				|

		52014PC0721

			Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS luvan antamisesta Itävallalle, Belgialle ja Puolalle ratifioida Budapestin yleissopimus tavaroiden sisävesikuljetussopimuksista (CMNI) tai liittyä siihen /* COM/2014/0721 final - 2014/0345 (NLE) */

			   	PERUSTELUT
1.           EHDOTUKSEN TAUSTA
Komissio ehdottaa, että neuvosto antaa
Itävallalle ja Puolalle luvan ratifioida Budapestin yleissopimuksen tavaroiden
sisävesikuljetussopimuksista (CMNI), jäljempänä ’Budapestin yleissopimus’, tai
liittyä siihen. Budapestin yleissopimus on hyväksytty Reinin navigaation
keskuskomission, Tonavan suojelukomission ja YK:n Euroopan talouskomission
yhdessä järjestämässä diplomaattikokouksessa.
Budapestin yleissopimus tuli voimaan 1.
huhtikuuta 2005. Se on osoittautunut suureksi menestykseksi, ja se edistää
kuljetusalan sisämarkkinoita. Sillä on tarkoitus yhdenmukaistaa sopimuksia ja
sisävesiliikennöintiä koskevia normeja Euroopan maiden välillä. Unionin
jäsenvaltioista 11 (Belgia[1],
Bulgaria, Kroatia, Tšekki, Ranska, Saksa, Unkari, Luxemburg, Alankomaat,
Romania ja Slovakia) on jo yleissopimuksen sopimuspuolia. Kypros, Tanska, Viro,
Suomi, Kreikka, Irlanti, Italia, Latvia, Liettua, Malta, Portugali, Slovenia,
Espanja, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat ilmoittaneet komissiolle, että
niillä ei ole Budapestin yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvia
sisävesiväyliä.
Itävalta ja Puola ovat useaan otteeseen
ilmaisseet kiinnostuksensa liittyä yleissopimukseen.  Niiden osallistuminen
edistää yleissopimuksen laajaa täytäntöönpanoa, mistä on hyötyä kansalaisille
ja yrityksille.
2.           INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN
JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI
Itävallan ja Puolan liittymisestä Budapestin
yleissopimukseen on keskusteltu useita kertoja yksityisoikeustyöryhmän (yleiset
kysymykset) kokouksissa.
Nekin jäsenvaltiot, jotka eivät aio liittyä
yleissopimukseen, tukevat komission aloitetta, jolla on tarkoitus antaa
Itävallalle ja Puolalle lupa ratifioida yleissopimus tai liittyä siihen.
Tätä ehdotusta tukevat voimakkaasti myös
sisävesiliikennealaa edustavat eurooppalaiset järjestöt: EBU (Euroopan
sisävesiliikenneliitto) sekä sisävesiliikenteen ja vakuutusalan etuja
puolustava kansainvälinen järjestö IVY (International Association for the
representation of the mutual interests of the inland shipping and the insurance
and for keeping the register of inland vessels in Europe).
3.           EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET
NÄKÖKOHDAT
Budapestin yleissopimuksen 29 artiklaan
sisältyy määräyksiä siitä, minkä maan lainsäädäntöä osapuolet soveltavat
yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvaan kuljetussopimukseen. Nämä määräykset
vaikuttavat sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma I) annetun
asetuksen (EY) N:o 593/2008[2]
säännöksiin. Tämän vuoksi Budapestin yleissopimus kuuluu osittain Euroopan
unionin yksinomaisen toimivallan alaan. Jäsenvaltiot eivät voi ratifioida sitä
tai liittyä siihen ilman unionin lupaa (SEUT-sopimuksen 2 artiklan 1 kohta).
Komissio toteaa, että Belgia on ratifioinut
Budapestin yleissopimuksen 5. elokuuta 2008 eli sen jälkeen, kun Rooma I
-asetus on annettu ja tullut voimaan 24. heinäkuuta 2008. Tämän vuoksi unionin
lupa on osoitettava myös Belgialle, jotta tämänhetkinen sääntöjenvastainen
tilanne saadaan korjattua.
Komissio panee myös merkille, että vain osa
jäsenvaltioista on kiinnostunut liittymään yleissopimukseen. Toiset
jäsenvaltiot katsovat, että yleissopimus ei koske niitä, koska niillä ei ole
sellaisia sisävesiväyliä, jotka kuuluisivat Budapestin yleissopimuksen
soveltamisalaan. Yleissopimus ei tarjoa sellaista mahdollisuutta, että
unionista tulisi sen sopimuspuoli, eikä komissio missään tapauksessa tässä
vaiheessa aio ehdottaa, että yleissopimus hyväksyttäisiin millään tavalla
unionia sitovaksi.
Sisävesiliikennettä koskevassa EU:n
lainsäädännössä ei ole yhdenmukaisesti määritelty sisävesiväylän käsitettä.
Joidenkin vesiväyliä koskevien direktiivien tai asetusten soveltamisala
vaihtelee eri säädösten välillä. Esimerkiksi sisävesialusten teknisiä
vaatimuksia koskevaan direktiiviin 2006/87/EY[3]
sisältyy luettelo vesiväylistä, joihin direktiiviä sovelletaan (liite I).
Luettelo perustuu jäsenvaltioiden ilmoituksiin niistä vesiväylistä, joilla
direktiiviä olisi niiden alueella sovellettava. Sen sijaan sisävesiväylien
tavara- ja matkustajaliikenteen kansallisten pätevyyskirjojen
myöntämisperusteiden harmonisoinnista yhteisössä annetussa direktiivissä
96/50/EY[4]
on toisenlainen järjestelmä sen määrittämiseen, mitkä vesiväylät kuuluvat
direktiivin soveltamisalaan. Pääperiaate on se, että sitä sovelletaan kaikkiin
vesiväyliin EU:ssa lukuun ottamatta Reiniä ja muita direktiivin 91/672/ETY
liitteessä II mainittuja vesiväyliä.
Unioni voi poikkeuksellisesti antaa yhdelle
tai useammalle jäsenvaltiolle luvan liittyä yleissopimukseen. Tässä tapauksessa
yksinomainen toimivalta rajoittuu yhteen määräykseen, eikä luvan antaminen estä
siviili- ja kauppaoikeuden alan oikeudellista yhteistyötä koskevan unionin
ulkoisen politiikan soveltamista.  Itävallan ja Puolan pyyntö on perusteltu
erityisesti siksi, että muita jäsenvaltioita on liittynyt yleissopimukseen
ennen asetuksen (EY) N:o 593/2008 antamista. Lupa ei saa rajoittaa unionin
yksinomaista toimivaltaa, ja se on tarkoitettu aivan erityiseen tilanteeseen.
Tämän vuoksi neuvoston päätös olisi
osoitettava ainoastaan Itävallalle, Belgialle ja Puolalle.
Budapestin yleissopimuksen 30 artiklan mukaan
sopimukseen liittyvillä valtioilla on mahdollisuus ilmoittaa, millä sen
alueilla yleissopimusta sovelletaan. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat
yleissopimukseen liittyessään antaa kaikki tarpeellisiksi katsomansa
ilmoitukset, jotka sopimuksen määräykset sallivat. Ilmoitusten teksti olisi
liitettävä neuvoston päätökseen. […]
2014/0345 (NLE)
Ehdotus
NEUVOSTON PÄÄTÖS
luvan antamisesta Itävallalle, Belgialle ja
Puolalle ratifioida Budapestin yleissopimus tavaroiden
sisävesikuljetussopimuksista (CMNI) tai liittyä siihen
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 2 artiklan 1 kohdan ja 81 artiklan 2
kohdan yhdessä sen 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan kanssa,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
hyväksynnän[5],
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Unioni työskentelee toteuttaakseen yhteisen oikeusalueen,
joka perustuu oikeudellisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen
periaatteeseen.
(2)       Budapestin yleissopimus
tavaroiden sisävesikuljetussopimuksista (CMNI), jäljempänä ’Budapestin
yleissopimus’, on arvokas väline sisävesiliikenteen edistämiseen Euroopassa.

(3)       Unionilla on yksinomainen
toimivalta ainakin Budapestin yleissopimuksen 29 artiklan osalta siltä osin
kuin sen määräykset vaikuttavat sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista
(Rooma I) annetun asetuksen (EY) N:o 593/2008[6]
säännöksiin.
(4)       Budapestin yleissopimus ei
ole avoinna alueellisten järjestöjen osallistumiselle. Tästä syystä unionista
ei voi tulla Budapestin yleissopimuksen sopimuspuolta.
(5)       Tämän vuoksi niille
jäsenvaltioille, joilla on Budapestin yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvia
liikennöintikelpoisia sisävesiväyliä, olisi annettava lupa ratifioida
yleissopimus tai liittyä siihen.
(6)       Unionin jäsenvaltioista 11
(Belgia, Bulgaria, Kroatia, Tšekki, Ranska, Saksa, Unkari, Luxemburg,
Alankomaat, Romania ja Slovakia) on yleissopimuksen sopimuspuolia.
(7)       Belgia on ratifioinut
yleissopimuksen 5 päivänä elokuuta 2008 eli Rooma I -asetuksen antamisen
jälkeen. Tämän vuoksi on välttämätöntä, että neuvosto antaa Belgialle
jälkikäteen luvan ratifioida Budapestin yleissopimuksen.
(8)       Itävalta ja Puola, joilla on
Budapestin yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvia liikennöintikelpoisia
sisävesiväyliä, ovat ilmaisseet olevansa kiinnostuneita ryhtymään
sopimuspuoliksi.
(9)       Muut unionin jäsenvaltiot
ovat ilmoittaneet, ettei niillä ole Budapestin yleissopimuksen soveltamisalaan
kuuluvia sisävesiväyliä ja ettei niillä sen vuoksi ole kiinnostusta ratifioida
yleissopimusta tai liittyä siihen.
(10)      Budapestin yleissopimuksessa
määrätään sopimusvaltioiden mahdollisuudesta antaa sen soveltamisalaa koskevia
ilmoituksia. Näin ollen Itävallan ja Puolan olisi yleissopimukseen liittyessään
annettava tarpeellisiksi katsomansa ilmoitukset, jotka sopimuksen määräykset
sallivat. Ilmoitusten teksti olisi liitettävä tähän päätökseen.
(11)     Sopimusvelvoitteisiin
sovellettavasta laista (Rooma I) 17 päivänä kesäkuuta 2008 annettu
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 593/2008 sitoo
Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, joten ne osallistuvat tämän päätöksen
hyväksymiseen.
(12)     Euroopan unionista tehtyyn
sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä,
Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan
mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido
Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Neuvosto antaa 2 artiklassa säädetyin ehdoin
Itävallalle, Belgialle ja Puolalle luvan ratifioida Budapestin yleissopimuksen
tavaroiden sisävesikuljetussopimuksista (CMNI) tai liittyä siihen.
2. Yleissopimuksen teksti on tämän päätöksen
liitteessä I.
2 artikla
Neuvosto antaa Itävallalle ja Puolalle luvan
antaa Budapestin yleissopimuksen ratifioidessaan tai siihen liittyessään
yleissopimuksen määräyksissä sallitut ilmoitukset.
Tämä päätös on osoitettu Itävallalle,
Belgialle ja Puolalle.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               YK:n Euroopan talouskomission (UNECE) verkkosivujen
mukaan Belgia on ratifioinut Budapestin yleissopimuksen 5. elokuuta 2008 eli
sen jälkeen, kun sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma I) annettu
asetus (EY) N:o 593/2008 tuli voimaan.
[2]               EUVL L 177, 4.7.2008, s. 6.
[3]               EUVL L 389, 30.12.2006, s. 1.
[4]               EYVL L 235, 17.9.1996, s. 31.
[5]               EUVL C […], […], s. […].
[6]               EUVL L 177, 4.7.2008, s. 6.
Budapestin yleissopimus tavaroiden
sisävesikuljetussopimuksista (CMNI)
Hyväksytty Reinin navigaation
keskuskomission, Tonavan suojelukomission ja YK:n Euroopan talouskomission
Budapestissa 25.9.–3.10.2000 yhdessä järjestämässä diplomaattikokouksessa
Tämän yleissopimuksen sopimusvaltiot, jotka
ottavat huomioon 1
päivänä elokuuta 1975 allekirjoitetun Euroopan turvallisuus- ja
yhteistyökokouksen päätösasiakirjan suositukset oikeudellisten järjestelmien
yhdenmukaistamisesta, jotta Reinin navigaation keskuskomission ja Tonavan
suojelukomission jäsenvaltiot voisivat yhdessä Yhdistyneiden Kansakuntien
Euroopan talouskomission kanssa kehittää liikennettä,
ovat tunnustaneet yhteisen
sopimuksen tarpeen ja toivottavuuden tiettyjen yhdenmukaisten sääntöjen
vahvistamiseksi tavaroiden sisävesikuljetussopimuksista,
ovat päättäneet tehdä
tätä tarkoitusta varten yleissopimuksen ja sopineet seuraavaa:
I LUKU YLEISET MÄÄRÄYKSET
1 artikla Määritelmät
Tässä yleissopimuksessa
1)
’kuljetussopimuksella’ tarkoitetaan mitä tahansa sopimusta,
jossa kuljettaja sitoutuu rahtimaksua vastaan kuljettamaan tavaraa sisävesitse;
2)
’liikenteenharjoittajalla’ tarkoitetaan henkilöä,
joka on tehnyt laivaajan kanssa kuljetussopimuksen tai jonka nimissä on tehty
tällainen sopimus;
3)
’tosiasiallisella rahdinkuljettajalla’ tarkoitetaan
henkilöä, joka ei ole liikenteenharjoittajan palveluksessa oleva henkilö tai
asiamies, jolle kuljetus tai osa tällaisesta kuljetuksesta on uskottu;
4)
’laivaajalla’ tarkoitetaan henkilöä, joka on tehnyt
liikenteenharjoittajan kanssa kuljetussopimuksen tai jonka nimissä tai lukuun
on tehty tällainen sopimus;
5)
’vastaanottajalla’ tarkoitetaan henkilöä, jolla on
oikeus ottaa tavarat vastaan;
6)
’kuljetusasiakirjalla’ tarkoitetaan asiakirjaa,
joka todistaa kuljetussopimuksesta ja siitä, että liikenteenharjoittaja on
ottanut tavarat haltuunsa tai lastannut ne, ja joka on laadittu konossementin
tai rahtikirjan tai muun alalla käytetyn asiakirjan muotoon;
7)
’tavaroilla’ ei tarkoiteta hinattuja tai
työnnettyjä aluksia eikä matkustajien matkatavaroita tai ajoneuvoja; silloin
kun tavarat on koottu konttiin, kuormalavalle tai muuhun samankaltaiseen
kuljetusvälineeseen tai ne on pakattu, ’tavaroihin’ sisältyvät kyseiset
kuljetusvälineet tai pakkaukset, jos ne ovat laivaajan toimittamia;
8)
’kirjallisesti’ sisältää, paitsi jos muusta
järjestelystä on sovittu asianomaisten osapuolten välillä, tietojen
toimittamisen sähköisesti, optisesti tai muiden samankaltaisten
viestintämuotojen avulla, mukaan lukien mutta ei yksinomaan, sähkeet,
telekopiot, teleksit, sähköpostit tai organisaatioiden välisen tiedonsiirron
(OVT), sillä ehdolla, että tiedot ovat saatavilla siten, että niitä voidaan
myöhemmin tarkastella.
9)
Tämän yleissopimuksen mukaisesti sovellettavalla
valtion lailla tarkoitetaan kyseisessä valtiossa voimassa olevia oikeussääntöjä
lukuun ottamatta kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjä.
2 artikla Soveltamisala
1)
Tätä yleissopimusta sovelletaan kaikkiin
kuljetussopimuksiin, joiden mukaan lastaussatama tai paikka, jossa tavarat
otetaan haltuun, ja purkamissatama tai tavaroiden toimituspaikka sijaitsevat
kahdessa eri valtioissa, joista vähintään toinen on tämän yleissopimuksen
sopimusvaltiossa. Jos sopimuksessa määrätään eri vaihtoehtoja purkamissatamaksi
tai toimituspaikaksi, valinta määräytyy sen mukaan, mihin purkamissatamaan tai
toimituspaikkaan tavarat on tosiasiallisesti toimitettu.
2)
Tätä yleissopimusta sovelletaan 1 kohdassa
määrätyin edellytyksin, jos kuljetussopimuksen tarkoitus on tavaroiden
kuljettaminen ilman uudelleenlastausta sekä sisävesillä että
merenkulkumääräysten soveltamisalaan kuuluvilla vesillä, paitsi jos:
a)
kuljetuksesta on annettu sovellettavien
merenkulkumääräysten mukainen meriliikenteen konossementti, tai
b)
merenkulkumääräysten soveltamisalaan kuuluvilla
vesillä tapahtuvan matkan osuus on pitempi.
3)
Tätä yleissopimusta sovelletaan riippumatta aluksen
kansalaisuudesta, rekisteröintipaikasta tai kotisatamasta tai siitä, onko alus
tarkoitettu meri- tai sisävesiliikenteeseen, sekä riippumatta
liikenteenharjoittajan, laivaajan tai vastaanottajan kansalaisuudesta,
kotipaikasta, rekisteröidystä toimipaikasta tai asuinpaikasta.
II LUKU SOPIMUSPUOLTEN OIKEUDET JA
VELVOLLISUUDET
3 artikla Tavaroiden haltuunotto, kuljetus
ja toimittaminen
1)
Liikenteenharjoittajan on kuljetettava tavarat
toimituspaikkaan määritellyssä ajassa ja toimitettava ne vastaanottajalle siinä
kunnossa kuin ne on annettu hänen haltuunsa.
2)
Ellei muuta sovita, tavaroiden haltuunotto ja
toimittaminen on järjestettävä aluksella.
3)
Liikenteenharjoittajan on päätettävä, mitä alusta
käytetään. Hänen on noudatettava ennen matkaa ja matkan alussa asianmukaista
huolellisuutta sen varmistamiseksi, että kuljetettavat tavarat huomioon ottaen
alus voi vastaanottaa lastin, alus on merikelpoinen ja miehitetty ja varustettu
voimassa olevien määräysten mukaisesti ja aluksella on tarvittavat kansalliset
ja kansainväliset luvat kyseisten tavaroiden kuljettamiseen.
4)
Jos on sovittu, että kuljetus on suoritettava
tietyllä aluksella tai alustyypillä, liikenteenharjoittajalla on oikeus lastata
tai jälleenlaivata tavarat kokonaan tai osittain toiseen alukseen tai
toisentyyppiselle alukselle ilman laivaajan suostumusta ainoastaan:
a)
olosuhteissa, kuten vedenpinnan mataluus tai
yhteentörmäys tai muu este, joita ei ollut mahdollista ennakoida, kun
kuljetussopimus tehtiin ja joissa tavaroiden lastaus tai jälleenlaivaus on
välttämätöntä kuljetussopimuksen panemiseksi täytäntöön, ja kun
liikenteenharjoittaja ei pysty saamaan tarvittavassa ajassa laivaajalta
ohjeita, tai
b)
tämä on aluksen sijaintisatamassa vallitseva
käytäntö.
5)
Ellei laivaajan velvollisuuksista muuta johdu,
liikenteenharjoittajan on varmistettava, että tavaroiden lastaus, ahtaaminen ja
kiinnittäminen eivät vaikuta aluksen turvallisuuteen.
6)
Liikenteenharjoittajalla on oikeus kuljettaa
tavaroita kannella tai avoimissa aluksissa ainoastaan, jos siitä on sovittu
laivaajan kanssa tai jos se on kyseisen alan käytännön mukaista tai sitä
edellytetään määräyksissä.
4 artikla Tosiasiallinen rahdinkuljettaja
1)
Liikenteenharjoittajan ja tosiasiallisen
rahdinkuljettajan 1 artiklan 1 kohdan määritelmän mukainen sopimus muodostaa
tässä yleissopimuksessa tarkoitetun kuljetussopimuksen. Tällaisen sopimuksen
yhteydessä kaikkia tämän yleissopimuksen laivaajaa koskevia määräyksiä
sovelletaan liikenteenharjoittajaan ja liikenteenharjoittajaa koskevia
määräyksiä sovelletaan tosiasialliseen rahdinkuljettajaan.
2)
Silloin, kun liikenteenharjoittaja on siirtänyt
kuljetuksen tosiasiallisen suorittamisen tai osan siitä tosiasialliselle
rahdinkuljettajalle, ja siitä riippumatta, onko sillä kuljetussopimuksen mukaan
vapaus näin menetellä, liikenteenharjoittaja kuitenkin vastaa koko
kuljetuksesta tämän yleissopimuksen määräysten mukaisesti.    Tämän
yleissopimuksen kaikkia määräyksiä, jotka koskevat liikenteenharjoittajan
vastuuta, sovelletaan myös tosiasiallisen rahdinkuljettajan vastuuseen hänen
suorittamansa kuljetuksen osalta.
3)
Liikenteenharjoittajan on kaikissa tapauksissa
ilmoitettava laivaajalle siitä, jos hän antaa kuljetuksen tai sen osan
tosiasiallisen rahdinkuljettajan tehtäväksi.
4)
Laivaajan tai vastaanottajan kanssa sovittu, tämän
yleissopimuksen määräysten mukainen liikenteenharjoittajan vastuun
laajentaminen koskee tosiasiallista rahdinkuljettajaa vain siinä määrin kuin
hän on sen nimenomaisesti ja kirjallisesti hyväksynyt. Tosiasiallinen rahdinkuljettaja
voi käyttää hyödykseen kaikki pätemättömyyslausekkeet, joihin
liikenteenharjoittaja voi kuljetussopimuksen nojalla vedota.
5)
Jos ja siltä osin kuin sekä liikenteenharjoittaja
että tosiasiallinen rahdinkuljettaja ovat vastuussa, he ovat yhteisvastuullisia.
Tämän artiklan määräykset eivät vaikuta niiden väliseen regressioikeuteen.
5 artikla Toimitusaika
Liikenteenharjoittajan on toimitettava tavarat
tavarankuljetussopimuksessa sovitussa määräajassa tai, jos määräaikaa ei ole
sovittu, määräajassa, jota huolelliselta liikenteenharjoittajalta voidaan
kohtuudella edellyttää kun otetaan huomioon matkan olosuhteet ja liikenteen
esteettömyys.
6 artikla Laivaajan velvollisuudet
1)
Laivaajan on maksettava kuljetussopimuksen mukaiset
maksut.
2)
Laivaajan on toimitettava liikenteenharjoittajalle
ennen tavaroiden luovutusta kirjallisesti seuraavat, kuljetettavia tavaroita
koskevat tiedot:
a)
Tavaroiden mitat, lukumäärä tai paino sekä
ahtauskerroin;
b)
merkinnät tavaroiden tunnistamiseksi;
c)
tavaroiden luonne, tunnusmerkit ja ominaisuudet;
d)
ohjeet, jotka koskevat tavaroihin sovellettavia
tulli- tai hallinnollisia määräyksiä;
e)
muut tarpeelliset tiedot, jotka täytetään
kuljetusasiakirjaan.
Laivaajan on lisäksi luovutettava
liikenteenharjoittajalle tavaroiden luovutuksen yhteydessä kaikki tarvittavat
asiakirjat.
3)
Jos tavaroiden luonne niin vaatii, laivaajan on
sovittua kuljetusta silmällä pitäen pakattava ne siten, että vältetään niiden
menetys tai vahingoittuminen siitä alkaen, kun liikenteenharjoittaja ottaa ne
haltuunsa, niiden toimitukseen saakka, ja siten, että ne eivät aiheuta vahinkoa
alukselle tai muille tavaroille. Sen mukaan, mitä kuljetuksesta on sovittu,
laivaajan on myös huolehdittava asiaankuuluvista merkinnöistä sovellettavien
kansainvälisten tai kansallisten säännösten mukaisesti tai niiden puuttuessa
sisävesiliikenteessä yleisesti tunnustettujen sääntöjen ja käytäntöjen
mukaisesti.
4)
Jollei liikenteenharjoittajan velvollisuuksista
muuta johdu, laivaajan on lastattava ja ahdattava tavarat ja kiinnitettävä ne
sisävesiliikenteen käytännön mukaisesti, ellei kuljetussopimuksessa määrätään
toisin.
7 artikla Vaaralliset ja ympäristöä
pilaavat tavarat
1)
Jos aiotaan kuljettaa vaarallisia tai ympäristöä
pilaavia tavaroita, laivaajan on ennen tavaroiden luovuttamista 6 artiklan 2
kohdassa mainittujen tietojen lisäksi ilmoitettava liikenteenharjoittajalle
selkeästi ja kirjallisesti tavaroihin liittyvästä vaarasta ja ympäristön
pilaantumisen riskistä sekä toteutettavista varotoimista.
2)
Jos vaarallisten tai ympäristöä pilaavien
tavaroiden kuljetukseen vaaditaan lupa, laivaajan on luovutettava tarvittavat
asiakirjat viimeistään silloin, kun tavarat luovutetaan.
3)
Jos vaarallisten tai ympäristöä pilaavien
tavaroiden kuljetuksen jatkaminen, lastin purkaminen tai toimitus on mahdotonta
hallinnollisen luvan puuttuessa, laivaajan on kannettava kustannukset
tavaroiden palauttamisesta lastaussatamaan tai lähempään paikkaan, jossa niiden
lasti voidaan purkaa, ne voidaan toimittaa tai niistä voidaan hankkiutua eroon.
4)
Jos tavaroista aiheutuu välitöntä vaaraa hengelle,
omaisuudelle tai ympäristölle, liikenteenharjoittajalla on oikeus purkaa
tavarat, tehdä ne vaarattomiksi tai, jos tällainen toimenpide ei ole kohtuuton
vaaraan nähden, tuhota ne, vaikka hänelle olisi ennen niiden haltuunottoa
ilmoitettu tai hänen tietoonsa muuten saatettu tavaroiden luonteeseen liittyvä
vaara tai ympäristön pilaantumisen riski.
5)
Silloin kun liikenteenharjoittajalla on oikeus
ryhtyä 3 tai 4 kohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin, hän voi vaatia
korvausta kärsityistä vahingoista.
8 artikla Laivaajan vastuu
1)
Laivaaja on, myös siinä tapauksessa, että hänen ei
voitaisi katsoa syyllistyneen tuottamukseen, vastuussa kaikista vahingoista ja
kustannuksista, joita liikenteenharjoittajalle tai tosiasialliselle
rahdinkuljettajalle aiheutuu sen vuoksi, että:
a)
6 artiklan 2 kohdassa tai 7 artiklan 1 kohdassa
tarkoitetut tiedot puuttuvat tai ne ovat epätarkkoja tai epätäydellisiä;
b)
vaarallisissa tai ympäristöä pilaavissa tavaroissa
ei ole asiaankuuluvia merkintöjä tai varoituslipukkeita sovellettavien
kansainvälisten tai kansallisten säännösten mukaisesti tai niiden puuttuessa
sisävesiliikenteessä yleisesti tunnustettujen sääntöjen ja käytäntöjen
mukaisesti;
c)
tarvittavat asiakirjat puuttuvat, ne ovat
epätarkkoja tai epätäydellisiä.
Liikenteenharjoittaja ei voi vedota laivaajan
vastuuseen, jos voidaan osoittaa, että vika johtuu liikenteenharjoittajasta
itsestään, hänen palveluksessaan olevista henkilöistä tai asiamiehistä. Sama
koskee tosiasiallista rahdinkuljettajaa.
2)
Laivaaja on vastuussa niiden henkilöiden teoista ja
laiminlyönneistä, joiden palveluja hän käyttää 6 ja 7 artiklassa tarkoitettujen
tehtävien suorittamisessa ja velvollisuuksien täyttämisessä, kun kyseiset
henkilöt toimivat työtehtäviensä puitteissa, kuten tällaiset teot ja
laiminlyönnit olisivat hänen omiaan.
9 artikla Liikenteenharjoittajan
irtisanoutuminen kuljetussopimuksesta
1)
Liikenteenharjoittaja voi irtisanoa sopimuksen, jos
laivaaja ei ole täyttänyt 6 artiklan 2 kohdassa ja 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa
vahvistettuja velvollisuuksia.
2)
Jos liikenteenharjoittaja käyttää
irtisanomisoikeuttaan, hän voi purkaa tavaralastin laivaajan kustannuksella, ja
hänellä on mahdollisuus vaatia seuraavia maksuja:
a)
kolmasosa sovitusta rahtimaksusta; tai
b)
seisontamaksu lisättynä korvauksella, joka vastaa
aiheutuneita kuluja ja tulojen menetystä, sekä jo suoritettuun matkaan
suhteutetulla osalla rahtimaksusta, jos matka on jo aloitettu.
10 artikla Tavaroiden toimitus
1)
Sen estämättä, mitä 6 artiklan 1 kohdassa määrätään
laivaajan velvollisuudesta, vastaanottaja, joka tavaroiden saavuttua
toimituspaikkaan pyytää niiden toimittamista, on kuljetussopimuksen mukaisesti
vastuussa rahtimaksusta ja muista tavaroita koskevista maksuista sekä
osuudestaan mahdollisesta yhteisestä haverista. Jos kuljetusasiakirjaa ei ole
tai sitä ei ole esitetty, vastaanottaja on vastuussa laivaajan kanssa sovitusta
rahtimaksusta, jos se on markkinakäytännön mukainen.
2)
Tavaran asettaminen vastaanottajan saataville
kuljetussopimuksen tai kyseisen alan käytännön tai purkaussatamassa
noudatettavien määräysten mukaisesti katsotaan tavaroiden toimitukseksi.
Tavaroiden luovuttaminen määräyksestä viranomaiselle tai kolmannelle
osapuolelle katsotaan myös tavaroiden toimitukseksi.
III LUKU KULJETUSASIAKIRJAT
11 artikla Luonne ja sisältö
1)
Liikenteenharjoittaja laatii jokaisesta tämän
yleissopimuksen mukaisesta tavarankuljetuksesta kuljetusasiakirjan; hän laatii
konossementin ainoastaan, jos laivaaja sitä vaatii tai niin on sovittu ennen
tavaroiden lastaamista tai ennen niiden vastaanottamista kuljetukseen. Kuljetusasiakirjan
puuttuminen tai sen puutteellisuus ei vaikuta kuljetussopimuksen voimassaoloon.
2)
Liikenteenharjoittajan, aluksen päällikön tai
liikenteenharjoittajan valtuuttaman henkilön on allekirjoitettava
kuljetusasiakirjan alkuperäiskappale. Liikenteenharjoittaja voi vaatia
laivaajaa allekirjoituksellaan varmentamaan asiakirjan alkuperäiskappaleen tai
jäljennöksen. Allekirjoitus voidaan tehdä käsin kirjoittamalla, tulostamalla
faksilla, rei’ittämällä, leimaamalla, symboleilla tai muilla mekaanisilla tai
sähköisillä tavoilla, jos tätä ei ole kielletty sen valtion lailla, jossa
kuljetusasiakirja on laadittu.
3)
Jollei toisin todisteta, kuljetusasiakirja on
alustava näyttö kuljetussopimuksen tekemisestä ja sen sisällöstä sekä siitä,
että liikenteenharjoittaja on ottanut tavarat haltuunsa. Erityisesti se tarjoaa
perustan olettamalle, että tavarat on otettu kuljetettavaksi sellaisina kuin ne
kuvataan kuljetusasiakirjassa.
4)
Kun kuljetusasiakirja on konossementti, se yksin
määrittää liikenteenharjoittajan ja vastaanottajan suhteet. Kuljetussopimuksen
ehdot määrittävät edelleen liikenteenharjoittajan ja laivaajan suhteet.
5)
Kuljetusasiakirjassa on sen nimen lisäksi oltava
seuraavat tiedot:
a)
liikenteenharjoittajan ja laivaajan nimi,
kotipaikka, rekisteröity toimipaikka tai asuinpaikka;
b)
tavaroiden vastaanottaja;
c)
sen aluksen nimi ja numero, johon tavarat on
lastattu, tai maininta siitä, että liikenteenharjoittaja on ottanut tavarat
vastaan mutta niitä ei ole vielä lastattu alukseen;
d)
lastaussatama tai paikka, jossa tavarat otettiin
vastaan, ja lastin purkamissatama tai tavaroiden toimituspaikka;
e)
tavaratyypin tavanomainen nimi ja niiden
pakkaustapa sekä vaarallisten tai ympäristöä pilaavien aineiden osalta niiden
nimi voimassa olevien vaatimusten mukaan tai sellaisen puuttuessa niiden
tavanomainen nimi;
f)
lastattujen tai kuljetusta varten vastaanotettujen
tavaroiden mitat, lukumäärä tai paino sekä tunnisteet;
g)
tarvittaessa maininta siitä, että tavarat
kuljetetaan tai saatetaan kuljettaa kannella tai avoimissa aluksissa;
h)
tiedot sovitusta rahtimaksusta;
i)
jos kyseessä on rahtikirja, maininta siitä, onko se
alkuperäinen vai jäljennös; jos kyseessä on konossementti,
alkuperäiskappaleiden lukumäärä;
j)
asiakirjan laadinnan paikka ja päiväys.
Tämän yleissopimuksen 1 artiklan 6 kohdassa
tarkoitettuun kuljetusasiakirjan oikeudelliseen luonteeseen ei vaikuta se, jos
yksi tai useampi tässä kohdassa tarkoitetuista tiedoista puuttuu.
12 artikla Kuljetusasiakirjojen varaumat
1)
Liikenteenharjoittajalla on oikeus sisällyttää
kuljetusasiakirjaan varaumia seuraavista asioista:
a)
tavaroiden mitat, lukumäärä tai paino, jos hänellä
on syytä epäillä, että laivaajan toimittamat tiedot ovat epätarkkoja, tai jos
hänellä ei ole ollut kohtuullisia mahdollisuuksia tarkastaa näitä tietoja
varsinkaan siksi, että tavaroita ei ole laskettu, mitattu tai punnittu hänen
läsnä ollessaan, tai sen vuoksi, että mitat tai painot on määritetty ilman
nimenomaista sopimusta mittaamalla syväys;
b)
tunnistemerkit, joita ei ole selkeästi ja
kestävästi kiinnitetty itse tavaroihin tai, jos tavarat on pakattu, säiliöihin
tai pakkauksiin;
c)
tavaroiden ilmeinen kunto.
2)
Jos liikenteenharjoittaja ei tee
kuljetusasiakirjaan merkintää tai varaumaa tavaroiden kunnosta, hänen katsotaan
toteavan kuljetusasiakirjassa, että tavarat olivat ilmeisen hyvässä kunnossa.
3)
Jos tavarat on kuljetusasiakirjassa mainittujen
tietojen mukaisesti laitettu konttiin tai aluksen lastaustiloihin ja ne on
sinetöinyt muu henkilö kuin liikenteenharjoittaja, hänen palveluksessaan olevat
henkilöt tai asiamiehet ja jos kontti ja sinetit eivät ole vaurioituneet tai
rikkoutuneet tavaroiden saavuttua lastin purkamissatamaan tai tavaroiden
toimituspaikkaan, on oletettava, että tavaroiden menetys tai vahingoittuminen
ei ole tapahtunut kuljetuksen aikana.
13 artikla Konossementti
1)
Konossementin alkuperäiskappaleet ovat
omistustodistuksia, jotka laaditaan vastaanottajan, tämän määräämän henkilön
tai asiakirjan haltijan nimelle.
2)
Tavarat luovutetaan toimituspaikassa ainoastaan
ensimmäiseksi toimitettua konossementin alkuperäiskappaletta vastaan; uutta
toimitusta ei voida sen jälkeen vaatia muita alkuperäiskappaleita vastaan.
3)
Kun liikenteenharjoittaja ottaa tavarat haltuunsa,
konossementin luovuttamisella henkilölle, jolla on sen perusteella oikeus
vastaanottaa tavarat, on sama vaikutus kyseisiä tavaroita koskevien oikeuksien
kannalta kuin tavaroiden luovutuksella.
4)
Jos konossementti on siirretty kolmannelle
osapuolelle, kuten tavaroiden vastaanottajalle, joka on toiminut hyvässä
uskossa luottaen siinä olevaan tavaran kuvaukseen, 11 artiklan 3 kohdassa ja 12
artiklan 2 kohdassa tarkoitetun olettaman vastaista todistetta ei hyväksytä.
IV LUKU MÄÄRÄÄMISVALTA TAVAROIHIN
14 artikla Määräämisvallan käyttäjä
1)
Laivaajalla on määräämisvalta tavaroihin. Hän voi
erityisesti vaatia liikenteenharjoittajaa keskeyttämään tavaroiden kuljetuksen,
muuttamaan toimituspaikkaa tai toimittamaan tavarat toiselle vastaanottajalle
kuin kuljetusasiakirjassa mainitaan.
2)
Laivaajan määräämisvalta päättyy kun vastaanottaja
on tavaroiden saavuttua aiottuun toimituspaikkaan pyytänyt tavaroiden
toimitusta ja
a)
kuljetuksen perustuessa rahtikirjaan sen
alkuperäiskappale on luovutettu vastaanottajalle;
b)
kuljetuksen perustuessa konossementtiin laivaaja on
luopunut kaikista hallussaan olevista alkuperäiskappaleista luovuttamalla ne
toiselle henkilölle.
3)
Laivaaja voi luopua määräämisvallastaan
vastaanottajan hyväksi tekemällä tästä rahtikirjaan merkinnän siinä vaiheessa,
kun rahtikirja laaditaan.
15 artikla Edellytykset määräämisvallan
käytölle
Mikäli laivaaja tai, kun on kyse 14 artiklan 2
ja 3 kohdasta, vastaanottaja haluaa käyttää määräämisvaltaansa, hänen on
a)
 konossementtia käytettäessä toimitettava kaikki
alkuperäiskappaleet ennen tavaroiden saapumista aiottuun toimituspaikkaan;
b)
muuta kuljetusasiakirjaa kuin konossementtia
käytettäessä toimitettava kyseinen asiakirja, jonka on sisällettävä uudet
ohjeet liikenteenharjoittajalle;
c)
korvattava liikenteenharjoittajalle kaikki kulut ja
vahingot, joita ohjeiden noudattamisesta aiheutuu;
d)
maksettava koko sovittu rahtimaksu siinäkin
tapauksessa, että tavarat luovutetaan ennen niiden saapumista aiottuun
toimituspaikkaan, ellei kuljetussopimuksessa toisin määrätä.
V LUKU LIIKENTEENHARJOITTAJAN VASTUU
16 artikla Vastuu menetyksestä
1)
Liikenteenharjoittaja on vastuussa menetyksestä,
joka aiheutuu tavaroiden menettämisestä tai vahingoittumisesta sen jälkeen, kun
hän on ottanut ne kuljetettaviksi, siihen saakka, kun tavarat toimitetaan, sekä
toimituksen viivästymisestä johtuvasta menetyksestä, jollei hän voi osoittaa,
että menetys johtui olosuhteista, joita huolellinen liikenteenharjoittaja ei
olisi voinut estää ja jonka seurauksia hän ei olisi voinut torjua.
2)
Liikenteenharjoittajan vastuu menetyksestä, joka
aiheutuu tavaroiden menettämisestä tai vahingoittumisesta sitä ennen, kun ne on
lastattu alukseen, tai sen jälkeen, kun tavarat on poistettu aluksesta,
perustuu sen valtion lakiin, jota kuljetussopimukseen sovelletaan.
17 artikla Palveluksessa olevat henkilöt ja
asiamiehet
1)
Liikenteenharjoittaja on vastuussa niiden
palveluksessaan olevien henkilöiden ja asiamiesten teoista ja laiminlyönneistä,
joiden palveluja hän käyttää kuljetussopimuksen täyttämiseksi, kun kyseiset
henkilöt toimivat työtehtäviensä puitteissa, kuten tällaiset teot ja
laiminlyönnit olisivat hänen omiaan.
2)
Kun kuljetuksen suorittaa 4 artiklan mukaisesti
tosiasiallinen rahdinkuljettaja, liikenteenharjoittaja on myös vastuussa
tosiasiallisen rahdinkuljettajan ja sen palveluksessa olevien henkilöiden ja
asiamiesten toimista ja laiminlyönneistä, kun kyseiset henkilöt toimivat
työtehtäviensä puitteissa.
3)
Jos liikenteenharjoittajan ja tosiasiallisen
rahdinkuljettajan palveluksessa olevia henkilöitä ja asiamiehiä vastaan
nostetaan kanne, kyseisillä henkilöillä on, jos he voivat todistaa toimineensa
työtehtäviensä puitteissa, oikeus vedota poikkeuksiin ja vastuunrajoihin,
joihin liikenteenharjoittajalla tai tosiasiallisella rahdinkuljettajalla on
oikeus vedota tämän yleissopimuksen nojalla. Viranomaisen määräämää luotsia,
jota ei voi vapaasti valita, ei katsota 1 kohdassa tarkoitetuksi palveluksessa
olevaksi henkilöksi tai asiamieheksi.
18 artikla Erityispoikkeukset vastuusta
1)
Liikenteenharjoittaja ja tosiasiallinen
rahdinkuljettaja vapautuvat vastuustaan sellaisissa tapauksissa, joissa
menetys, vahinko tai viivästyminen johtuu jostakin seuraavista olosuhteista tai
riskeistä:
a)
laivaajan, vastaanottajan tai sen henkilön, jolla
on määräämisvalta tavaroihin, toimet tai laiminlyönnit;
b)
tavaroiden käsittely, lastaus, ahtaus tai
purkaminen laivaajan, vastaanottajan taikka laivaajan tai vastaanottajan
puolesta toimivan henkilön suorittamana;
c)
tavaroiden kuljetus kannella tai avoimissa
aluksissa, jos siitä on sovittu laivaajan kanssa tai jos se on kyseisen alan
käytännön mukaista tai sitä edellytetään määräyksissä;
d)
tavaroiden luonne, joka altistaa ne kokonaan tai
osittain menetykselle tai vahingolle etenkin hajoamisen, ruostumisen,
pilaantumisen, kuivumisen, vuotamisen, normaalin (tilavuuden tai painon)
hävikin tai tuhoeläinten tai jyrsijöiden toiminnan vuoksi;
e)
puuttuva tai viallinen pakkaus sellaisten
tavaroiden osalta, jotka luonteensa mukaisesti altistuvat menetykselle tai
vahingolle, jos niitä ei ole pakattu tai jos pakkaus on viallinen;
f)
tavaroiden tunnistamiseksi tehtyjen merkintöjen
puutteellisuus tai epäasianmukaisuus;
g)
pelastustoimet tai niiden yritys sisävesillä;
h)
elävien eläinten kuljetus, paitsi jos
liikenteenharjoittaja ei ole toteuttanut kuljetussopimuksessa sovittuja
toimenpiteitä tai noudattanut siinä sovittuja ohjeita.
2)
Kun tapauksen olosuhteissa vahingon voitaisiin
katsoa johtuvan yhdestä tai useammasta 1 kohdassa luetellusta olosuhteesta tai
riskistä, sen oletetaan aiheutuneen tällaisesta olosuhteesta tai riskistä.
Olettamaa ei kuitenkaan sovelleta, jos vahingon kärsinyt voi näyttää toteen,
että kärsitty menetys ei johtunut tai ei johtunut pelkästään tämän artiklan 1
kohdassa luetellusta olosuhteesta tai riskistä.
19 artikla Korvauksen laskeminen
1)
Jos liikenteenharjoittaja on vastuussa tavaroiden
menetyksestä kokonaan, hänen on maksettava korvaus, joka on yhtä suuri kuin
tavaroiden arvo kuljetussopimuksen mukaisessa toimituspaikassa ja
kuljetussopimuksen mukaisena toimituspäivänä. Tavaroiden toimitus muulle
henkilölle kuin oikeudenomistajalle katsotaan menetykseksi.
2)
Jos tavarat menetetään tai vahingoittuvat osittain,
liikenteenharjoittaja on vastuussa ainoastaan arvon alennuksen osalta.
3)
Tavaroiden arvo on vahvistettava tavarapörssin
hinnan mukaisesti tai, jos tällaista hintaa ei ole, niiden markkinahinnan
mukaisesti, tai jos tavarapörssin hintaa tai markkinahintaa ei ole, sen
perusteella, mikä on samanlaisten ja samanlaatuisten tavaroiden normaaliarvo
toimituspaikassa.
4)
Sellaisten tavaroiden osalta, jotka ovat luonteensa
vuoksi kuljetuksen aikana alttiina hävikille, liikenteenharjoittaja on
kuljetuksen pituudesta riippumatta vastuussa ainoastaan sellaisesta hävikistä,
joka ylittää normaalin (tilavuuden tai painon) hävikin, jonka osapuolet ovat
määritelleet kuljetussopimuksessa tai joka määräytyy muussa tapauksessa
määräpaikan säännösten tai vakiintuneen käytännön mukaisesti.
5)
Tämän artiklan säännökset eivät vaikuta liikenteenharjoittajan
oikeuteen rahtimaksuun, sellaisena kuin siitä määrätään kuljetussopimuksessa,
tai, jos siitä ei ole erikseen sovittu, sovellettavan kansallisen lainsäädännön
tai käytännön mukaisesti.
20 artikla Vastuun enimmäisrajat
1)
Jollei 21 artiklasta ja tämän artiklan 4 kohdasta
muuta johdu, ja riippumatta liikenteenharjoittajaa vastaan nostetusta
kanteesta, liikenteenharjoittaja ei ole missään tilanteessa vastuussa määrästä,
joka ylittää 666,67 laskentayksikköä pakkausta tai muuta lähetyserää kohti tai
2 laskentayksikköä kuljetusasiakirjassa mainittua menetettyjen tai
vahingoittuneiden tavaroiden painokilogrammaa kohti, sen mukaan, kumpi on
korkeampi. Jos pakkaus tai muu lähetyserä on kontti eikä kuljetusasiakirjassa
mainita, että pakkaus tai lähetyserä on koottu konttiin, 666,67 laskentayksikön
määrä korvataan 1 500 laskentayksiköllä pelkästä kontista ilman sen sisältämiä
tavaroita ja lisäksi 25 000 laskentayksiköllä kontissa olevilta tavaroilta.
2)
Kun tavaroiden kokoamiseen käytetään konttia,
kuormalavaa tai muuta samankaltaista kuljetusvälinettä, pakkaukset tai muut
lähetyserät, jotka luetellaan kuljetusasiakirjassa tällaiseen
kuljetusvälineeseen pakattuina, katsotaan pakkauksiksi tai lähetyseriksi.
Muussa tapauksessa tällaiseen kuljetusvälineeseen kootut tavarat katsotaan
yhdeksi lähetyseräksi. Jos itse kuljetusväline on menetetty tai vahingoittunut
eikä se ole liikenteenharjoittajan omistama tai muuten toimittama, kyseinen
kuljetusväline katsotaan erilliseksi lähetyseräksi.
3)
Jos menetys johtuu toimituksen viivästymisestä,
liikenteenharjoittajan vastuu ei ylitä rahtimaksun määrää. Edellä olevan 1
kohdan ja tämän kohdan ensimmäisen virkkeen mukainen kokonaisvastuu ei
kuitenkaan ylitä rajaa, joka määriteltäisiin 1 kohdan mukaisesti sellaisten
tavaroiden menetyksestä kokonaan, joiden osalta tällainen vastuu on syntynyt.
4)
Edellä 1 kohdassa mainitun vastuun enimmäisrajoja
ei sovelleta,
a)
jos tavaroiden tai kuljetusvälineiden luonne tai
korkeampi arvo on erikseen mainittu kuljetusasiakirjassa eikä
liikenteenharjoittaja ole kiistänyt kyseisiä merkintöjä, tai
b)
jos osapuolet ovat erikseen sopineet korkeammista
vastuun enimmäisrajoista.
5)
Liikenteenharjoittajalta, tosiasialliselta
rahdinkuljettajalta ja heidän palveluksessaan olevilta henkilöiltä ja
asiamiehiltä perittävien korvausten yhteismäärä samasta menetyksestä ei saa
ylittää tässä artiklassa määrättyjä vastuun yleisiä rajoja.
21 artikla Vastuun enimmäisrajaa koskevan
oikeuden menetys
1)
Liikenteenharjoittajalla tai tosiasiallisella
rahdinkuljettajalla ei ole oikeutta tässä yleissopimuksessa tai
kuljetussopimuksessa määrättyihin vastuun poikkeuksiin ja rajoihin, jos
todistetaan, että hän on aiheuttanut vahingon teollaan tai laiminlyönnillään
joko vahingontekotarkoituksessa tai piittaamattomuuttaan ja tietoisena siitä,
että vahinko on todennäköinen.
2)
Myöskään liikenteenharjoittajan tai tosiasiallisen
rahdinkuljettajan palveluksessa olevilla henkilöillä ja asiamiehillä ei ole
oikeutta tässä yleissopimuksessa tai kuljetussopimuksessa määrättyihin vastuun
poikkeuksiin ja rajoihin, jos todistetaan, että he ovat aiheuttaneet vahingon 1
kohdassa kuvatulla tavalla.
22 artikla Vastuun poikkeusten ja rajojen
soveltaminen
Tässä yleissopimuksessa tai
kuljetussopimuksessa määrättyjä vastuun poikkeuksia ja rajoja sovelletaan
kaikissa toimissa, jotka liittyvät kuljetussopimuksessa tarkoitettujen
tavaroiden menetykseen tai vahingoittumiseen tai toimituksen viivästymiseen
siitä riippumatta, perustuuko toimi sopimukseen, vahingonkorvausoikeuteen tai
muuhun oikeudelliseen perusteeseen.
VI LUKU KORVAUSVAATIMUSTEN MÄÄRÄAIKA
23 artikla Vahingosta ilmoittaminen
1)
Jos vastaanottaja hyväksyy tavarat varauksetta,
tämä on alustava näyttö siitä, että liikenteenharjoittaja on toimittanut
tavarat samassa kunnossa ja saman määrän tavaraa kuin ne olivat siinä vaiheessa,
kun ne luovutettiin hänelle kuljetettavaksi.
2)
Liikenteenharjoittaja ja vastaanottaja voivat
vaatia, että tavaroiden kunto ja määrä tarkastetaan toimituksen yhteydessä
osapuolten läsnä ollessa.
3)
Jos tavaroiden menetys tai vahingoittuminen on
ilmeistä, vastaanottajan on laadittava viimeistään toimitushetkellä kirjallinen
varauma, jossa todetaan vahingon yleinen luonne, paitsi jos vastaanottaja ja
liikenteenharjoittaja ovat yhdessä tarkastaneet tavaroiden kunnon.
4)
Jos tavaroiden menetys tai vahingoittuminen ei ole
ilmeistä, vastaanottajan on annettava mahdollinen kirjallinen varauma, jossa
todetaan vahingon yleinen luonne, seitsemän kalenteripäivän kuluessa
toimituksesta; tässä tapauksessa vahinkoa kärsineen osapuolen on osoitettava,
että vahinko tapahtui kun tavarat olivat liikenteenharjoittajan vastuulla.
5)
Toimituksen viivästymisestä aiheutuvasta vahingosta
ei makseta korvausta, paitsi jos vastaanottaja voi todistaa antaneensa
viivästyksestä huomautuksen liikenteenharjoittajalle 21 kalenteripäivän kuluessa
tavaroiden toimituksesta ja että liikenteenharjoittaja on vastaanottanut
huomautuksen.
24 artikla Vanhentuminen
1)
Kaikki tämän yleissopimuksen soveltamisalaan
kuuluvista sopimuksista johtuvat vaatimukset vanhentuvat vuoden kuluttua siitä,
kun tavarat on toimitettu tai ne olisi pitänyt toimittaa vastaanottajalle.
Määräajan aloituspäivää ei lueta määräaikaan.
2)
Henkilö, jota vastaan vaatimus on esitetty, voi
milloin tahansa määräajan kuluessa pidentää määräaikaa ilmoittamalla siitä
kirjallisesti vahinkoa kärsineelle osapuolelle. Määräaikaa voidaan pidentää
edelleen yhdellä tai useammalla uudella ilmoituksella.
3)
Määräajan pysäyttämiseen ja keskeyttämiseen
sovelletaan sen valtion lakia, jota sovelletaan kuljetussopimukseen.
Korvausvaatimuksen tekeminen rajatun vastuun jakamiseksi kaikista
korvausvaatimuksista, jotka johtuvat vahinkoon johtaneesta tapahtumasta,
keskeyttää vanhentumisajan.
4)
Vahingonkorvausvaatimus, jonka esittää tämän
yleissopimuksen nojalla vastuussa oleva henkilö, voidaan esittää myös sen
jälkeen, kun tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätty vanhentumisaika on
päättynyt, jos kanne nostetaan 90 päivän kuluessa päivästä, jona kantaja on
suorittanut vahingonkorvauksen tai tiedoksiantoasiakirjat on toimitettu hänelle
tai jos kanne nostetaan pitemmän ajan kuluessa sen valtion lainsäädännön
mukaisesti, jossa kanne nostetaan.
5)
Vanhentunutta vaatimusoikeutta ei voi käyttää
vastakanteena tai kuittauksena.
VII LUKU SOPIMUSVAPAUDEN RAJOITUKSET
25 artikla Sopimusmääräysten mitätöinti
1)
Kaikki sopimuksen määräykset, joiden tarkoitus on
sulkea pois tai rajoittaa tai, jollei 20 artiklan 4 kohdan määräyksistä muuta
johdu, lisätä tässä yleissopimuksessa tarkoitettua liikenteenharjoittajan,
tosiasiallisen rahdinkuljettajan tai heidän palveluksessaan olevien henkilöiden
tai asiamiesten vastuuta, siirtää todistustaakkaa tai lyhentää 23 ja 24
artiklassa tarkoitettujen korvausvaatimusten tai rajoitusten määräaikoja, ovat
mitättömiä. Sopimuksen määräykset, joilla tavaroiden vakuutussuoja luetaan
liikenteenharjoittajan hyväksi, ovat myös mitättömiä.
2)
Sen estämättä, mitä tämän artiklan 1 kohdassa
määrätään, ja rajoittamatta 21 artiklan soveltamista, sopimuksissa on sallittua
määrätä, että liikenteenharjoittaja tai tosiasiallinen rahdinkuljettaja ei ole
vastuussa menetyksistä, jotka johtuvat:
a)
aluksen päällikön, ohjaajan tai muun, kyseisen
aluksen, työntö- tai hinausaluksen palveluksessa olevan henkilön teosta tai
laiminlyönnistä matkan aikana tai työntö- tai hinauskytkyeen muodostuksen tai
purkamisen yhteydessä edellyttäen, että liikenteenharjoittaja on noudattanut 3
artiklan 3 kohdassa vahvistettuja miehistöä koskevia velvoitteita, paitsi jos
teko tai laiminlyönti johtuu aikomuksesta aiheuttaa vahinkoa tai
piittaamattomuudesta ja tietoisena siitä, että vahinko on todennäköinen;
b)
tulipalosta tai räjähdyksestä aluksella, jos ei ole
mahdollista todistaa, että tulipalo tai räjähdys johtui liikenteenharjoittajan
ja tosiasiallisen rahdinkuljettajan tai heidän palveluksessaan olevien
henkilöiden tai asiamiesten virheestä tai aluksen vauriosta;
c)
hänen aluksessaan tai vuokratussa tai rahdatussa
aluksessa ennen matkaa olleista vaurioista, jos hän voi todistaa, että
tällaisia vaurioita ei voitu asianmukaisesta huolellisuudesta huolimatta
havaita ennen matkan alkua.
VIII LUKU TÄYDENTÄVÄT MÄÄRÄYKSET
26 artikla Yhteishaveri
Tämän yleissopimuksen määräykset eivät estä
sellaisten kuljetussopimuksen määräysten tai kansallisen lainsäädännön
säännösten soveltamista, jotka koskevat yhteishaveriin liittyvien
vahingonkorvausten ja maksuosuuksien laskentaa.
27 artikla Muut sovellettavat määräykset ja
ydinvahingot
1)
Tämä yleissopimus ei muuta liikenteenharjoittajan
oikeuksia tai velvollisuuksia, joista määrätään sisävesi- tai meriliikenteen
alusten omistajien vastuun rajoittamista koskevissa kansainvälisissä yleissopimuksissa
tai kansallisessa lainsäädännössä.
2)
Liikenteenharjoittaja vapautetaan tämän
yleissopimuksen mukaisesta vastuusta, kun on kyse ydintapahtuman aiheuttamasta
vahingosta, jos ydinlaitoksen toiminnanharjoittaja tai muu valtuutettu henkilö
vastaa kyseisestä vahingosta vahingonkorvausvastuuta ydinvoiman alalla
koskevien valtiollisten lakien ja asetusten mukaisesti.
28 artikla Laskentayksikkö
Tämän yleissopimuksen 20 artiklassa
tarkoitettu laskentayksikkö on Kansainvälisen valuuttarahaston määrittämä erityisnosto-oikeus.
Edellä 20 artiklassa mainitut määrät muunnetaan valtion kansalliseksi
valuutaksi sen arvon mukaan, joka kyseisellä valuutalla on sinä päivänä, kun
tuomio annetaan, tai osapuolten sopimana päivänä. Sopimusvaltion kansallisen
valuutan arvo suhteessa erityisnosto-oikeuteen on laskettava sillä
menetelmällä, jota Kansainvälinen valuuttarahasto soveltaa kyseisenä
ajankohtana maksutapahtumissaan ja -liikenteessään.
29 artikla Kansalliset lisämääräykset
1)
Tämän yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle
jäävissä asioissa kuljetussopimukseen sovelletaan osapuolten sopiman valtion
lainsäädäntöä.
2)
Jos edellä mainitusta asiasta ei ole sovittu, on
sovellettava sen valtion lakia, johon kuljetussopimus liittyy läheisimmin.
3)
On oletettava, että kuljetussopimus liittyy
läheisimmin siihen valtioon, jossa liikenteenharjoittajan päätoimipaikka
sijaitsee kuljetussopimuksen tekohetkellä, jos lastaussatama tai paikka, jossa
tavarat otetaan vastaan, tai purkamissatama tai tavaroiden toimituspaikka tai
laivaajan päätoimipaikka sijaitsee myös kyseisessä valtiossa. Jos
liikenteenharjoittajalla ei ole toimipaikkaa maissa ja hän tekee
kuljetussopimuksen aluksellaan, on oletettava, että kuljetussopimus liittyy
läheisimmin siihen valtioon, jossa alus on rekisteröity tai jonka lipun alla se
purjehtii, jos lastaussatama tai paikka, jossa tavarat otetaan vastaan, tai
purkamissatama tai tavaroiden toimituspaikka tai lähettäjän päätoimipaikka
sijaitsee myös kyseisessä valtiossa.
4)
Tavaroiden sijaintivaltion lakia sovelletaan
liikenteenharjoittajalle myönnettävään reaalivakuuteen 10 artiklan 1 kohdassa
tarkoitettuja vaatimuksia varten.
IX LUKU SOVELTAMISALAA KOSKEVAT ILMOITUKSET
30 artikla Kuljetus tietyillä
sisävesireiteillä
1)
Kukin valtio voi tämän yleissopimuksen
allekirjoittaessaan, ratifioidessaan, hyväksyessään tai siihen liittyessään
ilmoittaa, että se ei sovella tätä yleissopimusta sopimuksiin, jotka koskevat
kuljetusta tietyillä sellaisilla sen alueella sijaitsevilla sisävesireiteillä,
joihin ei sovelleta kansainvälisiä merenkulkusääntöjä ja jotka eivät muodosta
yhteyttä tällaisiin kansainvälisiin reitteihin. Ilmoituksessa ei kuitenkaan saa
mainita kaikkia kyseisen valtion tärkeimpiä vesiväyliä.
2)
Jos kuljetussopimuksen tarkoitus on tavaroiden
kuljettaminen ilman jälleenlaivausta sekä vesiväylillä, joita ei ole mainittu 1
kohdassa tarkoitetussa ilmoituksessa, että siinä mainituilla vesiväylillä,
yleissopimusta sovelletaan kyseiseen sopimukseen, paitsi jos matka viimeksi
mainitulla vesiväylällä on pidempi.
3)
Jos 1 kohdassa tarkoitettu ilmoitus on annettu,
mikä tahansa muu sopimusvaltio voi ilmoittaa, että sekään ei sovella tämän
yleissopimuksen määräyksiä ilmoituksessa tarkoitettuihin sopimuksiin. Tämän
kohdan mukaisesti tehty ilmoitus tulee voimaan, kun yleissopimus on tullut
voimaan sen valtion osalta, joka on antanut 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen,
mutta aikaisintaan silloin, kun yleissopimus tulee voimaan sen valtion osalta,
joka on antanut tässä kohdassa tarkoitetun ilmoituksen.
4)
Tämän artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetut
ilmoitukset voidaan peruuttaa kokonaan tai osittain milloin tahansa
ilmoittamalla siitä tallettajalle; samalla on ilmoitettava päivämäärä, jolloin
niiden voimassaolo päättyy. Ilmoitusten peruuttaminen ei vaikuta jo tehtyihin
sopimuksiin.
31 artikla Kansallinen tai maksuton
kuljetus
Kukin valtio voi tämän yleissopimuksen
allekirjoittaessaan, ratifioidessaan, hyväksyessään, siihen liittyessään tai
milloin tahansa myöhemmin ilmoittaa, että se soveltaa tätä yleissopimusta myös:
a)
kuljetussopimuksiin, jonka mukaan lastaussatama tai
tavaroiden vastaanottopaikka ja purkamissatama tai tavaroiden toimituspaikka
sijaitsevat sen alueella;
b)
1 artiklan 1 kohdasta poiketen maksuttomiin
kuljetuksiin.
32 artikla Alueelliset vastuuta koskevat
määräykset
1)
Kukin valtio voi tämän yleissopimuksen
allekirjoittaessaan, ratifioidessaan, hyväksyessään, siihen liittyessään tai
milloin tahansa myöhemmin ilmoittaa, että kun tavaroita kuljetetaan
lastaussatamista tai paikoista, joissa tavarat on otettu vastaan,
purkaussatamiin tai toimituspaikkoihin, joista joko molemmat sijaitsevat sen
omalla alueella tai yksi sijaitsee sen omalla alueella ja toinen sellaisen
valtion alueella, joka on antanut samanlaisen ilmoituksen,
liikenteenharjoittaja ei ole vastuussa aluksen päällikön, ohjaajan tai muun,
kyseisen aluksen, työntö- tai hinausaluksen palveluksessa olevan henkilön
teosta tai laiminlyönnistä matkan aikana tai työntö- tai hinauskytkyeen
muodostuksen tai purkamisen yhteydessä edellyttäen, että liikenteenharjoittaja
on noudattanut 3 artiklan 3 kohdassa vahvistettuja miehistöä koskevia
velvoitteita, paitsi jos teko tai laiminlyönti johtuu aikomuksesta aiheuttaa
vahinkoa tai piittaamattomuudesta ja tietoisena siitä, että vahinko on
todennäköinen.
2)
Edellä 1 kohdassa tarkoitettua vastuuta koskeva
määräys tulee voimaan kahden sopimusvaltion välillä, kun tämä yleissopimus
tulee voimaan jälkimmäisessä samanlaisen ilmoituksen antaneista valtioista. Jos
valtio on antanut ilmoituksen sen jälkeen, kun yleissopimus on tullut voimaan
kyseisen valtion osalta, 1 kohdassa tarkoitettua vastuuta koskeva määräys tulee
voimaan sen kuukauden ensimmäisenä päivänä, joka seuraa kolmen kuukauden jaksoa
siitä, kun ilmoitus on annettu tallettajalle. Vastuuta koskevaa määräystä
sovelletaan ainoastaan kuljetussopimuksiin, jotka on allekirjoitettu määräyksen
voimaantulon jälkeen.
3)
Edellä olevan 1 kohdan mukaisesti annettu ilmoitus
voidaan milloin tahansa peruuttaa ilmoittamalla siitä tallettajalle. Edellä
olevassa 1 kohdassa tarkoitettua vastuuta koskevien määräysten voimassaolo
päättyy peruuttamisen yhteydessä ilmoitusta seuraavan kuukauden ensimmäisenä
päivänä tai ilmoituksessa mainittuna myöhempänä ajankohtana. Peruutusta ei
sovelleta kuljetussopimuksiin, jotka on allekirjoitettu ennen kuin vastuuta
koskevien määräysten voimassaolo on päättynyt.
X LUKU LOPPUMÄÄRÄYKSET
33 artikla Allekirjoittaminen,
ratifioiminen, hyväksyminen ja liittyminen
1)
Tämä yleissopimus on avoinna allekirjoittamista
varten kaikille valtioille vuoden ajan tallettajan päätoimipaikassa.
Allekirjoitusaika alkaa päivästä, jona tallettaja toteaa, että kaikki tämän
yleissopimuksen todistusvoimaiset tekstit ovat saatavilla.
2)
Valtiot voivat tulla tämän yleissopimuksen
sopimuspuoliksi:
a)
allekirjoittamalla sen ilman ratifioimis-
tai hyväksymisvaraumaa;
b)
allekirjoittamalla sen ratifioimis- tai
hyväksymisvaraumin, mitä seuraa ratifioiminen tai hyväksyminen;
c)
liittymällä siihen allekirjoitusajan päätyttyä.
3)
Ratifioimis-, hyväksymis- ja liittymiskirjat
talletetaan tallettajan huostaan.
34 artikla Voimaantulo
1)
Tämä yleissopimus tulee voimaan seuraavan kuukauden
ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kolme kuukautta siitä
päivästä, jona viisi valtiota on allekirjoittanut tämän yleissopimuksen ilman
ratifioimis- tai hyväksymisvaraumaa tai tallettanut ratifioimis-, hyväksymis-
tai liittymisasiakirjansa tallettajan huostaan.
2)
Kunkin valtion osalta, joka allekirjoittaa tämän
yleissopimuksen ilman ratifioimis- tai hyväksymisvaraumaa tai tallettaa
ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymisasiakirjan tallettajan huostaan sen
jälkeen, kun tämä yleissopimus on tullut voimaan, yleissopimus tulee voimaan
seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kolme
kuukautta siitä päivästä, jona se on allekirjoittanut yleissopimuksen ilman
ratifioimis- tai hyväksymisvaraumaa tai tallettanut ratifioimis-, hyväksymis-
tai liittymisasiakirjan tallettajan huostaan.
35 artikla Irtisanominen
1)
Sopimusvaltio voi irtisanoa tämän yleissopimuksen
vuoden kuluttua siitä päivästä, jona se on tullut voimaan kyseisen valtion
osalta.
2)
Irtisanomisilmoitus on talletettava tallettajan
huostaan.
3)
Irtisanominen tulee voimaan seuraavan kuukauden
ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut vuosi siitä päivästä, jona
irtisanomisilmoitus on annettu, tai irtisanomisilmoituksessa mainitun pitemmän
ajan kuluttua.
36 artikla Tarkistaminen ja muuttaminen
Kun vähintään kolmasosa yleissopimuksen
sopimusvaltioista sitä pyytää, sopimuksen tallettajan on kutsuttava koolle
sopimusvaltioiden konferenssi yleissopimuksen tarkistamista tai muuttamista
varten.
37 artikla Vastuun rajoitusta ja
laskentayksikköä koskevien määrien tarkistaminen
1)
Sen estämättä, mitä 36 artiklassa määrätään,
ehdotettaessa 20 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun määrän tarkistusta tai 28
artiklassa määritellyn laskentayksikön korvaamista, tallettajan on silloin, kun
vähintään neljäsosa tämän yleissopimuksen sopimusvaltioista sitä pyytää, toimitettava
ehdotus kaikille Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission, Reinin
navigaation keskuskomission ja Tonavan suojelukomission jäsenille sekä kaikille
sopimusvaltioille ja kutsuttava koolle konferenssi, jonka ainoana tarkoituksena
on muuttaa 20 artiklassa tarkoitettua määrää tai korvata 28 artiklassa
määritelty yksikkö toisella yksiköllä.
2)
Konferenssi kutsutaan koolle aikaisintaan kuuden
kuukauden kuluessa päivästä, jona ehdotus on toimitettu.
3)
Kaikki tämän yleissopimuksen sopimusvaltiot voivat
osallistua konferenssiin siitä riippumatta, ovatko ne 1 kohdassa tarkoitettujen
komissioiden jäseniä.
4)
Muutokset hyväksytään kahden kolmasosan
enemmistöllä konferenssissa edustettuina olevista ja äänestykseen
osallistuvista yleissopimuksen sopimusvaltioista edellyttäen, että vähintään
puolet yleissopimuksen sopimusvaltioista ovat edustettuina äänestyksen
yhteydessä.
5)
Konferenssin on otettava 20 artiklan 1 kohdassa
tarkoitetun määrän muutosta koskevan kuulemisen yhteydessä huomioon kokemukset
vahinkoihin johtaneista tapahtumista ja erityisesti aiheutuneiden vahinkojen
laajuudesta, rahan arvon muutokset sekä ehdotetun muutoksen vaikutus
vakuutuskuluihin.
6)

a)
Tämän artiklan mukainen muutos voi tulla voimaan
aikaisintaan viiden vuoden kuluttua siitä päivästä, jona tämä yleissopimus
avattiin allekirjoituksia varten, ja aikaisintaan viiden vuoden kuluttua siitä
päivästä, jona aikaisemmin tämän artiklan mukaisesti tehty muutos tuli voimaan.
b)
Määrää ei saa lisätä siten, että se ylittää tässä
yleissopimuksessa vahvistetun vastuun enimmäismäärän korotettuna kuudella
prosentilla vuodessa ja laskettuna koronkorkoperiaatteen mukaisesti siitä
päivästä alkaen, jona tämä yleissopimus avattiin allekirjoittamista varten.
c)
Määrää ei saa lisätä siten, että se ylittää
kolminkertaisesti tässä yleissopimuksessa vahvistetun vastuun enimmäismäärän.
7)
Tallettaja ilmoittaa kaikille sopimusvaltioille 4
kohdan mukaisesti hyväksytystä muutoksesta. Muutos katsotaan hyväksytyksi 18
kuukauden kuluttua ilmoituspäivästä, ellei kyseisen ajan kuluessa vähintään
neljäsosa niistä valtioista, jotka olivat sopimusvaltioita muutosta koskevan
päätöksen ajankohtana, ole ilmoittanut tallettajalle, että ne eivät hyväksy
muutosta, jolloin muutos hylätään ja se ei tule voimaan.
8)
Muutos, joka katsotaan hyväksytyksi 7 kohdan
mukaisesti, tulee voimaan 18 kuukauden kuluttua sen hyväksymisestä.
9)
Muutos sitoo kaikkia sopimusvaltioita, elleivät ne
irtisano tätä yleissopimusta 35 artiklan mukaisesti viimeistään kuusi kuukautta
ennen muutoksen voimaantuloa. Irtisanominen tulee voimaan samanaikaisesti kuin
kyseinen muutos.
10)
Kun muutoksesta on päätetty mutta sen hyväksymisen
edellytyksenä oleva 18 kuukauden ajanjakso ei ole vielä päättynyt, muutos sitoo
kyseisen ajanjakson aikana sopimusvaltioksi tulevaa valtiota, jos se tulee
voimaan. Tämän jälkeen sopimusvaltioksi tullutta valtiota sitoo 7 kohdan
mukaisesti hyväksytty muutos. Tässä kohdassa mainituissa tapauksissa muutos
sitoo valtiota heti tultuaan voimaan tai kun tämä yleissopimus tulee voimaan
kyseisen valtion osalta, jos tämä tapahtuu myöhemmin.
38 artikla Tallettaja
1)
Tämä yleissopimus talletetaan Unkarin tasavallan
hallituksen huostaan.
2)
Tallettajan on:
a)
annettava tämä yleissopimus tarkastettavaksi
virallisena kielitoisintona, joka ei ollut saatavilla tavaroiden
sisävesikuljetussopimuksia koskevan Budapestin yleissopimuksen hyväksymistä
käsitelleen diplomaattikokouksen aikana, kaikille kyseiseen
diplomaattikokoukseen osallistuneille valtioille;
b)
ilmoitettava kaikille a alakohdassa tarkoitetuille
valtioille kaikista a alakohdan mukaisesti tarkastettavaksi annetun
sopimustekstin muutosehdotuksista;
c)
vahvistettava päivämäärä, johon mennessä kaikki
tämän yleissopimuksen kielitoisinnot on saatettu yhdenmukaisiksi ja ne voidaan
katsoa todistusvoimaisiksi;
d)
ilmoitettava kaikille a alakohdassa tarkoitetuille
valtioille c alakohdan mukaisesti vahvistettu päivämäärä;
e)
toimitettava kaikille valtioille, jotka kutsuttiin
tavaroiden sisävesikuljetussopimuksia koskevan Budapestin yleissopimuksen
hyväksymistä käsitelleeseen diplomaattikokoukseen, sekä tämän yleissopimuksen
allekirjoittaneille tai siihen liittyneille valtioille tämän yleissopimuksen
oikeaksi todistetut jäljennökset;
f)
ilmoitettava kaikille tämän yleissopimuksen
allekirjoittaneille tai siihen liittyneille valtioille:

i.
kaikista uusista allekirjoituksista tai
ilmoituksista mainiten allekirjoitus- tai ilmoituspäivän;

ii.
tämän yleissopimuksen voimaantulopäivästä;

iii.
tästä yleissopimuksesta irtisanoutumisista sekä
niiden voimaantulopäivästä;

iv.
tämän yleissopimuksen 36 ja 37 artiklan mukaisesti
hyväksytyistä muutoksista ja muutosten voimaantulopäivästä;

v.
muista asioista, joista tämän yleissopimuksen
nojalla on ilmoitettava.
3)
Sen jälkeen, kun tämä yleissopimus on tullut
voimaan, tallettaja toimittaa Yhdistyneiden Kansakuntien sihteeristölle tämän
yleissopimuksen oikeaksi todistetun jäljennöksen rekisteröintiä ja
julkaisemista varten Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 102 artiklan
mukaisesti.
TEHTY Budapestissä 22 päivänä kesäkuuta 2001
yhtenä alkuperäiskappaleena, jonka hollannin-, englannin-, ranskan-, saksan- ja
venäjänkieliset tekstit ovat yhtä todistusvoimaiset.
TÄMÄN VAKUUDEKSI allekirjoittaneet
täysivaltaiset edustajat ovat hallitustensa asianmukaisesti valtuuttamina allekirjoittaneet
tämän yleissopimuksen.