				|

		52013PC0627

			Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS eurooppalaisia sähköisen viestinnän sisämarkkinoita ja koko Euroopan yhteen liittämistä koskevista toimenpiteistä sekä direktiivien 2002/20/EY, 2002/21/EY ja 2002/22/EY ja asetusten (EY) N:o 1211/2009 ja (EU) N:o 531/2012 muuttamisesta /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */

			   	PERUSTELUT
1.           EHDOTUKSEN
TAUSTA
1.1. Ehdotuksen tavoitteet
Euroopan on hyödynnettävä uusia kasvun
lähteitä kilpailukyvyn palauttamiseksi, innovoinnin edistämiseksi ja uusien
työpaikkojen luomiseksi. Maailmanlaajuinen
talous on kehittymässä kohti internet-taloutta, ja tieto- ja viestintätekniikan
merkitys älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun lähteenä olisi tunnustettava
varauksetta. Euroopalla ei ole varaa jättää
hyödyntämättä verkkoteknologioiden etuja, sillä viime vuosien aikana ne ovat
vastanneet 50 prosentista kaikkien alojen tuottavuuden kasvusta, ne luovat
viisi uutta työpaikkaa kahta menetettyä kohti ja ovat sellaisten uusien
innovatiivisten palveluiden kiihdytin, jotka voivat nopeasti saavuttaa
maailmanlaajuisen mittakaavan, jos niiden kasvu mahdollistetaan. Tässä on ratkaisu siihen, miten Eurooppa voi nousta
entistä vahvempana kriisistä: nykyisestä epäyhtenäisyydestä johtuvat rajoitteet
on poistettava. Tätä painotti vuoden 2013
keväällä kokoontunut Eurooppa-neuvosto, joka päätelmissään kehotti komissiota
raportoimaan täysin toimivien digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamisen
tiellä vielä olevista esteistä sekä esittämään mahdollisimman pian
konkreettisia toimenpiteitä tieto- ja televiestintätekniikan sisämarkkinoiden
luomiseksi.
Ehdotuksen yleistavoitteena
on siirtyminen kohti sähköisen viestinnän sisämarkkinoita, joilla
– kansalaiset ja
yritykset voivat käyttää sähköisen viestinnän palveluja riippumatta siitä,
missä niitä tarjotaan, ilman rajatylittävien palvelujen rajoituksia tai
perusteettomia lisäkustannuksia
– sähköisiä
viestintäverkkoja tai -palveluita tarjoavat yritykset voivat hallinnoida ja
tarjota verkkoja ja palveluita riippumatta siitä, minne ne ovat sijoittautuneet
tai missä niiden asiakkaat sijaitsevat unionissa.
Tämä kunnianhimoinen tavoite on tärkeä jo
itsessään, sillä unioni on runsaan vuosikymmenen ajan sääntelyn avulla pyrkinyt
vapauttamaan ja yhdentämään kyseisiä markkinoita. Sen saavuttamiseksi ovat
äärimmäisen tärkeitä kiireelliset ja päättäväiset toimet, joista tässä ehdotuksessa
säädetään, eivätkä vähiten siksi, että toisinaan vie aikaa, ennen kuin
hyväksytyistä toimista koituu kaikki halutut vaikutukset. Sähköisen viestinnän
sisämarkkinat edistäisivät kilpailua sekä verkko- ja palveluinvestointeja ja
-innovaatioita tukemalla markkinoiden yhdentymistä ja rajatylittäviä
investointeja verkkoihin sekä rajatylittävien palvelujen tarjontaa. Ehdotettujen toimien pitäisi lisätä
infrastruktuurin laatuun sekä hintoihin kohdistuvaa kilpailua, vahvistaa
innovointia ja eriyttämistä muun muassa liiketoimintamalleissa sekä helpottaa
kaupallisten ja teknisten näkökohtien suunnittelua investointipäätöksissä,
jotka koskevat langattomien tai kiinteiden yhteyksien markkinoille tuloa tai
toiminnan laajentamista niillä. Niillä tuetaan
muita toimia, joihin on ryhdytty Euroopan digitaalistrategiassa asetettujen
kunnianhimoisten tavoitteiden edistämiseksi, samoin kuin sellaisten aitojen
digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamista, joilla sisällöt, sovellukset ja
muut digitaaliset palvelut voivat liikkua vapaasti. Infrastruktuurikilpailun
ja yhdentymisen tehostuminen kaikkialla unionissa pitäisi vähentää
pullonkauloja ja siten sähköisen viestinnän markkinoiden ennakkosääntelyn
tarvetta, minkä ansiosta alasta muotoutuu ajan mittaan samanlainen kuin mistä
tahansa muustakin talouden alasta, johon sovelletaan horisontaalista sääntelyä
ja kilpailusääntöjä.
Digitaalisten infrastruktuurien ja palvelujen
yhä laajempi saatavuus puolestaan lisäisi kuluttajien valinnanvaraa ja
palvelujen laatua sekä parantaisi osaltaan alueellista ja sosiaalista
koheesiota sekä helpottaisi liikkuvuutta kaikkialla EU:n alueella. Digitaalitalouden kannalta taas yleisesti paremmin
toimivan sähköisen viestinnän alan koko unionissa pitäisi johtaa
liiketoiminnallisten tuotantohyödykkeiden parempaan valikoimaan ja laatuun ja
mahdollistaa tieto- ja viestintätekniikan käyttöön liittyvä sekä
nykyaikaistetuista julkisista palveluista syntyvä tuottavuuden kasvu. Viime kädessä tavoitteena on tukea Euroopan
maailmanlaajuista kilpailukykyä, joka on toimiakseen ja kasvaakseen yhä
riippuvaisempi digitaalitaloudesta.
Sisämarkkinoiden yhdentymisen haasteita ovat
muun muassa seuraavat: Ensinnäkin on poistettava tarpeettomat esteet
valtuutusjärjestelmistä ja palvelujen tarjoamista koskevista säännöistä niin,
että yhdessä jäsenvaltiossa saatu lupa on voimassa kaikissa jäsenvaltioissa ja
että operaattorit voivat tarjota palveluita sääntelyvelvoitteiden
johdonmukaisen ja vakaan soveltamisen pohjalta. Toiseksi on yhdenmukaistettava
olennaisten tuotantopanosten hyödyntämismahdollisuuksia niin, että taataan
matkaviestinoperaattoreille ennustettavat jakoehdot ja koordinoitu aikataulu
taajuuksien jakamisessa langatonta laajakaistaa varten koko EU:n alueella, ja
yhdenmukaistetaan eurooppalaisten kiinteiden verkkojen käyttöoikeudet, jotta
palveluntarjoajien on helpompi toimia kaikkialla sisämarkkinoilla. Kolmanneksi
on taattava korkeatasoinen ja yhtenäinen kuluttajansuoja koko unionissa ja
tähän liittyvät yhtenäiset kaupalliset ehdot. Tähän kuuluvat muun muassa toimet,
joilla poistetaan asteittain matkaviestinnän verkkovierailujen lisämaksut ja
taataan pääsy avoimeen internetiin. Nämä ovat toisistaan erillisiä haasteita,
ja tällä asetuksella niihin myös tarjotaan erilliset ratkaisut. Ne kaikki ovat
kuitenkin oleellisen tärkeitä alan kaupallisten ja investointipäätösten sekä
kuluttajien etujen kannalta, ja ne kaikki on nyt ratkaistava yhdessä
sisämarkkinoiden potentiaalin vapauttamiseksi. Haasteet ovat rinnakkaisia
digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamista koskevien laajempien haasteiden
kanssa, joita ovat esimerkiksi verkkosisältöihin sovellettavat säännöt.
Investointeja seuraavan sukupolven
infrastruktuuriin on vauhditettava, jotta eurooppalaiset voivat hyötyä uusista
innovatiivisista ja korkealaatuisista palveluista. Oikeanlainen
sääntely-ympäristö on keskeisessä asemassa dynaamisten ja kilpailuun
perustuvien markkinoiden luomisessa. Tällaisten markkinoiden on tarjottava
oikeanlainen riskien ja hyötyjen välinen tasapaino niille, jotka ovat valmiita
sijoittamaan. Niiden avulla voidaan myös
päästä eroon hajanaisuudesta palvelujen tarjonnassa kaikkien alojen ja
käyttäjien hyödyksi kaikkialla EU:ssa. Näiden
tavoitteiden tukemiseksi komissio hyväksyy tämän ehdotuksen ohessa suosituksen
kilpailua edistävistä ja laajakaistan investointiympäristöä parantavista
johdonmukaisista syrjimättömyysvelvoitteista ja kustannuslaskentamenetelmistä[1]. Suosituksella pyritään edistämään kilpailua ja tehostamaan
investointeja nopeisiin verkkoihin, sillä sen avulla taataan kuparijohdinverkon
käyttöoikeuksien hintavakaus pitkällä aikavälillä ja varmistetaan
käyttöoikeuksia hakeville yhtäläinen pääsy vakiintuneiden operaattoreiden
verkkoihin ja taataan näin tasavertaiset toimintaedellytykset, sekä
määritellään edellytykset, joiden täyttyessä seuraavan sukupolven
liityntäverkkojen hintasääntely ei ole enää perusteltua. Näin investoijat
voisivat vapaammin päättää näiden verkkojen hintastrategioista tuoton
takaamiseksi alalla, jolla on kilpailevia infrastruktuureja, kuten säännellyt
kuparijohdinverkot ja tv-kaapelit eräillä aloilla sekä kasvavassa määrin
neljännen sukupolven matkaviestinverkot.
Ehdotusta on tarkasteltava muiden äskettäisten
tai odotettavissa olevien aloitteiden yhteydessä. Ehdotus perustuu tärkeimpiin
vuonna 2002 annettuihin ja vuonna 2009 muutettuihin sähköisten
viestintäverkkojen tai -palvelujen tarjontaa säänteleviin direktiiveihin, ja
sillä parannetaan niitä. Ehdotuksessa annetaan suoraan sovellettavia
säännöksiä, jotka toimivat yhdessä direktiivien muun muassa valtuutusta, taajuuksien
jakamista ja verkkoon pääsyä koskevien säännösten kanssa. Ehdotus on jatkoa komission ehdotukselle Euroopan
parlamentin ja neuvoston asetukseksi toimenpiteistä nopeiden sähköisten
viestintäverkkojen käyttöönoton kustannusten vähentämiseksi[2], jossa jo järjestettiin yhden välineen alle verkkoinvestointiprosessin
eri vaiheiden useita erillisiä sääntelyllisiä kustannuselementtejä, jotka
yhdessä vähentävät laajakaistan käyttöönoton kustannuksia jopa
30 prosenttia. Ehdotus hyväksytään myös
sitä silmälläpitäen, että komission suositusta merkityksellisistä markkinoista[3] on määrä tarkistaa vuonna 2014. Tarkistusta koskeva valmistelutyö on
edennyt pitkälle. Tämän ehdotuksen nopea
hyväksymisellä ja täytäntöönpanolla voitaisiin vähentää ennakkosääntelyn piiriin
kuuluvien markkinoiden määrää tai laajuutta osana kilpailun kehittymistä
sisämarkkinoilla koskevaa ennakoivaa analyysiä.
1.2. Yleinen tausta
Nykyään monet uudet digitaaliset palvelut ja
sovellukset välitetään sähköisesti EU:n sisämarkkinoilla. Nykypäivän innovointi- ja kasvumahdollisuudet ovat
usein digitaalisia lähes kaikilla talouden sektoreilla aina autoteollisuudesta
(autojen liittäminen verkkoon) energiaan (älykäs energiaverkko) ja
julkishallinnosta (sähköiset viranomaispalvelut) yleispalveluihin (sähköiset
terveyspalvelut). Miltei kaikki liiketoiminta,
oli kyseessä sitten aloittava pienyritys tai suuryritys, edellyttää
mahdollisuutta hyödyntää uusimman tekniikan mukaisia palveluja ja
infrastruktuureja. Tällainen kokonainen
ekosysteemi riippuu sähköisen viestintäverkkojen tarjoamista yhteyksistä.
Nykyään Euroopan viestintämarkkinat ovat
hajallaan 28 jäsenvaltion erillisillä markkinoilla, joissa jokaisessa on
rajallinen määrä toimijoita. Koska yksittäiset
operaattorit toimivat korkeintaan puolessa jäsenvaltioista ja useimmiten paljon
harvemmissa, kaiken kaikkiaan 200 operaattoria tarjoaa palveluitaan
markkinoilla, joilla on 510 miljoonaa asiakasta. EU:n
säännöt, jotka koskevat esimerkiksi valtuutuksia, sääntelyehtoja, taajuuksien
osoittamista ja kuluttajansuojaa, pannaan täytäntöön eri tavoin. Tällainen hajanaisuus vaikeuttaa sellaisten
operaattorien markkinoillepääsyä, jotka haluavat tarjota valtioiden rajat
ylittäviä palveluja, sekä lisää niiden kustannuksia ja estää siten niiden
toiminnan laajentumisen. Tilanne on täysin
erilainen Yhdysvalloissa tai Kiinassa, joissa molemmissa on 330 miljoonaa
(Yhdysvallat) ja 1400 miljoonaa asiakasta (Kiina) käsittävät sisämarkkinat,
joilla toimii 4–5 suurta operaattoria, joilla sovelletaan vain yhtä
lainsäädäntöä, joilla on yksi valtuutusjärjestelmä ja yksi yhtenäinen
taajuuspolitiikka.
Mittakaavaedut ja uudet kasvumahdollisuudet
voivat parantaa nopeisiin verkkoihin tehtyjen investointien tuottoa sekä
samalla edistää kilpailua ja yleistä kilpailukykyä. Operaattorit
eivät kuitenkaan kykene riittävästi hyödyntämään näitä etuja EU:n alueella. Muualla maailmassa panostetaan digitaaliseen
ympäristöön ja tehdään siihen huomattavia investointeja, jotka tuottavat
tulosta sekä sijoittajien ja kuluttajien hyödyksi, mutta Euroopassa tällaisia
uusia edellytyksiä ei luoda riittävän nopeasti.
Kuluttajilla puolestaan on kansallisten
markkinoiden hajanaisuuden vuoksi vähemmän valinnanvaraa, vähemmän ja
laadultaan huonompia innovatiivisia palveluja käytettävissään, ja he maksavat
ulkomaanpuheluista tai EU:n sisäisistä verkkovierailuista edelleen korkeita
hintoja. Tämä tarkoittaa sitä, että kuluttajat
eivät pysty täysin hyödyntämään nykyään potentiaalisesti käytettävissä olevia
digitaalisia palveluja.
Tämän seurauksena
Eurooppa menettää mahdollisuuden huomattavaan kasvupotentiaaliin. Maailmassa, jossa tieto- ja viestintätekniikka on
ulottuu kaikkialle, sähköisen viestinnän markkinoiden hajanaisuus heikentää
tehokkuutta ja tuottavuutta koko taloudessa. EU:n
sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden hyödyntämättömän potentiaalin arvioidaan
vastaavan 0,9:ä prosenttia bkt:stä, eli 110:tä miljardia euroa vuodessa[4]. Sisämarkkinoista jo pelkästään
yrityksille suunnatuille viestintäpalveluille koituvat hyödyt voivat nousta
miltei 90 miljardiin euroon vuodessa[5].
Vakaat
televiestinnän markkinat tukevat laajempaa digitaalista taloutta, jonka
dynaamisuus näkyy sen kestävässä työllisyyskasvussa. Kuvan saamiseksi
digitaalisen talouden laajuudesta ja elinvoimaisuudesta mainittakoon, että
EU:ssa työskentelee 4 miljoonaa tieto- ja viestintätekniikan asiantuntijaa, ja
määrä on taantumasta huolimatta kasvussa. Lisäämällä tieto- ja
viestintätekniikan investointeja, parantamalla työvoiman tietoteknisiä taitoja
ja uudistamalla internet-talouden edellytyksiä taloudessa yleensä voitaisiin
kasvattaa bkt:tä noin 5 prosenttia vuoteen 2020[6] mennessä ja luoda
3,8 miljoonaa uutta työpaikkaa[7].
Sähköisen
viestinnän markkinoiden esteiden vuoksi Euroopan laajuisten palveluiden edut,
kuten parempi laatu, mittakaavaedut, suuremmat investoinnit, tehokkuuden
lisääntyminen ja vahvemmat neuvotteluasemat, jäävät hyödyntämättä. Tällä on kielteisiä vaikutuksia laajempaan
digitaaliseen ekosysteemiin, mukaan luettuina EU:n laitevalmistajat ja sisällön
ja sovellusten tarjoajat aina aloittelevista yrityksistä hallituksiin. Sillä on vaikutuksia myös pankkitoiminnan,
autoteollisuuden, logistiikan, vähittäiskaupan, terveydenhuollon sekä energian
ja liikenteen kaltaisiin talouden aloihin, jotka ovat verkkoyhteyksistä
riippuvaisia pyrkiessään parantamaan tuottavuutta esimerkiksi pilvipalvelujen,
verkkoon yhteenliitettyjen esineiden ja yhdennettyjen palvelujen avulla.
1.3. Poliittinen tausta
Jo Euroopan digitaalistrategiassa, joka on
yksi EU:n Eurooppa 2020 -strategian kärkihankkeista, korostettiin tieto- ja
viestintätekniikan ja verkkoyhteyksien keskeistä asemaa. Siinä esitetään useita aloitteita, joilla edistetään
investointeja, parannetaan kilpailua ja alennetaan nopeiden verkkojen
käyttöönottokustannuksia sen varmistamiseksi, että kaikilla eurooppalaisilla on
mahdollisuus nopeaan laajakaistayhteyteen. Komissio
on niin ikään perustanut suuren koalition edistämään digitaalialan työpaikkoja
alan työllistämismahdollisuuksien hyödyntämiseksi.
Komissio toteuttaa niin ikään aloitteita
digitaalisten sisämarkkinoiden varmistamiseksi ja verkkosisällön, kuten
sähköisen kaupankäynnin ja sähköisten viranomaispalveluiden edistämiseksi. Lisäksi komissio on ehdottanut uudistettua EU:n
tietosuoja-asetusta kansalaisten yksityisyyden suojelemiseksi ja innovoinnin ja
taloudellisen toiminnan edistämiseksi sisämarkkinoilla
sekä strategiaa, jolla edistetään verkkoturvallisuutta ja suojataan EU:n
elintärkeitä infrastruktuureja ja verkkoja, mukaan luettuna verkko- ja
tietoturvaa koskeva direktiiviehdotus[8],
jolla olennaisesti tuetaan kansalaisten ja kuluttajien luottamusta sähköisessä
ympäristössä.
Siirtyminen kohti sähköisen viestinnän
sisämarkkinoita tukisi digitaalisten sisämarkkinoiden ekosysteemiä. Tällaiset markkinat edellyttävät paitsi
nykyaikaista infrastruktuuria, myös innovatiivisia ja turvallisia
digitaalipalveluja.
Näin ollen vuoden 2013 keväällä kokoontunut
Eurooppa-neuvosto korosti digitaalisten sisämarkkinoiden merkitystä kasvulle ja
kehotti komissiota esittämään mahdollisimman pian (ennen lokakuussa kokoontuvaa
Eurooppa-neuvostoa) konkreettisia toimenpiteitä tieto- ja viestintätekniikan
sisämarkkinoiden luomiseksi. Tämä ehdotus sekä
komission suositus kilpailua edistävistä ja laajakaistan investointiympäristöä
parantavista johdonmukaisista syrjimättömyysvelvoitteista ja
kustannuslaskentamenetelmistä muodostavat yhdessä tasapainoisen joukon toimia,
joiden avulla on tarkoitus siirtyä kohti televiestinnän sisämarkkinoita ja
edistää investointeja.
2.           KUULEMISTEN
TULOKSET JA VAIKUTUSTENARVIOINTI
2.1. Sidosryhmien näkemykset
Koska vuoden 2013 keväällä kokoontunut
Eurooppa-neuvosto vahvisti päätelmissään, että konkreettisia ehdotuksia on
esitettävä ennen lokakuussa kokoontuvaa Eurooppa-neuvostoa, kuulemiset oli
järjestettävä haastavassa aikataulussa. Muodollisten kuulemisten ja
neuvoa-antavien tapahtumien lisäksi komissio on kuullut laajasti erilaisia
sidosryhmiä edustavia organisaatioita arvioidakseen sähköisen viestinnän
markkinoiden yleistä tilaa ja sitä, miten sisämarkkinoiden olisi luotava. Se on
tavannut kaikkia teollisuudenaloja edustavia sidosryhmiä, kuluttajajärjestöjä,
kansalaisyhteiskunnan ja kansallisten sääntelyviranomaisten edustajia sekä
hallitusten edustajia ja saanut niiltä palautetta.
Näiden lisäksi komissio järjesti useita
kuulemistilaisuuksia, joihin osallistui kaikkia teollisuuden aloja edustavia
sidosryhmiä, kuluttajia ja kansalaisyhteiskunnan edustajia[9]. Kuulemisista kävi ilmi, että
sidosryhmien suuri enemmistö jakaa komission analyysin kysymyksestä ja katsoo,
että pikaisia toimia tarvitaan.
Lisäksi keskusteluja käytiin Euroopan
parlamentissa ja ministerineuvostossa (liikenne, televiestintä ja energia).
Neuvostossa suurin osa valtuuskunnista oli samaa mieltä kysymyksen analyysistä
ja siitä, että toimia tarvitaan, jotta voidaan siirtyä kohti aitoja
sisämarkkinoita tavoitteena kilpailun säilyttäminen tai sen tehostaminen,
kuluttajien valinnanmahdollisuuksien parantaminen, verkon neutraaliuden ja
verkkovierailuja koskevien kysymysten ratkaiseminen sekä sääntelyn
katvealueiden hyväksikäytön välttäminen ja sääntelyn nykyistä suuremman
yhdenmukaisuuden varmistaminen, mihin kuuluu muun muassa taajuuksien hallinta,
samalla kun vältetään toimivallan liiallinen keskittyminen. Euroopan
parlamentissa käydyissä keskusteluissa tuettiin vahvasti komission ehdotusten
linjauksia ja korostettiin erityisesti, että osana sähköisen viestinnän
sisämarkkinoita on kiireellistä poistaa verkkovierailumaksut sekä varmistaa
korkeatasoinen kuluttajansuoja ja selvät verkon neutraaliutta koskevat säännöt.

2.2. Asiantuntemus
Vuonna 2012 tehtiin laaja sisämarkkinoiden
toteutumattomuuden kustannuksia sähköisen viestinnän alalla koskeva selvitys
”Steps towards a truly internal market for e-communications”[10]. Selvityksessä analysoitiin
EU:n sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden tilaa ja arvioitiin sisämarkkinoiden
potentiaalia.
Komissio hyödynsi monia muitakin
tietolähteitä, kuten vuosittaista digitaalistrategian tulostaulua sekä talouden
ja rahoituksen pääosaston laatimia taloustutkimuksia esimerkiksi Euroopan
televiestintämarkkinoiden hajanaisuudesta[11].
Myös sääntelyjärjestelmän EU:n tason kuulemismekanismissa on tuotu esiin
epäjohdonmukaisuuksia siinä, miten kansalliset sääntelyviranomaiset sääntelevät
merkityksellisiä markkinoita. Lisäksi komissio on radiotaajuuspoliittisen
ohjelman yhteydessä havainnut, että jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja
taajuuskaistojen avaamisessa ja valtuutuksien myöntämisessä teknologiatyypistä
riippumattomaan käyttöön etenkin ehtojen ja aikataulun osalta.
2.3. Ehdotetun asetuksen vaikutusten arviointi
Komission yksiköt
ovat arvioineet eri toimintavaihtoehtojen vaikutuksia parempaa sääntelyä
koskevan politiikan mukaisesti.
Sääntelyn
hajanaisuus liittyy ensisijaisesti pääasiallisiin alakohtaisiin vaatimuksiin,
joita sovelletaan EU:n lainsäädännön alaiseen sähköisen viestinnän tarjontaan
(valtuutus, kiinteiden ja langattomien verkkojen liityntähyödykkeet,
loppukäyttäjien suojaa koskevien sääntöjen noudattaminen). Näihin kaikkiin
liittyy hyvin omanlaiset piirteensä, minkä vuoksi myös ratkaisut epäyhtenäisyydestä
eroon pääsemiseksi ovat hyvin erilaisia. Ne kaikki kuitenkin ovat olennaisen
tärkeitä, mikäli halutaan päästä eroon sähköisten viestintäverkkojen ja
-palvelujen yhdennetyn tarjoamisen tiellä unionissa olevista esteistä.
Ratkaisuja on pohdittu seuraavan jaon perusteella: a) kansallisiin
valtuutusjärjestelmiin liittyvät esteet yhdessä kansallisten
sääntelyviranomaisten epäjohdonmukaisten sääntelytapojen kanssa, b)
koordinoinnin puute taajuuksien osoittamisessa ja niitä koskevissa ehdoissa
sekä taajuuksien saatavuuden sääntelyyn liittyvä epävarmuus, c) sellaisten
tukkutason tuotteiden puute, joiden avulla palveluja voidaan tarjota
käyttämällä jonkin toisen operaattorin verkkoa, jossa palvelujen
yhteentoimivuuden taso on yhdenmukainen, soveltaen markkinoita korjaavia toimia
tai vastavuoroisia neuvotteluja d) kuluttajansuojasääntöjen epäyhtenäisyys,
mikä johtaa erilaiseen kuluttajansuojantasoon ja vaihteleviin kauppaehtoihin ja
näkyy muun muassa verkkovierailujen ja ulkomaanpuhelujen korkeina hintoina sekä
palvelunestoina ja palvelujen kuristamisena (throttling).
Näiden
hajanaisuutta aiheuttavien tekijöiden poistamiseksi kolme toimintavaihtoehtoa
valittiin tarkemmin analysoitavaksi. Ensimmäinen vaihtoehto perustui sähköisen
viestinnän sääntelyjärjestelmään siinä muodossa kuin se tällä hetkellä on.
Toisessa vaihtoehdossa kaavailtiin yhtä säädöstä (asetus), jolla mukautetaan
sääntelyjärjestelmää vain siltä osin kun se on tarpeellista tehostettuun EU:n
koordinaatioon perustuvien EU:n sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden kannalta.
Kolmannessa vaihtoehdossa on sama tavoite kuin toisessa vaihtoehdossa, mutta
siinä nykyinen hallintorakenne korvataan yhdellä EU:n sääntelyviranomaisella
sääntelyn täydellisen koordinoinnin varmistamiseksi.
Jokaista toimintavaihtoehtoa arvioitiin sen
suhteen, miten tehokkaita ne ovat toimintatavoitteiden saavuttamisen suhteen,
ja samalla otettiin erityisesti huomioon kysyntä- ja tarjontapuolelle koituvat
kustannukset ja hyödyt, kuten vaikutukset EU:n sähköisen viestinnän alan
rakenteeseen, talouteen, työpaikkoihin, työllisyyteen, kuluttajille koituviin
hyötyihin ja ympäristöön.
Vaikutustenarviointikertomuksessa
todettiin toisen vaihtoehdon olevan paras. Yhdellä EU-valtuutuksella pyritään
ennen kaikkea vähentämään eurooppalaisten operaattorien hallinnollista taakkaa,
ja sillä myös taattaisiin operaattoreihin sovellettavan sääntelyn
yhdenmukaisuus.
Radiotaajuuksien
käytön koordinoinnilla sisämarkkinoilla varmistetaan taajuushyödykkeiden yhteen
sovitettu saatavuus ja niiden käyttöön liittyvien johdonmukaisten ehtojen
soveltaminen kaikkialla Euroopassa, mikä takaa taajuuksien tehokkaan käytön.
Samalla tämä tukee myös nopeiden verkkojen ennustettavaa investointiympäristöä
ja niiden laajaa alueellista kattavuutta, mikä sekin on loppukäyttäjien etujen
mukaista.
Sen ansiosta, että
EU:n tasolla on saatavilla standardoituja tukkutason käyttöoikeustuotteita
mahdollisena korjaavana toimenpiteenä merkittävälle markkina-asemalle,
vakiintuneet operaattorit voivat tarjota asiakkailleen korkealaatuisia liityntäpalveluitaan
kaikkialla unionissa. Tällä odotetaan olevan myönteinen vaikutus etenkin
jäsenvaltioiden rajatylittäviin investointeihin, sillä sen ansiosta yritysten
on helpompi päästä uusille markkinoille ja seurata asiakaskysyntää, ja tässä
niillä on käytettävissään korkealaatuisia liityntätuotteita, mikä tehostaa
kilpailua ja pakottaa operaattorit parantamaan tarjontaansa investoimalla
infrastruktuureihin ja palveluihin.
Palvelun laatua
koskevat yhteiset säännöt takaavat käyttäjien vapauden päästä haluamiinsa
sisältöihin ja käyttää haluamiaan sovelluksia selkeiden sopimusehtojen pohjalta
kaikkialla unionissa ilman, että heidän internet-yhteyttään aiheettomasti
hidastetaan tai pääsy estetään. Samalla niillä taataan mahdollisuus hankkia
erikoistuneita, palvelulaadultaan parempia erityissisältöjä, sovelluksia ja
palveluja. Paremmalla avoimuudella ja parannetuilla sopimusehdoilla taataan
kuluttajan mielenkiinto korkeaan laatuun ja luotettaviin palveluihin sekä
vahvistetaan markkinoiden kilpailudynamiikkaa.
Toimilla, joilla
puututaan perusteettomiin hintaeroihin kotimaan ja EU:n sisäisten puheluiden
välillä, sekä toimilla, joilla helpotetaan kotimaanhintaisten
verkkovierailutarjousten (Roaming Like At Home) tarjoamista
verkkovierailusopimuksien avulla, pyritään poistamaan rajatylittävien sähköisen
viestinnän palvelujen perusteettomat lisäkustannukset.
Lopuksi todettakoon, että tällä vaihtoehdolla
parannettaisiin oikeudellista ennakoitavuutta ja avoimuutta kaikista
tehokkaimmin ja joutuisimmin. Odotettavissa on, että kitkattomammat markkinat,
yhtenäisemmät toimintaedellytykset (käyttöoikeuksien edellytykset,
kuluttajasäännöt) sekä hintajouston tai kilpailupaineen mahdollistama
mittakaavaetujen siirtyminen kuluttajille johtavat suurempaan lähentymiseen.
Samoin ennakoidaan, että suurempi kilpailupaine, joka kannustaa eriyttämiseen,
sekä suuremmat mittakaavaedut, sääntelyn parempi ennustettavuus ja
innovatiivisten palvelujen massajakeluun paremmin soveltuva ympäristö
parantavat kaikki investointiympäristöä. Vaikka näillä ehdotuksilla odotetaan
olevan myönteinen vaikutus työpaikkojen luomiseen, niiden tarkkoja sosiaalisia
ja työllisyysvaikutuksia on vaikea arvioida tässä vaiheessa. Komissio
kiinnittää erityistä huomiota näihin näkökohtiin seuratessaan ja arvioidessaan
lainsäädäntöä.
Suositeltavaan vaihtoehtoon verrattuna
vaihtoehdoissa 1 (sovelletaan nykyisiä puitteita) ja 3 (Euroopan unionin
laajuisten palveluiden sääntelyn hallinnoinnin täydellinen muutos)
tarvittaisiin 3–5 vuotta lisää haluttuun tulokseen pääsemiseksi potentiaalisen
bkt:n lisäyksen ollessa 3,7 prosenttia ajalla 2015–2020.
Suositeltava
vaihtoehto myös vaikuttaisi ja sen avulla saavutettaisiin kaikki
erityistavoitteet nopeimmin, jolloin saavutettaisiin suurin mahdollinen
taloudellinen ja yhteiskunnallinen hyöty muihin tarkasteltuihin vaihtoehtoihin
verrattuna.
Vaikutustenarviointilautakunta
antoi arvioinnista lausuntonsa 6. syyskuuta 2013.
Vaikutustenarviointikertomus ja sen
tiivistelmä julkaistaan yhdessä tämän ehdotuksen kanssa.
3.           EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN
SISÄLTÖ
3.1. Oikeusperusta
Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen 114 artiklaan, koska se liittyy sähköisen viestinnän
sisämarkkinoihin ja niiden toiminnasta huolehtimiseen.
3.2. Toissijaisuusperiaate
Nykyisellä sääntelyjärjestelmällä ei ole
päästy täysin tavoitteeseen eli sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden
toteuttamiseen. Vaikka kansalliset säännöt ovatkin EU:n nykyisen
sääntelyjärjestelmän mukaisia, niiden eroavaisuudet kuitenkin luovat esteitä
palveluiden rajatylittävälle tarjonnalle ja hyödyntämiselle, mikä rajoittaa
EU:n lainsäädännön takaamaa sähköisen viestinnän palvelujen tarjoamisen
vapautta. Tämä vaikuttaa suoraan sisämarkkinoiden toimintaan. Jäsenvaltioilla
ei ole toimivaltaa eikä kannustimia nykyisen sääntely-ympäristön muuttamiseksi.

Ongelman taustalla olevien syiden
ratkaisemiseksi tarvitaan EU:n tason toimia. Ensinnäkin keskenään erilaisista
yleisvaltuutusjärjestelmistä kansallisella tasolla johtuvasta nykyisestä
epäyhtenäisyydestä päästään eroon ottamalla käyttöön yksi EU:n laajuinen
valtuutus. EU:n valtuutusmekanismi yhdistettynä luvan keskeyttämistä kokonaan
tai toistaiseksi koskevaan kotivaltion valvontaan helpottaisi EU:n
operaattoreiden rekisteröintiä ja niihin sovellettavien ankarimpien seuraamusten
koordinointia. Ehdotuksella taataan yrityksille johdonmukaisempi ja
ennustettavampi sääntely, koska sillä annetaan komissiolle valtuudet vaatia
kansallisia sääntelyviranomaisia peruuttamaan sellaiset korjaavia toimenpiteitä
koskevat ehdotukset, jotka voisivat olla ristiriidassa EU:n lainsäädännön
kanssa. Ehdotuksella varmistettaisiin huomattavasti suurempi yhdenmukaisuus
kiinteiden ja langattomien verkkojen säännellyissä käyttöoikeusehdoissa, mikä
helpottaa yleiseurooppalaisten palvelujen tarjoamista. Loppukäyttäjien
oikeuksien täydellisellä yhdenmukaistamisella varmistetaan, että kansalaisilla
ja palveluntarjoajilla on samat oikeudet ja velvollisuudet kaikkialla EU:ssa,
erityisesti mahdollisuus markkinoida ja hankkia palveluja rajojen ylitse
samoilla ehdoilla.
Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti EU:n
toiminta rajoitetaan siihen, mikä on tarpeen yksilöityjen sisämarkkinoiden
esteiden poistamiseksi.
Ensinnäkin EU-valtuutusta voivat hakea
operaattorit, jotka aikovat toimia EU:n laajuisesti, ja verkon sijaintipaikkaan
tai palvelujen tarjoamispaikkaan erottamattomasti liittyvistä velvoitteista
päättää edelleen kyseisen jäsenvaltion kansallinen sääntelyviranomainen.
Taajuuksien käyttöoikeuksista saadut tulot jäävät asianomaiseen jäsenvaltioon.
Taajuuksien käyttöä koskevat yksityiskohtaisemmat sääntelyperiaatteet, joilla
täydennetään EU:n sääntelykehyksessä asetettuja yleisiä tavoitteita, jättävät
edelleenkin jäsenvaltioille laajan harkintavallan päättää yksityiskohdista.
Samoin komissiolle annettavissa taajuuksia koskevissa ilmoituksissa on kyse sen
tarkistamisesta, ovatko ne yhteensopivia lainsäädännön kanssa, ei siitä, että
jäsenvaltioiden harkintavalta korvattaisiin komission harkintavallalla, ja
niihin sovelletaan lisäsuojatoimenpiteitä, kuten komiteamenettelyn
tarkastelumenettelyä. Yleisvaltuutuksen ulottaminen koskemaan pienalueen
langattomien liityntäpisteiden käyttöä rajoitetaan matalatehoisiin ja
huomaamattomiin laitteisiin, jotka on tarkkaan määritelty
täytäntöönpanotoimenpiteillä. Eurooppalaisen virtuaalisen laajakaistaverkkojen
käyttöoikeustuotteen määräämisestä vastaa edelleen sen jäsenvaltion
sääntelyviranomainen, jossa verkko sijaitsee, nojautuen nykyisen
sääntelykehyksen mukaiseen markkina-analyysiin. Virtuaalisten
käyttöoikeustuotteiden yhdenmukaistamisessa käytetään samaa mekanismia, jota
sovelletaan fyysisten tukkutason käyttöoikeustuotteiden yhteydessä, joista on
jo säädetty nykyisessä sääntelykehyksessä.
3.3. Oikeasuhteisuus
EU:n toiminta on rajoitettu siihen, mikä on
tarpeen asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Toimenpiteillä pyritään ennen
kaikkea poistamaan selviä sisämarkkinoiden pullonkauloja niin, että nykyiseen
lainsäädäntöön tehdään mahdollisimman vähän muutoksia, jotta voidaan luoda
olosuhteet, joissa voidaan kehittää EU:n tasolla uudet rajatylittävät sähköisen
viestinnän sisämarkkinat. EU:n toimilla voidaan näin saavuttaa sisämarkkinoiden
molemmat tavoitteet, eli vapaus tarjota ja käyttää sähköisen viestinnän
palveluja. Nykyinen sääntelykehys jätetään paljolti ennalleen, muun muassa
siinä, miten kansalliset sääntelyviranomaiset valvovat markkinoita. Näin
huolehditaan siitä, että EU:n toimilla ei haitata sellaisten operaattoreiden
toimintaa, jotka pitäytyvät kansallisella (tai alueellisella) tasolla.
Uusien rajatylittävien markkinoiden
kehittämiseen sovelletaan lisäksi paremman sääntelyn periaatetta. Tämä
tarkoittaa sitä, että sääntelypainetta vähennetään asteittain silloin, kun
markkinat ovat osoittautuneet kilpailukykyisiksi yhdentyneemmässä
eurooppalaisessa kontekstissa, kuitenkin kansallisten sääntelyviranomaisten
valvontavaltuuksien mukaisesti ja niin, että niihin sovelletaan
kilpailuoikeuden noudattamisen jälkikäteisvalvontaa. Tämä on hyödyllistä, sillä
kansallisilla sääntelyviranomaisilla on myös parhaat valmiudet ottaa huomioon
kansalliset erityispiirteet silloin, kun (i) säännellään pääsyä sellaisiin
fyysisiin infrastruktuureihin, jotka luonnostaan rajoittuvat maantieteellisesti
kansallisten tai alueellisten rajojen sisäpuolelle, sekä (ii) kun ratkotaan
kuluttaja-asioihin liittyviä kysymyksiä kansallisessa yhteydessä (etenkin
kuluttajien omalla kielellä)
Ehdotetut toimet eivät siis aiheuta
huomattavia muutoksia hallintoon eikä niillä siirretä toimivaltaa Euroopan
tasolle esimerkiksi säännöksillä EU:n sääntelyviranomaisesta tai
yleiseurooppalaisista taajuuksien käyttöluvista.
Ratkaisut mahdollistavat sen, että
asianomaiset sidosryhmät voivat hyödyntää suurten sisämarkkinoiden
yhteisvaikutuksia ja vähentää tehottomuuksia toiminnassaan ja investoinneissaan
mahdollisimman nopeasti ja tehokkaasti. Toisaalta ehdotuksella taataan
nykyisten sääntöjen jatkuvuus sellaisille operaattoreille, jotka tarjoavat
palveluja vain yhdessä jäsenvaltioissa. Samalla ne hyötyvät entistä paremmista
ja selvemmistä loppukäyttäjän oikeuksia koskevista säännöistä sekä
ennustettavammasta ympäristöstä taajuushyödykkeiden käyttöoikeuksissa ja
korkeatasoisissa kiinteän verkon käyttöoikeustuotteissa.
3.4. Perusoikeudet
Ehdotuksen valmistelussa analysoitiin sen
vaikutuksia perusoikeuksiin, kuten sananvapauteen ja tiedonvälityksen
vapauteen, elinkeinovapauteen, syrjimättömyyteen, kuluttajien suojeluun ja
henkilötietojen suojaan. Asetuksella turvataan erityisesti pääsy avoimeen
internetiin, sillä luodaan korkeatasoiset ja
täysin yhdenmukaistetut loppukäyttäjien oikeudet, lisätään yrittämisen vapautta
Euroopan tasolla, ja ajan mittaan sen pitäisi johtaa alakohtaisen sääntelyn
vähentymiseen.
3.5. Sääntelytavan valinta
Komissio ehdottaa asetusta, koska sillä
poistetaan sisämarkkinoiden esteitä täydentämällä nykyistä sähköisen viestinnän
sääntelyjärjestelmää. Siihen sisältyy erityisiä suoraan sovellettavia
tarjoajien ja loppukäyttäjien oikeuksia ja velvoitteita; siihen sisältyy niin
ikään tiettyjä Euroopan tason hyödykkeitä koskevia koordinointimekanismeja
sähköisen viestinnän palvelujen tarjoamisen helpottamiseksi valtioiden rajojen
yli. Asetus on tärkeä esimerkiksi avoimen internetin ja liikenteenhallinnan
kaltaisilla aloilla, joilla aidosti yhteistä lähestymistapaa tarvitaan, jotta
voidaan välttää alusta alkaen nykyinen suuntaus kohti keskenään erilaisia
kansallisia ratkaisuja ja mahdollistaa yhdennetyn verkkohallinnan ja sellaisten
verkkosisältöjen, sovellusten ja palvelujen kehittäminen, jotka voidaan
yhtenäisellä tavalla asettaa saataville kaikkialla unionissa.
3.6. Ehdotuksen rakenne ja tärkeimmät oikeudet
ja velvollisuudet
Yleiset säännökset (I luku, 1 ja 2 artikla)
I lukuun sisältyvät yleiset säännökset ja
määritelmät. Siinä vahvistetaan sääntelyperiaatteet, joiden mukaan asianomaiset
sääntelyelimet toimivat soveltaessaan tätä asetusta yhdessä nykyisen
lainsäädännön kanssa.
EU-valtuutus (II luku, 3–7 artikla)
Tällä hetkellä operaattoreiden, jotka haluavat
tarjota palveluja useissa jäsenvaltioissa, on haettava lupaa jokaisessa
jäsenvaltiosta erikseen. Asetuksella otetaan käyttöön yksi yhtenäinen
EU-valtuutus, joka perustuu siinä jäsenvaltiossa tehtävään ilmoitukseen, jossa
eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajan päätoimipaikka sijaitsee
(kotijäsenvaltio), sekä vahvistetaan sovellettavat edellytykset. EU-valtuutuksen
mahdollisesta keskeyttämisestä kokonaan tai toistaiseksi päättää
kotijäsenvaltio. EU-valtuutuksen haltijat ovat oikeutettuja tasavertaiseen
sääntelykohteluun vastaavissa tilanteissa eri jäsenvaltioissa ja niiden
välillä, ja uudet tulokkaat markkinoilla ja pienet rajatylittävät toimintaa
harjoittavat operaattorit vapautetaan hallinnollisista maksuista sekä
yleispalvelun rahoittamiseen tarkoitetuista rahoitusosuuksista muissa
jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossa (vastaanottavat jäsenvaltiot). Lisäksi EU-valtuutuksen
haltijoiden lakisääteisiä velvoitteita sovelletaan aikaisempaa yhdenmukaisemmin
niiden tarjotessa palvelujaan kaikkialla Euroopassa.
EU-valtuutus vähentää näin ollen tarpeettomia
hallinnollisia esteitä ja takaa eurooppalaisille palveluntarjoajille
johdonmukaisemmat oikeudet ja velvollisuudet, jotta ne voivat toimia EU:n koko
alueella ja saavuttaa mittakaavaetuja.
Eurooppalaiset hyödykkeet (III luku)
1 jakso (8–16 artikla):
Eurooppalaisilta matkaviestinoperaattoreilla
ei ole tällä hetkellä niiden tarvitsemaa ennustettavuutta EU:n laajuisesti
saatavilla olevista taajuuksista. Myös käyttöoikeuksien jakoedellytykset
vaihtelevat. Niiden on sen vuoksi vaikea tehdä pitkän aikavälin suunnitelmia,
investoida valtioiden rajojen yli ja saada mahdollisia mittakaavaetuja.
Tällainen hajanainen tilanne johtaa siihen, että laitevalmistajat
suunnittelevat tuotteensa muille, suuremmille markkinoille, joilla on hyvät
kasvunäkymät. Tämän kestämättömän tilanteen korjaamiseksi taajuushyödykkeiden
yhdenmukaistaminen on varmistettava
·
määrittämällä yhteiset jäsenvaltioihin
sovellettavat sääntelyperiaatteet langatonta laajakaistaviestintää varten
yhdenmukaistettujen taajuuksien käyttölupaehtoja määriteltäessä
·
antamalla komissiolle toimivalta hyväksyä
täytäntöönpanosäädöksiä taajuuksien saatavuuden, käyttölupien jakamisen
ajoituksen ja taajuuksien käyttölupien voimassaoloajan yhdenmukaistamiseksi.
·
luomalla konsultointimekanismi, jonka avulla
komissio voi arvioida käyttölupiin ja taajuuksien käyttöön liittyviä kansallisia
toimenpide-ehdotuksia ja
·
yksinkertaistamalla matalatehoisten langattomien
laajakaistayhteyksien (WiFi, mikrosolut) käyttöönoton ja tarjoamisen
edellytyksiä kilpailun lisäämiseksi ja verkon ruuhkautumisen vähentämiseksi.
2 jakso (17–20 artikla):
Yhdenmukaistettu ja korkealaatuinen
virtuaalinen kiinteiden verkkojen käyttöoikeus helpottaisi rajatylittävien
palvelujen markkinoilletuloa ja niiden tarjontaa yrittäjien ja loppukäyttäjien
hyödyksi sekä edistäisi kilpailua ja investointeja. Tällä hetkellä virtuaaliset
kiinteän verkon käyttöoikeustuotteet määritellään eri tavoin eri puolilla
EU:ta. Virtuaalinen kiinteiden verkkojen käyttöoikeus rajatylittävien
palvelujen tarjoamiseksi yhdenmukaistetaan seuraavin keinoin:
·
Määritellään EU:n tasolla yhdenmukaistettujen
virtuaalisten laajakaistatuotteiden yhteiset ominaisuudet (virtuaalinen
eriyttäminen, IP-bittivirta ja kiinteiden yhteyksien paikallisosat) silloin,
kun merkittävässä markkina-asemassa oleva operaattori määrätään myöntämään ko.
oikeus.
·
Kansalliset sääntelyviranomaiset puolestaan
velvoitetaan korjaavia sääntelytoimenpiteitä asettaessaan ottamaan huomioon
tällaisten yhdenmukaistettujen laajakaistatuotteiden käyttöönotto niin, että
otetaan asianmukaisesti huomioon nykyinen infrastruktuurikilpailu ja investoinnit
sekä yleiset oikeasuhteisuutta koskevat vaatimukset. Päätöskäytäntö on otettu
huomioon ehdotuksen säännöksessä, jossa seuraavan sukupolven NGA-verkkojen
tukkutason hintavalvontavelvoitteiden huomioon ottaminen yhdistetään
vaihtoehtoisten infrastruktuurien luomaan kilpailupaineeseen, tehokkaisiin
takuisiin syrjimättömästä käyttöoikeudesta ja vähittäismarkkinoiden hintojen,
valikoiman ja laadun kilpailun tasoon.
·
Tarjotaan sähköisen viestinnän palveluntarjoajille
oikeus kohtuullisin ehdoin tarjota ja saada käyttöönsä yhdenmukaistettuja
laatuvarmistettuja liityntätuotteita uudentyyppisten verkkopalvelujen
mahdollistamiseksi.
Loppukäyttäjien oikeudet (IV luku, 21–29
artikla)
Sekä sähköisen viestinnän tarjoajat että
loppukäyttäjät joutuvat noudattamaan Euroopassa epäjohdonmukaista
loppukäyttäjien oikeuksia koskevaa sääntelyä, mikä johtaa erilaiseen suojan
tasoon ja erilaisten sääntöjen mosaiikkiin jäsenvaltioissa. Tällainen
epäyhtenäisyys on kallista operaattoreille ja epätyydyttävää loppukäyttäjille,
ja viime kädessä se estää palvelujen tarjoamisen valtioiden rajojen yli ja
vähentää loppukäyttäjien halukkuutta käyttää niitä. Asianmukaisen
kuluttajansuojan luomiseksi kaikkialle EU:hun loppukäyttäjien oikeuksia
koskevat säännöt yhdenmukaistetaan. Tähän kuuluvat seuraavat seikat:
–
Syrjimättömyys tiettyjen kotimaan ja EU:n sisäisen
(kansainvälisen) viestinnän välillä (elleivät erot ole objektiivisesti
perusteltuja)
–
Pakolliset ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot
ja sopimusta koskevat tiedot
–
Avoimuuden lisääminen ja välineet, joiden avulla
jättilaskut voidaan välttää
–
Oikeus sopimuksen irtisanomiseen kuuden kuukauden
jälkeen ilman kustannuksia (päätelaitteiden jäännösarvoa tai muita tarjousetuja
lukuun ottamatta),
–
Palveluntarjoajien velvollisuus tarjota esteetön pääsy
kaikkeen sisältöön, sovelluksiin tai palveluihin – tätä kutsutaan myös verkon
neutraaliudeksi. Tällöin säännellään operaattorien suorittamia tietoliikenteen
hallintatoimia yleiseen internet-yhteyteen liittyen. Samalla selvennetään
laadukkaampien erikoistuneiden palvelujen oikeudellista kehystä.
Palveluntarjoajan vaihtamisen helpottaminen
(V luku, 30 artikla)
Paremmat palveluntarjoajan vaihtamista
koskevat säännöt edistävät markkinoille pääsyä ja sähköisen viestinnän
tarjoajien välistä kilpailua ja mahdollistavat sen, että loppukäyttäjät voivat
valita nykyistä helpommin palveluntarjoajan, joka parhaiten vastaa heidän
erityistarpeisiinsa. Näin ollen säädetään palveluntarjoajan vaihtamiseen
sovellettavista yhdenmukaistetuista periaatteista, kuten kustannuslähtöisyydestä,
vastaanottavan operaattorin johtamasta menettelystä ja siirtävän operaattorin
kanssa tehdyn sopimuksen automaattisesta päättymisestä.
Organisatoriset ja loppusäännökset (VI
luku, artiklat 31–40)
Tähän lukuun sisältyvät toimivaltaisten kansallisten
viranomaisten seuraamusvaltuuksia koskevat yleiset säännökset sekä komission
valtuudet antaa delegoituja ja täytäntöönpanosäädöksiä.
Niin ikään säädetään muutoksista
puitedirektiiveihin sekä verkkovierailuasetuksiin ja Euroopan sähköisen
viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelintä (BEREC) koskevaan asetukseen.
Muutoksilla pyritään ennen kaikkea – kun otetaan huomioon markkinoiden
ennakkosääntely ja se, että kansalliset sääntelyviranomaiset vastaavat
jatkossakin (kansallisista) markkinoista – edistämään kansallisten
sääntelyviranomaisten markkina-arvioiden ja niiden EU-valtuutuksen haltijoille
asettamien sääntelyvelvoitteiden vakautta ja johdonmukaisuutta eri puolilla
EU:ta sen välttämiseksi, että palveluntarjoajille asetetaan erilaisia velvoitteita
saman markkinahäiriön poistamiseksi kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa ne
toimivat. Tätä varten säädetään komission oikeudesta vaatia EU-valtuutuksen
omaaville yrityksille asetettujen korjaavien toimenpiteiden poistamista sekä
oikeusvarmuudesta liittyen niiden markkinoiden määrittämisperusteisiin, joihin
sovelletaan tällaisia ennakkosääntelyllisiä korjaavia velvoitteita, ottaen
huomioon samalla OTT-palveluntarjoajien (jotka tarjoavat vastaavia palveluja
avoimen internetin kautta) taholta tulevan kilpailupaineen.
Vaikka kolmas verkkovierailuasetus lisää
kilpailua markkinoilla, sen yksin ei odoteta luovan tilannetta, jossa asiakkaat
voivat ulkomailla matkustaessaan luottavaisesti jatkaa samaa
kulutuskäyttäytymistä kuin kotimaassa – eli siis tekevän lopun
verkkovierailumaksuista kaikkialla Euroopassa. Siksi verkkovierailuista
säädetään verkkovierailuasetukseen perustuvassa 33 artiklassa, joka pitää
sisällään kannustimia operaattoreille verkkovierailujen tarjoamiseen
kotimarkkinoiden hintatasolla. Ehdotuksella otetaan käyttöön
matkaviestinoperaattoreille tarkoitettu vapaaehtoinen mekanismi sellaisten
kahden- tai monenvälisten verkkovierailusopimusten tekemiseksi, joiden ansiosta
ne voivat internalisoida tukkutason verkkovierailukustannukset ja ottaa asteittain
heinäkuuhun 2016 mennessä käyttöön verkkovierailupalvelut kotimarkkinoiden
hintatasolla, mikä vähentää arbitraasihinnoittelua. Kahden- tai monenväliset
verkkovierailusopimukset eivät ole mikään uusi asia markkinoilla.
Verkkovierailusopimuksissa niiden osapuolet tarjoavat (kilpailulainsäädäntöä
noudattaen) verkkovierailuja keskenään ja saavuttavat näin mittakaavaetuja. Nyt
annettavassa ehdotuksessa edellytetään, että tällaiset sopimukset on
ilmoitettava niiden avoimuuden parantamiseksi. Vapaaehtoisen mekanismin
tarkoitus on siirtää tällaiset mittakaavaedut kuluttajille niin, että
verkkovierailupalvelut tarjotaan kotimaan hintatasolla sellaisin edellytyksin,
joilla varmistetaan, että verkkovierailut kattavat koko unionin ja että
kuluttajat kaikkialla unionissa hyötyvät mahdollisimman pian tällaisista
tarjouksista. Ehdotuksessa huolehditaan samaan aikaan myös tarvittavasta
tasapainosta, jotta operaattorit voivat mukauttaa vähittäistarjouksensa ja
taata asteittain sen, että niiden koko asiakaskunta hyötyy niistä. Ilman
kahden- tai monenvälisiä verkkovierailusopimuksia ei ole realistista odottaa,
että yksittäiset operaattorit kykenisivät tarjoamaan verkkovierailuja kotimaan
hintatasolla kaikkialla unionissa suunnitellussa aikataulussa.
Lisäksi BEREC-asetukseen on tarpeen tehdä
muutoksia BERECin vakauden lisäämiseksi ja sen nostamiseksi strategisempaan
asemaan, muun muassa nimittämällä elimelle puheenjohtaja
kolmivuotistoimikausiksi.
4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET
Ehdotuksella ei ole vaikutuksia unionin
talousarvioon.
Ehdotuksella asetuksen (EY) N:o 1211/2009
muuttamisesta ei ole vaikutuksia henkilöstötaulukkoon sisältyvien
virkojen/toimien lukumäärään tai BERECin virastolle suoritettavaan EU:n
rahoitusosuuteen. Se on myös komission tiedonannossa Euroopan parlamentille ja
neuvostolle COM(2013)519 final esitettyjen määrien mukainen.
2013/0309 (COD)
Ehdotus
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS
eurooppalaisia sähköisen viestinnän
sisämarkkinoita ja koko Euroopan yhteen liittämistä koskevista toimenpiteistä
sekä direktiivien 2002/20/EY, 2002/21/EY ja 2002/22/EY ja asetusten (EY) N:o
1211/2009 ja (EU) N:o 531/2012 muuttamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN
PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission
ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys
lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu
kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja
sosiaalikomitean lausunnon[12],
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[13],
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä
sekä katsovat seuraavaa:
(1)       Euroopan on hyödynnettävä
kaikki kasvun lähteet kriisistä selviytymiseksi, työpaikkojen luomiseksi ja
kilpailukykynsä palauttamiseksi. Kasvun elvyttäminen ja työpaikkojen luominen
unionissa on Eurooppa 2020 -strategian tavoite. Vuoden 2013 keväällä
kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti digitaalisten sisämarkkinoiden merkitystä
kasvulle ja kehotti ryhtymään konkreettisiin toimenpiteisiin tieto- ja
viestintätekniikan (TVT) sisämarkkinoiden luomiseksi mahdollisimman pian.
Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden ja tämän kehotuksen mukaisesti tämän
asetuksen tarkoituksena on luoda sähköisen viestinnän sisämarkkinat
täydentämällä ja mukauttamalla unionin nykyistä sähköisen viestinnän
sääntelyjärjestelmää.
(2)       Jo Euroopan
digitaalistrategiassa, joka on yksi Eurooppa 2020 -strategian
lippulaivahankkeista, katsottiin tieto- ja viestintätekniikan ja verkkoyhteyksien
olevan välttämätön perusta unionin talouden ja yhteiskunnan kehitykselle. Jotta
Eurooppa voisi saada täyden hyödyn digitalisoitumiskehityksestä, tarvitaan koko
unionin ja kaikki toimialat kattavat sähköisen viestinnän dynaamiset
sisämarkkinat. Tällaiset todelliset viestinnän sisämarkkinat toimivat
innovatiivisen ja ”älykkään” digitaalisen talouden selkärankana sekä ovat
perusta digitaalisille sisämarkkinoille, joilla verkkopalveluja voidaan
vapaasti tarjota rajojen yli.
(3)       Saumattomilla sähköisen viestinnän
sisämarkkinoilla olisi taattava vapaus tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja
palveluja kaikille asiakkaille unionissa sekä jokaisen loppukäyttäjän oikeus
valita paras markkinoilla saatavilla oleva tarjous, eikä tätä saisi haitata
markkinoiden epäyhtenäisyys eri puolin kansallisia rajoja. Nykyisessä sähköisen
viestinnän sääntelyjärjestelmässä ei puututa kattavasti tähän hajanaisuuteen:
yleisvaltuutusjärjestelmät ovat kansallisia, eivät unionin laajuisia,
jäsenvaltioissa on omat taajuuksien jakotavat, sähköisten viestintäpalvelujen
tarjoajien käytettävissä on eri jäsenvaltioissa erilaisia käyttöoikeustuotteita
ja käytössä on erilaisia alakohtaisia kuluttajansuojasääntöjä. Monissa
tapauksissa unionin säännöillä määritellään vain perustaso, ja säännöt pannaan
täytäntöön eri tavoin eri jäsenvaltioissa.
(4)       Todellisten sähköisen
viestinnän sisämarkkinoiden olisi edistettävä kilpailua, investointeja ja
innovaatioita uusien ja parempien verkkojen ja palvelujen alalla sekä edistää
markkinoiden yhdentymistä ja rajatylittävien palvelujen tarjontaa. Niiden
pitäisi näin ollen edesauttaa toteuttamaan Euroopan digitaalistrategian
kunnianhimoiset nopeisiin laajakaistayhteyksiin liittyvät tavoitteet.
Digitaalisten infrastruktuurien ja palvelujen yhä laajemman saatavuuden pitäisi
puolestaan lisätä kuluttajien valinnanvaraa, parantaa palvelujen laatua ja
lisätä sisällön moninaisuutta sekä tukea osaltaan alueellista ja sosiaalista
koheesiota ja helpottaa liikkuvuutta koko unionissa.
(5)       Sähköisen viestinnän
sisämarkkinoista saatavien hyötyjen odotetaan ulottuvan koko digitaaliseen
ekosysteemiin, johon kuuluvat unionin laitevalmistajat, sisällön ja sovellusten
tarjoajat ja koko talous aina pankkialasta autoteollisuuteen, logistiikkaan,
vähittäiskauppaan, energiaan ja liikenteeseen, eli aloihin, joilla tuottavuuden
lisääminen perustuu verkkoyhteyksien saatavuuteen ja esimerkiksi ajasta ja
paikasta riippumattomiin pilvipalvelusovelluksiin, esineiden verkottamiseen tai
mahdollisuuksiin integroida palveluntarjontaa yrityksen eri osissa. Myös
viranomaisten ja terveydenhuoltosektorin odotetaan hyötyvän sähköisten
viranomaispalveluiden ja terveydenhuollon sähköisten palvelujen valikoiman
laajentuessa. Sähköisen viestinnän sisämarkkinoilla niin ikään
kulttuurisisällön ja -palvelujen tarjonta ja kulttuurinen monimuotoisuus
ylipäätään lisääntynee. Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen avulla
tarjottavien tiedonsiirtoyhteyksien merkitys koko taloudelle ja yhteiskunnalle
on niin suuri, että perusteettomia alakohtaisia sääntely- ja muita rasitteita
olisi vältettävä.
(6)       Tämän asetuksen tarkoituksena
on sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden toteuttaminen kolmen laajan ja
läheisesti toisiinsa liittyvän toimintalinjan avulla. Ensinnäkin asetuksella
olisi varmistettava vapaus tarjota maiden ja verkkojen rajatylittäviä sähköisen
viestinnän palveluja eri jäsenvaltioissa ottamalla käyttöön EU-valtuutus, jolla
luodaan edellytykset alakohtaisen sääntelyn sisällön ja täytäntöönpanon
yhdenmukaisuuden ja ennustettavuuden lisäämiselle koko unionin alueella.
Toiseksi on tarpeen varmistaa, että rajatylittävän sähköisen viestinnän
verkkojen ja palveluntarjonnan kannalta olennaisiin hyödykkeisiin liittyvät
ehdot ja edellytykset ovat huomattavasti nykyistä yhdenmukaisempia ei
ainoastaan langattomassa laajakaistaviestinnässä, jossa sekä luvanvaraiset että
toimiluvista vapautetut taajuudet ovat avainasemassa, vaan myös kiinteissä
yhteyksissä. Kolmanneksi tällä asetuksella olisi liiketoimintaolosuhteiden
yhdenmukaistamiseksi ja kansalaisten digitaalipalveluja kohtaan tunteman
luottamuksen luomiseksi yhdenmukaistettava loppukäyttäjien ja erityisesti
kuluttajien suojelua koskevia sääntöjä. Tällaisia ovat muun muassa
syrjimättömyyttä, sopimustietoja sekä sopimuksen irtisanomista ja
palveluntarjoajan vaihtamista koskevat säännöt niiden sääntöjen lisäksi, jotka
koskevat verkkosisältöjen, sovellusten ja palvelujen saatavuutta ja
liikenteenhallintaa ja jotka hyödyttävät loppukäyttäjiä ja takaavat
samanaikaisesti sen, että internetin ekosysteemi toimii jatkossakin innovoinnin
lähteenä. Lisäksi verkkovierailuja koskevien uudistusten ansiosta kuluttajien
pitäisi voida turvallisin mielin käyttää verkkoa matkustaessaan EU:n alueella,
ja ajan mittaan niiden pitäisi johtaa yhdenmukaisiin hinnoittelu- ja muihin
ehtoihin unionissa.
(7)       Tällä asetuksella olisi näin
ollen täydennettävä unionin nykyistä sääntelykehystä (Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi 2002/19/EY[14],
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY[15], Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi 2002/21/EY[16],
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/22/EY[17], Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi 2002/58/EY[18],
komission direktiivi 2002/77/EY[19]
sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1211/2009[20], Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetus (EU) N:o 531/2012[21]
ja Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 243/2012/EU[22]) ja nykyistä unionin
lainsäädännön mukaista kansallista lainsäädäntöä niin, että luodaan erityiset
oikeudet ja velvollisuudet sekä sähköisen viestinnän tarjoajille että
loppukäyttäjille ja tehdään tämän edellyttämät muutokset voimassa oleviin
direktiiveihin sekä asetukseen (EU) n:o 531/2012 nykyistä suuremman
yhdenmukaisuuden sekä kilpailulle avoimempien sisämarkkinoiden edellyttämien
tiettyjen merkittävien muutosten varmistamiseksi.
(8)       Tässä asetuksessa säädetyt
toimenpiteet ovat teknologianeutraaliuden periaatteen mukaisia, toisin sanoen
niissä ei edellytetä käytettäväksi tai suosita mitään tietyn tyyppistä
tekniikkaa.
(9)       Sähköisen viestinnän
tarjoamiseen valtioiden rajojen yli liittyy edelleen suurempia rasitteita kuin
sen tarjoamiseen kansallisten rajojen sisällä. Rajatylittävien palvelujen
tarjoajien on muun muassa edelleen tehtävä ilmoituksia ja maksettava maksuja
erikseen jokaisessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. EU-valtuutuksen
haltijoihin sovellettaisiin vain yhtä ainoaa ilmoitusjärjestelmää siinä
jäsenvaltiossa, jossa niillä on pääasiallinen toimipaikka (kotijäsenvaltio),
mikä vähentää rajatylittävää toimintaa harjoittavien operaattoreiden hallinnollista
taakkaa. EU-valtuutusta sovellettaisiin kaikkiin yrityksiin, jotka tarjoavat
tai aikovat tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja useammassa kuin
yhdessä jäsenvaltiossa. Valtuutuksen turvin niillä olisi oikeus tarjota
sähköisiä viestintäpalveluja ja -verkkoja tämän asetuksen mukaisesti missä
tahansa jäsenvaltiossa. EU-valtuutuksen, jossa määritellään kotijäsenvaltiossa
myönnettävän yleisvaltuutuksen perusteella sähköisen viestinnän palveluja eri
jäsenvaltioissa tarjoaviin operaattoreihin sovellettavat oikeudelliset
puitteet, pitäisi tehokkaasti taata vapaus tarjota sähköisiä viestintäpalveluja
ja -verkkoja koko unionin alueella.
(10)     Sähköisten viestintäpalvelujen
ja -verkkojen tarjonta rajojen yli voi muodoltaan vaihdella useiden tekijöiden
mukaan, kuten verkko- tai palvelutyypin, tarvittavan fyysisen infrastruktuurin
laajuuden tai eri jäsenvaltioissa olevien tilaajien lukumäärän mukaan. Aikomus
tarjota rajatylittäviä sähköisen viestinnän palveluja tai ylläpitää sähköistä
viestintäverkkoa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa voidaan osoittaa eri
tavoin, esimerkiksi neuvottelemalla sopimuksia tietyn jäsenvaltion verkkoon
pääsystä tai markkinoimalla palveluja internetissä kohdejäsenvaltion kielellä.
(11)     Eurooppalaiseen sähköisen
viestinnän tarjoajaan sovellettavan sääntelyjärjestelmän olisi oltava neutraali
suhteessa kaupallisiin valintoihin, jotka ovat toimintojen ja toiminnan
järjestämisen perustana eri jäsenvaltioissa, eli siihen, miten tarjoaja päättää
ylläpitää sähköisiä viestintäverkkoja tai tarjota sähköisen viestinnän
palveluja yli rajojen. Näin ollen yrityksen yhtiörakenteesta riippumatta
eurooppalaiseen sähköisen viestinnän tarjoajan kotijäsenvaltion olisi
katsottava olevan se jäsenvaltio, jossa sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen
tarjoamiseen liittyvät strategiset päätökset tehdään.
(12)     EU-valtuutuksen olisi
perustuttava kotijäsenvaltiossa annettavaan yleisvaltuutukseen. Siihen ei saisi
soveltaa jonkin muun kansallisen lainsäädännön, joka ei koske erityisesti
sähköisen viestinnän alaa, mukaisesti jo sovellettavia ehtoja. Lisäksi
eurooppalaisiin sähköisen viestinnän tarjoajiin olisi sovellettava myös tämän
asetuksen ja asetuksen (EU) N:o 531/2012 säännöksiä.
(13)     Useimmat alakohtaiset ehdot,
jotka koskevat esimerkiksi pääsyä verkkoihin tai verkkojen turvallisuutta ja
eheyttä tai hätäpalvelujen käyttömahdollisuutta, ovat vahvasti sidoksissa
paikkaan, jossa verkko sijaitsee tai palvelua tarjotaan. Näin ollen
eurooppalaiseen sähköisen viestinnän tarjoajaan voidaan soveltaa niissä jäsenvaltioissa,
joissa se toimii, sovellettavia ehtoja, siltä osin kuin tässä asetuksessa ei
muuta säädetä.
(14)     Jos jäsenvaltiot vaativat
alalta rahoitusosuutta yleispalveluvelvoitteiden ja kansallisten
sääntelyviranomaisten hallinnollisten kulujen rahoittamiseksi, maksujen
jakamisen perusteiden ja menettelyjen on oltava tasapuolisia ja oikeasuhteisia
ja eurooppalaisia sähköisen viestinnän tarjoajia syrjimättömiä, jotta ei estetä
erityisesti uusien tulokkaiden ja pienten operaattoreiden pääsyä rajatylittäville
markkinoille; Näin ollen yksittäisten yritysten rahoitusosuutta määritettäessä
olisi otettava huomioon yrityksen markkinaosuus, eli sen liikevaihto kyseisessä
jäsenvaltiossa, ja siihen olisi sovellettava de minimis -kynnystä.
(15)     On tarpeen varmistaa, että
samankaltaisissa olosuhteissa jäsenvaltiot eivät kohtele syrjivästi mitään
eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajaa ja että sisämarkkinoilla
sovelletaan yhdenmukaisia sääntelykäytäntöjä, erityisesti siltä osin kuin on
kyse direktiivin 2002/21/EY 15 tai 16 artiklan tai direktiivin 2002/19/EY
5 tai 8 artiklan soveltamisalaan kuuluvista toimenpiteistä.
Eurooppalaisilla sähköisen viestinnän tarjoajilla olisi näin ollen oltava
oikeus siihen, että objektiivisesti vastaavassa tilanteessa eri jäsenvaltiot
kohtelevat niitä yhdenvertaisesti, jotta mahdollistetaan yhdentyneemmät monta
aluetta kattavat toiminnot. Lisäksi käytössä olisi oltava erityisiä menettelyjä
unionin tasolla direktiivin 2002/21/EY 7 a artiklassa tarkoitettujen
korjaavia toimenpiteitä koskevien päätösluonnosten tarkastelua varten, jotta
vältettäisiin perusteettomat erot eri jäsenvaltioiden eurooppalaisille
sähköisen viestinnän tarjoajille asettamissa velvoitteissa.
(16)     Sääntely- ja valvontavaltuudet
olisi jaettava asianmukaisesti eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajan
kotijäsenvaltion ja kaikkien vastaanottavien jäsenvaltioiden kesken
markkinoille pääsyn esteiden vähentämiseksi; samalla olisi varmistettava, että
sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen tarjoamiseen sovellettavat ehdot
pannaan asianmukaisesti täytäntöön. Näin ollen kansallisten
sääntelyviranomaisten olisi valvottava, että niiden alueella sovellettavia
ehtoja noudatetaan unionin lainsäädännön mukaisesti, mihin kuuluu tarvittaessa
seuraamuksista ja väliaikaisista toimista määrääminen, mutta ainoastaan
kotijäsenvaltion kansallisella sääntelyviranomaisella olisi oltava oikeus
peruuttaa määräajaksi tai kokonaan eurooppalaisen sähköisen viestinnän
tarjoajan oikeudet tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koko
unionissa tai sen osassa.
(17)     Radiotaajuudet ovat julkinen
hyödyke sekä matkaviestinnän, langattoman laajakaistaviestinnän ja
satelliittiviestinnän sisämarkkinoiden kannalta keskeinen resurssi unionissa.
Langattoman laajakaistaviestinnän kehittäminen edistää Euroopan
digitaalistrategian täytäntöönpanoa ja erityisesti tavoitetta taata vähintään
siirtonopeudella 30 Mbit/s toimiva laajakaista kaikille EU:n kansalaisille
vuoteen 2020 mennessä sekä tavoitetta varmistaa, että unionissa ovat käytössä
nopeimmat mahdolliset laajakaistayhteydet ja suurin mahdollinen
laajakaistakapasiteetti. Unioni on kuitenkin jäänyt maailman muiden
merkittävien alueiden jälkeen – Pohjois-Amerikan, Afrikan ja eräiden Aasian
osien – viimeisimmän sukupolven langattomien laajakaistatekniikoiden
käyttöönotossa ja yleistymisessä, jotka ovat edellytyksenä näiden tavoitteiden
saavuttamiselle. 800 MHz taajuusalueen hyödyntämisen salliminen ja sen
vapauttaminen langatonta laajakaistaviestintää varten etenee hitaasti: yli
puolet jäsenvaltioista on hakenut poikkeusta tai muuten ei ole vapauttanut
taajuuksia Euroopan radiotaajuuspoliittisen ohjelmasta annetussa parlamentin ja
neuvoston päätöksessä N:o 243/2012/EU[23]
vahvistetussa määräajassa. Tämä osoittaa, että kiireellisiä toimia tarvitaan jo
nykyisen radiotaajuuspoliittisen ohjelman kaudella. Unionin toimenpiteet,
joilla pyritään yhdenmukaistamaan radiotaajuuksien saatavuuden ehtoja ja
taajuuksien tehokasta käyttöä langatonta laajakaistaviestintää varten Euroopan
parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 676/2002/EY[24] nojalla eivät ole olleet
riittäviä ratkaisemaan tätä ongelmaa.
(18)     Erilaisten kansallisten
toimintatapojen soveltaminen aiheuttaa epäjohdonmukaisuutta ja sisämarkkinoiden
pirstoutumista, jotka estävät unionin laajuisten palvelujen käyttöönoton ja
langattoman laajakaistaviestinnän sisämarkkinoiden toteuttamisen. Tämä voi
luoda eriarvoiset mahdollisuudet hyödyntää tällaisia palveluja, estää kilpailua
eri jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten välillä ja tukahduttaa
investoinnit edistyneempiin verkkoihin ja tekniikoihin sekä innovatiivisten
palvelujen syntymisen, ja siten riistää kansalaisilta ja yrityksiltä
mahdollisuuden korkeatasoisiin paikasta riippumattomiin integroituihin
palveluihin ja langatonta laajakaistaa tarjoavilta operaattoreilta
mahdollisuuden tehokkuuden kasvattamiseen laajamittaisten yhdennetympien
toimintojen avulla. Sen vuoksi radiotaajuuksien osoittamisen tiettyjä
näkökohtia koskevilla unionin tason toimilla olisi tuettava edistyneiden
langattoman laajakaistaviestinnän palvelujen laajan ja yhdennetyn kattavuuden
kehittymistä koko unionissa. Samalla jäsenvaltioilla olisi edelleen oltava
oikeus järjestää radiotaajuuksiensa käyttö yleiseen järjestykseen ja
turvallisuuteen sekä puolustukseen liittyviä tarkoituksia varten.
(19)     Sähköisten viestintäpalvelujen
tarjoajien, matkaviestintäoperaattoreiden tai niiden yhteenliittymien olisi
voitava yhdessä järjestää valtaosan unionin alueesta kattava tehokas ja
kohtuuhintainen peitto loppukäyttäjien pitkän aikavälin hyödyksi, ja käyttää
näin ollen radiotaajuuksia useissa jäsenvaltioissa vastaavilla ehdoilla,
menettelyillä, kustannuksilla, aikataululla ja kestolla yhdenmukaistetuilla
taajuuskaistoilla ja täydentävillä radiotaajuuspaketeilla, kuten matalampien ja
korkeampien taajuuksien yhdistelmillä sekä tiheään että harvaan asuttujen
alueiden kattamiseksi. Koordinointia ja yhdenmukaisuutta parantavat aloitteet
lisäisivät myös verkkoinvestointiympäristön ennakoitavuutta. Ennakoitavuutta
parantaisi suuresti myös radiotaajuuksien käyttölupien pitkään
voimassaoloaikaan tähtäävä selkeä politiikka – tämän kuitenkaan rajoittamatta
näiden lupien määräämätöntä luonnetta eräissä jäsenvaltioissa – jonka tukena
sovellettaisiin tällaista lupaa edellyttävien taajuuksien tai niiden osan
siirtoja, vuokraamista ja yhteiskäyttöä koskevia selkeitä sääntöjä.
(20)     Radiotaajuuksien käyttölupien
koordinointia ja johdonmukaisuutta olisi parannettava ainakin sellaisten
taajuuskaistoja osalta, jotka on yhdenmukaistettu kiinteää langatonta,
liikkuvaa ja mobiililaajakaistaviestintää varten. Näihin kuuluvat
kansainvälisen televiestintäliiton ITUn tasolla kansainvälisen matkaviestinnän
(International Mobile Telecommunications, IMT) edistyneille järjestelmille
määritellyt taajuuskaistat sekä langattomissa lähiverkoissa (RLAN) käytetyt
taajuuskaistat, kuten 2,4 GHz:n ja 5 GHz:n taajuuskaistat. Koordinoinnin ja
johdonmukaisuuden parantaminen olisi ulotettava koskemaan myös taajuuskaistoja,
jotka voidaan tulevaisuudessa yhdenmukaistaa langatonta laajakaistaviestintää varten,
kuten Euroopan radiotaajuuspoliittisen ohjelmasta annetun parlamentin ja
neuvoston päätöksen 3 b artiklassa säädetään ja radiotaajuuspolitiikkaa
käsittelevän ryhmän 13. kesäkuuta 2013 hyväksytyssä lausunnossa ”Strategic
challenges facing Europe in addressing the growing radio spectrum demand for
wireless broadband” suositellaan. Tällaisia ovat lähitulevaisuudessa
700 MHz:n, 1,5 GHz:n ja 3,8–4,2 GHz:n taajuuskaistat.
(21)     Erilaisten kansallisten
radiotaajuuksien osoittamismenettelyjen keskinäistä yhdenmukaisuutta voidaan
parantaa antamalla seuraaviin seikkoihin liittyviä kriteereitä koskevia
selkeämpiä säännöksiä: valtuutusmenettelyjen aikataulu; käyttölupien
voimassaoloaika, maksut ja maksuehdot; kapasiteetti- ja kattavuusvaatimukset;
lupamenettelyn kattamien taajuusalueiden ja taajuuslohkojen määrittely;
objektiiviset kynnysarvoja koskevat vaatimukset tehokkaan kilpailun
edistämiseksi; taajuuksien käyttölupien kaupattavuuden ehdot, taajuuksien
yhteiskäyttöehdot mukaan luettuina.
(22)     Taloudellisen rasitteen
rajoittaminen siihen, mitä optimaalinen taajuuksien hallinta edellyttää, sekä
välittömien maksujen ja kausittaisten maksujen tasapainottaminen kannustaisi
infrastruktuuri-investointeihin ja teknologian käyttöönottoon sekä toisi tämän
myötä kustannusetuja loppukäyttäjille.
(23)     Yhdenmukaisempi
radiotaajuuksien osoittaminen ja siitä seuraava langattoman laajakaistan
käyttöönotto koko unionin alueella edesauttaisi mittakaavaetujen saavuttamista
liitännäisaloilla, kuten verkkolaitteiden ja päätelaitteiden
valmistusteollisuudessa. Kyseiset toimialat voisivat puolestaan nykyistä
paremmin ottaa huomioon radiotaajuuksien käyttöä koskevat unionin aloitteet ja
politiikat. Sen vuoksi olisi luotava radiotaajuuksien osoittamisaikataulujen
yhdenmukaistamismenettely sekä määritettävä taajuuskaistojen käyttöluville
vähimmäisvoimassaoloaika tai yhteinen voimassaoloaika.
(24)     Muiden langatonta laajakaistaa
varten osoitettujen taajuuksien käyttölupiin mahdollisesti sisältyvien
keskeisten ehtojen osalta tässä asetuksessa vahvistettujen
sääntelyperiaatteiden ja kriteerien johdonmukaista soveltamista yksittäisissä
jäsenvaltioissa edesauttaisi koordinointimekanismi, jossa komissiolla ja muilla
jäsenvaltioilla olisi mahdollisuus esittää etukäteen huomautuksia käyttölupien
myöntämisaikeista tietyssä jäsenvaltiossa ja komissiolla olisi mahdollisuus,
muiden jäsenvaltioiden näkemykset huomioon ottaen, estää ehdotuksen
täytäntöönpano, jos se vaikuttaa unionin oikeuden vastaiselta.
(25)     Koska radiotaajuuksien kysyntä
langatonta laajakaistaa varten on valtavassa kasvussa, olisi edistettävä
taajuuksia tehokkaasti langattomiin laajakaistayhteyksiin käyttäviä
vaihtoehtoisia ratkaisuja. Tällaisia ovat langattoman yhteyden mahdollistavat
matalatehoiset ja lyhyellä kantamalla toimivat järjestelmät, kuten langattomien
lähiverkkojen nk. hotspot-liityntäpisteet (RLAN, tunnetaan myös nimellä WiFI),
sekä matalatehoisten piensoluliityntäpisteiden (femto-, piko- tai metrosolujen)
verkot.
(26)     Täydentävät langattomat
liityntäjärjestelmät, kuten langattomat lähiverkot, erityisesti julkisesti
saatavilla olevat RLAN-liityntäpisteet, tarjoavat enenevässä määrin
loppukäyttäjille pääsyä internetiin, antavat matkaviestinoperaattoreille
mahdollisuuden purkaa mobiililiikennekuormaa verkoistaan ja käyttävät yhdenmukaistettuja
radiotaajuusresursseja edellyttämättä erillistä valtuutusta tai käyttölupaa.
(27)     Suurinta osaa
RLAN-liityntäpisteistä ovat tähän mennessä hyödyntäneet yksityiset käyttäjät
kiinteiden laajakaistaliittymiensä paikallisena langattomana jatkeena. Jos
loppukäyttäjät jakaisivat oman internet-liittymänsä kapasiteetin rajoissa
RLAN-verkkonsa muiden kanssa ja kun tällaisia liityntäpisteitä olisi tarjolla
paljon erityisesti tiheään asutuilla alueilla, langaton
tiedonsiirtokapasiteetti maksimoitaisiin taajuuksien jälleenkäytön ansiosta ja
muodostuisi kustannustehokas täydentävä langaton
laajakaistaverkkoinfrastruktuuri, joka olisi muiden loppukäyttäjien
käytettävissä. Näin ollen olisi poistettava loppukäyttäjille asetetut
käyttäjien omien RLAN-liityntäpisteiden jakamista muiden loppukäyttäjien kanssa
ja niihin yhteyden muodostamista koskevat tarpeettomat rajoitukset tai
estettävä tällaisten rajoitusten asettaminen.
(28)     Lisäksi RLAN-liityntäpisteiden
käyttöönottoa ja yhteenkytkemistä koskevat tarpeettomat rajoitukset olisi niin
ikään poistettava. Viranomaiset tai julkisten palvelujen tarjoajat käyttävät
yhä enenevässä määrin RLAN-liityntäpisteitä tiloissaan omiin tarkoituksiinsa,
esimerkiksi henkilöstön käyttöön, helpottamaan kansalaisten pääsyä paikan päällä
kustannustehokkaisiin sähköisiin viranomaispalveluihin tai tukemaan
reaaliaikaisten, esimerkiksi julkista liikennettä tai liikenteen hallintaa
koskevien älykkäiden julkisten palvelujen tarjoamista. Ne voisivat myös
yleisesti tarjota kansalaisille pääsyn tällaisiin liityntäpisteisiin
liitännäispalveluna niiden tiloissa kansalaisille tarjotuille palveluille, ja
niiden olisi voitava tehdä näin kilpailua ja julkisia hankintoja koskevien
sääntöjen puitteissa. Tarjoajan, joka tarjoaa paikallisliittymän sähköisen
viestinnän verkkoihin yksityistiloissa tai yksityistilojen lähellä tai
rajoitetulla julkisella alueella toisen, tällaisesta liitynnästä riippumattoman
toiminnan liitännäispalveluna esimerkiksi silloin, kun jonkin muun kaupallisen
toiminnan harjoittaja tarjoaa langattoman lähiverkon hotspot-liityntäpistettä
asiakkailleen tai muille alueella liikkuville, ei pitäisi katsoa olevan
sähköisen viestinnän tarjoaja.
(29)     Matalatehoiset pienalueen
langattomat liityntäpisteet ovat erittäin pieniä ja huomaamattomia
kotitalouksien WiFi-reitittimien kaltaisia laitteita. Niiden tekniset
ominaisuudet olisi määriteltävä unionin tasolla yleisvaltuutuksella sallittavaa
käyttöönottoa ja käyttöä varten erilaisissa paikallisissa yhteyksissä ilman
kaavoitus- tai muita lupia koskevia perusteettomia rajoituksia. Niiden
toimenpiteiden oikeasuhteisuus, joilla määritellään tällaisen käytön
yleisvaltuutuksen piiriin kuulumisen edellytyksenä olevat tekniset
ominaisuudet, olisi varmistettava siten, että vaadittavat ominaisuudet ovat
huomattavasti rajoittavampia kuin lähetystehon kaltaisia parametreja koskevissa
unionin säännöksissä asetetut enimmäisrajat.
(30)     Jäsenvaltioiden olisi
varmistettava, että radiotaajuuksien hallinta kansallisella tasolla ei estä
muita jäsenvaltioita käyttämästä radiotaajuuksia, joihin niillä on oikeus, tai
noudattamasta sellaisia taajuuskaistoja koskevia velvoitteitaan, joiden käyttö
on yhdenmukaistettu unionin tasolla. On tarpeen luoda koordinointimekanismi
radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän aikaisempaan toimintaan pohjautuen
sen varmistamiseksi, että jokaisella jäsenvaltiolla on tasapuoliset
mahdollisuudet käyttää radiotaajuuksia ja että koordinoinnin tulokset ovat
johdonmukaisia ja toteuttamiskelpoisia.
(31)     Unionin sääntelyjärjestelmän
täytäntöönpanosta saadut kokemukset osoittavat, että nykyiset säännökset,
joissa edellytetään sääntelytoimenpiteiden yhdenmukaista soveltamista ja joiden
tavoitteena on myötävaikuttaa sisämarkkinoiden kehitykseen, eivät ole
riittävästi luoneet kannustimia käyttöoikeustuotteiden suunnitteluun
yhdenmukaistettujen standardien ja menettelyjen perusteella erityisesti
kiinteiden verkkojen osalta. Operaattoreilla on eri jäsenvaltioissa toimiessaan
vaikeuksia löytää tarvittavan laatuisia liityntähyödykkeitä oikeantasoisella
verkkojen ja palvelujen yhteentoimivuudella, ja jos tällaisia on saatavilla,
niiden tekniset ominaisuudet poikkeavat toisistaan. Tämä lisää kustannuksia ja
muodostaa esteen palvelujen tarjoamiselle yli kansallisten rajojen.
(32)     Sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden
yhdentymistä nopeutettaisiin luomalla kehys tiettyjen sellaisten keskeisten
tärkeimpiin parametreihin ja vähimmäisominaisuuksiin perustuvien
eurooppalaisten virtuaalituotteiden määrittelemiseksi, jotka ovat erityisen
tärkeitä sähköisten viestintäpalveluiden tarjoajille niiden tarjotessa
rajatylittäviä palveluita ja omaksuessa yleiseurooppalaista toimintastrategiaa
ympäristössä, joka yhä kasvavassa määrin perustuu täysin internet-protokollaan.

(33)     Erilaisten virtuaalisten
tuotteiden palvelemat operatiiviset tarpeet olisi selvitettävä. Eurooppalaisia
virtuaalisten laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteita olisi oltava
saatavilla silloin, kun merkittävässä markkina-asemassa olevan operaattorin on
edellytetty puitedirektiivin ja käyttöoikeusdirektiivin säännösten mukaisesti
tarjoavan pääsyn verkkoonsa säännellyin ehdoin tietyissä liityntäpisteissä.
Ensinnäkin tehokasta rajatylittävää markkinoillepääsyä olisi, silloin kun se on
markkina-analyysin perusteella tarpeellista ja oikeasuhteista, helpotettava
yhdenmukaistetuilla tuotteilla, jotka mahdollistavat sen, että rajatylittävien
palvelujen tarjoaja voi tarjota palvelujaan loppukäyttäjilleen, esimerkiksi eri
jäsenvaltioissa toimipaikkoja omaaville yritysasiakkailleen, ennakoitavalla ja
riittävällä laadulla. Tällaisten yhdenmukaistettujen tuotteiden olisi oltava
saatavilla riittävän pitkän ajan, jotta käyttöoikeutta hakevat toimijat ja
palveluntarjoajat voivat suunnitella keskipitkän ja pitkän aikavälin
investointejaan.
(34)     Toiseksi pitkälle kehitetyt
virtuaaliset käyttöoikeustuotteet, jotka edellyttävät käyttöoikeutta hakevilta
toimijoilta suurempia investointeja ja joiden ansiosta ne saavat lähemmäs
loppukäyttäjiä ulottuvan käyttöoikeuden ansiosta enemmän määräysvaltaa ja
eriytymismahdollisuuksia, ovat ratkaisevassa asemassa kestävän kilpailun
edellytysten luomisessa sisämarkkinoilla. Näin ollen myös tällaiset seuraavan
sukupolven liityntäverkkojen (Next Generation Access, NGA) keskeiset tukkutason
käyttöoikeustuotteet olisi yhdenmukaistettava rajatylittävien investointien
helpottamiseksi. Tällaiset virtuaaliset laajakaistaverkkojen
käyttöoikeustuotteet olisi suunniteltava siten, että ne vastaavat
toiminnallisuudeltaan eriytettyjä fyysisiä tilaajayhteyksiä, jotta voidaan
laajentaa niiden tukkutason mahdollisten korjaavien toimenpiteiden valikoimaa,
joita kansalliset sääntelyviranomaiset voivat harkita direktiivin 2002/19/EY
mukaisessa oikeasuhteisuutta koskevassa arvioinnissaan.
(35)     Kolmanneksi on myös tarpeen
määritellä tukkutason yhdenmukaistettu käyttöoikeustuote laajennetulla
rajapinnalla tarjottaville kiinteiden vuokrayhteyksien paikallisosille, jotta
voidaan mahdollistaa liiketoimintakriittiset liityntäpalvelut kaikkein
vaativimmille yrityskäyttäjille.
(36)     Siirryttäessä asteittain
täysin internet-protokollaan perustuviin verkkoihin sellaisten eri
palveluluokille tarkoitettujen laatuvarmistettujen liityntätuotteiden puute,
jotka perustuvat IP-protokollaan ja jotka mahdollistavat tiedonsiirtoyhteydet
eri verkkoalueiden ja verkkojen rajojen yli sekä jäsenvaltioiden sisällä että
niiden välillä, haittaa sellaisten sovellusten kehittymistä, jotka ovat
riippuvaisia pääsystä muihin verkkoihin, mikä puolestaan rajoittaa teknologisia
innovaatioita. Lisäksi tilanne estää laatutasoltaan varmennettujen IP-pohjaisten
verkkojen ja liityntätuotteiden hallinnasta ja tarjonnasta saatavien
tehokkuusetujen laajamittaisemman leviämisen. Hyötyjä ovat erityisesti
lisääntynyt turvallisuus, luotettavuus ja joustavuus sekä parempi
kustannustehokkuus ja lyhyemmät toimitusajat. Hyötyjä saisivat niin
operaattorit ja palveluntarjoajat kuin loppukäyttäjätkin. Siksi on tarpeen
omaksua näiden tuotteiden suunnittelun ja saatavuuden suhteen yhdenmukaistettu
lähestymistapa ja tarvittavat kohtuulliset ehdot, muun muassa mahdollisuudesta
sähköisen viestinnän yritysten keskinäiseen pyyntöperusteiseen
ristiintarjontaan.
(37)     Kansallisten
sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon tämän asetuksen mukaiset
eurooppalaiset virtuaaliset laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteet
arvioidessaan, mitkä ovat tarkoituksenmukaisimpia käyttöoikeuksiin liittyviä
korjaavia toimenpiteitä, joilla huomattavan markkinavoiman operaattorit
velvoitetaan sallimaan pääsy verkkoihinsa, mutta vältetään tukkutason
käyttöoikeustuotteiden tarpeettomasta lisääntymisestä johtuva liikasääntely
riippumatta siitä, onko käyttöoikeustuotteet määrätty markkina-analyysin
perusteella tai muissa olosuhteissa. Eurooppalaisten virtuaalisten
käyttöoikeustuotteiden käyttöönottamisen ei missään tapauksessa pitäisi
itsessään johtaa tietylle operaattorille pakollisiksi määrättävien säänneltyjen
käyttöoikeustuotteiden määrän kasvamiseen. Se, että kansallisten
sääntelyviranomaisten on arvioitava tämän asetuksen hyväksymisen jälkeen,
olisiko nykyisten tukkutason käyttöoikeuksiin liittyvien korjaavien
toimenpiteiden sijasta määrättävä eurooppalainen virtuaalinen
laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuote, sekä arvioitava eurooppalaisen
virtuaalisen laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteen määräämisen
asianmukaisuutta silloin, kun tulevissa markkina-analyyseissä havaitaan
huomattava markkinavoima, ei saisi vaikuttaa kansallisten sääntelyviranomaisten
velvollisuuteen määritellä direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan mukaisesti
asianmukaisin ja oikeasuhteisin keino korjata havaittu kilpailuongelma.
(38)     Sääntelyn ennustettavuuden
parantamiseksi lainsäädännössä olisi otettava huomioon myös nykyisen
oikeudellisen kehyksen puitteissa kehittyvän päätöksentekokäytännön keskeiset
elementit, jotka vaikuttavat ehtoihin, joilla tukkutason käyttöoikeustuotteita,
eurooppalaiset virtuaaliset laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteet mukaan
luettuina, asetetaan saataville seuraavan sukupolven liityntäverkkoja varten.
Siihen olisi sisällyttävä säännöksiä, joissa tukkutason käyttöoikeuksien
markkinoiden analyysia varten ja erityisesti sitä silmällä pitäen, tarvitaanko
seuraavan sukupolven liityntäverkkoihin myönnettävän käyttöoikeuden
hintavalvontaa, otetaan huomioon vaihtoehtoisten kiinteiden tai langattomien
infrastruktuurien aiheuttaman kilpailupaineen, syrjimätöntä pääsyä koskevien
tuloksellisten takeiden ja vähittäistason hintojen, valinnanvaran ja laadun
suhteen arvioidun vallitsevan kilpailun tason välisten suhteiden merkitys.
Jälkimmäinen näkökohta määrittää viime kädessä loppukäyttäjille koituvat
hyödyt. Niinpä suorittaessaan direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan mukaista
tapauskohtaista analyysia ja rajoittamatta huomattavan markkinavoiman
arvioinnin tuloksia ja EU:n kilpailusääntöjen soveltamista, kansalliset
sääntelyviranomaiset voivat katsoa, että kun markkinoilla on kaksi kiinteää
seuraavan sukupolven liityntäverkkoa, markkinaolosuhteet ovat riittävän
kilpaillut aikaansaamaan verkkoparannuksia ja kannustamaan kehitystä kohti
ultranopeita palveluita, mikä on yksi vähittäismarkkinoiden kilpailun tärkeä
parametri.
(39)     On odotettavissa, että
lisääntynyt kilpailu sisämarkkinoilla vähentää ajan myötä markkina-analyysiin
perustuvaa alakohtaista sääntelyä. Yhtenä sisämarkkinoiden toteuttamisen
seurauksena pitäisikin olla lisääntynyt taipumus todelliseen kilpailuun merkityksellisillä
markkinoilla, jolloin kilpailulainsäädännön jälkikäteen tapahtuvan soveltamisen
katsottaisiin yhä useammin riittävän takaamaan markkinoiden toiminnan. Eri
jäsenvaltioiden sääntelyn oikeudellisen selkeyden ja ennakoitavuuden
varmistamiseksi olisi vahvistettava selkeät ja sitovat kriteerit, joiden
perusteella arvioidaan, onko ennakkosääntelyllisten velvoitteiden asettaminen
tietyllä markkinalohkolla edelleen perusteltua. Tässä olisi tarkasteltava
pullonkaulojen pysyvyyttä ja kilpailunäkymiä ja erityisesti infrastruktuuriin
perustuvaa kilpailua samoin kuin vähittäistason kilpailuolosuhteita hinnan,
valikoiman ja laadun suhteen, jotka viime kädessä ovat olennaisia
loppukäyttäjien sekä EU:n talouden globaalin kilpailukyvyn kannalta. Tämän olisi
oltava ennakkosääntelyn piiriin kuuluvien markkinoiden luettelon myöhempien
uudelleenarviointien taustalla ja autettava kansallisia sääntelyviranomaisia
keskittämään toimiaan sellaisille lohkoille, joilla kilpailu ei vielä ole
tehokasta ja toimimaan tässä entistä yhdenmukaisemmin. Todellisten sähköisen
viestinnän sisämarkkinoiden luominen voi lisäksi vaikuttaa markkinoiden
maantieteelliseen ulottuvuuteen sovellettaessa kilpailuperiaatteisiin
perustuvaa alakohtaista sääntelyä sekä itse kilpailuoikeutta.
(40)     Loppukäyttäjien suojaa
koskevien alakohtaisten sääntöjen kansallisen täytäntöönpanon erot luovat
huomattavia esteitä digitaalisille sisämarkkinoille. Tällaisia ovat etenkin
yleisen sähköisen viestinnän tarjoajille, jotka haluavat tarjota palveluja eri
jäsenvaltioissa, säännösten noudattamisesta aiheutuvat suuremmat kustannukset.
Lisäksi epäyhtenäisyys ja epävarmuus suojelun tasosta eri jäsenvaltioissa
heikentävät loppukäyttäjien luottamusta ja vähentää kuluttajien halukkuutta
hankkia sähköisen viestinnän palveluja ulkomailla. Jotta saavutetaan unionin
tavoite poistaa sisämarkkinoiden toimintaa haittaavat esteet, on tarpeen
korvata nykyiset, toisistaan poikkeavat kansalliset säännökset yhdellä täysin
yhdenmukaistetuilla alakohtaisten sääntöjen kokonaisuudella, jolla luodaan
korkeatasoinen ja yhtenäinen loppukäyttäjien suoja. Tällainen lainsäädännön
täysi yhdenmukaistaminen ei saisi estää yleisen sähköisen viestinnän tarjoajia
tarjoamasta loppukäyttäjille sellaisia sopimusjärjestelyjä, joissa on tätä
korkeampi suojan taso.
(41)     Koska tällä asetuksella
yhdenmukaistetaan vain tiettyjä alakohtaisia sääntöjä, sillä ei pitäisi
rajoittaa unionin säädöksillä vahvistettujen yleisten kuluttajansuojasääntöjen
tai niitä täytäntöönpanevan kansallisen lainsäädännön soveltamista.
(42)     Tämän asetuksen 4 ja 5
luvuissa loppukäyttäjiin viittaavia säännöksiä olisi sovellettava kuluttajien
lisäksi myös muihin loppukäyttäjäryhmiin, ensisijaisesti mikroyrityksiin.
Muiden loppukäyttäjien kuin kuluttajien olisi pyynnöstä saatava erikseen
tehtävällä sopimuksella lupa poiketa joistakin säännöksistä.
(43)     Sähköisen viestinnän
sisämarkkinoiden toteuttaminen edellyttää myös esteiden poistamista siltä, että
loppukäyttäjät voivat käyttää sähköisiä viestintäpalveluja kaikkialla
unionissa. Tämän vuoksi viranomaisten ei pitäisi asettaa tai pitää voimassa
rajatylittävän tällaisten palveluiden hankkimisen esteitä. Yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajien ei tulisi kieltää tai rajoittaa loppukäyttäjien verkkoon
pääsyä tai syrjiä loppukäyttäjiä kansallisuuden perusteella tai sen
perusteella, missä jäsenvaltiossa he asuvat. Eriyttämisen olisi kuitenkin
oltava mahdollista objektiivisesti perusteltavissa olevilla eroilla hinnoissa,
riskeissä ja markkinaolosuhteissa, kuten kysynnän vaihtelussa ja kilpailijoiden
hinnoittelussa.
(44)     Matkaviestinnässä ja kiinteän
verkon viestinnässä on edelleen erittäin merkittäviä hintaeroja kotimaan ja
toiseen jäsenvaltioon suuntautuvien puhelujen ja tekstiviestien välillä. Vaikka
maiden, operaattoreiden ja hinnoittelupakettien välillä sekä kiinteän verkon ja
matkaviestinnän palvelujen välillä on suuria eroja, tämä vaikuttaa yhä edelleen
eniten muita heikommassa asemassa oleviin asiakasryhmiin ja vaikeuttaa
saumatonta viestintää unionissa eri jäsenvaltioiden laskevan liikenteen
kohdeverkkomaksujen huomattavasta alentumisesta ja absoluuttisesti mitatusta
lähentymisestä sekä kauttakulkumarkkinoiden matalista hinnoista huolimatta.
Lisäksi siirtymisen täysin internet-protokollaan perustuvaan sähköiseen
viestintäympäristöön pitäisi aikaan tuoda mukanaan lisää kustannussäästöjä.
Näin ollen olisi perusteltava objektiivisilla kriteereillä kaikki merkittävät
vähittäishintaerot kansallisen pitkän matkan kiinteän verkon viestinnän, joka
tarkoittaa viestintää kansalliseen numerointisuunnitelmaan sisältyvällä
suuntanumerolla yksilöidyltä alueelta johonkin toiseen tällaiseen alueeseen, ja
toiseen jäsenvaltioon suuntautuvan kiinteän verkon viestinnän välillä.
Kansainvälisen matkaviestinnän vähittäishinnat eivät saisi ylittää
säännellyille verkkovierailupuheluille ja verkkovierailutekstiviesteille
asetuksella (EU) N:o 531/2012 asetettuja euroäänipuhelu- ja
eurotekstiviestitariffeja, ellei poikkeaminen ole perusteltavissa
objektiivisilla kriteereillä. Tällaisia kriteerejä voivat olla esimerkiksi
lisäkustannukset ja niiden kohtuullinen marginaali. Muita objektiivisia
tekijöitä voivat olla erot hintajoustossa ja se, että kaikkien loppukäyttäjien
saatavilla on helposti rajatylittäviä yhteyksiä unionissa vähäisin
lisäkustannuksin tai maksutta tarjoavien yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajien vaihtoehtoisia tariffeja tai tietoyhteiskunnan palveluita, jotka
ovat toiminnoiltaan verrannollisia, edellyttäen, että tällaisten vaihtoehtojen
tarjoajat aktiivisesti tiedottavat niistä loppukäyttäjille.
(45)     Internetistä on kehittynyt
viime vuosikymmeninä innovoinnille avoin alusta, johon loppukäyttäjien,
sisällön ja sovellusten tarjoajien ja internet-palvelujen tarjoajien on varsin
helppo päästä toimimaan. Nykyisellä sääntelykehyksellä pyritään edistämään loppukäyttäjien
mahdollisuuksia saada ja jakaa tietoa tai käyttää valitsemiaan sovelluksia ja
palveluja. Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen
(BEREC) liikenteenhallintakäytäntöjä käsittelevästä raportista (julkaistiin
toukokuussa 2012) sekä terveys- ja kuluttaja-asioiden toimeenpanoviraston
tilaamasta internet-yhteyksien markkinoiden toimintaa ja tarjontaa kuluttajan
näkökulmasta tarkastelevasta tutkimuksesta (julkaistiin joulukuussa 2012) kävi
äskettäin kuitenkin ilmi, että huomattava määrä loppukäyttäjiä kärsii
liikenteenhallintakäytännöistä, jotka estävät tietyt sovellukset tai hidastavat
niiden käyttöä. Näihin kehityssuuntauksiin on puututtava unionin tasolla
annettavilla selkeillä säännöillä, jotta avoin internet voidaan säilyttää ja
välttää yksittäisten jäsenvaltioiden toimenpiteistä aiheutuva sisämarkkinoiden
pirstoutuminen.
(46)     Loppukäyttäjien vapaudessa
saada ja jakaa tietoa ja laillista sisältöä tai käyttää valitsemiaan
sovelluksia ja palveluja on noudatettava EU:n ja kansallista lainsäädäntöä.
Tässä asetuksessa määritellään niiden rajoitusten rajat, jotka yleisen
sähköisen viestinnän tarjoajat voivat tälle vapaudelle asettaa, mutta ei
rajoiteta unionin muun lainsäädännön, esimerkiksi tekijänoikeussääntöjen ja
direktiivin 2000/31/EY soveltamista.
(47)     Avoimessa internetissä
sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajat eivät saisi sopimuspohjaisesti
sovittujen datansiirtomäärien tai nopeuksien rajoissa estää pääsyä tiettyihin
sisältöihin, sovelluksiin tai palveluihin taikka niiden tiettyihin luokkiin tai
heikentää niiden laatua tai syrjiä niitä, paitsi rajoitetussa määrässä
kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä koskevia tapauksia. Tällaisten
toimenpiteiden olisi oltava avoimia, oikeasuhteisia ja syrjimättömiä. Kohtuullinen
liikenteenhallinta kattaa vakavien rikosten ehkäisyn tai niiden vaikeuttamisen
muun muassa palveluntarjoajien vapaaehtoisilla toimilla, joilla estetään pääsy
lapsipornografisiin sisältöihin ja tällaisten sisältöjen levittäminen. Verkon
ruuhkautumisen vaikutusten minimoimista olisi pidettävä kohtuullisena
edellyttäen, että verkon ylikuormittuminen on vain tilapäistä tai se tapahtuu
poikkeuksellisissa olosuhteissa.
(48)     Määrään perustuvien tariffien
pitäisi katsoa olevan avoimen internetin periaatteen mukaisia edellyttäen, että
loppukäyttäjillä on mahdollisuus valita avoimesti käytettävissään olevan
tällaisen valinnan ehtoja ja seurauksia koskevan tiedon pohjalta normaalia
datakulutustaan vastaava tariffi. Samalla tällaisten tariffien pitäisi
mahdollistaa se, että yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat voivat paremmin
mukauttaa verkkojen kapasiteettia odotettavissa oleviin datamääriin. On
olennaisen tärkeää, että ennen kuin loppukäyttäjät sitoutuvat datamäärien tai
yhteysnopeuksien rajoituksiin ja sovellettaviin hintoihin, heille tiedotetaan
mahdollisuudesta jatkuvasti seurata kulutustaan ja että he voivat halutessaan
helposti lisätä saatavilla olevaa datamäärää.
(49)     Myös yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajien tai sisällön, sovellusten tai palveluntarjoajien
tarjoamille palveluille tai sovelluksille, jotka edellyttävät
korkeammantasoista taattua palvelunlaatua, on loppukäyttäjien taholta tulevaa
kysyntää. Tällaisia palveluita voivat olla muun muassa televisiosisällön
lähetykset internet-protokollan välityksellä (IP-tv), videokonferenssit ja
tietyt terveydenhuollon sovellukset. Loppukäyttäjien olisi näin ollen myös
voitava tehdä palvelunlaadultaan parempia erikoistuneita palveluja koskevia
sopimuksia joko yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien tai sisällön, sovellusten
tai palveluntarjoajien kanssa.
(50)     Lisäksi on olemassa sisällön,
sovellusten ja palvelujen tarjoajien taholta tulevaa kysyntää joustaviin
laatuparametreihin perustuville siirtopalveluille. Tällaisissa palveluissa
voidaan esimerkiksi alentaa sellaisen liikenteen prioriteettia, joka ei ole
aikakriittistä. Sisällön, sovellusten ja palvelujen tarjoajien mahdollisuus
neuvotella yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien kanssa tällaisista
joustavista palvelunlaatutasoista on tarpeen erikoistuneiden palvelujen
tarjoamiseksi, ja sen odotetaan olevan keskeisessä asemassa muun muassa
laitteiden välisen suoran tiedonsiirron (M2M) kaltaisten uusien palvelujen
kehittämisessä. Tällaisten järjestelyjen pitäisi samalla mahdollistaa se, että
yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat voivat tasata liikennettä paremmin ja
ehkäistä verkon ruuhkautumista. Sisällön, sovellusten ja palvelujen tarjoajien
sekä yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien olisi sen vuoksi voitava vapaasti
tehdä määriteltyyn palvelunlaatutasoon perustuvia erikoistuneita palveluja
koskevia sopimuksia, edellyttäen, että tällaiset sopimukset eivät merkittävästi
heikennä internet-liityntäpalvelujen yleistä laatua.
(51)     Kansalliset
sääntelyviranomaiset ovat oleellisessa roolissa varmistettaessa, että loppukäyttäjät
todella hyötyvät tästä vapaudesta päästä avoimeen internetiin. Tämän vuoksi
kansallisilla sääntelyviranomaisilla olisi oltava seuranta- ja
raportointivelvollisuus, ja niiden olisi varmistettava, että yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajat noudattavat sääntöjä ja että saatavilla on syrjimättömiä
ja korkealaatuisia internet-liityntäpalveluja, joita erikoistuneet palvelut
eivät heikennä. Arvioidessaan internet-liityntäpalvelujen mahdollista yleistä
heikkenemistä kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon
sellaiset laatuparametrit kuin ajoitus- ja luotettavuusparametrit (viive,
viivevaihtelu, pakettihävikki), verkon ruuhkautumisen taso ja vaikutukset,
tosiasialliset nopeudet vs. mainostetut nopeudet, internet-liityntäpalvelujen
suorituskyky verrattuna erikoistuneiden palvelujen suorituskykyyn sekä
loppukuluttajien kokemus laadusta. Kansallisille sääntelyviranomaisille olisi
annettava valtuudet asettaa palvelun laatua koskevia vähimmäisvaatimuksia
kaikille tai yksittäisille yleisen sähköisen viestinnän tarjoajille, jos tämä
on tarpeen palvelulaadun yleisen heikkenemisen estämiseksi
internet-liityntäpalvelujen markkinoilla.
(52)     Toimien, joilla lisätään
internet-liityntäpalvelujen hintojen, tariffien, sopimusehtojen ja
-edellytysten sekä palvelunlaadun parametrien läpinäkyvyyttä ja
vertailtavuutta, ansiosta loppukäyttäjillä pitäisi olla aikaisempaa paremmat
mahdollisuudet optimoida palveluntarjoajan valintansa ja hyötyä näin
täysimääräisesti kilpailun tuomista eduista.
(53)     Loppukäyttäjille olisi
tiedotettava asianmukaisesti tarjotun palvelun hinnasta ja tyypistä ennen
palvelun ostamista. Kyseiset tiedot olisi annettava myös välittömästi ennen
puhelun yhdistämistä siinä tapauksessa, että kyseiseen numeroon tai palveluun
sovelletaan erityisiä hinnoitteluehtoja, kuten puheluissa lisämaksullisiin
palvelunumeroihin. Jos tällainen palveluntarjoajalle asetettu velvoite on
suhteeton ottaen huomioon tariffitietojen antamisen kesto ja kustannukset
suhteessa keskimääräiseen puhelun kestoon ja loppukäyttäjiin kohdistuvaan
kustannusriskiin, kansalliset sääntelyviranomaiset voivat myöntää poikkeuksen.
Loppukäyttäjille olisi myös tiedotettava mahdollisista ilmaispuhelupalveluun
sovellettavista lisämaksuista.
(54)     Yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajien olisi tiedotettava loppukäyttäjille asianmukaisesti muun muassa
palveluistaan ja hinnoistaan, palvelun laatua koskevista parametreista,
pääsystä hätäpalveluihin ja mahdollisista rajoituksista sekä vammaisille
kuluttajille tarkoitetuista palveluista ja tuotteista. Nämä tiedot olisi
annettava selvällä ja avoimella tavalla, niiden olisi oltava mukautettuja
jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan, ja ne olisi saatettava ajan tasalle,
jos niissä tapahtuu muutoksia. Palveluntarjoajat olisi vapautettava näistä tiedotusvaatimuksista
silloin, kun on kyse yksilöllisesti neuvotelluista tarjouksista.
(55)     Jotta loppukäyttäjät voivat
arvioida itsenäisesti tarjouksia, on olennaisen tärkeää, että tuotteista ja
palveluista on saatavilla vertailukelpoisia tietoja. Kokemus on osoittanut,
että käytettävissä olevat luotettavat ja vertailukelpoiset tiedot lisäävät
loppukäyttäjien luottamusta palvelujen käyttöä kohtaan ja edistävät heidän
halukkuuttaan käyttää valinnanvapauttaan.
(56)     Sopimukset ovat tärkeä keino
taata loppukäyttäjille tiedon avoimuus ja oikeusvarmuus. Yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajien olisi annettava loppukäyttäjille kaikki sopimuksen
kannalta olennaiset tiedot selkeässä ja ymmärrettävässä muodossa ennen kuin
sopimuksen ehdot sitovat loppukäyttäjää. Tietojen olisi oltava pakollisia, ja
niitä saisi muuttaa ainoastaan loppukäyttäjän ja palveluntarjoajan yhteisellä
suostumuksella. Komissio ja monet kansalliset sääntelyviranomaiset ovat
hiljattain havainneet, että internet-liityntäpalvelujen mainostettujen nopeuksien
ja loppukäyttäjien tosiasiallisesti käytettävissä olevien nopeuksien välillä on
huomattavia eroja. Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien olisi sen vuoksi
ennen sopimuksen tekemistä tiedotettava loppukäyttäjille nopeudesta ja muista
palvelun laatua koskevista parametreista, jotka voidaan realistisesti toimittaa
loppukäyttäjän pääsijaintipaikassa.
(57)     Päätelaitteiden suhteen
sopimuksessa olisi määritettävä mahdolliset rajoitukset, joita palveluntarjoaja
asettaa laitteiden käytölle, kuten SIM-lukitus, sekä maksut, jotka peritään,
jos sopimus irtisanotaan ennen sovittua päättymispäivämäärää. Maksuja ei saisi
periä sopimuksen sovitun keston päättymisen jälkeen.
(58)     Jättilaskujen välttämiseksi
loppukäyttäjien olisi voitava määrittää puhelumaksuille ja internet-liityntäpalvelujen
maksuille enimmäisraja. Tällaisen toiminnon olisi oltava tarjolla
veloituksetta, ja siihen olisi liityttävä asianmukainen ja myös myöhemmin
uudestaan luettavissa oleva ilmoitus enimmäisrajan lähestymisestä. Kun
enimmäisraja on saavutettu, loppukäyttäjälle ei pitäisi enää toimittaa kyseisiä
palveluita eikä laskuttaa niistä, paitsi jos loppukäyttäjä nimenomaisesti
pyytää palveluntarjoajan kanssa sovittujen palvelujen tarjoamisen jatkamista.
(59)     Jäsenvaltioiden kokemukset ja
terveys- ja kuluttaja-asioiden toimeenpanoviraston äskettäin teettämä tutkimus
ovat osoittaneet, että pitkät sopimuskaudet ja sopimusten voimassaoloaikojen
automaattinen tai hiljainen jatkaminen haittaavat merkittävästi
palveluntarjoajan vaihtamista. Siksi loppukäyttäjillä olisi oltava mahdollisuus
purkaa sopimus kuuden kuukauden kuluttua sopimuksen tekemisestä ilman, että
siitä koituu heille kustannuksia. Tällaisessa tapauksessa loppukäyttäjät
voidaan velvoittaa korvaamaan palveluntarjoajille päätelaitteiden jäännösarvo
tai aikaan suhteutettu korvaus (pro rata temporis -periaatteen
mukaisesti) mahdollisista muista tarjouseduista. Sopimukset, joiden
voimassaoloaikaa on hiljaisesti jatkettu, olisi voitava irtisanoa yhden
kuukauden irtisanomisajalla.
(60)     Yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajan sopimusehtoihin loppukäyttäjien haitaksi tekemien, esimerkiksi
maksuja, hintoja, datamäärärajoituksia, datansiirtonopeuksia, kattavuutta tai
henkilötietojen käsittelyä koskevien merkittävien muutosten olisi katsottava
oikeuttavan loppukäyttäjän irtisanomaan sopimuksensa ilman mitään kuluja.
(61)     Sähköisen viestinnän
palveluista ja muista palveluista, kuten lineaarisista lähetyspalveluista,
koostuvista paketeista on tullut yhä yleisempiä, ja ne ovat tärkeä osa
kilpailua. Tällaisten pakettien eri palveluihin sovellettavat erilaiset
sopimusten irtisanomista ja vaihtamista koskevat sopimusvelvoitteet estävät
käytännössä loppukäyttäjiä vaihtamasta koko paketin tai sen osia kilpaileviin
tarjouksiin. Tämän asetuksen sopimusten irtisanomista ja vaihtamista koskevia
säännöksiä olisi sen vuoksi sovellettava kaikkiin tällaisen paketin osiin.
(62)     Jotta loppukäyttäjät voisivat
saada täyden hyödyn kilpailluista markkinoista, heidän olisi voitava tehdä
tietoisia valintoja ja vaihtaa palveluntarjoajaa silloin, kun se on heidän
etujensa mukaista. Loppukäyttäjien olisi näin ollen voitava vaihtaa
palveluntarjoajaa ilman oikeudellisia, teknisiä tai menettelyihin liittyviä
esteitä, jotka voivat liittyä muun muassa sopimusehtoihin ja maksuihin. Numeron
siirrettävyys on keskeinen kuluttajan valinnanvaraa helpottava ja todellista
kilpailua lisäävä tekijä. Se olisi toteutettava mahdollisimman nopeasti siten,
että numero on käytettävissä yhden työpäivän kuluessa siitä, kun siirtoa
koskeva sopimus on tehty. Jäljellä olevien laskujen suorittaminen ei saisi olla
numeronsiirtopyynnön edellytyksenä.
(63)     Keskitettyjen palvelupisteiden
luomisen tukemiseksi ja sen helpottamiseksi, että vaihtaminen käy
loppukäyttäjän kannalta saumattomasti, vastaanottavan yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajan olisi johdettava vaihtamismenettelyä. Siirtävä yleisen
sähköisen viestinnän tarjoaja ei saisi viivyttää tai hankaloittaa
vaihtamismenettelyä. Automatisoituja menettelyjä olisi käytettävä
mahdollisimman laajalti ja varmistettava korkeatasoinen henkilötietojen suoja.
Vaihtoa koskevien avointen, tarkkojen ja oikea-aikaisten tietojen pitäisi
lisätä loppukäyttäjien luottamusta vaihtamista kohtaan ja tehdä heistä
halukkaampia osallistumaan aktiivisesti kilpailuprosessiin.
(64)     Yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajien kanssa tehtyjen sopimusten olisi lakattava olemasta voimassa
automaattisesti sen jälkeen, kun vaihto on suoritettu, ilman, että
loppukäyttäjiltä vaaditaan lisätoimia. Koko käyttämätön saldo olisi
palautettava kuluttajille, jotka käyttävät ennakkoon maksettuja palveluja.
(65)     Loppukäyttäjien kannalta
jatkuvuus on tärkeää muutettaessa tärkeitä tunnistetietoja, kuten
sähköpostiosoitteita. Tämän vuoksi ja sen varmistamiseksi, että
sähköpostiviestejä ei menetetä, loppukäyttäjillä olisi oltava mahdollisuus
valita siirtävän internet-liittymäpalvelun tarjoama maksuton palvelu
sähköpostien edelleenlähettämiseksi uuteen osoitteeseen, jos loppukäyttäjällä
on siirtävän palveluntarjoajan antama sähköpostiosoite.
(66)     Toimivaltaiset kansalliset
viranomaiset voivat määrätä yleisistä menettelyistä numeroiden siirtämistä ja
palveluntarjoajan vaihtamista varten ottaen huomioon teknologinen kehitys ja
tarve varmistaa nopea, tehokas ja kuluttajaystävällinen vaihtoprosessi.
Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten olisi voitava määrätä
oikeasuhteisista toimenpiteistä loppukäyttäjien asianmukaiseksi suojelemiseksi
koko vaihtoprosessin ajan, muun muassa asianmukaisista seuraamuksista, joita
tarvitaan väärinkäytösriskien ja viivästysten minimoimiseksi tai sen
estämiseksi, että loppukäyttäjät siirretään toiselle palveluntarjoajalle
vastoin heidän tahtoaan. Niiden olisi myös voitava vahvistaa tällaisissa
tapauksissa loppukäyttäjiä varten automaattinen korvausjärjestelmä.
(67)     Kansallisten sääntelyviranomaisten
olisi voitava toteuttaa tämän asetuksen säännösten noudattamisen seuraamiseksi
ja valvomiseksi tehokkaita toimia, joihin kuuluvat muun muassa valtuudet
määrätä tehokkaita taloudellisia tai hallinnollisia seuraamuksia, jos
säännöksiä rikotaan.
(68)     Komissiolle olisi siirrettävä
valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan
mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä
liitteiden mukauttamiseksi, jotta voidaan ottaa huomioon markkinoiden ja tekninen
kehitys. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa
asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja
säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset
asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti,
hyvissä ajoin ja asianmukaisesti.
(69)     Tämän asetuksen yhdenmukaisen
täytäntöönpanon varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä
täytäntöönpanovaltaa sellaisen päätöksen antamiseksi, jossa jäsenvaltioita
edellytetään mukauttamaan suunnitelmansa käyttölupien myöntämistä ja
tosiasiallisen käytön sallimista varten asetetun yhteisen aikataulun
mukaisiksi.
(70)     Radiotaajuuksien myöntämisen
yhdenmukaistamiseen ja koordinointiin, pienalueen langattomien
liityntäpisteiden ominaisuuksiin, jäsenvaltioiden väliseen koordinointiin
radiotaajuuksien osoittamisessa, eurooppalaisia virtuaalisia
käyttöoikeustuotteita ja internet-yhteyksien turvaamista sekä kohtuullista
liikenteenhallintaa ja palvelun laatua koskeviin yksityiskohtaisempiin
teknisiin ja menettelysääntöihin liittyvää täytäntöönpanovaltaa olisi
käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011[25] mukaisesti.
(71)     Jotta voidaan varmistaa
sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden toteuttamiseen tähtäävän tavoitteen ja
sen saavuttamiseksi tarvittavien toimenpiteiden johdonmukaisuus suhteessa tähän
asetukseen ja tiettyihin voimassa oleviin säännöksiin sekä kehittyvän
päätöskäytännön keskeisiin osatekijöihin, direktiivejä 2002/20/EY ja 2002/22/EY
ja asetusta N:o 531/2012 olisi muutettava. Sen vuoksi olisi säädettävä, että
direktiiviä 2002/21/EY ja siihen liittyviä direktiivejä luetaan yhdessä tämän
asetuksen kanssa, otettava käyttöön laajemmat komission valtuudet huomattavan
markkinavoiman eurooppalaisille sähköisen viestinnän tarjoajille määrättyjen
korjaavien toimenpiteiden johdonmukaisuuden varmistamiseksi eurooppalaisen
kuulemismekanismin yhteydessä, yhdenmukaistettava kriteerit merkityksellisten
markkinoiden määrittelyn ja kilpailuasteen arviointia varten, mukautettava
direktiivin 2002/20/EY mukaista ilmoitusjärjestelmää EU-valtuutusta silmällä
pitäen sekä kumottava loppukäyttäjien oikeuksien yhdenmukaistamisen
vähimmäistasoa koskevat direktiivin 2002/22/EY säännökset, jotka käyvät tarpeettomiksi
tässä asetuksessa säädetyn täyden yhdenmukaistamisen myötä.
(72)     Matkaviestinnän markkinat ovat
edelleen hajanaiset unionissa, eikä yksikään mobiiliverkko kata kaikkia
jäsenvaltioita. Voidakseen tarjota matkaviestinpalveluja unionissa matkustaville
kotimaisille asiakkailleen verkkovierailuoperaattoreiden on näin ollen
ostettava tukkutason verkkovierailupalveluja operaattoreilta vierailun kohteena
olevissa jäsenvaltioissa. Nämä tukkutasolla aiheutuvat maksut muodostavat
merkittävän esteen verkkovierailupalvelujen tarjoamiselle hintaan, joka
tasoltaan vastaisi kotimaisista matkaviestinpalveluista perittäviä hintoja. Sen
vuoksi olisi edelleen toteuttava toimenpiteitä, joilla edistetään näiden
maksujen alentamista. Verkkovierailuoperaattoreiden väliset kaupalliset tai
tekniset sopimukset, joiden avulla niiden verkkojen kattavuus voidaan laajentaa
koko unioniin, tarjoavat keinon internalisoida tukkutason kustannukset.
Tarkoituksenmukaisten kannustimien tarjoamiseksi olisi mukautettava tiettyjä
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 531/2012[26] vahvistettuja sääntelyllisiä
velvoitteita. Erityisesti silloin, kun verkkovierailupalvelujen tarjoajat joko
omien verkkojensa tai kahden- tai monenvälisten verkkovierailusopimusten avulla
varmistavat, että kaikille asiakkaille unionissa tarjotaan oletusarvoisesti
kotimaisten tariffien tasoisia verkkovierailutariffeja, kotimaan
operaattoreiden velvoitetta sallia asiakkailleen oikeus käyttää minkä tahansa
vaihtoehtoisen verkkovierailuoperaattorin verkkovierailuäänipuhelu-, ‑tekstiviesti-
ja -datapalveluja ei pitäisi soveltaa tällaisiin palveluntarjoajiin, kuitenkin
soveltaen siirtymäaikaa tapauksissa, joissa tällainen käyttöoikeus on jo
myönnetty.
(73)     Kahden- tai monenvälisten
verkkovierailusopimusten avulla matkaviestinoperaattori voi käsitellä
verkkovierailuja, joita sen kotimaan asiakkaat tekevät kumppaneiden verkoissa,
merkittävässä määrin samalla tavoin kuin tarjotessaan näille asiakkaille
palveluja omissa verkoissaan, millä on vastaavasti vaikutuksia vähittäistason
hintoihin, jotka se perii tällaisesta unionin laajuisesta virtuaalisesta
verkkokattavuudesta. Tällainen tukkutason järjestely voisi mahdollistaa uusien
verkkovierailutuotteiden kehityksen ja sitä kautta lisätä valinnanvaraa ja
kilpailua vähittäistasolla.
(74)     Euroopan digitaalistrategiassa
ja asetuksessa N:o 531/2012 asetetaan poliittiseksi tavoitteeksi, että
verkkovierailutariffien ja kotimaisten tariffien välisen eron olisi
lähestyttävä nollaa. Käytännössä tämä edellyttää, että sellaisiin yleisiin
kotimaisen kulutuksen luokkiin, jotka ovat määriteltävissä tietyn osapuolen eri
kotimaisten vähittäistason palvelupakettien perusteella, kuuluvien kuluttajien
olisi voitava luotettavasti toisintaa omaan kotimaiseen vähittäistason
palvelupakettiinsa liittyvä tyypillinen kotimainen kulutusmallinsa
matkustaessaan ajoittain unionissa ilman lisäkuluja kotimaassa aiheutuviin
verrattuna. Tällaisia yleisiä luokkia voidaan nykyisessä kaupallisessa
käytännössä määritellä esimerkiksi erottamalla kotimaisia vähittäistason
palvelupaketteja toisistaan sen perusteella, ovatko ne etu- vai jälkikäteen
laskutettavia; pelkkiä GSM-tuotteita (ts. äänipuhelut ja tekstiviestit);
erilaisiin kulutusmääriin mukautettuja tuotteita; joko yritys- tai
yksityisasiakkaille suunnattuja tuotteita; vähittäistason tuotteita, joista
laskutetaan kulutettua yksikköä kohti tai joissa yksiköistä (esim.
puheminuuteista tai datansiirron megatavuista) laskutetaan nipuittain
vakiohintaan riippumatta tosiasiallisesta kulutuksesta. Kotimaisten
matkaviestinpalvelujen markkinoilla eri puolilla unionia asiakkaiden saatavilla
olevissa moninaisissa vähittäistason tariffeissa ja palvelupaketeissa otetaan
huomioon kilpailuperusteisiin markkinoihin liittyvät vaihtelevat
käyttäjävaatimukset. Myös unionin sisäisen verkkovierailuympäristön olisi
ilmennettävä tätä kotimaisten markkinoiden joustavuutta, ottaen kuitenkin
huomioon, että jos verkkovierailuoperaattorit tarvitsevat tukkutason
hyödykkeitä riippumattomilta verkko-operaattoreilta eri jäsenvaltioissa,
rajoitusten asettaminen voi olla edelleen perusteltua kohtuullisen käytön
kriteeriin vedoten, jos tällaiseen verkkovierailupalvelujen käyttöön
sovelletaan kotimaisten palvelujen tariffeja.
(75)     Vaikka
verkkovierailuoperaattoreiden olisi ensisijaisesti itse arvioitava se
verkkovierailupuhelujen, -tekstiviestien ja -datansiirron kohtuullinen määrä,
josta voidaan laskuttaa kotimaisten palvelujen hinta niiden kulloisissakin
vähittäistason palvelupaketeissa, kansallisten sääntelyviranomaisten olisi
valvottava sitä, miten verkkovierailuoperaattorit soveltavat tällaisia
kohtuullisia käyttörajoja, ja varmistettava, että ne määritellään
nimenomaisesti viitaten yksityiskohtaisiin määrällisiin tietoihin
liittymäsopimuksissa, joiden ehdot ovat selkeitä ja läpinäkyviä asiakkaille.
Tällöin kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava mahdollisimman
tarkasti huomioon asiaan liittyvät BERECin ohjeet. Ohjeissaan BERECin olisi
yksilöitävä erilaisia käyttömalleja käyttäen perustana puheen- ja datansiirron
ja tekstiviestien käyttösuuntauksia unionin tasolla sekä ennakoitua kehitystä
etenkin langattomassa datasiirron käyttömäärissä.
(76)     Lisäksi koska
matkaviestinverkkoon laskevasta liikenteestä perityt maksut ovat viime vuosina
merkittävästi alentuneet koko unionissa, myös verkkovierailussa
vastaanotetuista puheluista perittävät lisämaksut pitäisi nyt olla mahdollista
poistaa.
(77)     Jotta voidaan edistää vakautta
ja strategista johtajuutta BERECin toiminnassa, BERECin sääntelyneuvoston
edustajana olisi oltava kokopäivätoiminen puheenjohtaja, jonka sääntelyneuvosto
nimittää ansioiden, taitojen, sähköisen viestinnän markkinatoimijoita ja
markkinoita koskevan tietämyksen sekä valvontaan ja sääntelyyn liittyvän
kokemuksen perusteella sääntelyneuvoston komission avustuksella järjestämässä
ja hallinnoimassa avoimessa valintamenettelyssä. Sääntelyneuvoston ensimmäisen
puheenjohtajan nimittämiseksi komission olisi muun muassa laadittava
esivalintaluettelo ehdokkaista ansioiden, taitojen, sähköisen viestinnän
markkinatoimijoita ja markkinoita koskevan tietämyksen sekä valvontaan ja
sääntelyyn liittyvän kokemuksen perusteella. Seuraavia nimityksiä varten
mahdollisuutta käyttää komission laatimaa esivalintaluetteloa olisi
tarkasteltava uudelleen tämän asetuksen mukaisesti laadittavassa kertomuksessa.
BERECin virastossa olisi näin ollen oltava sääntelyneuvoston puheenjohtaja,
johtokunta ja hallintojohtaja.
(78)     Direktiivit 2002/20/EY,
2002/21/EY ja 2002/22/EY ja asetukset (EY) N:o 1211/2009 ja (EU) N:o 531/2012
olisi sen vuoksi muutettava vastaavasti.
(79)     Komissio voi pyytää BERECiltä
lausuntoa asetuksen (EY) n:o 1211/2009 mukaisesti katsoessaan sen
tarpeelliseksi tämän asetuksen säännösten täytäntöönpanoa varten.
(80)     Tässä asetuksessa
kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon oikeudet ja periaatteet, jotka
on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjassa ja erityisesti sen 8
artiklassa (henkilötietojen suoja), 11 artiklassa (sananvapaus ja
tiedonvälityksen vapaus), 16 artiklassa (elinkeinovapaus), 21 artiklassa
(syrjintäkielto) ja 38 artiklassa (kuluttajansuoja).
(81)     Tämän direktiivin tavoitetta
vahvistaa sääntelylliset periaatteet ja yksityiskohtaiset säännöt, jotka
tarvitaan eurooppalaisten sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden
toteuttamiseksi, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin,
vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin
unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan
unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen
mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen
mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen
saavuttamiseksi tarpeen,
OVAT HYVÄKSYNEET
TÄMÄN ASETUKSEN:
I luku
Yleiset säännökset
1 artikla – Tavoite ja soveltamisala
1.
Tässä asetuksessa vahvistetaan sääntelylliset periaatteet
ja yksityiskohtaiset säännöt, joita tarvitaan, jotta voidaan toteuttaa
eurooppalaiset sähköisen viestinnän sisämarkkinat, joilla
a) sähköisten
viestintäpalvelujen ja -verkkojen tarjoajilla on oikeus, mahdollisuus ja
kannustin kehittää, laajentaa ja käyttää verkkojaan ja tarjota palveluja
riippumatta siitä, minne tarjoaja on sijoittautunut tai missä sen asiakkaat
sijaitsevat unionissa,
b) kansalaisilla
ja yrityksillä on oikeus ja mahdollisuus saada kilpailukykyisiä, turvallisia ja
luotettavia sähköisiä viestintäpalveluja riippumatta siitä, mistä ne tarjotaan
unionissa, ilman rajatylittävien palvelujen rajoituksia tai perusteettomia
lisäkustannuksia.
2.
Tässä asetuksessa vahvistetaan erityisesti sääntelylliset
periaatteet, joiden mukaisesti komissio, Euroopan sähköisen viestinnän
sääntelyviranomaisten yhteistyöelin (BEREC) ja toimivaltaiset kansalliset
viranomaiset toimivat oman toimivaltansa puitteissa ja noudattaen direktiivien
2002/19/EY, 2002/20/EY, 2002/21/EY ja 2002/22/EY säännöksiä, jotta voidaan
a) varmistaa
yksinkertaistetut, ennakoitavissa olevat ja lähentyvät sääntelyolosuhteet
keskeisiä hallinnollisia ja kaupallisia parametreja varten, myös liittyen
markkina-analyysien perusteella mahdollisesti asetettavien yksittäisten
velvoitteiden oikeasuhteisuuteen;
b) edistää
kestävää kilpailua sisämarkkinoilla ja unionin globaalia kilpailukykyä sekä
vähentää alakohtaista markkinasääntelyä vastaavasti, kun nämä tavoitteet
saavutetaan;
c) edistää
sellaisten uusien ja parannettujen suurikapasiteettisten infrastruktuurien
innovointia ja niihin liittyviä investointeja, jotka ulottuvat koko unioniin ja
pystyvät vastaamaan loppukäyttäjien taholta tulevaan kehittyvään kysyntään;
d) helpottaa innovatiivista
ja korkealaatuista palvelujen tarjontaa;
e) varmistaa
radiotaajuuksien saatavuus ja erittäin tehokas käyttö langattomia
laajakaistapalveluja varten innovoinnin, investointien, työpaikkojen ja
loppukäyttäjien etujen tueksi riippumatta siitä, sovelletaanko radiotaajuuksiin
yleisvaltuutusta vai yksittäisiä käyttölupia;
f) palvella
kansalaisten ja loppukäyttäjien etuja liityntäpalveluissa edistämällä
investointiolosuhteita valinnanmahdollisuuksien ja laadun parantamiseksi
verkkoon pääsyssä ja palveluissa ja helpottamalla liikkuvuutta kaikkialla
unionissa sekä sosiaalista ja alueellista osallisuutta.
3.
Edellä 2 kohdassa esitettyjen yleisten sääntelyllisten
periaatteiden täytäntöönpanon varmistamiseksi tässä asetuksessa vahvistetaan
lisäksi tarvittavat yksityiskohtaiset säännöt seuraaville:
a) eurooppalaisten
sähköisen viestinnän tarjoajien EU-valtuutus;
b)
sääntelyolosuhteiden lähentämisen jatkaminen liittyen kansallisten
sääntelyviranomaisten eurooppalaisille sähköisen viestinnän tarjoajille määräämien
korjaavien toimenpiteiden tarpeellisuuteen ja oikeasuhteisuuteen;
c) tiettyjen
tukkutason laajakaistatuotteiden yhdenmukaistettu tarjoaminen unionin tasolla
toisiaan lähentyvin sääntelyllisin ehdoin;
d) koordinoitu
eurooppalainen kehys yhdenmukaistettujen radiotaajuuksien jakamiseksi
langattomille laajakaistaviestintäpalveluille, minkä myötä luodaan
eurooppalainen langaton viestintäavaruus;
e) loppukäyttäjien
oikeuksia koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen ja toimivan
vähittäismarkkinakilpailun edistäminen, minkä myötä luodaan sähköisen
viestinnän eurooppalainen kuluttaja-alue;
f) unionin
sisäisestä viestinnästä ja verkkovierailuliikenteestä perittävien
perusteettomien lisämaksujen asteittainen poistaminen unionissa.
2 artikla – Määritelmät
Tässä asetuksessa
sovelletaan direktiiveissä 2002/19/EY, 2002/20/EY, 2002/21/EY, 2002/22/EY ja
2002/77/EY annettuja määritelmiä.
Lisäksi tässä
asetuksessa tarkoitetaan
1)
’eurooppalaisella sähköisen viestinnän tarjoajalla’ unioniin sijoittautunutta
yritystä, joka tarjoaa tai aikoo tarjota sähköisiä viestintäverkkoja tai
-palveluja joko suoraan tai yhden tai useamman tytäryrityksen kautta useampaan
kuin yhteen jäsenvaltioon ja jota ei voida pitää toisen sähköisen viestinnän
tarjoajan tytäryrityksenä;
2) ’yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajalla’ yritystä, joka tarjoaa yleisiä sähköisiä
viestintäverkkoja tai yleisesti saatavilla olevia sähköisiä viestintäpalveluja;
3)
’tytäryrityksellä’ yritystä, jossa toisella yrityksellä on suoraan tai
välillisesti
i) valtuudet käyttää
yli puolta äänimäärästä tai
ii) valtuudet
nimittää enemmän kuin puolet hallintoneuvoston, hallituksen tai yritystä lain
mukaan edustavien elinten jäsenistä tai
iii) oikeus johtaa
yrityksen liiketoimintaa;
4)
’EU-valtuutuksella’ oikeudellista kehystä, jota sovelletaan eurooppalaiseen
sähköisen viestinnän tarjoajaan koko unionissa kotijäsenvaltion antaman
yleisvaltuutuksen perusteella ja tämän asetuksen mukaisesti;
5)
’kotijäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jossa eurooppalaisen sähköisen viestinnän
tarjoajan päätoimipaikka sijaitsee;
6)
’päätoimipaikalla’ yrityksen sijoittautumispaikkaa siinä jäsenvaltiossa, jossa
tehdään keskeiset päätökset sähköisten viestintäpalvelujen tai –verkkojen
tarjonnasta ja siihen liittyvistä investoinneista unionissa;
7) ’vastaanottavalla
jäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, joka ei ole kotijäsenvaltio ja jossa
eurooppalainen sähköisen viestinnän tarjoaja tarjoaa sähköisiä
viestintäverkkoja tai ‑palveluja;
8) ’langatonta laajakaistaviestintää varten
yhdenmukaistetuilla radiotaajuuksilla’ radiotaajuuksia, joiden saatavuutta ja
tehokasta käyttöä koskevat ehdot on yhdenmukaistettu unionin tasolla
erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen 676/2002/EY[27] nojalla ja jotka palvelevat
muita sähköisiä viestintäpalveluja kuin radio- ja televisiotoimintaa;
9) ’pienalueen
langattomalla liityntäpisteellä’ matalatehoista, pienikokoista ja lyhyellä
kantamalla toimivaa langattoman verkkoyhteyden mahdollistavaa laitteistoa, joka
voi olla osa yleistä maanpäällistä matkaviestintäverkkoa ja varustettu yhdellä
tai useammalla, visuaaliselta vaikutukseltaan vähäisellä antennilla ja jonka
kautta yleisöllä on langaton pääsy sähköisiin viestintäverkkoihin niiden
verkkotopologiasta riippumatta;
10) ’langattomalla
lähiverkolla’ (RLAN) langattoman yhteyden mahdollistavaa matalatehoista ja
lyhyellä kantamalla toimivaa järjestelmää, josta aiheutuu vain vähäinen
häiriöriski muille järjestelmille, joita muut käyttäjät käyttävät sen
välittömässä läheisyydessä, ja jossa käytetään yksinoikeudettomia taajuuksia, joiden
saatavuutta ja tehokasta käyttöä koskevat ehdot on tätä tarkoitusta varten
yhdenmukaistettu unionin tasolla;
11)
’virtuaalisella laajakaistaverkkojen käyttöoikeudella’ laajakaistaverkkojen
tukkutason käyttöoikeuksien tyyppiä, joka muodostuu virtuaalisesta
liityntäyhteydestä asiakkaan tiloihin minkä tahansa verkkoarkkitehtuurin
kautta, eriytettyjä fyysisiä tilaajayhteyksiä lukuun ottamatta, ja
siirtopalvelusta määriteltyihin luovutuspisteisiin ja joka sisältää yksittäiset
verkkoelementit, tietyt verkkotoiminnot ja tietotekniset
liitännäisjärjestelmät;
12)
’laatuvarmistetulla liityntätuotteella’ IP-verkkojen yhdysliikennepisteessä (IP
exchange) tarjottavaa tuotetta, jonka avulla asiakkaat voivat luoda
IP-viestintäyhteyden yhteenliittämispisteen ja yhden tai useamman kiinteän
verkon liityntäpisteen välillä ja joka mahdollistaa päästä päähän ulottuvan
suorituskyvyn määritellyllä tasolla tiettyjen palvelujen tarjoamiseksi
loppukäyttäjille perustuen tiettyyn ja taattuun palvelunlaatuun tiettyjen
parametrien pohjalta (assured service quality, ASQ);
13)
’kaukoviestinnällä’ puhe- tai viestipalveluja, jotka ulottuvat
paikalliskeskusalueen ja alueellisen maksuvyöhykkeen ulkopuolelle, mikä
määräytyy kansalliseen numerointisuunnitelmaan sisältyvän suuntanumeron perusteella;
14)
’internet-liityntäpalvelulla’ yleisesti saatavilla olevaa sähköistä
viestintäpalvelua, joka tarjoaa yhteyden internetiin ja sitä kautta
käytännöllisesti katsoen kaikkiin internetiin liitettyihin päätepisteisiin
riippumatta käytetystä verkkoteknologiasta;
15)
’erikoistuneella palvelulla’ sähköistä viestintäpalvelua tai mitä tahansa muuta
palvelua, jonka avulla voidaan käyttää tiettyjä sisältöjä, sovelluksia tai
palveluja taikka näiden yhdistelmiä ja jonka teknisiä ominaisuuksia valvotaan
päästä päähän tai jonka avulla voidaan lähettää dataa määrätylle määrälle
osapuolia tai päätepisteitä tai vastaanottaa dataa määrätyltä määrältä
osapuolia tai päätepisteitä; erikoistunutta
palvelua ei markkinoida tai käytetä laajalti internet-liityntäpalvelua korvaavana
palveluna;
16)
’vastaanottavalla yleisen sähköisen viestinnän tarjoajalla’ yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajaa, jolle puhelinnumero tai palvelu siirretään;
17) ’siirtävällä
yleisen sähköisen viestinnän tarjoajalla’ yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajaa, jolta puhelinnumero tai palvelu siirretään.
II luku
EU-valtuutus
3 artikla — Vapaus tarjota sähköistä
viestintää koko unionissa
1.
Eurooppalaisella sähköisen viestinnän tarjoajalla on
oikeus tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koko unionissa ja
käyttää näiden verkkojen ja palvelujen tarjoamiseen liittyviä oikeuksia
jokaisessa jäsenvaltiossa, jossa se toimii, EU-valtuutuksen nojalla ainoana
edellytyksenä 4 artiklassa säädettyjen ilmoitusvaatimusten noudattaminen.
2.
Eurooppalaiseen sähköisen viestinnän tarjoajaan
sovelletaan kulloisessakin jäsenvaltiossa sovellettavia sääntöjä ja
edellytyksiä unionin oikeuden mukaisesti, jollei tässä asetuksessa toisin
säädetä ja sanotun rajoittamatta asetuksen (EU) N:o 531/2012 soveltamista.
3.
Poiketen siitä, mitä direktiivin 2002/20/EY 12 artiklassa
säädetään, eurooppalaiselle sähköisen viestinnän tarjoajalle voidaan asettaa
vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettavia hallinnollisia maksuja
ainoastaan, jos sen sähköisten viestintäpalvelujen vuosiliikevaihto on
kyseisessä jäsenvaltiossa yli 0,5 prosenttia sähköisen viestinnän koko
kansallisesta liikevaihdosta. Näitä maksuja
perittäessä otetaan huomioon ainoastaan sähköisten viestintäpalvelujen
liikevaihto kyseisessä jäsenvaltiossa.
4.
Poiketen siitä, mitä direktiivin 2002/20/EY 13 artiklan 1
kohdan b alakohdassa säädetään, eurooppalaiselta sähköisen viestinnän
tarjoajalta voidaan vaatia rahoitusosuuksia yleispalveluvelvollisuuksien
nettokustannusten jakamiseksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa vain, jos sen
sähköisten viestintäpalvelujen vuosiliikevaihto on kyseisessä jäsenvaltiossa
yli 3 prosenttia sähköisen viestinnän koko kansallisesta liikevaihdosta. Näitä rahoitusosuuksia perittäessä otetaan huomioon
ainoastaan liikevaihto kyseisessä jäsenvaltiossa.
5.
Eurooppalaisella sähköisen viestinnän tarjoajalla on
oikeus yhdenvertaiseen kohteluun kansallisten sääntelyviranomaisten taholta eri
jäsenvaltioissa objektiivisesti toisiaan vastaavissa tilanteissa.
6.
Jos eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajan ja
muiden yritysten välille syntyy riitoja, jotka koskevat direktiivien
2002/19/EY, 2002/20/EY, 2002/21/EY ja 2002/22/EY, tämän asetuksen tai asetuksen
(EU) N:o 531/2012 nojalla vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettavia
velvollisuuksia, eurooppalainen sähköisen viestinnän tarjoaja voi kuulla
kotivaltionsa kansallista sääntelyviranomaista, joka voi antaa lausunnon
johdonmukaisten sääntelyllisten käytäntöjen kehittämisen varmistamiseksi. Vastaanottavan kansallisen sääntelyviranomaisen on
otettava mahdollisimman tarkoin huomioon kotijäsenvaltion kansallisten
sääntelyviranomaisten antama lausunto riitaa ratkaistessaan.
7.
Eurooppalaisten sähköisen viestinnän tarjoajien, joilla
tämän asetuksen voimaantullessa on oikeus tarjota sähköisiä viestintäverkkoja
ja -palveluja useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa, on toimitettava 4
artiklassa säädetty ilmoitus viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2016.
4 artikla — Ilmoitusmenettely
eurooppalaisia sähköisen viestinnän tarjoajia varten
1.
Eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajan on
toimitettava ainoastaan yksi ilmoitus tämän asetuksen mukaisesti
kotijäsenvaltionsa kansalliselle sääntelyviranomaiselle ennen toiminnan
aloittamista vähintään yhdessä jäsenvaltiossa.
2.
Ilmoituksessa on oltava vakuutus sähköisten viestintäverkkojen
ja -palvelujen tarjoamisesta tai aikeesta aloittaa niiden tarjoaminen ja sen
mukana ainoastaan seuraavat tiedot:
a) tarjoajan nimi, oikeudellinen asema ja
muoto, rekisterinumero, jos tarjoaja on merkitty kaupparekisteriin tai muuhun
vastaavaan julkiseen rekisteriin, päätoimipaikan maantieteellinen osoite,
yhteyshenkilö, lyhyt kuvaus tarjottavista tai tarjottavaksi aiotuista verkoista
tai palveluista sekä kotijäsenvaltion nimi;
b) vastaanottava(t) jäsenvaltio(t), jo(i)ssa
palvelut ja verkot tarjotaan tai aiotaan tarjota suoraan tai tytäryhtiöiden
kautta, sekä jälkimmäisessä tapauksessa kaikkien toimintaan osallistuvien
tytäryhtiöiden nimi, oikeudellinen asema ja muoto, maantieteellinen osoite,
rekisterinumero, jos tarjoaja on merkitty kaupparekisteriin tai muuhun
vastaavaan julkiseen rekisteriin vastaanottavassa jäsenvaltiossa, ja
yhteyspiste sekä kyseeseen tulevat toiminta-alueet. Jos
tytäryritys on kahden tai useamman sellaisen sähköisen viestinnän tarjoajan
yhteisessä määräysvallassa, joiden päätoimipaikat ovat eri jäsenvaltioissa,
tytäryrityksen on ilmoitettava emoyhtiöiden kotijäsenvaltioista oma
kotijäsenvaltionsa tämän asetuksen soveltamiseksi, ja kyseisen kotijäsenvaltion
emoyhtiön on ilmoitettava tästä sille vastaavasti.
Ilmoitus on toimitettava
kotijäsenvaltion ja vastaanottavien jäsenvaltioiden virallisella kielellä tai
virallisilla kielillä.
3.
Kaikista muutoksista 2 kohdan mukaisesti toimitetuissa
tiedoissa on ilmoitettava kotijäsenvaltion kansalliselle sääntelyviranomaiselle
kuukauden kuluessa muutoksesta. Jos ilmoitettu
muutos koskee aikomusta tarjota sähköisiä viestintäverkkoja tai -palveluja
sellaisessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jota aiempi ilmoitus ei kata,
eurooppalainen sähköisen viestinnän tarjoaja voi aloittaa toiminnan kyseisessä
vastaanottavassa jäsenvaltiossa heti ilmoituksen tehtyään.
4.
Tässä artiklassa säädetyn ilmoitusvelvollisuuden
noudattamatta jättäminen on vastoin yhteisiä ehtoja, jota eurooppalaiseen
sähköisen viestinnän tarjoajaan sovelletaan kotijäsenvaltiossa.
5.
Kotijäsenvaltion kansallisen sääntelyviranomaisen on
toimitettava 2 kohdan mukaisesti vastaanotetut tiedot ja mahdolliset muutokset
näissä tiedoissa 3 kohdan mukaisesti kyseisten vastaanottavien jäsenvaltioiden
kansallisille sääntelyviranomaisille ja BERECin virastoon viikon kuluessa
kyseisten tietojen tai niiden muutosten vastaanottamisesta.
BERECin virasto
ylläpitää julkisesti käytettävissä olevaa rekisteriä tämän asetuksen mukaisesti
tehdyistä ilmoituksista.
6.
Kotijäsenvaltion kansallisten sääntelyviranomaisten on
eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajan pyynnöstä annettava direktiivin
2002/20/EY 9 artiklan mukaisesti lausunto, jossa vahvistetaan, että
asianomaiseen yritykseen sovelletaan EU-valtuutusta.
7.
Jos yksi tai useampi kansallinen sääntelyviranomainen eri
jäsenvaltioissa katsoo, että kotijäsenvaltion nimeäminen 2 kohdan mukaisesti
tehdyssä ilmoituksessa tai mahdollinen 3 kohdan mukaisesti ilmoitettu muutos
toimitetuissa tiedoissa ei vastaa tai ei enää vastaa yrityksen päätoimipaikkaa
tämän asetuksen mukaisesti, sen on ilmoitettava asiasta komissiolle mainiten
syyt, joihin se perustaa arvionsa. Ilmoituksesta
on toimitettava tiedoksi jäljennös BERECin virastolle.
Komissio, annettuaan kyseiselle eurooppalaiselle sähköisen viestinnän
tarjoajalle ja kiistanalaiseksi asetetun kotijäsenvaltion kansalliselle
sääntelyviranomaisille mahdollisuuden ilmaista näkemyksensä, tekee päätöksen
kyseisen yrityksen kotijäsenvaltion määrittämisestä tämän asetuksen mukaisesti
kolmen kuukauden kuluessa sen jälkeen, kun asia on annettu sen ratkaistavaksi.
5 artikla — EU-valtuutuksen noudattaminen
1.
Kunkin kyseeseen tulevan jäsenvaltion kansallisen
sääntelyviranomaisen on seurattava ja varmistettava sen kansallisen
lainsäädäntönsä mukaisesti, jolla pannaan täytäntöön direktiivin 2002/20/EY 10
artiklassa säädetyt menettelyt, että eurooppalaiset sähköisen viestinnän
tarjoajat noudattavat sen alueella sovellettavia sääntöjä ja edellytyksiä 3
artiklan mukaisesti.
2.
Vastaanottavan jäsenvaltion kansallisen sääntelyviranomaisen
on toimitettava kotivaltion kansalliselle sääntelyviranomaiselle asiaankuuluvat
tiedot yksittäisistä toimenpiteistä, jotka se on vahvistanut eurooppalaiseen
sähköisen viestinnän tarjoajaan liittyen varmistaakseen alueellaan sovellettavien
sääntöjen ja edellytysten noudattamisen 3 artiklan mukaisesti.
6 artikla — Sähköisen viestinnän
tarjoamisoikeuksien peruuttaminen toistaiseksi tai kokonaan eurooppalaisilta
sähköisen viestinnän tarjoajilta
1.
Ainoastaan kotijäsenvaltion kansallinen sääntelyviranomainen
voi peruuttaa eurooppalaiselta sähköisen viestinnän tarjoajalta toistaiseksi
tai kokonaan oikeudet tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja palveluja koko
unionissa tai osassa sitä noudattaen kansallista lainsäädäntöään, jolla pannaan
täytäntöön direktiivin 2002/20/EY 10 artiklan 5 kohta, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta toimenpiteitä jonkin asianomaisen jäsenvaltion myöntämien
radiotaajuuksien tai numeroiden käyttöoikeuksien peruuttamiseksi toistaiseksi
tai kokonaan ja 3 kohdan mukaisesti hyväksyttyjä väliaikaistoimenpiteitä.
2.
Jos vastaanottavassa jäsenvaltiossa 3 artiklan mukaisesti
sovellettavia sääntöjä ja edellytyksiä rikotaan vakavasti tai toistuvasti ja
jos vastaanottavan jäsenvaltion kansallisen sääntelyviranomaisen 5 artiklan
mukaisesti sääntöjen ja edellytysten noudattamisen varmistamiseksi vahvistamat
toimenpiteet eivät ole olleet tuloksellisia, sen on ilmoitettava tästä
kotijäsenvaltion kansalliselle sääntelyviranomaiselle ja pyydettävä sitä
toteuttamaan 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet.

3.
Siihen saakka, kunnes kotijäsenvaltion kansallinen
sääntelyviranomainen tekee lopullisen päätöksen 2 kohdan mukaisesti esitetystä
pyynnöstä, vastaanottavan jäsenvaltion kansallinen sääntelyviranomainen voi
toteuttaa kiireellisiä väliaikaistoimenpiteitä direktiivin 2002/20/EY 10
artiklan 6 kohdan täytäntöönpanevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jos
sillä on näyttöä sen alueella 3 artiklan mukaisesti sovellettavien sääntöjen ja
edellytysten rikkomisesta. Direktiivin
2002/20/EY 10 artiklan 6 kohdassa säädetystä kolmen kuukauden aikarajasta
poiketen kyseiset väliaikaistoimenpiteet voivat olla voimassa siihen saakka,
kunnes kotijäsenvaltion kansallinen sääntelyviranomainen tekee lopullisen
päätöksen.
Komissiolle,
BERECille sekä kotijäsenvaltion ja muiden vastaanottavien jäsenvaltioiden
kansallisille sääntelyviranomaisille on ilmoitettava hyväksytystä
väliaikaistoimenpiteestä ajoissa.
4.
Jos kotijäsenvaltion kansallinen sääntelyviranomainen
harkitsee päätöksen tekemistä oikeuksien peruuttamisesta toistaiseksi tai
kokonaan eurooppalaiselta sähköisen viestinnän tarjoajalta 1 kohdan mukaisesti
joko omasta aloitteestaan tai jonkin vastaanottavan jäsenvaltion kansallisen
sääntelyviranomaisen pyynnöstä, sen on ilmoitettava aikeestaan jokaisen sellaisen
vastaanottavan jäsenvaltion kansallisille sääntelyviranomaisille, johon
kyseisen päätös vaikuttaa. Vastaanottavan
jäsenvaltion kansallisen sääntelyviranomainen voi antaa lausunnon kuukauden
kuluessa.
5.
Ottaen mahdollisimman tarkasti huomioon mahdolliset
asianomaisten vastaanottavien jäsenvaltioiden kansallisten
sääntelyviranomaisten lausunnot kotijäsenvaltion kansallisen
sääntelyviranomaisen on tehtävä lopullinen päätös ja viikon kuluttua sen
tekemisestä ilmoitettava se komissiolle, BERECille ja niiden vastaanottavien
jäsenvaltioiden kansallisille sääntelyviranomaisille, joihin kyseinen päätös
vaikuttaa.
6.
Jos kotijäsenvaltion kansallinen sääntelyviranomainen on
päättänyt peruuttaa oikeudet toistaiseksi tai kokonaan eurooppalaiselta
sähköisen viestinnän tarjoajalta 1 kohdan mukaisesti, niiden vastaanottavien
jäsenvaltioiden kansallisen sääntelyviranomaisen, joita asia koskee, on
toteutettava tarvittavat toimenpiteet estääkseen sen, että eurooppalainen
sähköisen viestinnän tarjoaja edelleen tarjoaa niiden alueella palveluja tai
verkkoja, joita kyseinen päätös koskee.
7 artikla — Täytäntöönpanotoimenpiteiden
koordinointi
1.
Soveltaessaan 6 artiklaa kotijäsenvaltion kansallisen
sääntelyviranomaisen on toteutettava toisessa jäsenvaltiossa tarjottavaan tai toisessa
jäsenvaltiossa vahinkoa aiheuttaneeseen sähköiseen viestintäpalveluun tai
-verkkoon liittyviä valvonta- tai täytäntöönpanotoimenpiteitä yhtä tinkimättä
kuin jos kyseistä sähköistä viestintäpalvelua tai ‑verkkoa olisi tarjottu
kotijäsenvaltiossa.
2.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden alueella
voidaan antaa tiedoksi 5 ja 6 artiklan mukaisesti toteutettaviin
toimenpiteisiin liittyvät oikeudelliset asiakirjat.
III luku
Eurooppalaiset hyödykkeet
1
jakso — Radiotaajuuksien käytön koordinointi sisämarkkinoilla
8 artikla — Soveltamisala ja yleiset
säännökset
1.
Tätä jaksoa sovelletaan langatonta laajakaistaviestintää
varten yhdenmukaistettuihin radiotaajuuksiin.
2. Tämä jakso ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta hyödyntää maksuja,
jotka on asetettu radiotaajuusresurssien optimaalisen käytön varmistamiseksi
direktiivin 2002/20/EY 13 artiklan mukaisesti, sekä järjestää ja käyttää
radiotaajuuksiaan yleistä järjestystä, turvallisuutta ja puolustusta varten.
3.
Käyttäessään tässä jaksossa annettuja valtuuksia komissio
ottaa mahdollisimman tarkasti huomioon kaikki komission päätöksellä 2002/622/EY[28] perustetun
radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän (RSPG) antamat asiaan liittyvät
lausunnot.
9 artikla — Radiotaajuuksien käyttö
langatonta laajakaistaviestintää varten: sääntelyperiaatteet
1.
Radiotaajuuksista vastaavien kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on
edistettävä sellaisen langattoman viestintäavaruuden luomista, jossa nopean
langattoman laajakaistaviestinnän investointi- ja kilpailuedellytykset
lähentyvät toisiaan ja joka mahdollistaa yhdennettyjen monta aluetta kattavien
verkkojen ja palvelujen suunnittelun ja tarjoamisen sekä mittakaavaedut
edistäen sitä kautta innovointia, talouskasvua ja loppukäyttäjien pitkän
aikavälin etuja.
Kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on pidättäydyttävä soveltamasta sellaisia
menettelyjä tai asettamasta sellaisia ehtoja radiotaajuuksien käytölle, jotka
voivat tarpeettomasti estää eurooppalaisia sähköisen viestinnän tarjoajia
tarjoamasta yhdennettyjä sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja useissa
jäsenvaltiossa tai koko unionissa.
2. Kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on sovellettava radiotaajuuksien käyttöön
mahdollisimman kevyttä valtuutusjärjestelmää puolueettomien, läpinäkyvien,
syrjimättömien ja oikeasuhteisten kriteerien perusteella siten, että voidaan
maksimoida joustavuus ja tehokkuus radiotaajuuksien käytössä ja edistää
keskenään verrannollisia olosuhteita kaikkialla unionissa eurooppalaisten
sähköisen viestinnän tarjoajien yhdennettyjä monta aluetta kattavia
investointeja ja toimintoja varten.
3.
Laatiessaan valtuutusehtoja ja -menettelyjä
radiotaajuuksien käyttöä varten kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on
otettava huomioon erityisesti yhdenvertainen kohtelu nykyisten ja potentiaalisten
operaattoreiden välillä sekä eurooppalaisten sähköisen viestinnän tarjoajien ja
muiden yritysten välillä.
4.
Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on otettava
huomioon ja tarvittaessa sovitettava yhteen seuraavat sääntelylliset
periaatteet vahvistaessaan valtuutusehtoja ja -menettelyjä radiotaajuuksien
käyttöoikeuksia varten, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 kohdan soveltamista:
a) loppukäyttäjien
etujen maksimointi, mukaan lukien langattomien verkkojen ja palvelujen
tehokkaista pitkän aikavälin investoinneista ja innovoinnista sekä toimivasta
kilpailusta saatava loppukäyttäjien etu;
b)
radiotaajuuksien mahdollisimman tehokkaan käytön ja tuloksellisen hallinnoinnin
varmistaminen;
c) ennakoitavissa
olevien ja vertailukelpoisten edellytysten varmistaminen, jotta voidaan
mahdollistaa verkkoinvestointien ja -palvelujen suunnittelu monta aluetta
kattaen sekä mittakaavaetujen saavuttaminen;
d) asetettavien
ehtojen tarpeellisuuden ja oikeasuhteisuuden varmistaminen, myös arvioimalla
objektiivisesti, onko perusteltua määrätä lisäehtoja, jotka voivat vaikuttaa
tiettyjen operaattoreiden eduksi tai vahingoksi;
e) nopeiden
langattomien laajakaistaverkkojen laajan alueellisen kattavuuden ja niihin
liittyvien palvelujen laajan levinneisyyden ja käytön varmistaminen.
5.
Harkitessaan, onko radiotaajuuksien käytölle syytä asettaa
10 artiklassa tarkoitettuja erityisehtoja, kansallisten toimivaltaisten
viranomaisten on otettava erityisesti huomioon kyseisessä artiklassa säädetyt
kriteerit.
10 artikla — Radiotaajuuksien käytön osalta
huomioon otettavat asiaankuuluvat kriteerit
1. Määrittäessään,
kuinka paljon ja minkä tyyppisiä radiotaajuuksia osoitetaan tietyssä
radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämismenettelyssä, kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon
a) saatavilla
olevien erilaisten radiotaajuuskaistojen tekniset ominaisuudet,
b) toisiaan
täydentävien taajuuskaistojen mahdollinen yhdistäminen samaan menettelyyn ja
c)
radiotaajuuksien käyttöoikeuksista eri jäsenvaltioissa muodostuvien
johdonmukaisten kokonaisuuksien merkitys verkkojen tai palvelujen tarjoamiselle
koko unionin markkinoilla tai merkittävällä osalla näitä markkinoita.
2. Määrittäessään,
onko täsmennettävä radiotaajuuksien vähimmäis- tai enimmäismäärä, joka
määriteltäisiin käyttöoikeuksittain tietyllä taajuuskaistalla tai toisiaan
täydentävien taajuuskaistojen yhdistelmällä, kansallisten toimivaltaisten
viranomaisten on varmistettava
a) mahdollisimman
tehokas radiotaajuuksien käyttö 9 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti
ottaen huomioon asianomaisen taajuuskaistan tai asianomaisten taajuuskaistojen
ominaisuudet;
b) tehokkaat
verkkoinvestoinnit 9 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti.
Tämä kohta ei
rajoita 5 kohdan soveltamista siltä osin kuin on kyse ehdoista, joilla määritellään
radiotaajuuksien enimmäismäärät.
3. Kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että mahdollisissa
radiotaajuuksien käyttöoikeuksista perittävissä maksuissa
a) otetaan
asianmukaisesti huomioon radiotaajuuksien yhteiskunnallinen ja taloudellinen
arvo, myös hyödylliset ulkoisvaikutukset;
b) vältetään
vajaakäyttö ja edistetään investointeja verkkojen ja palvelujen kapasiteettiin,
kattavuuteen ja laatuun;
c) vältetään
syrjintä ja taataan yhtäläiset mahdollisuudet operaattoreiden välillä, muun
muassa nykyisten ja potentiaalisten operaattoreiden välillä;
d) saavutetaan
mahdollisimman hyvä jakautuminen välittömästi perittävien ja mahdollisten
kausittaisten maksujen välillä, ottaen huomioon erityisesti tarve edesauttaa
nopeaa verkkojen käyttöönottoa ja radiotaajuuksien käyttöä 9 artiklan 4 kohdan
b ja e alakohdan mukaisesti.
Tämä kohta ei
rajoita 5 kohdan soveltamista siltä osin kuin on kyse mahdollisista ehdoista,
jotka johtavat erisuuruisten maksujen määräämiseen operaattoreiden välillä
toimivan kilpailun edistämiseksi.
4. Kansalliset
toimivaltaiset viranomaiset voivat määrätä velvoitteita alueellisen
vähimmäiskattavuuden saavuttamiseksi vain, jos ne ovat 9 artiklan 4 kohdan
d alakohdan mukaisesti tarpeen ja oikeasuhteisia kansallisella tasolla
määriteltyjen yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Tällaisia velvoitteita asettaessaan kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon
a) asianomaisten
palvelujen tai muiden sähköisten viestintäpalvelujen mahdollinen nykyinen
kattavuus kansallisella alueella;
b) tällaisten
velvoitteiden piiriin potentiaalisesti kuuluvien operaattoreiden määrän
minimointi;
c) taakanjaon ja
vastavuoroisuuden mahdollisuus eri operaattoreiden välillä, mukaan lukien
muiden sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajat;
d) tällaisen
kattavuuden saavuttamisen edellyttämät investoinnit ja tarve ottaa ne huomioon
sovellettavissa maksuissa;
e) kyseisten
taajuuskaistojen tekninen soveltuvuus laajan alueellisen kattavuuden
tehokkaaseen tarjontaan.
5. Määrittäessään,
määrätäänkö toimivan kilpailun edistämiseksi Euroopan parlamentin ja neuvoston
päätöksen N:o 243/2012/EU[29]
5 artiklan 2 kohdassa säädettyjä toimenpiteitä, kansallisten toimivaltaisten
viranomaisten on käytettävä päätöksensä perustana puolueetonta ja ennakoivaa
arviointia seuraavista tekijöistä ottaen huomioon markkinaolosuhteet ja
käytettävissä olevat vertailukohteet:
a) onko
todennäköistä, että toimivaa kilpailua voidaan ylläpitää tai toimivaan
kilpailuun voidaan päästä ilman tällaisia toimenpiteitä, ja
b) tällaisten
väliaikaisten toimenpiteiden todennäköinen vaikutus markkinatoimijoiden
nykyisiin ja tuleviin investointeihin.
6. Kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on määritettävä edellytykset, joiden mukaisesti
yritykset voivat siirtää tai vuokrata omat radiotaajuuksien käyttöoikeutensa
kokonaan tai osittain muille yrityksille, mukaan lukien kyseisten
radiotaajuuksien yhteiskäyttö. Määrittäessään
näitä edellytyksiä kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on otettava
huomioon
a) radiotaajuuksien
tehokkaan käytön optimointi 9 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti;
b) suotuisten
yhteiskäyttömahdollisuuksien hyödyntämisen mahdollistaminen;
c) nykyisten ja
potentiaalisten oikeudenhaltijoiden intressien yhteensovittaminen;
d) paremmin toimivien
ja likvidimpien markkinoiden luominen radiotaajuuksien saatavuutta varten.
Tämä kohta ei
rajoita kilpailusääntöjen soveltamista yrityksiin.
7. Kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on sallittava passiivisen ja aktiivisen
infrastruktuurin yhteiskäyttö ja yhteinen infrastruktuurin käyttöönotto
langatonta laajakaistaviestintää varten ottaen huomioon
a)
infrastruktuuriin perustuvan kilpailun ja sen lisäksi esiintyvän muun
palvelupohjaisen kilpailun tila;
b)
radiotaajuuksien tehokkaan käytön vaatimukset;
c) valinnanvaran
lisääntyminen ja palvelujen laadun parantuminen loppukäyttäjien kannalta;
d) teknologinen
innovointi.
Tämä kohta ei
rajoita kilpailusääntöjen soveltamista yrityksiin.
11 artikla — Radiotaajuuksien käytön
edellytyksiin liittyvät täydentävät säännökset
1. Jos langatonta
laajakaistaviestintää varten yhdenmukaistettujen radiotaajuuksien saatavuuden
ja tehokkaan käytön tekniset edellytykset mahdollistavat sen, että kyseeseen
tulevia radiotaajuuksia voidaan käyttää yleisvaltuutusjärjestelmän puitteissa,
kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on vältettävä lisäehtojen
asettamista ja estettävä se, että mahdollinen vaihtoehtoinen käyttö haittaa
tällaisen yhdenmukaistetun järjestelmän tehokasta soveltamista.
2. Kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on vahvistettava valtuutusehdot, joiden
mukaisesti yksittäinen valtuutus tai käyttölupa voidaan kumota tai peruuttaa
siinä tapauksessa, että sen kattamat radiotaajuudet jätetään jatkuvasti
käyttämättä. Kumoamisesta tai peruuttamisesta
voidaan suorittaa asianmukainen korvaus, jos radiotaajuuksien käyttämättä
jättämisen syyt ovat operaattorista riippumattomia ja objektiivisesti
perusteltuja.
3. Jotta voidaan
ajoissa vapauttaa käyttöön riittävästi yhdenmukaistettuja radiotaajuuksia tai
mahdollistaa niiden yhteiskäyttö kustannustehokkailla taajuuskaistoilla
suurikapasiteettisia langattomia laajakaistapalveluja varten, kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on harkittava, onko tarpeen ottaa käyttöön
kilpailusääntöjen puitteissa
a) asianmukaisia vanhoille
käyttäjille tai radiotaajuuksien käyttölupien haltijoille suoritettavia
korvauksia tai kannustinmaksuja, muun muassa sisällyttämällä ne
tarjouskilpailujärjestelmään tai maksamalla kiinteä summa käyttöluvista, tai
b) vanhoilta
käyttäjiltä tai radiotaajuuksien käyttölupien haltijoilta perittäviä
kannustinmaksuja.
4. Kansallisten
toimivaltaisten viranomaisten on harkittava, onko tarpeen vahvistaa
asianmukaiset teknologian suoritustasot eri taajuuskaistoille päätöksen N:o
243/2012/EY 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti taajuuksien käytön
tehostamiseksi ja rajoittamatta päätöksen N:o 676/2002 nojalla hyväksyttyjä
toimenpiteitä.
Kyseisiä
suoritustasoja vahvistaessaan niiden on erityisesti
a) otettava
huomioon teknologian kehittämisen ja laitteistojen uusimisen syklit erityisesti
päätelaitteissa ja
b) sovellettava
teknologianeutraaliuden periaatetta määritellyn suoritustason saavuttamiseksi
noudattaen direktiivin 2002/21/EY 9 artiklaa.
12 artikla — Tiettyjen langattomaan
laajakaistaviestintään liittyvien valtuutusehtojen yhdenmukaistaminen
1.
Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on
vahvistettava käyttölupien myöntämiselle tai uudelleenjakamiselle sekä näiden
lupien uusimiselle vanhoin ehdoin aikataulut, joita sovelletaan langatonta
laajakaistaviestintää varten yhdenmukaistettuihin radiotaajuuksiin.
Käyttölupien
voimassaoloaika tai uusimista koskevat määräajat on vahvistettava hyvissä ajoin
ennen ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun aikatauluun sisältyvää
asianomaista menettelyä. Aikatauluissa,
voimassaoloajoissa ja uusimisen määräajoissa on otettava huomioon tarve
ennakoitavalle investointiympäristölle, käytännön mahdollisuudet vapauttaa
käyttöön mahdollisia uusia langatonta laajakaistaviestintää varten
yhdenmukaistettuja radiotaajuuksia sekä tähän liittyvien investointien
kuoletusaika kilpailuolosuhteissa.
2. Jotta
voidaan varmistaa 1 kohdan yhdenmukainen täytäntöönpano koko unionissa ja
varsinkin huolehtia langattomien palvelujen yhteensovitetusta saatavuudesta
unionissa, komissio voi täytäntöönpanosäädöksillä
a) vahvistaa yhteisen aikataulun koko
unionille tai yksittäisten jäsenvaltioista muodostuvien ryhmien olosuhteisiin
soveltuvia aikatauluja sekä ajankohdan tai ajankohdat, johon tai joihin
mennessä yksittäiset yhdenmukaistetun kaistan tai toisiaan täydentävien
yhdenmukaistettujen kaistojen yhdistelmän käyttöluvat on myönnettävä ja
radiotaajuuksien tosiasiallinen käyttö sallittava langattoman
laajakaistaviestinnän tarjoamiseksi yksinoikeudella tai yhteiskäytössä koko
unionin alueella;
b) määrittää vähimmäiskeston
yhdenmukaistetuilla taajuuskaistoilla myönnetyille luville;
c) määrittää sellaisille luville, jotka eivät
ole kestoltaan määräämättömiä, yhteensovitetun voimassaolon päättymispäivän tai
uusimispäivän koko unionissa;
d) määritellä muuta kuin langatonta
laajakaistaviestintää varten yhdenmukaistettujen taajuuskaistojen jo voimassa
olevien käyttölupien voimassaolon päättymispäivän tai kestoltaan
määräämättömien lupien tapauksessa ajankohdan, johon mennessä käyttölupaa on
muutettava, jotta voidaan mahdollistaa langattoman laajakaistaviestinnän
tarjoaminen.
Kyseiset täytäntöönpanosäädökset hyväksytään
33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
3. Komissio voi myös antaa
täytäntöönpanosäädöksiä, joilla yhdenmukaistetaan langatonta
laajakaistaviestintää varten yhdenmukaistetuilla taajuuskaistoilla ennen
kyseisten säädösten hyväksymistä myönnettyjen yksittäisten käyttölupien
voimassaolon päättymisajankohta tai uusimisajankohta, jotta tällaisten
käyttölupien uusimisen tai uudelleenjakamisen ajankohta voidaan näillä
kaistoilla yhteensovittaa koko unionissa, mukaan lukien mahdollinen
yhteensovittaminen uusimisen tai uudelleenjakamisen sellaisen ajankohdan kanssa
muilla kaistoilla, joka on yhdenmukaistettu 2 kohdan tai tämän kohdan mukaisesti
hyväksytyillä täytäntöönpanosäädöksillä. Kyseiset täytäntöönpanosäädökset
hyväksytään 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä
noudattaen.
Jos tässä kohdassa tarkoitetuissa
täytäntöönpanosäädöksissä määritellään radiotaajuuksien käyttölupien
uusimiselle tai uudelleenjakamiselle yhdenmukaistettu ajankohta, joka osuu
myöhäisemmäksi kuin tällaisten radiotaajuuksien käyttöön missä tahansa
jäsenvaltiossa jo myönnettyjen yksittäisten lupien voimassaolon
päättymisajankohta tai uusimisajankohta, kansallisten toimivaltaisten
viranomaisten on pidennettävä jo myönnettyjen lupien voimassaoloaikaa
yhdenmukaistettuun ajankohtaan saakka samoin jo sovelletuin olennaisin
valtuutusehdoin, mukaan luettuina sovellettavat kausittaiset maksut.
Jos toisen alakohdan mukaisesti myönnetty
voimassaolon pidennys on merkittävä suhteessa käyttölupien alkuperäiseen
kestoon, kansalliset toimivaltaiset viranomaiset voivat lupien voimassaolon
pidentämisen yhteydessä tehdä aiemmin sovellettuihin valtuusehtoihin mukautuksia,
jotka ovat tarpeen muuttuneiden olosuhteiden vuoksi, mukaan lukien lisämaksujen
asettaminen. Nämä lisämaksut on määritettävä soveltamalla suhteessa kuluneeseen
aikaan (pro rata temporis –periaatteen mukaisesti) mahdollisia
alkuperäisistä käyttöluvista alun perin perittyjä maksuja, jotka on
nimenomaisesti laskettu alun perin aiotun keston perusteella.
Tässä kohdassa tarkoitetut
täytäntöönpanosäädökset eivät edellytä jo voimassa olevien käyttölupien keston
lyhentämistä missään jäsenvaltiossa paitsi direktiivin 2002/20/EY
14 artiklan 2 kohdan mukaisesti eikä niitä sovelleta sellaisiin jo
voimassa oleviin lupiin, joiden kestoa ei ole rajoitettu.
Kun komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksen
2 kohdan mukaisesti, se voi soveltaa tämän kohdan säännöksiä soveltuvin osin
kaikkiin kyseisen langatonta laajakaistaviestintää varten yhdenmukaistetun
taajuuskaistan käyttölupiin.
4. Hyväksyessään 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja
täytäntöönpanosäädöksiä komissio ottaa huomioon
a) edellä 9 artiklassa esitetyt sääntelyperiaatteet;
b) objektiivisesti todetut unionin sisäiset
vaihtelut siinä, kuinka paljon lisää radiotaajuuksia tarvitaan langattoman
laajakaistaviestinnän tarjoamiseksi, ottaen huomioon yhteiset
radiotaajuustarpeet useita jäsenvaltioita kattavissa yhdennetyissä verkoissa;
c) toimintaolosuhteiden ennakoitavuuden
nykyisille radiotaajuuksien käyttäjille;
d) langattomien laajakaistateknologioiden
peräkkäisten sukupolvien käyttöönotto-, kehittämis- ja investointisyklit;
e) suurikapasiteettisen langattoman
laajakaistaviestinnän kysynnän loppukäyttäjien keskuudessa.
Määrittäessään aikatauluja jäsenvaltioiden eri
ryhmille, jotka eivät ole vielä myöntäneet yksittäisiä käyttölupia ja sallineet
yhdenmukaistetun taajuuskaistan tosiasiallista käyttöä, komissio ottaa
asianmukaisesti huomioon mahdolliset jäsenvaltioiden kannanotot tavoista,
joilla radiotaajuuksien käyttölupia on perinteisesti myönnetty, direktiivin
2002/21/EY 9 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädetyt perusteet rajoituksille,
mahdollisen tarpeen vapauttaa kyseessä oleva taajuuskaista, vaikutukset
kilpailuun sekä maantieteelliset tai tekniset rajoitukset ottaen huomioon
vaikutukset sisämarkkinoihin. Komissio varmistaa, ettei täytäntöönpano
lykkäänny kohtuuttomasti ja etteivät mahdolliset jäsenvaltioiden väliset
aikatauluerot johda aiheettomiin eroihin jäsenvaltioiden välisissä kilpailu-
tai sääntelytilanteissa.
5. Edellä oleva 2 kohta ei rajoita
jäsenvaltioiden oikeutta myöntää yhdenmukaistetun taajuuskaistan käyttölupia ja
sallia sen tosiasiallinen käyttö ennen kyseistä kaistaa koskevan
täytäntöönpanosäädöksen hyväksymistä – edellyttäen, että tämän kohdan toista
alakohtaa noudatetaan – tai ennen täytäntöönpanosäädöksellä kyseiselle
kaistalle vahvistettua yhdenmukaistettua ajankohtaa.
Jos kansalliset toimivaltaiset viranomaiset
myöntävät yhdenmukaistetun taajuuskaistan käyttölupia ennen kyseistä kaistaa
koskevan täytäntöönpanosäädöksen hyväksymistä, niiden on määriteltävä tällaisen
myöntämisen ehdot ja erityisesti voimassaoloehdot siten, että käyttölupien
saajat tulevat tietoisiksi siitä mahdollisuudesta, että komissio tulee
hyväksymään 2 kohdan mukaisesti täytäntöönpanosäädöksiä, joissa vahvistetaan
tällaisten lupien vähimmäiskesto tai yhteensovitetut voimassaolon päättymis-
tai uusimisajat koko unionin alueella. Tätä alakohtaa ei sovelleta kestoltaan
määräämättömien lupien myöntämiseen.
6. Yhdenmukaistetuilla taajuuskaistoilla,
joille on 2 kohdan mukaisesti hyväksytyllä täytäntöönpanosäädöksellä
vahvistettu yhteinen aikataulu käyttölupien myöntämistä ja tosiasiallisen
käytön sallimista varten, kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on
annettava komissiolle ajoissa riittävän yksityiskohtaiset tiedot
suunnitelmistaan aikataulun noudattamisen varmistamiseksi. Komissio voi
hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä, joissa määritellään muoto ja menettelyt
kyseisten tietojen toimittamista varten. Kyseiset täytäntöönpanosäädökset
hyväksytään 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä
noudattaen.
Jos komissio katsoo jäsenvaltioiden
toimittamien yksityiskohtaisten suunnitelmien tarkastelun yhteydessä, että on
epätodennäköistä, että jokin jäsenvaltio pystyy noudattamaan siihen
sovellettavaa aikataulua, komissio voi tehdä täytäntöönpanosäädöksenä
päätöksen, jolla kyseinen jäsenvaltio velvoitetaan mukauttamaan suunnitelmiaan
asianmukaisella tavalla aikataulun noudattamisen varmistamiseksi.
13 artikla — Valtuutusmenettelyjen ja
-ehtojen koordinointi radiotaajuuksien käyttämiseksi langatonta
laajakaistaviestintää varten sisämarkkinoilla
1. Jos kansallinen toimivaltainen viranomainen
aikoo asettaa radiotaajuuksien käytön ehdoksi yleisvaltuutuksen tai myöntää
yksittäisiä radiotaajuuksien käyttölupien taikka muuttaa radiotaajuuksien
käyttöön liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia direktiivin 2002/20/EY
14 artiklan mukaisesti, sen on toimitettava toimenpideluonnoksensa ja sen
perustelut yhtäaikaisesti komissiolle ja radiotaajuuksista vastaavilla muiden
jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille direktiivin 2002/21/EY 6
artiklassa tarkoitetun julkisen kuulemisen jälkeen, jos sellainen on
järjestettävä, ja joka tapauksessa vasta sellaisessa vaiheessa
toimenpideluonnoksen laatimisessa, että komissio ja muiden jäsenvaltioiden
toimivaltaiset viranomaiset voivat saada riittävät ja vakaat tiedot kaikista
asian kannalta merkityksellisistä seikoista.
Kansallisen toimivaltaisen viranomaisen on
annettava tiedot, joihin sisältyvät soveltuvin osin vähintään seuraavat:
a) valtuutusprosessin tyyppi;
b) valtuutusprosessin aikataulu;
c) käyttölupien kesto;
d) yleensä saatavilla olevien tai tietyn
yrityksen saatavilla olevien radiotaajuuksien tyyppi ja määrä;
e) mahdollisten perittävien maksujen määrä ja
rakenne;
f) korvaukset ja kannustimet, joilla nykyisiä
käyttäjiä kannustetaan radiotaajuuksien vapauttamiseen tai yhteiskäyttöön;
g) kattavuutta koskevat velvoitteet;
h) tukkutason käyttöoikeudet sekä kansalliset
tai alueelliset verkkovierailua koskevat vaatimukset;
i) radiotaajuuksien varaaminen tietyn
tyyppisille toimijoille tai tietyn tyyppisten toimijoiden sulkeminen pois;
j) käyttölupien jakoon, siirtoon tai
kasautumiseen liittyvät ehdot;
k) mahdollisuus radiotaajuuksien
yhteiskäyttöön;
l) infrastruktuurin yhteiskäyttö;
m) teknologian vähimmäissuoritustasot;
n) direktiivin 2002/21/EY 9 artiklan 3 ja 4
kohdan nojalla sovellettavat rajoitukset;
o) yhden tai useamman käyttöluvan kumoaminen
tai peruuttaminen taikka tällaisiin lupiin liittyvien oikeuksien tai
velvollisuuksien muuttaminen silloin kun muutoksia ei voida pitää direktiivin
2002/20/EY 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla vähäisinä.
2. Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ja
komissio voivat esittää huomautuksia asianomaiselle toimivaltaiselle
viranomaiselle kahden kuukauden kuluessa. Tätä kahden kuukauden määräaikaa ei
voi pidentää.
Arvioidessaan toimenpide-ehdotusta tämän
artiklan mukaisesti komissio ottaa huomioon erityisesti
a) direktiivien 2002/20/EY ja 2002/21/EY sekä
päätöksen N:o 243/2012/EY säännökset;
b) edellä 9 artiklassa esitetyt
sääntelyperiaatteet;
c) edellä 10 artiklassa tiettyjen
erityisehtojen osalta vahvistetut asiaankuuluvat kriteerit ja 11 artiklassa
vahvistetut lisäsäännökset;
d) mahdolliset 12 artiklan mukaisesti
hyväksytyt täytäntöönpanosäädökset;
e) johdonmukaisuuden muissa jäsenvaltioissa
hiljattain toteutettujen, meneillään olevien tai suunniteltujen menettelyjen
kanssa ja vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Jos komissio kyseisen määräajan kuluessa
ilmoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle, että toimenpide-ehdotus muodostaisi
esteen sisämarkkinoille tai jos sillä on vakavia epäilyjä sen yhteensopivuudesta
unionin oikeuden kanssa, toimenpide-ehdotuksen hyväksymistä on lykättävä vielä
kahdella kuukaudella. Komissio ilmoittaa myös muiden jäsenvaltioiden
toimivaltaisille viranomaisille toimenpide-ehdotukseen omaksumansa kannan
tällaisessa tapauksessa.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun kahden
kuukauden lisäajan kuluessa komission ja asianomaisen toimivaltaisen
viranomaisen on tehtävä tiivistä yhteistyötä yksilöidäkseen asianmukaisimman ja
tehokkaimman toimenpiteen 2 kohdassa tarkoitettujen kriteerien pohjalta,
samalla kun otetaan asianmukaisesti huomioon markkinatoimijoiden näkemykset ja
tarve varmistaa johdonmukaisen sääntelykäytännön kehittyminen.
4. Toimivaltainen viranomainen voi milloin
tahansa menettelyn aikana muuttaa toimenpide-ehdotustaan tai perua sen ottaen
mahdollisimman tarkasti huomioon komission 2 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen.
5. Komissio voi 2 kohdassa tarkoitetun
kahden kuukauden lisäajan kuluessa
a) esittää viestintäkomitealle
päätösluonnoksen, jossa vaaditaan kyseistä toimivaltaista viranomaista perumaan
toimenpide-ehdotuksensa. Päätösluonnokseen liitetään yksityiskohtainen ja
objektiivinen selvitys siitä, miksi komissio katsoo, ettei toimenpide-ehdotusta
pidä hyväksyä ilmoitetussa muodossaan, sekä tarvittaessa yksityiskohtaiset
ehdotukset toimenpide-ehdotuksen muuttamiseksi; tai
b) tehdä päätöksen, jolla se muuttaa kyseiseen
toimenpide-ehdotukseen omaksumaansa kantaa.
6. Jos komissio ei ole esittänyt 5 kohdan a
alakohdassa tarkoitettua päätösluonnosta tai jos se tekee 5 kohdan b alakohdassa
tarkoitetun päätöksen, kyseinen toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä
toimenpide-ehdotuksen.
Jos komissio on esittänyt 5 kohdan a
alakohdassa tarkoitetun päätösluonnoksen, toimivaltaisen viranomaisen on
lykättävä toimenpideluonnoksen hyväksymistä enintään kuuden kuukauden ajan
siitä, kun 2 kohdassa tarkoitettu ilmoitus on toimitettu toimivaltaiselle
viranomaiselle.
Komissio voi päättää muuttaa kantaansa
toimenpide-ehdotukseen missä tahansa menettelyn vaiheessa, myös sen jälkeen kun
päätösluonnos on esitetty viestintäkomitealle.
7. Komissio tekee mahdolliset päätökset
toimivaltaisen viranomaisen velvoittamisesta perumaan toimenpide-ehdotuksensa
hyväksymällä täytäntöönpanosäädöksiä. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään
33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
8. Kun komissio on tehnyt päätöksen 7 kohdan
mukaisesti, toimivaltaisen viranomaisen on muutettava toimenpide-ehdotusta tai
peruttava se kuuden kuukauden kuluessa komission päätöksen
tiedoksiantamispäivästä. Jos toimenpide-ehdotusta muutetaan, toimivaltaisen
viranomaisen on tarvittaessa järjestettävä julkinen kuuleminen, ja sen on
ilmoitettava muutettu toimenpide-ehdotus komissiolle 1 kohdan mukaisesti.
9. Kyseisen toimivaltaisen viranomaisen on
otettava mahdollisimman tarkasti huomioon kaikki muiden jäsenvaltioiden
toimivaltaisten viranomaisten ja komission huomautukset, ja se voi, lukuun
ottamatta 2 kohdan kolmannessa alakohdassa, 6 kohdan toisessa alakohdassa ja 7
kohdassa tarkoitettuja tapauksia, hyväksyä lopullisen toimenpide-ehdotuksen,
joka sen on tällöin annettava tiedoksi komissiolle.
10. Toimivaltaisen viranomaisen on
ilmoitettava komissiolle toimenpiteeseensä liittyvän menettelyn tuloksista, kun
menettely on saatettu päätökseen.
14 artikla — Pääsy langattomiin lähiverkkoihin

1. Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten
on sallittava pääsy langattomien lähiverkkojen kautta yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajan verkkoon ja yhdenmukaistettujen radiotaajuuksien käyttö
tätä varten pelkällä yleisvaltuutuksella.
2. Kansalliset toimivaltaiset viranomaiset
eivät saa estää yleisen sähköisen viestinnän tarjoajia antamasta yleisölle
pääsyä verkkoihinsa langattomien lähiverkkojen kautta, jotka voivat sijaita
loppukäyttäjän tiloissa, edellyttäen että yleisvaltuutusehtoja noudatetaan ja
loppukäyttäjältä on saatu tähän etukäteen tietoinen suostumus.
3. Yleisen sähköisten viestinnän tarjoajat
eivät saa yksipuolisesti rajoittaa
a) loppukäyttäjien oikeutta liittyä
valitsemiinsa kolmansien osapuolten tarjoamiin langattomiin lähiverkkoihin;
b) loppukäyttäjien oikeutta sallia muille
loppukäyttäjille vastavuoroisesti tai yleisemmin pääsy tällaisten tarjoajien
verkkoihin langattomien lähiverkkojen kautta, myös hyödyntäen sellaisia
kolmansien osapuolten aloitteita, joilla eri loppukäyttäjien langattomia
lähiverkkoja kootaan yhteen ja asetetaan yleisesti saataville.
4. Kansalliset toimivaltaiset viranomaiset
eivät saa rajoittaa loppukäyttäjien oikeutta sallia muille loppukäyttäjille
vastavuoroisesti tai yleisemmin pääsy langattomiin lähiverkkoihinsa, myös
hyödyntäen sellaisia kolmansien osapuolen aloitteita, joilla eri
loppukäyttäjien langattomia lähiverkkoja kootaan yhteen ja asetetaan yleisesti
saataville.
5. Kansalliset toimivaltaiset viranomaiset
eivät saa rajoittaa yleisen pääsyn tarjoamista langattomiin lähiverkkoihin,
a) kun sitä tarjoavat julkisviranomaiset
omissa tiloissaan tai niiden välittömässä läheisyydessä ja se liittyy näissä
tiloissa tarjottaviin julkisiin palveluihin;
b) kun sitä tarjotaan valtiosta
riippumattomien järjestöjen tai julkisviranomaisten aloitteilla, joissa eri
loppukäyttäjien langattomia lähiverkkoja kootaan yhteen ja tuodaan
vastavuoroisesti tai yleisemmin saataville, mukaan lukien soveltuvin osin
langattomat lähiverkot, joihin tarjotaan yleinen pääsy a alakohdan mukaisesti.
6. Yritystä, julkisviranomaista tai muuta
loppukäyttäjää ei voida katsoa yleisen sähköisen viestinnän tarjoajaksi
pelkästään sen perusteella, että se tarjoaa yleistä pääsyä langattomiin
lähiverkkoihin, jos tällainen pääsyn tarjoaminen ei ole luonteeltaan
kaupallista tai jos se on pelkästään muun sellaisen kaupallisen toiminnan ja
julkisen palvelun liitännäistoiminto, joka ei ole riippuvaista signaalien
siirtämisestä näissä verkoissa.
15 artikla — Pienalueen langattomien
liityntäpisteiden käyttöönotto ja toiminta
1. Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten
on sallittava huomaamattomien pienalueen langattomien liityntäpisteiden
käyttöönotto, liitäntä ja toiminta yleisvaltuutusjärjestelmän puitteissa
rajoittamatta aiheettomasti tätä käyttöönottoa, kytkentää tai toimintaa
erillisillä kaavoitusluvilla tai muilla tavoilla, jos tällainen käyttö on 2
kohdan nojalla hyväksyttyjen täytäntöönpanotoimenpiteiden mukaista.
Tämä kohta ei rajoita pienalueen langattomien
liityntäpisteiden toimintaan käytettävien radiotaajuuksien
valtuutusjärjestelmää.
2. Jotta yleisvaltuutusjärjestelmä voitaisiin
panna täytäntöön yhdenmukaisesti pienalueen langattomien liityntäpisteiden
käyttöönottoa, liitäntä ja toimintaa varten 1 kohdan mukaisesti, komissio voi
täytäntöönpanosäädöksillä täsmentää pienalueen langattomien liityntäpisteiden
käyttöönottoa, kytkentää ja toimintaa varten tekniset ominaisuudet, joiden
noudattamisella varmistetaan, että nämä liityntäpisteet ovat luonteeltaan
huomaamattomia niiden ollessa käytössä erilaisissa paikallisissa oloissa.
Komissio täsmentää nämä tekniset ominaisuudet pienalueen langattomien
liityntäpisteiden suurinta sallittua kokoa, tehoa, sähkömagneettisia
ominaisuuksia ja visuaalista vaikutusta varten. Pienalueen langattomien
liityntäpisteiden käyttöä varten täsmennettävien teknisten ominaisuuksien on
vähintään vastattava direktiivin 2013/35/EU[30]
vaatimuksia ja neuvoston suosituksessa N:o 1999/519/EY[31] määriteltyjä raja-arvoja.
Jotta pienalueen langattomien
liityntäpisteiden käyttöönotto, liitäntä ja toiminta voisivat hyötyä 1 kohdan
säännöksistä, sitä varten täsmennettävät ominaisuudet eivät saa rajoittaa
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/5/EY[32] olennaisia vaatimuksia
tällaisten tuotteiden markkinoilla saattamisesta.
Kyseiset täytäntöönpanosäädökset hyväksytään
33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
16 artikla — Radiotaajuuksien koordinointi
jäsenvaltioiden kesken
1. Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten
on varmistettava radiotaajuuksien käytön järjestäminen alueellaan ja
erityisesti toteutettava kaikki tarpeelliset taajuuksien varaamis- tai
jakamistoimenpiteet, jotta estettäisiin se, ettei jokin muu jäsenvaltio pysty
sallimaan alueellaan tietyn yhdenmukaistetun taajuusalueen käyttöä unionin lainsäädännön
mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niille sovellettavien
kansainvälisten sopimusten, kuten kansainvälisen televiestintäliiton (ITU)
radio-ohjesäännön, nojalla kuuluvia velvoitteita.
2. Jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä
keskenään radiotaajuuksien käytön rajat ylittävässä koordinoinnissa, jotta
voidaan varmistaa 1 kohdan noudattaminen sekä varmistaa, ettei yhdeltäkään
jäsenvaltiolta estetä radiotaajuuksien tasapuolista saantia.
3. Jäsenvaltio, jota asia koskee, voi pyytää
radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevältä ryhmältä tukea kyseisen jäsenvaltion ja
mahdollisesti muiden jäsenvaltioiden avustamiseksi tämän artiklan
noudattamisessa.
Komissio voi hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä
sen varmistamiseksi, että koordinoinnin tuloksena saaduissa ratkaisuissa
noudatetaan vaatimusta radiotaajuuksien tasapuolisesta saannista
jäsenvaltioiden välillä, mahdollisten käytännön epäjohdonmukaisuuksien
ratkaisemiseksi, jos koordinointi johtaa keskenään erilaisiin tuloksiin eri
jäsenvaltioissa, sekä koordinoitujen ratkaisujen täytäntöönpanon
varmistamiseksi unionin oikeuden mukaisesti. Kyseiset täytäntöönpanosäädökset
hyväksytään 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä
noudattaen.
2 jakso —
Eurooppalaiset virtuaaliset käyttöoikeustuotteet
17 artikla — Eurooppalaiset virtuaaliset
laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteet
1.
Direktiivin 2002/19/EY 8 ja 12 artiklan mukaisesti
määrätyn virtuaalisen laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteen tarjoaminen on
katsottava eurooppalaisen virtuaalisen laajakaistaverkkojen
käyttöoikeustuotteen tarjoamiseksi, jos se toimitetaan jonkin liitteessä I
esitetyn ”Tarjouksen” yhteydessä lueteltujen vähimmäisparametrien mukaisesti ja
jos se täyttää kaikki seuraavat olennaiset vaatimukset:

a) sitä voidaan tarjota korkealaatuisena
tuotteena kaikkialla unionissa;
b) siihen liittyy mahdollisimman suuri
verkkojen ja palvelujen yhteentoimivuus ja syrjimätön verkonhallinta
operaattoreiden välillä verkkotopologiaa vastaavasti;
c) se voi palvella loppukäyttäjiä kilpailuehdoin;
d) se on kustannustehokas ottaen huomioon
kapasiteetti, joka on toteutettava nykyisissä ja uusissa verkoissa, ja sen kyky
toimia rinnakkain muiden käyttöoikeustuotteiden kanssa, joita voidaan tarjota
samassa verkkoinfrastruktuurissa;
e) se on operatiivisesti tehokas ja
erityisesti aiheuttaa mahdollisimman vähän toteutukseen liittyviä esteitä ja
käyttöönottokustannuksia virtuaalisten laajakaistaviestinnän käyttöoikeuksien
tarjoajille ja hakijoille;
f) siinä varmistetaan yksityisyyden suojaa,
henkilötietojen suojaa, verkkojen turvallisuutta ja eheyttä sekä avoimuutta
koskevien sääntöjen noudattaminen unionin oikeuden mukaisesti.
2.         Siirretään komissiolle valta antaa 32 artiklan mukaisesti delegoituja
säädöksiä, joilla mukautetaan liitettä I markkinoiden ja teknologian
kehitykseen, jotta voidaan jatkuvasti täyttää 1 kohdassa luetellut olennaiset
vaatimukset.
18 artikla — Eurooppalaiseen virtuaaliseen
laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteeseen liittyvät sääntelyehdot
1.
Kansallisen sääntelyviranomaisen, joka on jo asettanut
direktiivin 2002/19/EY 8 ja 12 artiklan mukaisesti operaattorille velvoitteen
tarjota tukkutason käyttöoikeus seuraavan sukupolven verkkoon, on arvioitava,
olisiko tarkoituksenmukaista ja oikeasuhteista asettaa sen sijaan velvoite
tarjota eurooppalaista virtuaalista laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotetta,
joka vastaa toiminnallisuudeltaan vähintään jo määrättyä tukkutason
käyttöoikeustuotetta.
Ensimmäisessä
alakohdassa tarkoitettujen kansallisten sääntelyviranomaisten on tehtävä
vaadittu arviointi nykyisistä tukkutason käyttöoikeuksiin liittyvistä
korjaavista toimenpiteistä mahdollisimman pian tämän asetuksen voimaantulon
jälkeen, riippumatta direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan 6 kohdan mukaisesti
tehtävän merkityksellisten markkinoiden analyysin ajankohdasta.
Jos kansallinen
sääntelyviranomainen, joka on jo asettanut velvoitteen tarjota virtuaalista
laajakaistaverkkojen käyttöoikeutta, katsoo ensimmäisessä alakohdassa
tarkoitetun arviointinsa pohjalta, ettei eurooppalainen virtuaalinen
laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuote sovellu kyseessä oleviin erityisiin
olosuhteisiin, sen on esitettävä tälle perustelut toimenpide-ehdotuksessaan
direktiivin 2002/21/EY 6 ja 7 artiklan mukaista menettelyä noudattaen.
2.
Jos kansallinen sääntelyviranomainen aikoo asettaa
operaattorille velvoitteen myöntää tukkutason käyttöoikeus seuraavan sukupolven
verkkoon direktiivin 2002/19/EY 8 ja 12 artiklan mukaisesti, sen on mainitun
direktiivin 12 artiklan 2 kohdassa mainittujen seikkojen lisäksi arvioitava
toisiinsa nähden edut, jotka saataisiin
i)
määräämällä passiivinen tukkutason hyödyke, kuten
tilaajayhteyksien tai niiden osien fyysisesti eriytetty tarjonta;
ii)
toiminnallisuudeltaan vastaava ei-fyysinen tai virtuaalinen tukkutason hyödyke
ja erityisesti eurooppalainen virtuaalinen laajakaistaverkkojen
käyttöoikeustuote, joka täyttää tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa ja
liitteessä I olevassa 1 kohdassa esitetyt olennaiset vaatimukset ja parametrit.
3.
Poiketen siitä, mitä direktiivin 2002/19/EY 12 artiklan 3
kohdassa säädetään, jos kansallinen sääntelyviranomainen aikoo asettaa
operaattorille velvoitteen tarjota virtuaalista laajakaistaverkkojen
käyttöoikeutta mainitun direktiivin 8 ja 12 artiklan mukaisesti, sen on
määrättävä velvoite tarjota eurooppalaista virtuaalista laajakaistaverkkojen
käyttöoikeustuotetta, joka toiminnallisuudeltaan vastaa parhaiten sen
arvioinnissa todettuun sääntelylliseen tarpeeseen. Jos
kansallinen sääntelyviranomainen katsoo, ettei eurooppalainen virtuaalinen
laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuote soveltuisi kyseessä oleviin erityisiin
olosuhteisiin, sen on esitettävä tälle perustelut toimenpide-ehdotuksessaan
direktiivin 2002/21/EY 6 ja 7 artiklan mukaista menettelyä noudattaen.
4.
Arvioidessaan 1, 2 tai 3 kohdan mukaisesti, onko
määrättävä eurooppalainen virtuaalinen laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuote
muiden tukkutason käyttöoikeustuotteiden sijaan, kansallisen
sääntelyviranomaisen on otettava huomioon intressi sääntelyllisten olosuhteiden
lähentymiseen koko unionissa tukkutason korjaavissa toimenpiteissä,
infrastruktuuripohjaisen kilpailun nykyinen ja ennakoitu tila,
markkinaolosuhteiden kehitys kohti kilpailevien seuraavan sukupolven verkkojen
tarjoamista, huomattavan markkinavoiman operaattoriksi todetun operaattorin ja
käyttöoikeuksia hakevien tekemät investoinnit sekä näiden investointien
kuoletusaika.
Kansallisten
sääntelyviranomaisten on tarvittaessa asetettava siirtymäaika nykyisen
tukkutason käyttöoikeustuotteen korvaamiselle eurooppalaisella virtuaalisella
laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteella.
5.
Poiketen siitä, mitä direktiivin 2002/19/EY 9 artiklan 3
kohdassa säädetään, jos operaattorilla on mainitun direktiivin 8 ja 12 artiklan
nojalla velvoitteita tarjota eurooppalaista virtuaalista laajakaistaverkkojen
käyttöoikeustuotetta, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että
julkaistaan viitetarjous, joka sisältää ainakin liitteessä I olevassa
2 kohdassa tai tapauksen mukaan 3 kohdassa esitetyt tekijät.
6.
Poiketen siitä, mitä direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan 3
kohdassa säädetään, kansallinen sääntelyviranomainen ei saa asettaa pakollista
ilmoitusaikaa ennen kuin se peruuttaa jo määrätyn velvoitteen tarjota
eurooppalaista virtuaalista laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotetta, joka täyttää
17 artiklan 1 kohdassa ja liitteessä I olevassa 2 kohdassa esitetyt olennaiset
vaatimukset ja parametrit, jos kyseessä oleva operaattori sitoutuu
vapaaehtoisesti antamaan tällaisen tuotteen saataville kolmansien osapuolten
pyynnöstä tasapuolisin ja kohtuullisin ehdoin vielä kolmen vuoden ajan.
7.
Kun kansallinen sääntelyviranomainen harkitsee 2 tai 3
kohdassa tarkoitetun arvioinnin yhteydessä, onko direktiivin 2002/19/EY 13
artiklan mukaisesti määrättävä tai pidettävä voimassa seuraavan sukupolven
verkkojen tukkutason käyttöoikeuksiin liittyviä hintavalvontavelvollisuuksia
joko jonkin eurooppalaisen virtuaalisen laajakaistaverkkojen
käyttöoikeustuotteen avulla tai muulla tavoin, sen on tutkittava kilpailun
tilaa vähittäistasolla tarjottavien tuotteiden hintojen, valikoiman ja laadun
kannalta. Sen on otettava huomioon
syrjintäsuojan toimivuus tukkutasolla ja muiden kiinteiden tai langattomien
verkkojen taholta tulevan infrastruktuuripohjaisen kilpailun tila painottaen
tällöin asianmukaisesti seuraavan sukupolven verkkojen välillä jo vallitsevan
infrastruktuuripohjaisen kilpailun merkitystä laadun parantamiseksi edelleen
loppukäyttäjille, jotta voidaan määrittää, onko tukkutason käyttöoikeuksiin
tarpeen tai oikeasuhteista soveltaa hintavalvontaa tarkasteltavassa
tapauksessa.
19 artikla — Laatuvarmistettu liityntätuote
1.
Kaikilla operaattoreilla on oikeus tarjota 4 kohdassa
täsmennettyä eurooppalaista laatuvarmistettua liityntätuotetta (assured service
quality, ASQ).
2.
Kaikkien operaattoreiden on täytettävä sähköisten
viestintäpalvelujen valtuutetun tarjoajan kirjallisesti esittämät kohtuulliset
pyynnöt, jotka koskevat 4 kohdassa täsmennetyn eurooppalaisen laatuvarmistetun
liityntätuotteen tarjoamista. Mahdollinen
kieltäytyminen eurooppalaisen laatuvarmistetun liityntätuotteen tarjoamisesta
on perusteltava objektiivisesti. Operaattorin
on ilmoitettava syyt kieltäytymiseen kuukauden kuluessa kirjallisesta
pyynnöstä.
Objektiivisesti
perustelluksi kieltäytymisen syyksi katsotaan se, ettei eurooppalaisen laatuvarmistetun
liityntätuotteen tarjoamista pyytävä osapuoli voi tai halua antaa
eurooppalaista laatuvarmistettua liityntätuotetta joko unionissa tai
kolmansissa maissa pyynnön vastaanottaneen osapuolen saataville kohtuullisin
ehdoin, jos viimeksi mainittu sitä pyytää.
3.
Jos pyyntö hylätään tai erityisistä ehdoista ja
edellytyksistä, mukaan lukien hinta, ei ole päästy sopimukseen kahden kuukauden
kuluessa kirjallisesta pyynnöstä, kummallakin osapuolella on oikeus saattaa
asia asianomaisen kansallisen sääntelyviranomaisen ratkaistavaksi direktiivin
2002/21/EY 20 artiklan mukaisesti. Tällöin
voidaan soveltaa tämän asetuksen 3 artiklan 6 kohtaa.
4.
Liityntätuotteen tarjoaminen katsotaan eurooppalaisen
laatuvarmistetun liityntätuotteen tarjoamiseksi, jos se tapahtuu liitteessä II
lueteltujen vähimmäisparametrien mukaisesti ja jos se täyttää kaikki seuraavat
olennaiset vaatimukset:
a) sitä voidaan
tarjota korkealaatuisena tuotteena kaikkialla unionissa;
b)
palveluntarjoajat voivat sen avulla täyttää loppukäyttäjiensä tarpeet;
c) se on
kustannustehokas ottaen huomioon olemassa olevat ratkaisut, joita voidaan
tarjota samoissa verkoissa;
d) se on
operatiivisesti tehokas ja erityisesti aiheuttaa mahdollisimman vähän
toteutukseen liittyviä esteitä ja käyttöönottokustannuksia asiakkaille; ja
f) siinä
varmistetaan yksityisyyden suojaa, henkilötietojen suojaa, verkkojen
turvallisuutta ja eheyttä sekä avoimuutta koskevien sääntöjen noudattaminen
unionin oikeuden mukaisesti.
5.
Siirretään komissiolle valta antaa 32 artiklan mukaisesti
delegoituja säädöksiä, joilla mukautetaan liitettä II markkinoiden ja
teknologian kehitykseen, jotta voidaan jatkuvasti täyttää 4 kohdassa luetellut
olennaiset vaatimukset.
20 artikla — Eurooppalaisiin
käyttöoikeustuotteisiin liittyvät toimenpiteet
1.
Komissio antaa viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2016
täytäntöönpanosäädöksiä, joilla vahvistetaan yhdenmukaiset tekniset ja
menetelmäsäännöt 17 artiklassa ja liitteessä I olevassa 1 kohdassa tarkoitetun
eurooppalaisen virtuaalisen laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteen
toteuttamista varten mainituissa säännöksissä täsmennettyjen kriteerien ja
parametrien mukaisesti ja jotta voidaan varmistaa, että tällainen seuraavan
sukupolven verkkojen virtuaalinen tukkutason käyttöoikeustuote vastaa
toiminnallisuudeltaan eriytettyjen fyysisten tilaajayhteyksien
käyttöoikeustuotetta. Kyseiset
täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua
tarkastelumenettelyä noudattaen.
2.
Komissio voi antaa täytäntöönpanosäädöksiä, joilla
vahvistetaan yhdenmukaiset tekniset ja menetelmäsäännöt yhden tai useamman 17
ja 19 artiklassa, liitteessä I olevassa 2 ja 3 kohdassa sekä liitteessä II
tarkoitetun eurooppalaisen käyttöoikeustuotteen toteuttamista varten
mainituissa säännöksissä täsmennettyjen sovellettavien kriteerien ja
parametrien mukaisesti. Kyseiset
täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua
tarkastelumenettelyä noudattaen.
IV luku
Yhdenmukaistetut loppukäyttäjien oikeudet
21 artikla — Syrjinnän ja rajoitusten
poistaminen
1.
Julkisviranomaiset eivät saa rajoittaa loppukäyttäjien
vapautta käyttää toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen tarjoamia
yleisiä sähköisiä viestintäverkkoja tai yleisesti saatavilla olevia sähköisiä
viestintäpalveluja.
2.
Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat eivät saa soveltaa
loppukäyttäjiin syrjiviä käyttöoikeuksiin tai käyttöön liittyviä vaatimuksia
tai ehtoja loppukäyttäjän kansalaisuuden tai asuinpaikan perusteella, paitsi
jos tällaiset erot ovat objektiivisesti perusteltuja.
3.
Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat eivät saa muuten
kuin objektiivisesti perustelluista syistä soveltaa unionin sisäiseen
viestintään, joka ulottuu toiseen jäsenvaltioon, tariffeja, jotka ovat
korkeampia
a) kuin kotimaan
kaukoviestinnän tariffit, kun on kyse kiinteän verkon viestinnästä;
b) kuin
asetuksessa (EU) N:o 531/2012 vahvistetut säänneltyjen
verkkovierailuäänipuhelu- ja ‑tekstiviestipalvelujen eurotariffit, kun on
kyse matkaviestinnästä.
22 artikla — Valtioiden rajat ylittävä
riitojen ratkaisu
1.
Direktiivin 2002/22/EY 34 artiklan 1 kohdan mukaisia
tuomioistuinten ulkopuolisia riidanratkaisumenettelyjä sovelletaan myös
sellaisia sopimuksia koskeviin riitoihin, joiden osapuolina ovat johonkin
muuhun jäsenvaltioon sijoittautuneet kuluttajat, muut loppukäyttäjät – siltä
osin kuin tällaisia tuomioistuinten ulkopuolisia menettelyjä on myös niiden
käytössä – ja yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat.
Direktiivin 2013/11/EU[33]
soveltamisalaan kuuluviin riitoihin sovelletaan mainitun direktiivin
säännöksiä.
23 artikla — Vapaus tarjota ja hyödyntää
pääsyä avoimeen internetiin sekä kohtuullinen liikenteenhallinta
1. Loppukäyttäjillä on vapaus saada ja
välittää tietoa ja sisältöjä sekä käyttää valitsemiaan sovelluksia ja palveluja
internet-liityntäpalvelunsa kautta.
Loppukäyttäjillä
on vapaus tehdä sopimuksia datansiirron määristä ja nopeuksista
internet-liityntäpalvelujen tarjoajien kanssa ja tällaisten datamääriä
koskevien sopimusten mukaisesti hyödyntää kaikkia internetin sisältöjen,
sovellusten ja palvelujen tarjoajien tarjouksia.
2.
Loppukäyttäjillä on myös vapaus sopia joko yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajien tai sisältöjen, sovellusten ja palvelujen tarjoajien kanssa
erikoistuneiden palvelujen tarjoamisesta, joiden palvelunlaatu on parempi.
Jotta loppukäyttäjille
voidaan tarjota erikoistuneita palveluja, sisältöjen, sovellusten ja palvelujen
tarjoajilla ja yleisen sähköisen viestinnän tarjoajilla on vapaus tehdä
sopimuksia toistensa kanssa tarvittavien datamäärien tai ‑liikenteen
välittämiseksi erikoistuneina palveluina, joilla on tietty palvelunlaatu ja
kohdennettu kapasiteetti. Erikoistuneiden palvelujen tarjoaminen ei saa
heikentää toistuvasti tai jatkuvasti internet-liityntäpalvelujen yleistä
laatua.
3. Tämä artikla
ei rajoita unionin tai kansallista lainsäädäntöä, joka koskee välitettävien
tietojen, sisältöjen, sovellusten tai palvelujen laillisuutta.
4. Edellä 1 ja 2
kohdassa tarkoitettujen vapauksien käyttämistä on helpotettava antamalla
25 artiklan 1 kohdassa, 26 artiklan 2 kohdassa ja 27 artiklan 1 ja 2
kohdassa edellytetyt täydelliset tiedot.
5. Internet-liityntäpalvelujen
sopimuspohjaisesti sovittujen datansiirtomäärien tai ‑nopeuksien rajoissa
internet-liityntäpalvelujen tarjoajat eivät saa rajoittaa 1 kohdassa säädettyjä
vapauksia estämällä pääsyn tiettyihin sisältöihin, sovelluksiin tai palveluihin
taikka niiden tiettyihin luokkiin, hidastamalla niitä, heikentämällä niiden
laatua tai syrjimällä niitä, paitsi tapauksissa, joissa on välttämätöntä
soveltaa kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä. Kohtuullisten
liikenteenhallintatoimenpiteiden on oltava läpinäkyviä, syrjimättömiä ja
oikeasuhteisia ja niiden on oltava tarpeen, jotta voidaan
a) panna täytäntöön oikeudellinen säännös tai
tuomioistuimen määräys taikka ehkäistä tai vaikeuttaa vakavia rikoksia;
b) säilyttää verkon, sen kautta tarjottavien
palvelujen ja loppukäyttäjien päätelaitteiden eheys ja turvallisuus;
c) estää ei-toivottu viestintä
loppukäyttäjille, jotka ovat antaneet ennalta suostumuksensa tällaisille
rajoittaville toimenpiteille;
d) minimoida
tilapäisen tai poikkeuksellisen verkon ruuhkautumisen vaikutukset sillä
edellytyksellä, että toisiaan vastaavia liikenteen tyyppejä kohdellaan
yhtäläisesti.
Kohtuulliseen
liikenteenhallintaan saa liittyä ainoastaan sellaista tietojen käsittelyä, joka
on välttämätöntä ja oikeasuhteista tämän kohdan tarkoitusten saavuttamiseksi.
24 artikla — Palvelun laatutakeet
1. Kansallisten sääntelyviranomaisten on
seurattava tarkasti ja varmistettava, että loppukäyttäjät voivat tehokkaasti
hyötyä 23 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä vapauksista, että 23 artiklan 5
kohtaa noudatetaan ja että saatavilla on jatkuvasti syrjimättömiä
internet-liityntäpalveluja, joiden laatutaso vastaa teknologian kehitystä ja
joiden laatua erikoistuneet palvelut eivät heikennä. Niiden on yhteistyössä
muiden toimivaltaisten kansallisten viranomaisten kanssa myös seurattava
erikoistuneiden palvelujen vaikutuksia kulttuuriseen monimuotoisuuteen ja
innovointiin. Kansallisten sääntelyviranomaisten on raportoitava vuosittain komissiolle
ja BERECille seurannastaan ja havainnoistaan.
2. Jotta voidaan estää palvelun laadun yleinen
heikentyminen internet-liityntäpalveluissa tai taata loppukäyttäjien
mahdollisuus saada ja välittää tietoa ja sisältöjä tai käyttää valitsemiaan
sovelluksia ja palveluja, kansallisilla viranomaisilla on oltava valtuudet
määrätä palvelunlaadun vähimmäisvaatimuksia yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajille.
Kansallisten
sääntelyviranomaisten on toimitettava komissiolle hyvissä ajoin ennen
tällaisten vaatimusten asettamista yhteenveto toimenpiteiden perusteista,
suunnitellut vaatimukset sekä ehdotettu toimintatapa. Kyseisten tietojen on
oltava myös BERECin käytettävissä. Komissio voi kyseiset tiedot tutkittuaan
antaa huomautuksia tai suosituksia etenkin varmistaakseen, etteivät
suunnitellut vaatimukset vaikuta haitallisesti sisämarkkinoiden toimintaan.
Suunniteltuja vaatimuksia ei saa hyväksyä kahden kuukauden kuluessa siitä, kun
komissio on saanut kaikki tarvittavat tiedot, ellei komission ja kansallisen
sääntelyviranomaisen välillä ole sovittu toisin, ellei komissio ole ilmoittanut
kansalliselle sääntelyviranomaiselle tarkastelujakson lyhentämisestä tai ellei
komissio ole esittänyt huomautuksia tai suosituksia. Kansallisten
sääntelyviranomaisten on otettava mahdollisimman tarkoin huomioon komission
huomautukset tai suositukset ja annettava hyväksytyt vaatimukset tiedoksi
komissiolle ja BERECille.
3. Komissio voi hyväksyä
täytäntöönpanosäädöksiä, joilla määritellään yhdenmukaiset edellytykset
kansallisten toimivaltaisten viranomaisten velvoitteiden täytäntöönpanolle
tämän artiklan mukaisesti. Kyseiset täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 33
artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
25 artikla – Avoimuus ja tietojen
julkaiseminen
1. Yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajien on, yksilöllisesti neuvoteltuja tarjouksia lukuun
ottamatta, julkaistava läpinäkyvät, vertailukelpoiset, riittävät ja
ajantasaiset tiedot seuraavista:
a) niiden nimi-, osoite- ja yhteystiedot;
b) kussakin hinnoittelumallissa tarjotut palvelut ja palvelun laatua
koskevat parametrit, sovellettavat hinnat (kuluttajille verot mukaan luettuina)
ja kaikki sovellettavat maksut (liitynnästä, käytöstä ja ylläpidosta perittävät
ja mahdolliset lisämaksut) sekä päätelaitteeseen liittyvät kulut;
c) sovellettavat tariffit numeroille tai palveluille, joihin
sovelletaan erityisiä hinnoitteluehtoja;
d) niiden palvelujen laatu 2 kohdassa tarkoitettujen
täytäntöönpanosäädösten mukaisesti;
e) internet-liityntäpalvelut, jos niitä tarjotaan, ilmoittaen
seuraavat:
i)
tosiasiallisesti käytettävissä oleva datansiirtonopeus ladattaessa verkosta ja
verkkoon loppukäyttäjän asuinjäsenvaltiossa, myös ruuhkahuippujen aikana;
ii) mahdollisesti
sovellettavien datamäärärajoitusten taso; hinnat,
jotka peritään käytettävissä olevan datansiirtomäärän kasvattamisesta
tilapäisesti tai pysyvästi; jos käytettävissä
oleva datansiirtomäärä on rajattu, sen loppuunkäytön jälkeen käytettävissä
oleva datansiirtonopeus ja sen kulut; ja se,
miten loppukäyttäjät voivat milloin tahansa seurata käyttönsä senhetkistä
tasoa;
iii) selkeä ja
yleistajuinen selvitys siitä, miten mahdolliset datansiirtorajoitukset,
tosiasiallisesti käytettävissä oleva nopeus ja muut laatuparametrit sekä
palvelunlaadultaan parempien erikoistuneiden palvelujen samanaikainen käyttö
saattaa käytännössä vaikuttaa sisältöjen, sovellusten ja palvelujen käyttöön;
iv) tiedot
kaikista menettelyistä, joita palveluntarjoaja on ottanut käyttöön mitatakseen
ja muokatakseen dataliikennettä verkon ruuhkautumisen välttämiseksi, sekä
siitä, miten nämä menettelyt saattavat vaikuttaa palvelun laatuun ja
henkilötietojen suojaan;
f) toimenpiteet,
joilla varmistetaan yhtäläinen pääsy vammaisille loppukäyttäjille, myös
säännöllisesti päivitettävät yksityiskohtaiset tiedot heitä varten
suunnitelluista tuotteista ja palveluista;
g) sopimusten vakioehdot ja -edellytykset, mukaan lukien sopimuksen
vähimmäiskesto, sopimuksen ennenaikaisen irtisanomisen ehdot ja mahdolliset
siitä perittävät maksut, palveluntarjoajan vaihtamiseen ja numeroiden ja muiden
tunnisteiden siirrettävyyteen liittyvät menettelyt ja välittömät maksut sekä
korvausjärjestelyt vaihtoon liittyvän viivästymisen tai väärinkäytösten
varalta;
h) pääsy hätäpalveluihin ja soittajan sijaintietietoihin kaikissa
tarjotuissa palveluissa, mahdolliset direktiivin 2002/22/EY 26 artiklan
mukaisesti tarjottavien hätäpalvelujen tarjoamisen rajoitukset sekä niiden
muutokset;
i) yleispalveluun liittyvät oikeudet, mukaan lukien soveltuvin osin
direktiivin 2002/22/EY liitteessä I mainitut toiminnot ja palvelut.
Tiedot on julkaistava selkeässä, kattavassa ja helppokäyttöisessä
muodossa sen jäsenvaltion virallisella kielellä (virallisilla kielillä), jossa
palvelu tarjotaan, ja ne on päivitettävä säännöllisesti. Nämä tiedot on pyynnöstä toimitettava asianomaisille
kansallisille sääntelyviranomaisille ennen niiden julkaisemista. Tiedoista on käytävä selkeästi ilmi, jos
kuluttajiin sovelletaan erilaisia ehtoja kuin muihin loppukäyttäjiin.
2. Komissio voi hyväksyä
täytäntöönpanosäädöksiä, joilla täsmennetään menetelmät
internet-liityntäpalvelujen nopeuden mittaamiseksi, palvelunlaatua koskevat
parametrit ja menetelmät niiden mittaamiseksi sekä julkaistavien tietojen
sisältö, muoto ja julkaisutapa, mukaan lukien mahdolliset laatusertifiointiekanismit. Komissio voi ottaa huomioon direktiivin 2002/22/EY
liitteessä III esitetyt muuttujat, määritelmät ja mittausmenetelmät. Kyseiset täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 33
artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
3. Loppukäyttäjien saatavilla
on oltava välineitä, joiden avulla he voivat tehdä itsenäisen arvion
vertaamalla sähköiseen viestintäverkkoon pääsyä ja tähän liittyviä palveluita
ja vaihtoehtoisten käyttötapojen kustannuksia. Tätä
varten jäsenvaltioiden on otettava käyttöön vapaaehtoinen
sertifiointijärjestelmä vuorovaikutteisia verkkosivustoja, oppaita tai
vastaavia välineitä varten. Sertifointi on
myönnettävä objektiivisten, läpinäkyvien ja oikeasuhteisten vaatimusten
perusteella, jotka koskevat erityisesti riippumattomuutta yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajista, selkeää kielenkäyttöä, täydellisten ja ajantasaisten
tietojen antamista sekä tehokkaan valitusten käsittelymenettelyn käyttöä. Jos
sertifioituja vertailuvälineitä ei ole saatavilla markkinoilla veloituksetta tai
kohtuulliseen hintaan, kansallisten sääntelyviranomaisten tai muiden
toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on annettava tällaiset välineet
saataville itse tai kolmansien osapuolten kautta sertifiointivaatimuksia
noudattaen. Yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajien julkaisemien tietojen on oltava saatavilla veloituksetta
vertailuvälineiden saataville asettamista varten.
4. Yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajien on asianomaisten julkisviranomaisten pyynnöstä jaettava
yleisen edun mukaista tietoa veloituksetta loppukäyttäjille, tarvittaessa
käyttäen samoja keinoja, joita ne käyttävät tavanomaisessa viestinnässään
loppukäyttäjien kanssa. Tällöin asianomaisten
julkisviranomaisten on toimitettava nämä tiedot yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajille vakiomuodossa, ja ne voivat kattaa muun muassa seuraavat aiheet:
a) tavallisimmat tavat käyttää sähköisiä viestintäpalveluja laittomaan
toimintaan tai haitallisen sisällön levittämiseen etenkin, kun tämä voi haitata
muille kuuluvien oikeuksien ja vapauksien täyttymistä, mukaan lukien
tietosuojaan sekä tekijänoikeuteen ja sen lähioikeuksiin kohdistuvat
rikkomukset ja niiden oikeudelliset seuraukset; ja
b) se, miten henkilöturvallisuutta uhkaavilta riskeiltä ja
henkilötietojen laittomalta käytöltä suojaudutaan sähköisiä viestintäpalveluja
käytettäessä.
26 artikla — Sopimuksiin liittyvät
tietovaatimukset
1.
Ennen kuin liitynnän tarjoamista yleiseen sähköiseen
viestintäverkkoon tai yleisesti saatavilla oleviin sähköisiin
viestintäpalveluihin koskevasta sopimuksesta tulee sitova, yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajien on annettava kuluttajille, ja muille loppukäyttäjille,
jolleivät ne ole nimenomaisesti sopineet toisin, ainakin seuraavat tiedot:
a) tarjoajan nimi,
osoite ja yhteystiedot sekä osoite ja yhteystiedot mahdollisia valituksia
varten, jos nämä tiedot ovat erilaiset;
b) tarjottavien
palvelujen keskeiset ominaisuudet, mukaan lukien erityisesti
i) kussakin
hinnoittelumallissa tarjottavien palvelujen tyypit, niiden viestintävolyymit ja
kaikki asiaankuuluvat palvelun laatua koskevat parametrit, mukaan lukien
liittymän toimitusaika;
ii) tarjotaanko
pääsy hätäpalveluihin ja soittajan sijaintitietoihin ja missä jäsenvaltioissa
sekä mahdolliset direktiivin 2002/22/EY 26 artiklan mukaisesti tarjottavien
hätäpalvelujen tarjoamisen rajoitukset;
iii) myynnin
jälkeisten palvelujen tyypit, tarjottavat ylläpito- ja asiakastukipalvelut,
näiden palvelujen ehdot ja maksut sekä keinot yhteyden saamiseksi näihin
palveluihin;
iv) kaikki
rajoitukset, jotka palveluntarjoaja on määrännyt toimitettavan päätelaitteen
käytölle, mukaan lukien tiedot päätelaitteiden lukituksen avaamisesta ja
mahdollisista maksuista siinä tapauksessa, että sopimus irtisanotaan ennen
sopimuksen vähimmäiskeston päättymistä;
c)
yksityiskohtaiset tiedot hinnoista ja tariffeista (kuluttajille mukaan lukien
verot ja mahdolliset lisämaksut) ja siitä, miten ajantasaiset tiedot kaikista
sovellettavista tariffeista ja maksuista annetaan saataville;
d) tarjotut
maksutavat ja mahdolliset niistä johtuvat kustannuserot sekä käytettävissä
olevat keinot taata laskutuksen läpinäkyvyys ja seurata kulutuksen määrää;
e) sopimuksen
voimassaoloaika sekä ehdot sen uusimiselle ja irtisanomiselle, mukaan lukien
i) kaikki
vähimmäiskäyttöä tai vähimmäiskestoa koskevat vaatimukset edullisempien ehtojen
saamiseksi;
ii) kaikki
palveluntarjoajan vaihtamiseen sekä numeroiden ja muiden tunnisteiden
siirrettävyyteen liittyvät maksut, mukaan lukien korvausjärjestelyt vaihtoon
liittyvän viivästymisen tai väärinkäytösten varalta;
iii) mahdolliset sopimuksen
ennenaikaisesta irtisanomisesta perittävät maksut, mukaan lukien kustannusten
takaisinsaaminen päätelaitteista (tavanomaisten poistomenetelmien perusteella)
ja muista tarjouseduista (suhteessa kuluneeseen aikaan pro rata temporis
‑periaatteen mukaisesti);
f) mahdolliset
korvaus- ja hyvitysjärjestelyt, joita sovelletaan, jos palvelun laatu ei ole
sovitun tasoinen, mukaan lukien nimenomainen viittaus loppukäyttäjän
lakisääteisiin oikeuksiin;
g) jos on voimassa
velvoite direktiivin 2002/22/EY 25 artiklan mukaisesti, loppukäyttäjien
mahdollisuudet sisällyttää tai olla sisällyttämättä henkilötietojaan luetteloon
ja mitä tietoja sisällytetään;
h) vammaisten
loppukäyttäjien osalta yksityiskohtaiset tiedot heitä varten suunnitelluista
tuotteista ja palveluista;
i) keinot
käynnistää menettelyjä riitojen, myös valtioiden rajat ylittävien riitojen,
ratkaisemiseksi direktiivin 2002/22/EY 34 artiklan ja tämän asetuksen 22
artiklan mukaisesti;
j) minkä tyyppisiä toimia palveluntarjoaja voi toteuttaa tietoturvan
tai tietojen eheyden vaarantuessa taikka uhkien tai haavoittuvuuksien johdosta.
2.
Sen lisäksi, mitä 1 kohdassa säädetään, yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajien on annettava loppukäyttäjille, jollei loppukäyttäjän,
joka ei ole kuluttaja, kanssa toisin sovita, ainakin seuraavat tiedot heidän
internet-liityntäpalveluistaan:
ii) mahdollisesti
sovellettavien datamäärärajoitusten taso; hinnat,
jotka peritään käytettävissä olevan datansiirtomäärän kasvattamisesta
tilapäisesti tai pysyvästi; jos käytettävissä
oleva datansiirtomäärä on rajattu, sen loppuunkäytön jälkeen käytettävissä
oleva datansiirtonopeus ja sen kulut; ja se,
miten loppukäyttäjät voivat milloin tahansa seurata käyttönsä senhetkistä
tasoa;
b)
tosiasiallisesti käytettävissä oleva datansiirtonopeus ladattaessa verkosta ja
verkkoon loppukäyttäjän pääsijaintipaikassa, mukaan lukien tosiasialliset
nopeuden vaihteluvälit ja keskiarvot, nopeus ruuhkahuippujen aikana sekä
mahdollinen vaikutus, joka aiheutuu pääsyn sallimisesta kolmansille osapuolille
langattoman lähiverkon kautta;
c) muut
palvelunlaadun parametrit;
d) tiedot kaikista
menettelyistä, joita palveluntarjoaja on ottanut käyttöön mitatakseen ja
muokatakseen dataliikennettä verkon ruuhkautumisen välttämiseksi, sekä siitä,
miten nämä menettelyt saattavat vaikuttaa palvelun laatuun ja henkilötietojen
suojaan;
e) selkeä ja
yleistajuinen selvitys siitä, miten mahdolliset datansiirtorajoitukset,
tosiasiallisesti käytettävissä oleva nopeus ja muut laatuparametrit sekä
palvelunlaadultaan parempien erikoistuneiden palvelujen samanaikainen käyttö
saattaa käytännössä vaikuttaa sisältöjen, sovellusten ja palvelujen käyttöön;
3. Edellä 1 ja 2
kohdassa tarkoitetut tiedot on annettava selkeässä, kattavassa ja
helppokäyttöisessä muodossa jollain loppukäyttäjän asuinjäsenvaltion
virallisella kielellä, ja ne on päivitettävä säännöllisesti. Ne ovat erottamaton osa sopimusta, eikä niitä saa
muuttaa, elleivät sopimuspuolet nimenomaisesti sovi toisin. Loppukäyttäjän on saatava kirjallinen jäljennös
sopimuksesta.
4.
Komissio voi hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä, joilla
täsmennetään yksityiskohtaisesti 2 kohdassa luetellut tietovaatimukset. Kyseiset täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 33
artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
5. Asianomaisten julkisviranomaisten
pyynnöstä sopimuksen on sisällettävä sellaiset
25 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut tarjotun palvelun kannalta
merkitykselliset tiedot, jotka kyseiset viranomaiset ovat tätä tarkoitusta
varten toimittaneet ja jotka koskevat sähköisten viestintäverkkojen ja
-palvelujen käyttämistä laittomiin tarkoituksiin tai haitallisen sisällön
levittämiseen sekä sitä, miten henkilöturvallisuutta uhkaavilta riskeiltä ja
henkilötietojen laittomalta käytöltä suojaudutaan.
27 artikla — Kulutuksen valvonta
1.
Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien on tarjottava
loppukäyttäjille mahdollisuus valita veloituksetta toiminto, joka tarjoaa
tietoa eri sähköisten viestintäpalvelujen kokonaiskulutuksesta ilmaistuna
valuuttana, jossa loppukäyttäjää laskutetaan. Tällaisen
toiminnon on taattava, etteivät kokonaismenot tietyllä ajalla ilman
loppukäyttäjän suostumusta ylitä hänen määrittämäänsä saldorajaa.
2.
Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien on varmistettava,
että loppukäyttäjälle annetaan asianmukainen ilmoitus, kun palvelujen kulutus
on noussut 80 prosenttiin 1 kohdan mukaisesti määritetystä saldorajasta. Ilmoituksessa on mainittava menettely kyseisten
palvelujen tarjoamisen jatkamiseksi, mukaan lukien sen kustannukset. Palveluntarjoajan on lopetettava kyseisten palvelujen
tarjoaminen ja loppukäyttäjän laskuttaminen niistä, jos saldoraja muuten
ylittyisi, paitsi jos ja siihen asti kun loppukäyttäjä pyytää kyseisten
palvelujen tarjoamisen jatkamista tai aloittamista uudelleen. Saldorajan saavuttamisen jälkeen loppukäyttäjien on
edelleen voitava vastaanottaa puheluja ja tekstiviestejä ja käyttää
ilmaispuhelupalveluja ja hätäpalveluja valitsemalla eurooppalainen hätänumero
112 veloituksetta sovitun laskutuskauden loppuun saakka.
3.
Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien on huolehdittava
siitä, että loppukäyttäjät voivat välittömästi ennen puhelun yhdistämistä saada
helposti ja ilman lisäveloitusta tiedot sovellettavista tariffeista kaikissa
erityisten hinnoitteluehtojen alaisissa numeroissa tai palveluissa, jollei kansallinen
sääntelyviranomainen ole myöntänyt tästä ennalta poikkeusta
kohtuullisuussyistä. Tällaiset tiedot on
annettava vertailukelpoisesti kaikista tällaisista numeroista tai palveluista.
4. Yleisen sähköisten
viestinnän tarjoajien on annettava loppukäyttäjille mahdollisuus valita
veloituksetta, että heille toimitetaan eritellyt laskut.
28 artikla – Sopimusten irtisanominen
1.
Kuluttajien ja yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien
välillä tehtävissä sopimuksissa määrättävä vähimmäiskesto ei saa olla yli 24
kuukautta. Yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajien on tarjottava loppukäyttäjille mahdollisuus tehdä sopimus, jonka
enimmäiskesto on 12 kuukautta.
2.
Kuluttajilla sekä muilla loppukäyttäjillä, jollei niiden
kanssa ole toisin sovittu, on oikeus irtisanoa sopimus yhden kuukauden
irtisanomisajalla, jos sopimuksen teosta on kulunut vähintään kuusi kuukautta. Korvauksina suoritetaan ainoastaan korvaus
sellaisten päätelaitteiden jäännösarvosta, jotka liitettiin sopimukseen sitä
tehtäessä, ja aikaan suhteutettu korvaus (pro rata temporis ‑periaatteen
mukaisesti) mahdollisista muista tarjouseduista, jotka ilmoitettiin sellaisiksi
sopimusta tehtäessä. Palveluntarjoajan on
poistettava mahdolliset rajoitukset, jotka koskevat päätelaitteiden käyttöä
muissa verkoissa, maksutta viimeistään silloin kun kyseinen korvaus maksetaan.
3.
Jos sopimusten tai kansallisen lainsäädännön mukaan
sopimusten voimassaoloaikoja jatketaan hiljaisesti, yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajan on ilmoitettava tästä loppukäyttäjälle hyvissä ajoin niin,
että loppukäyttäjällä on vähintään kuukausi aikaa vastustaa voimassaoloajan
hiljaista jatkamista. Jos loppukäyttäjä ei
vastusta voimassaolon hiljaista jatkamista, sopimus katsotaan pysyväksi
sopimukseksi, jonka loppukäyttäjä voi irtisanoa milloin tahansa yhden kuukauden
irtisanomisajalla ja ilman mitään kuluja.
4.
Loppukäyttäjillä on oikeus irtisanoa sopimuksensa ilman
mitään kuluja heti kun heille on ilmoitettu yleisen sähköisen viestinnän
tarjoajan sopimusehtoihin ehdottamista muutoksista, paitsi jos ehdotetut
muutokset ovat yksinomaan loppukäyttäjän hyödyksi. Palveluntarjoajien
on ilmoitettava tällaisista muutoksista loppukäyttäjille riittävän ajoissa,
vähintään kuukausi etukäteen, ja ilmoitettava heille samanaikaisesti, että
heillä on oikeus sanoa sopimuksensa irti kuluitta, jos he eivät hyväksy uusia
ehtoja. Edellä olevaa 2 kohtaa
sovelletaan soveltuvin osin.
5.
Kaikkia nopeuteen tai muihin laatuparametreihin liittyviä
tosiasiallisen suorituskyvyn merkittäviä ja pysyviä poikkeamia yleisen sähköisen
viestinnän tarjoajan 26 artiklan mukaisesti ilmoittamasta suorituskyvystä on
pidettävä suorituskykyä koskevien vaatimusten noudattamatta jättämisenä
loppukäyttäjän oikeussuojakeinojen määrittämiseksi kansallisen lainsäädännön
mukaisesti.
6.
Saman yleisen sähköisen viestinnän tarjoajan tarjoamien
lisäpalvelujen tilaaminen ei saa käynnistää uudelleen alkuperäistä
sopimuskestoa, paitsi jos lisäpalvelu(je)n hinta ylittää merkittävästi
alkuperäisten palvelujen hinnan tai jos lisäpalvelut tarjotaan erityiseen
tarjoushintaan, joka kytketään voimassa olevan sopimuksen uusimiseen.
7.
Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien on sovellettava
sopimuksen irtisanomiseen ehtoja ja menettelyjä, jotka eivät aiheuta esteitä
palveluntarjoajan vaihtamiselle tai kannusta vaihtamasta palveluntarjoajaa.
29 artikla — Palvelupaketit
Jos
kuluttajille tarjottuun palvelupakettiin kuuluu vähintään liitäntä sähköiseen
viestintäverkkoon tai yksi sähköinen viestintäpalvelu, tämän asetuksen 28 ja 30
artiklaa sovelletaan kaikkiin paketin osiin.
V LUKU
Palveluntarjoajan vaihtamisen helpottaminen
30 artikla — Palvelujentarjoajan
vaihtaminen ja numeroiden siirrettävyys
1.
Kaikilla loppukäyttäjillä, joilla on kansalliseen
numerointisuunnitelmaan sisältyvä numero, on halutessaan oikeus säilyttää
direktiivin 2002/22/EY liitteessä I olevan C osan mukaisesti numeronsa
riippumatta siitä, mikä yleisen sähköisen viestinnän tarjoaja palvelua tarjoaa,
edellyttäen että palveluntarjoaja on sähköisen viestinnän tarjoaja siinä
jäsenvaltiossa, johon kansallinen numerointisuunnitelma liittyy, tai
eurooppalainen sähköisen viestinnän tarjoaja, joka on ilmoittanut
kotijäsenvaltion toimivaltaiselle sääntelyviranomaiselle, että se tarjoaa tai
aikoo tarjota tällaisia palveluja siinä jäsenvaltiossa, johon kansallinen
numerointisuunnitelma liittyy.
2.
Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien välisen numeroiden
siirrettävyyteen liittyvän hinnoittelun on oltava kustannuslähtöistä, ja
tilaajilta mahdollisesti perittävät välittömät maksut eivät saa kannustaa
loppukäyttäjiä vaihtamasta palveluntarjoajaa.
3.
Numeroiden siirtäminen ja niiden aktivointi siirron
jälkeen on toteutettava mahdollisimman lyhyessä ajassa.
Loppukäyttäjille, jotka ovat tehneet sopimuksen numeron siirtämisestä
uudelle palveluntarjoajalle, kyseinen numero on aktivoitava yhden työpäivän
kuluessa sopimuksen tekemisestä. Palvelu ei
saa siirtämisen aikana olla poissa käytöstä kauempaa kuin yhden työpäivän.
4.
Vastaanottavan yleisen sähköisen viestinnän tarjoajan on
johdettava vaihtamis- ja siirtämismenettelyä. Loppukäyttäjien
on saatava riittävät tiedot siirtämisestä ennen siirtämismenettelyä ja sen
aikana ja myös välittömästi sen jälkeen. Loppukäyttäjiä
ei saa vaihtaa toiselle palveluntarjoajalle vastoin heidän tahtoaan.
5.
Loppukäyttäjien sopimusten, jotka ne ovat tehneet
siirtävien yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien kanssa, on lakattava
olemasta voimassa automaattisesti sen jälkeen, kun vaihto on suoritettu. Siirtävien sähköisen viestinnän tarjoajien on
palautettava kaikki jäljellä oleva saldo niille kuluttajille, jotka käyttävät
ennalta maksettuja palveluja.
6.
Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat, jotka aiheuttavat
viivästyksiä tai väärinkäytöksiä vaihtamisen yhteydessä, muun muassa jättämällä
siirtämisen edellyttämiä tietoja antamatta ajoissa, ovat velvollisia
suorittamaan korvauksia loppukäyttäjille, joihin tällaiset viivytykset tai
väärinkäytökset kohdistuvat.
7.
Jos loppukäyttäjällä, joka vaihtaa
internet-liityntäpalvelujen tarjoajaa, on siirtävän palveluntarjoajan antama
sähköpostiosoite, viimeksi mainitun on loppukäyttäjän pyynnöstä
jälkeenlähetettävä maksutta loppukäyttäjän ilmoittamaan sähköpostiosoitteeseen
kaikki loppukäyttäjän edelliseen sähköpostiosoitteeseen osoitetut
sähköpostiviestit 12 kuukauden ajan. Tähän on
sisällyttävä kaikille sähköpostin lähettäjille lähetettävä automaattinen
vastausviesti, joka ilmoittaa heille loppukäyttäjän uudesta
sähköpostiosoitteesta. Loppukäyttäjällä on
oltava mahdollisuus pyytää, ettei uutta sähköpostiosoitetta saa paljastaa
automaattisessa vastausviestissä.
Ensimmäisen 12
kuukauden ajanjakson jälkeen siirtävän yleisen sähköisen viestinnän tarjoajan
on annettava loppukäyttäjälle mahdollisuus jatkaa sähköpostiviestien
jälkeenlähettämistä, tarvittaessa maksua vastaan. Siirtävä
yleisen sähköisen viestinnän tarjoaja ei saa antaa loppukäyttäjän alkuperäistä
sähköpostiosoitetta toiselle loppukäyttäjälle ennen kuin sopimuksen
irtisanomisesta on kulunut kaksi vuotta eikä missään tapauksessa sinä aikana,
joksi sähköpostiviestien jälkeenlähettämistä on pidennetty.
8.
Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat määrätä
yleisistä menettelyistä vaihtamista ja siirtämistä varten, myös
palveluntarjoajille langetettavista asianmukaisista seuraamuksista ja
loppukäyttäjille suoritettavista korvauksista. Niiden
on otettava huomioon tarvittava loppukäyttäjien suoja koko vaihtoprosessin ajan
ja tarve varmistaa prosessin tehokkuus.
VI luku
Organisatoriset ja loppusäännökset
31 artikla – Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on
säädettävä tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista
seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten
on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden
on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle viimeistään
1 päivänä heinäkuuta 2016 ja ilmoitettava sille viipymättä niitä
koskevista myöhemmistä muutoksista.
Eurooppalaisten
sähköisen viestinnän tarjoajien osalta seuraamukset on määrättävä II luvun
mukaisesti ottaen huomioon kansallisten sääntelyviranomaisten toimivalta koti-
ja vastaanottavissa jäsenvaltioissa.
32 artikla – Säädösvallan siirtäminen
1.
Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä
tässä artiklassa säädetyin edellytyksin.
2.
Siirretään 17 artiklan 2 kohdassa ja 19 artiklan 5
kohdassa tarkoitettu valta antaa delegoituja säädöksiä komissiolle
määräämättömäksi ajaksi [tämän asetuksen voimaantulopäivästä alkaen].
3.
Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa
peruuttaa 17 artiklan 2 kohdassa ja 19 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun
säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä
lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana
päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai
jonakin myöhempänä, päätöksessä mainittuna päivänä. Päätös
ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.
4.
Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen,
komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja
neuvostolle.
5.
Edellä olevien 17 artiklan 2 kohdan ja 19 artiklan 5
kohdan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan
parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun
asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle,
ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto
ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne
eivät vastusta säädöstä. Euroopan
parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella
kuukaudella.
33 artikla – Komiteamenettely
1.
Komissiota avustaa direktiivin 2002/21/EY 22 artiklan
1 kohdalla perustettu viestintäkomitea. Komitea
on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.

2. Kun viitataan tähän kohtaan,
sovelletaan asetuksen (EU) N:o 182/2011 5 artiklaa.
34 artikla – Muutokset direktiiviin
2002/20/EY
Poistetaan 3
artiklan 2 kohdan toinen alakohta.
35 artikla – Muutokset direktiiviin
2002/21/EY
Muutetaan
direktiivi 2002/21/EY seuraavasti:
1)
Lisätään 1 artiklaan 6 kohta seuraavasti:
ʻTätä direktiiviä ja erityisdirektiivejä on tulkittava
ja sovellettava yhdessä asetuksen N:o [XX/2014] säännösten kanssa.ʼ
2)
Muutetaan 7 a artikla seuraavasti:
–
a) korvataan 1 kohdan ensimmäinen alakohta
seuraavasti:
ʻ1. Kun 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla aiotulla
toimenpiteellä pyritään asettamaan, muuttamaan tai poistamaan toimijaa koskeva
velvoite soveltaen tämän direktiivin 16 artiklaa yhdessä direktiivin 2002/19/EY
(käyttöoikeusdirektiivi) 5 ja 9–13 artiklan sekä direktiivin 2002/22/EY
(yleispalveludirektiivi) 17 artiklan kanssa, komissio voi tämän direktiivin 7
artiklan 3 kohdassa säädetyn yhden kuukauden määräajan kuluessa ilmoittaa
asianomaiselle kansalliselle sääntelyviranomaiselle ja yhteistyöelimelle syyt,
joiden vuoksi se katsoo, että toimenpide-ehdotus muodostaisi esteen
sisämarkkinoille, tai epäilee vakavasti ehdotuksen yhteensopivuutta unionin
oikeuden kanssa ottaen soveltuvin osin huomioon mahdolliset tämän direktiivin
19 artiklan 1 kohdan nojalla annetut suositukset tämän direktiivin ja erityisdirektiivien
yksittäisten säännösten soveltamisen yhdenmukaistamisesta. Tällöin
toimenpide-ehdotuksen hyväksymistä on lykättävä vielä kolmella kuukaudella
komission ilmoituksesta.ʼ
–
b) korvataan 2 kohta seuraavasti:
ʻ2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun kolmen kuukauden
määräajan kuluessa komissio, yhteistyöelin ja asianomainen kansallinen
sääntelyviranomainen tekevät läheistä yhteistyötä yksilöidäkseen 8 artiklassa
säädettyjen tavoitteiden kannalta asianmukaisimman ja tehokkaimman toimenpiteen
ottaen samalla huomioon markkinatoimijoiden näkemykset sekä tarpeen kehittää
johdonmukaista sääntelykäytäntöä. Kun aiotulla toimenpiteellä pyritään
asettamaan, muuttamaan tai poistamaan asetuksessa [XXX/2014] tarkoitettua
eurooppalaista sähköisen viestinnän tarjoajaa koskeva velvoite vastaanottavassa
jäsenvaltiossa, myös kotijäsenvaltion kansallinen sääntelyviranomainen voi
osallistua yhteistyöprosessiin.ʼ
–
c) lisätään 5 kohtaan aa alakohta seuraavasti:
ʻ aa) tehdä
päätöksen, jolla asianomaista kansallista sääntelyviranomaista vaaditaan
perumaan toimenpide-ehdotus, ja antaa yksityiskohtaisia ehdotuksia sen
muuttamisesta, jos aiotulla toimenpiteellä pyritään asettamaan, muuttamaan tai
poistamaan asetuksessa [XXX/2014] tarkoitettua eurooppalaista sähköisen
viestinnän tarjoajaa koskeva velvoite.ʼ
–
d) lisätään 6 kohtaan alakohta seuraavasti:
ʻEdellä olevaa 7 artiklan 6 kohtaa sovelletaan silloin
kun komissio tekee päätöksen 5 kohdan aa alakohdan mukaisesti ʼ.
3) Muutetaan 15
artikla seuraavasti:
–
a) lisätään 1 kohdan ensimmäisen ja toisen
alakohdan väliin alakohta seuraavasti:
ʻArvioidessaan,
saattavatko tietyt markkinat ominaisuuksiensa perusteella edellyttää
ennakkosääntelyvelvoitteiden asettamista ja sen vuoksi sisällyttämistä
suositukseen, komissio ottaa huomioon erityisesti tarpeen lähentää sääntelyä
koko unionissa, tarpeen edistää tehokasta investointia ja innovointia
loppukäyttäjien ja unionin talouden globaalin kilpailukyvyn hyödyksi, kyseisten
markkinoiden merkityksen sekä muita tekijöitä, kuten vähittäistasolla vallitsevan
infrastruktuuripohjaisen kilpailun ja loppukäyttäjille tarjottavien tuotteiden
hintaan, valikoimaan ja laatuun kohdistuvan kilpailun. Komissio ottaa huomioon
kaikki asian kannalta olennaiset kilpailupaineet riippumatta siitä, katsotaanko
verkot, palvelut tai sovellukset, joiden taholta tällaiset kilpailupaineet
tulevat, sähköisiksi viestintäverkoiksi, sähköisiksi viestintäpalveluiksi tai
muuntyyppisiksi, loppukäyttäjän näkökulmasta verrannollisiksi palveluiksi tai
sovelluksiksi, määrittääkseen, täyttyvätkö kaikki seuraavat kolme kriteeriä
joko yleisesti unionissa tai merkittävässä osassa sitä:
a) markkinoille
tulolle on suuria ja pysyväisluonteisia rakenteellisia, oikeudellisia tai
sääntelyllisiä esteitä;
b)
markkinarakenne ei ole omiaan johtamaan todelliseen kilpailuun
merkityksellisellä aikavälillä, kun otetaan huomioon markkinoilletulon esteiden
taustalla oleva infrastruktuuripohjaisen ja muun kilpailun tila;
c) pelkän
kilpailuoikeuden soveltaminen ei riitä korjaamaan todettua markkinaongelmaa tai
ongelmia.
–
b) lisätään 3 kohtaan alakohta seuraavasti:
ʻKäyttäessään
valtuuksiaan 7 artiklan mukaisesti komissio tarkistaa, täyttyvätkö kaikki 1
kohdassa mainitut kriteerit tarkasteltaessa unionin oikeuden yhteensopivuutta
sellaisen toimenpide-ehdotuksen kanssa, jonka mukaan
a) tietyt
markkinat, joita ei ole yksilöity suosituksessa, edellyttävät ominaisuuksiensa
perusteella sääntelyllisten velvoitteiden asettamista erityisissä kansallisissa
olosuhteissa; tai
b)
suosituksessa yksilöidyt markkinat eivät edellytä sääntelyä erityisissä
kansallisissa olosuhteissa.ʼ
4) Muutetaan 19
artiklan ensimmäinen kohta seuraavasti:
Jos komissio
toteaa, että eroavaisuudet kansallisten sääntelyviranomaisten tavoissa panna
täytäntöön tässä direktiivissä, erityisdirektiiveissä ja asetuksessa N:o
[XX/2014] määritettyjä sääntelytehtäviä voivat luoda esteen sisämarkkinoille,
komissio voi yhteistyöelimen lausunnon mahdollisimman tarkasti huomioon ottaen
antaa suosituksen tai tehdä päätöksen tämän direktiivin, erityisdirektiivien ja
asetuksen N:o [XX/2014] säännösten soveltamisen yhdenmukaistamisesta 8
artiklassa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta tämän direktiivin 9 artiklan ja direktiivin 2002/20/EY
(valtuutusdirektiivi) 6 ja 8 artiklan soveltamista.
36 artikla – Muutokset direktiiviin
2002/22/EY
1. Muutetaan 1
päivästä heinäkuuta 2016 alkaen direktiivi 2002/22/EY seuraavasti:
1)
Poistetaan 1 artiklan 3 kohdan ensimmäinen virke.
2)
Poistetaan 20, 21, 22 ja 30 artikla.
2.
Jäsenvaltioiden on pidettävä 1 päivään heinäkuuta 2016 voimassa kaikki toimenpiteet,
joilla 1 kohdassa tarkoitetut säännökset on saatettu osaksi kansallista
lainsäädäntöä.
37 artikla – Muutokset asetukseen (EU) N:o
531/2012
Muutetaan asetus (EU) N:o 531/2012
seuraavasti:
1) Lisätään 1
artiklan 1 kohtaan kolmas alakohta seuraavasti:
ʻTätä
asetusta sovelletaan sellaisille loppukäyttäjille unionissa tarjottaviin
verkkovierailupalveluihin, joiden kotimaan operaattori on yleisen sähköisen
viestinnän tarjoaja jäsenvaltiossa.ʼ
2) Lisätään 2
artiklan 2 kohtaan r alakohta seuraavasti:
ʻ r) ’kahden- tai monenvälisellä
verkkovierailusopimuksella’ tarkoitetaan yhtä tai useampaa
verkkovierailuoperaattoreiden välistä kaupallista tai teknistä sopimusta, joka
mahdollistaa kotiverkon kattavuuden virtuaalisen laajentamisen ja sen, että
kukin verkkovierailuoperaattori voi kestävästi tarjota säänneltyjä
vähittäistason verkkovierailupalveluja samalla hintatasolla niiden tarjoamien
kotimaisten matkaviestintäpalvelujen kanssa.ʼ
3) Lisätään 4
artiklaan 7 kohta seuraavasti:
ʻ7. Tätä artiklaa ei sovelleta verkkovierailuoperaattoreihin,
jotka tarjoavat säänneltyjä vähittäistason verkkovierailupalveluja 4 a artiklan
mukaisesti.ʼ
4) Lisätään 4 a
artikla seuraavasti:
ʻ4 a artikla
1. Tätä artiklaa sovelletaan
verkkovierailuoperaattoreihin, jotka
a) soveltavat
oletusarvoisesti ja kaikissa vähittäistason palvelupaketeissaan, jotka
sisältävät säänneltyjä verkkovierailupalveluja, sovellettavaa kotimaisten
palvelujen hintaa sekä kotimaisiin palveluihin että säänneltyjen
verkkovierailupalveluihin kaikkialla unionissa samalla tavoin kuin jos
säännellyt verkkovierailupalvelut kulutettaisiin kotiverkossa; ja
b) varmistavat
joko omien verkkojensa avulla tai muiden verkkovierailuoperaattoreiden kanssa
tehtyjen kahden- tai monenvälisten verkkovierailusopimusten avulla, että ainakin
yksi verkkovierailuoperaattori kaikissa jäsenvaltioissa täyttää a alakohdan
vaatimukset.
2. Tämän artiklan 1, 6 ja 7 kohta
eivät estä verkkovierailuoperaattoria rajoittamasta säänneltyjen vähittäistason
verkkovierailupalvelujen kulutusta, josta peritään sovellettava kotimaisten
palvelujen hinta, viittaamalla kohtuullisen käytön kriteeriin. Kohtuullisen käytön kriteeriä on sovellettava
siten, että kuluttajat, jotka käyttävät kyseisen verkkovierailuoperaattorin eri
kotimaisia vähittäistason palvelupaketteja, pystyvät luotettavasti toisintamaan
omaan kotimaiseen vähittäistason palvelupakettiinsa liittyvän tyypillisen
kotimaisen kulutusmallinsa matkustaessaan ajoittain unionissa. Tätä mahdollisuutta hyödyntävän
verkkovierailuoperaattorin on julkaistava asetuksen N:o XXX/2014 25 artiklan 1
kohdan b alakohdan mukaisesti ja sisällytettävä sopimuksiinsa mainitun
asetuksen 26 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti yksityiskohtaiset
määrälliset tiedot siitä, miten kohtuullisen käytön kriteeriä sovelletaan, viittaamalla
kulloisenkin vähittäistason palvelupaketin tärkeimpiin hinnoittelua, määrää tai
muita tekijöitä koskeviin parametreihin.
BEREC vahvistaa
viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2014 sidosryhmiä kuultuaan ja tiiviissä
yhteistyössä komission kanssa yleiset suuntaviivat siitä, miten kohtuullisen
käytön kriteeriä sovelletaan tätä artiklaa hyödyntävien
verkkovierailuoperaattoreiden tarjoamiin vähittäistason sopimuksiin. BEREC kehittää tällaisia suuntaviivoja pyrkien
ensimmäisessä alakohdassa esitettyyn yleiseen tavoitteeseen ja ottaen huomioon
erityisesti hinnoittelu- ja kulutusmallien kehityksen jäsenvaltioissa, kotimaan
hintatasojen lähentymisasteen unionissa, kotimaisten palvelujen tasolle
hinnoitellun verkkovierailun mahdollisen havaittavan vaikutuksen näiden
hintojen kehitykseen sekä tukkutason verkkovierailuhintojen kehityksen
verkkovierailuoperaattoreiden välisessä epätasapainoisessa liikenteessä.
Toimivaltaisen
kansallisen sääntelyviranomaisen on seurattava ja valvottava kohtuullisen
käytön kriteerien soveltamista ottaen mahdollisimman tarkasti huomioon BERECin
yleiset suuntaviivat sen jälkeen, kun ne on hyväksytty, ja varmistettava, ettei
sovelleta kohtuuttomia ehtoja.
3. Tätä artiklaa hyödyntävän
verkkovierailuoperaattorin palvelemat yksittäiset loppukäyttäjät voivat omasta
pyynnöstään tietoisesti ja nimenomaisesti luopua edusta, jonka säänneltyihin
verkkovierailupalveluihin sovellettava kotimainen hinta tuo tietyssä
vähittäistason palvelupaketissa, vastineeksi muista kyseisen operaattorin
tarjoamista eduista. Verkkovierailuoperaattorin
on muistutettava kyseisiä loppukäyttäjiä tällöin menetettävien
verkkovierailuetujen luonteesta. Kansallisten
sääntelyviranomaisten on seurattava erityisesti, harjoittavatko tätä artiklaa
hyödyntävät verkkovierailuoperaattorit liiketoimintakäytäntöjä, jotka johtavat
oletusarvoisen järjestelyn kiertämiseen.
4. Jäljempänä 8, 10 ja 13 artiklassa
vahvistettuja säänneltyjä vähittäistason verkkovierailuhintoja ei sovelleta
tätä artiklaa hyödyntävän verkkovierailuoperaattorin tarjoamiin
verkkovierailupalveluihin, sikäli kuin niistä perittävät maksut ovat
sovellettavien kotimaisista palveluista perittävien hintojen tasolla.
Jos tätä
artiklaa hyödyntävän verkkovierailuoperaattorin soveltamat maksut, jotka
peritään säänneltyjen verkkovierailupalvelujen kulutuksesta sen ylittäessä
näiden palvelujen kohtuullisen käytön 2 kohdan mukaisesti, poikkeavat
sovellettavasta kotimaisten palvelujen maksusta tai jos yksittäinen
loppukäyttäjä nimenomaisesti luopuu säännellyistä verkkovierailupalveluista
perittävien kotimaisten palvelujen hintojen tuomasta edusta 3 kohdan
mukaisesti, kyseisistä säännellyistä verkkovierailupalveluista perittävät
maksut eivät saa ylittää 8, 10 ja 13 artiklassa vahvistettuja vähittäistason
verkkovierailumaksuja.
5. Verkkovierailuoperaattorin, joka
haluaa hyödyntää tätä artiklaa, on ilmoitettava antamansa vakuutus ja
mahdolliset kahden- tai monenväliset sopimukset, joiden avulla se täyttää 1
kohdan edellytykset, ja niihin myöhemmin tehtävät muutokset BERECin virastoon. Ilmoituksen tekevän verkkovierailuoperaattorin on
sisällytettävä ilmoitukseensa todisteet siitä, että ilmoitettavien kahden- tai
monenvälisten verkkovierailusopimusten sopimuskumppanit hyväksyvät ilmoituksen.

6. Tätä artiklaa sovelletaan 1 päivän
heinäkuuta 2014 ja 30 päivän kesäkuuta 2016 välisenä aikana
verkkovierailuoperaattoreihin, jotka eivät täytä 1 kohdassa esitettyjä
edellytyksiä, jos seuraavat ehdot täyttyvät:
a) verkkovierailuoperaattori ilmoittaa
antamansa vakuutuksen ja mahdolliset kahden- tai monenväliset
verkkovierailusopimukset BERECin virastoon 5 artiklan mukaisesti viitaten
erityisesti tähän kohtaan;
b)
verkkovierailuoperaattori varmistaa joko omien verkkojensa avulla tai muiden
verkkovierailuoperaattoreiden kanssa tehtyjen kahden- tai monenvälisten
verkkovierailusopimusten avulla, että c, d ja e alakohdan ehdot täyttyvät
ainakin 17 jäsenvaltiossa, joiden osuus on 70 prosenttia unionin väestöstä;
c)
verkkovierailuoperaattori ja mahdolliset b alakohdassa tarkoitetut
sopimuskumppanit kukin sitoutuvat asettamaan saataville ja tarjoamaan
aktiivisesti viimeistään 1 päivästä heinäkuuta 2014 tai ilmoituksen
päivämäärästä sen mukaan, kumpi ajankohta on myöhäisempi, vähintään yhden
vähittäistason palvelupaketin, johon liittyvän tariffivaihtoehdon mukaan
sovellettavaa kotimaisten palvelujen hintaa sovelletaan sekä kotimaisiin
palveluihin että säänneltyihin verkkovierailupalveluihin kaikkialla unionissa
samalla tavoin kuin jos säännellyt verkkovierailupalvelut kulutettaisiin
kotiverkossa;
d) verkkovierailuoperaattori
ja mahdolliset b alakohdassa tarkoitetut sopimuskumppanit kukin sitoutuvat
asettamaan saataville ja tarjoamaan aktiivisesti viimeistään 1 päivästä
heinäkuuta 2015 tai ilmoituksen päivämäärästä sen mukaan, kumpi ajankohta on
myöhäisempi, tällaisia tariffivaihtoehtoja vähittäistason palvelupaketeissa,
joita kyseisen vuoden tammikuun 1 päivänä käytti vähintään 50 prosenttia niiden
omasta asiakaskunnasta;
e)
verkkovierailuoperaattori ja mahdolliset b alakohdassa tarkoitetut
sopimuskumppanit kukin sitoutuvat noudattamaan 1 kohdan b alakohtaa viimeistään
1 päivästä heinäkuuta 2016 kaikissa vähittäistason palvelupaketeissaan.
Tätä artiklaa
hyödyntävä verkkovierailuoperaattori ja mahdolliset b alakohdassa tarkoitetut
sopimuskumppanit voivat d alakohdassa tarkoitetun sitoumuksen sijasta sitoutua
1 päivästä heinäkuuta 2015 tai ilmoituksen päivämäärästä sen mukaan, kumpi
ajankohta on myöhäisempi, siihen, että mahdolliset sen eri vähittäistason
palvelupaketeissa verkkovierailusta perittävät lisämaksut, jotka tulevat
sovellettavan kotimaisten palvelujen hinnan lisäksi, eivät yhteenlaskettuina
ylitä 50:tä prosenttia näissä palvelupaketeissa 1 päivänä tammikuuta 2015
sovellettavista lisämaksuista, riippumatta siitä, lasketaanko tällaiset
lisämaksut yksikköperusteisesti, kuten puheminuutteina tai megatavuina, vai
kestoperusteisesti, kuten verkkovierailupäivinä tai -viikkoina, vaiko jollain
muulla tavalla tai eri tapoja yhdistämällä. Tähän
kohtaan vetoavien verkkovierailuoperaattoreiden on osoitettava kansalliselle
sääntelyviranomaiselle noudattavansa kyseistä 50 prosentin alentamisvaatimusta
ja esitettävä kaikki tarvittava näyttö, jota niiltä pyydetään.
Kun tätä
artiklaa hyödyntävä verkkovierailuoperaattori ilmoittaa antamansa vakuutuksen
ja mahdolliset kahden- tai monenväliset verkkovierailusopimukset BERECin
virastoon ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti ja kuuluu näin ollen
tämän kohdan soveltamisalaan, ilmoituksen tekevän verkkovierailuoperaattorin ja
mahdollisten b alakohdassa tarkoitettujen sopimuskumppaneiden on kunkin
sitouduttava noudattamaan ensimmäisen alakohdan c, d ja e alakohdan mukaisesti
antamiaan sitoumuksia, mukaan lukien mahdollinen ensimmäisen alakohdan d
alakohdassa tarkoitetun sitoumuksen sijasta annettava sitoumus, vähintään 1 päivään
heinäkuuta 2018.
7. Tätä artiklaa sovelletaan 1 päivän
heinäkuuta 2014 ja 30 päivän kesäkuuta 2016 välisenä aikana
verkkovierailuoperaattoreihin, jotka eivät täytä 1 kohdassa esitettyjä
edellytyksiä, jos seuraavat ehdot täyttyvät:
a)
verkkovierailuoperaattori ilmoittaa antamansa vakuutuksen ja mahdolliset
kahden- tai monenväliset verkkovierailusopimukset BERECin virastoon 5 artiklan
mukaisesti viitaten erityisesti tähän kohtaan;
b)
verkkovierailuoperaattori varmistaa joko omien verkkojensa avulla tai muiden
verkkovierailuoperaattoreiden kanssa tehtyjen kahden- tai monenvälisten
verkkovierailusopimusten avulla, että 1 kohdan a alakohdan ehdot täyttyvät
ainakin 10 jäsenvaltiossa, joiden osuus on 30 prosenttia unionin väestöstä,
viimeistään 1 päivästä heinäkuuta 2014 tai ilmoituksen päivämäärästä sen
mukaan, kumpi ajankohta on myöhäisempi;
c)
verkkovierailuoperaattori varmistaa joko omien verkkojensa avulla tai muiden
verkkovierailuoperaattoreiden kanssa tehtyjen kahden- tai monenvälisten
verkkovierailusopimusten avulla, että 1 kohdan a alakohdan ehdot täyttyvät
ainakin 14 jäsenvaltiossa, joiden osuus on 50 prosenttia unionin väestöstä,
viimeistään 1 päivästä heinäkuuta 2015 tai ilmoituksen päivämäärästä sen
mukaan, kumpi ajankohta on myöhäisempi;
d) verkkovierailuoperaattori
varmistaa joko omien verkkojensa avulla tai muiden
verkkovierailuoperaattoreiden kanssa tehtyjen kahden- tai monenvälisten
verkkovierailusopimusten avulla, että 1 kohdan a alakohdan ehdot täyttyvät
ainakin 17 jäsenvaltiossa, joiden osuus on 70 prosenttia unionin väestöstä,
viimeistään 1 päivästä heinäkuuta 2016.
Kun tätä
artiklaa hyödyntävä verkkovierailuoperaattori ilmoittaa antamansa vakuutuksen
ja mahdolliset kahden- tai monenväliset verkkovierailusopimukset BERECin
virastoon ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti ja kuuluu näin ollen
tämän kohdan soveltamisalaan, ilmoituksen tekevän verkkovierailuoperaattorin ja
mahdollisten b alakohdassa tarkoitettujen sopimuskumppaneiden on kunkin
sitouduttava noudattamaan antamiaan sitoumuksia noudattaa 1 kohdan a alakohdan
ehtoja vähintään 1 päivään heinäkuuta 2018.
8. Verkkovierailuoperaattoreiden on
neuvoteltava vilpittömässä mielessä järjestelyistä kahden- tai monenvälisten
verkkovierailusopimusten tekemiseksi tasapuolisin ja kohtuullisin ehdoin ottaen
huomioon, että tällaisten muiden verkkovierailuoperaattoreiden kanssa tehtävien
sopimusten tavoitteena on mahdollistaa kotiverkon kattavuuden virtuaalinen
laajentaminen ja se, että kukin tätä artiklaa hyödyntävä
verkkovierailuoperaattori voi kestävästi tarjota säänneltyjä vähittäistason
verkkovierailupalveluja samalla hintatasolla niiden tarjoamien kotimaisten
matkaviestintäpalvelujen kanssa.
9. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa
säädetään, tätä artiklaa sovelletaan 1 päivän heinäkuuta 2016 jälkeen tätä
artiklaa hyödyntäviin verkkovierailuoperaattoreihin, jos ne voivat osoittaa
pyrkineensä vilpittömässä mielessä tekemään kahden- tai monenvälisiä
verkkovierailusopimuksia tai laajentamaan niitä tasapuolisin ja kohtuullisin
ehdoin kaikkiin jäsenvaltioihin, joissa ne eivät vielä täytä 1 kohdan
vaatimuksia, mutta eivät ole löytäneet verkkovierailuoperaattoria kahden- tai
monenväliseen verkkovierailusopimukseen yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa,
edellyttäen että 6 kohdan b alakohdassa tarkoitettu vähimmäiskattavuutta
koskeva ehto täyttyy ja kaikkia muita sovellettavia tämän artiklan säännöksiä
noudatetaan. Näissä tapauksissa tätä artiklaa
hyödyntävien verkkovierailuoperaattoreiden on edelleen pyrittävä kohtuullisin
ehdoin tekemään verkkovierailusopimus edustusta vailla olevista jäsenvaltioista
tulevan verkkovierailuoperaattorin kanssa.
10. Jos vaihtoehtoiselle
verkkovierailuoperaattorille on jo myönnetty oikeus palvella kotimaan
operaattorin asiakkaita 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja se on tehnyt tarvittavat
investoinnit näiden asiakkaiden palvelemiseksi, 4 artiklan 7 kohtaa ei
sovelleta tällaiseen kotimaan operaattoriin kolmen vuoden siirtymäkauden
aikana. Siirtymäkausi ei vaikuta tarpeeseen
noudattaa mahdollista pidempää vaihtoehtoisen verkkovierailuoperaattorin kanssa
sovittua sopimuksen voimassaoloaikaa.
11. Tämä artikla ei rajoita unionin
kilpailusääntöjen soveltamista kahden- ja monenvälisiin verkkovierailusopimuksiin.ʼ
5) Muutetaan 8
artiklan 2 kohta seuraavasti:
a) korvataan
ensimmäinen alakohta seuraavasti:
ʻ2. Euroäänipuhelutariffin vähittäishinta (ilman
arvonlisäveroa), jonka verkkovierailuoperaattori voi periä
verkkovierailuasiakkaaltaan säännellyn verkkovierailupuhelun tarjoamisesta, saa
1 päivästä heinäkuuta 2013 vaihdella verkkovierailupuheluittain, mutta se saa
soitettujen puhelujen osalta olla enintään 0,24 euroa minuutilta ja
vastaanotettujen puhelujen osalta enintään 0,07 euroa minuutilta. Soitettujen puhelujen vähittäistason enimmäishinta
alenee 0,19 euroon 1 päivänä heinäkuuta 2014. Heinäkuun
1 päivästä 2014 alkaen verkkovierailuoperaattorit eivät saa periä
verkkovierailuasiakkailtaan mitään maksua vastaanotetuista puheluista, sanotun
kuitenkaan rajoittamatta toimenpiteitä virheellisen tai vilpillisen käytön
estämiseksi. Nämä euroäänipuhelutariffin
vähittäistason enimmäishinnat ovat voimassa 30 päivään kesäkuuta 2017, sanotun
kuitenkaan rajoittamatta 19 artiklan soveltamista.
b) korvataan
kolmas alakohta seuraavasti:
ʻKunkin
verkkovierailuoperaattorin on laskutettava verkkovierailuasiakkaitaan
sekuntipohjaisesti kaikista säännellyistä verkkovierailupuheluista, joihin
sovelletaan euroäänipuhelutariffia.ʼ
6) Lisätään 14
artiklaan 1a kohta seuraavasti:
ʻ1a. Jos säänneltyjen vähittäistason
verkkovierailupalvelujen kulutusta, josta peritään sovellettava kotimaisten
palvelujen hinta, rajoitetaan kohtuullisen käytön kriteeriin viitaten 4 a
artiklan 2 kohdan mukaisesti, verkkovierailuoperaattoreiden on annettava
verkkovierailuasiakkaille varoitus, kun verkkovierailupuhelujen ja
-tekstiviestien kulutus on saavuttanut kohtuullisen käytön rajan, ja
samanaikaisesti yksilölliset perushintatiedot verkkovierailuhinnoista, joita
sovelletaan kotimaan palvelujen hinnan tai palvelupaketin ulkopuolella
soitettaviin puheluihin tai lähetettäviin tekstiviesteihin tämän artiklan 1
kohdan toisen, neljännen ja viidennen alakohdan mukaisesti.ʼ
7) Lisätään 15
artiklaan 2a kohta seuraavasti:
ʻ2a. Jos
säänneltyjen vähittäistason verkkovierailupalvelujen kulutusta, josta peritään
sovellettava kotimaisten palvelujen hinta, rajoitetaan kohtuullisen käytön
kriteeriin viitaten 4 a artiklan 2 kohdan mukaisesti,
verkkovierailuoperaattoreiden on annettava verkkovierailuasiakkaille varoitus,
kun verkkovierailudatapalvelujen kulutus on saavuttanut kohtuullisen käytön
rajan, ja samanaikaisesti yksilölliset perushintatiedot
verkkovierailuhinnoista, joita sovelletaan verkkovierailudataan kotimaan
palvelujen hinnan tai palvelupaketin ulkopuolella tämän artiklan 2 kohdan
mukaisesti.ʼ Tämän artiklan 3 kohtaa sovelletaan
verkkovierailudatapalveluihin, jotka kulutetaan 4 a artiklan 2 kohdassa
tarkoitettujen sovellettavien kotimaisten palvelujen hintojen tai
palvelupakettien ulkopuolella.ʼ
8) Muutetaan 19
artikla seuraavasti:
a) Muutetaan 1
kohta seuraavasti:
i) korvataan
ensimmäinen virke seuraavasti:
ʻKomissio
tarkastelee uudelleen tämän asetuksen toimivuutta ja antaa julkisen kuulemisen
jälkeen siitä kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään
31 päivänä joulukuuta 2016.ʻ
ii) korvataan g
alakohta seuraavasti:
ʻ g) missä
määrin 3 ja 4 artiklassa säädettyjen rakenteellisten toimenpiteiden ja 4 a
artiklassa säädetyn vaihtoehtoisen järjestelmän toteuttaminen on tuottanut
tuloksia kilpailun kehittämisessä verkkovierailupalvelujen sisämarkkinoilla
pyrittäessä siihen, ettei verkkovierailutariffien ja kotimaan tariffien välillä
ole käytännössä eroa;ʼ
iii) lisätään i
alakohta seuraavasti:
i) missä määrin se, että verkkovierailuoperaattorit
soveltavat kotimaisten palvelujen hintaa sekä kotimaisiin
palveluihin että säänneltyihin verkkovierailupalveluihin kaikkialla unionissa,
on vaikuttanut havaittavasti kotimaisten vähittäishintojen
kehitykseen.
b) Muutetaan 2
kohta seuraavasti:
i) Korvataan
ensimmäinen virke seuraavasti:
ʻJos
kertomus osoittaa, ettei kussakin jäsenvaltiossa vähintään yksi
verkkovierailuoperaattori tarjoa kaikissa vähittäistason palvelupaketeissa
kohtuullisen käytön tariffivaihtoehtoja, joissa kotimaisten palvelujen hintaa
sovelletaan sekä kotimaisiin että säänneltyihin verkkovierailupalveluihin, tai
että vaihtoehtoisten verkkovierailuoperaattoreiden tarjoukset eivät ole tuoneet
kaikkialla unionissa helposti kuluttajien saataville olennaisesti vastaavia
vähittäistason verkkovierailutariffeja, komissio tekee samaan päivämäärään
mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle asiaankuuluvat ehdotukset, jotta
tilanne voidaan korjata ja varmistaa, ettei kansallisten ja
verkkovierailutariffien välillä ole eroa sisämarkkinoilla.ʼ
ii) Korvataan d
alakohta seuraavasti:
ʻ d)
vaihtaa 7, 9 ja 12 artiklassa säädettyjen tukkutason enimmäishintojen
voimassaolon kestoa tai laskea niiden tasoa, jotta voidaan parantaa kaikkien
verkkovierailuoperaattoreiden mahdollisuuksia tarjota vähittäistason
palvelupaketeissaan kohtuullisen käytön tariffivaihtoehtoja, joissa
sovellettavaa kotimaisten palvelujen hintaa sovelletaan sekä kotimaisiin
palveluihin että säänneltyihin verkkovierailupalveluihin samalla tavoin kuin
jos viimeksi mainitut kulutettaisiin kotiverkossa.ʼ
38 artikla – Muutokset asetukseen (EC) N:o
1211/2009
Muutetaan
asetus (EC) N:o 1211/2009 seuraavasti:
1) Korvataan 1
artiklan 2 kohta seuraavasti:
ʻ2. Yhteistyöelimen toiminta kuuluu direktiivin
2002/21/EY (puitedirektiivi) ja direktiivien 2002/19/EY, 2002/20/EY, 2002/22/EY
ja 2002/58/EY (erityisdirektiivit) sekä asetusten
(EU) N:o 531/2012 ja N:o XX/2014 soveltamisalaan.
2) Poistetaan 4
artiklan 4 ja 5 kohta.
3) Lisätään
4 a artikla seuraavasti:
ʻ4 a artikla — Puheenjohtajan nimittäminen ja tehtävät
1. Sääntelyneuvostoa edustaa
puheenjohtaja, joka on kokopäivätoiminen riippumaton ammattihenkilö.
Puheenjohtaja
nimitetään viraston väliaikaisena toimihenkilönä muuhun henkilöstöön
sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a kohdan mukaisesti.
Puheenjohtajan
tehtävänä on valmistella sääntelyneuvoston työtä ja toimia puheenjohtajana
sääntelyneuvoston ja johtokunnan kokouksissa ilman äänioikeutta.
Puheenjohtaja
ei saa pyytää eikä ottaa vastaan ohjeita miltään hallitukselta, kansalliselta
sääntelyviranomaiselta, komissiolta tai muulta julkiselta tai yksityiseltä
taholta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sääntelyneuvoston asemaa
puheenjohtajan tehtäviin nähden.
2. Sääntelyneuvosto nimittää
puheenjohtajan ansioiden, taitojen, sähköisen viestinnän markkinatoimijoita ja
markkinoita koskevan tietämyksen sekä valvontaan ja sääntelyyn liittyvän
kokemuksen perusteella avoimessa valintamenettelyssä.
Sääntelyneuvoston
valitsema ehdokas voidaan ennen nimittämistä kutsua antamaan lausunto Euroopan
parlamentin toimivaltaiselle valiokunnalle ja vastaamaan sen jäsenten
esittämiin kysymyksiin.
Puheenjohtajan
nimittäminen tulee voimaan vasta johtokunnan hyväksynnän jälkeen.
Sääntelyneuvosto
nimittää myös jäsentensä joukosta varapuheenjohtajan, joka hoitaa
puheenjohtajan tehtäviä tämän ollessa estyneenä.
3. Puheenjohtajan toimikausi kestää
kolme vuotta, ja sitä voidaan jatkaa kerran.
4. Puheenjohtajan kolmivuotisen
toimikauden viimeisten yhdeksän kuukauden aikana sääntelyneuvosto arvioi
a)
ensimmäisellä toimikaudella saavutettuja tuloksia ja sitä, miten ne on
saavutettu;
b)
sääntelyneuvoston tehtäviä ja tarpeita tulevina vuosina.
Sääntelyneuvosto
ilmoittaa Euroopan parlamentille, jos se aikoo jatkaa puheenjohtajan
toimikautta. Toimikauden jatkamista edeltävän
kuukauden kuluessa puheenjohtaja voidaan kutsua antamaan lausunto Euroopan
parlamentin toimivaltaiselle valiokunnalle ja vastaamaan sen jäsenten
esittämiin kysymyksiin.
5. Puheenjohtaja voidaan erottaa
tehtävistään ainoastaan sääntelyneuvoston päätöksellä komission ehdotuksesta ja
johtokunnan hyväksynnän jälkeen.
Puheenjohtaja
ei voi estää sääntelyneuvostoa ja johtokuntaa keskustelemasta puheenjohtajaan
liittyvistä kysymyksistä eikä erityisesti tarpeesta erottaa puheenjohtaja, eikä
hän saa osallistua tällaisia asioita koskeviin neuvotteluihin.ʼ
4) Muutetaan 6
artikla seuraavasti:
a) Poistetaan 2
kohdan 4 luetelmakohta.
b) Muutetaan 3
kohta seuraavasti:
ʻ3. Virastossa on
a) sääntelyneuvoston puheenjohtaja
b) johtokunta
c) hallintojohtaja.ʼ
5) Muutetaan 7 artikla seuraavasti:
a) Muutetaan 2 kohta seuraavasti:
ʻ2. Johtokunta nimittää
hallintojohtajan ja tarvittaessa jatkaa hänen toimikauttaan tai erottaa hänet
tehtävistään 8 artiklan mukaisesti. Hallintojohtajaksi nimetty henkilö ei saa
osallistua tällaisen päätöksen valmisteluun eikä sitä koskevaan äänestykseen.
b) Poistetaan 4 kohta.
6) Poistetaan ja korvataan 8 artiklan 2, 3 ja
4 kohta seuraavasti:
ʻ2. Hallintojohtaja nimitetään
viraston väliaikaisena toimihenkilönä muuhun henkilöstöön sovellettavien
palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a kohdan mukaisesti.
3. Sääntelyneuvosto nimittää
hallintojohtajan komission ehdottamien ehdokkaiden luettelosta, joka on
laadittu avointa ja läpinäkyvää valintamenettelyä noudattaen.
Sopimuksen tekemiseksi hallintojohtajan
kanssa virastoa edustaa johtokunnan puheenjohtaja.
Johtokunnan valitsema ehdokas voidaan
kutsua antamaan lausunto Euroopan parlamentin toimivaltaiselle valiokunnalle ja
vastaamaan sen jäsenten esittämiin kysymyksiin.
4. Hallintojohtajan toimikausi on viisi
vuotta. Kyseisen kauden loppuun mennessä komissio tekee arvioinnin, jossa
otetaan huomioon arvio hallintojohtajan tehtävistään suoriutumisesta ja
viraston tulevista tehtävistä ja haasteista.
5. Johtokunta voi jatkaa hallintojohtajan
toimikautta enintään viidellä vuodella komission ehdotuksesta, jossa otetaan
huomioon 4 kohdassa tarkoitettu arviointi.
6. Johtokunta ilmoittaa Euroopan
parlamentille, jos se aikoo jatkaa hallintojohtajan toimikautta. Toimikauden
jatkamista edeltävän kuukauden kuluessa hallintojohtaja voidaan kutsua antamaan
lausunto Euroopan parlamentin toimivaltaiselle valiokunnalle ja vastaamaan sen
jäsenten esittämiin kysymyksiin.
7. Hallintojohtaja, jonka toimikautta on
jatkettu, ei voi osallistua jatketun toimikautensa lopussa toiseen kertaan
samaa toimea koskevaan valintamenettelyyn.
8. Hallintojohtaja voidaan erottaa
ainoastaan johtokunnan päätöksellä komission ehdotuksesta.
9. Johtokunta tekee päätökset
hallintojohtajan nimittämisestä, toimikauden jatkamisesta tai erottamisesta
äänioikeutettujen jäsentensä kahden kolmasosan enemmistöllä.ʼ
7) Muutetaan 9 artiklan 2 kohta seuraavasti:
ʻ2. Hallintojohtaja avustaa
sääntelyneuvoston puheenjohtajaa sääntelyneuvoston, johtokunnan ja
asiantuntijatyöryhmien esityslistojen valmistelemisessa. Hallintojohtaja
osallistuu sääntelyneuvoston ja johtokunnan kokouksiin ilman äänioikeutta.ʼ
8) Muutetaan 10 artikla seuraavasti:
ʻ1. Viraston henkilöstöön, myös
sääntelyneuvoston puheenjohtajaan ja hallintojohtajaan, sovelletaan
henkilöstösääntöjä ja muuhun henkilöstöön sovellettavia palvelussuhteen ehtoja
sekä Euroopan unionin toimielimien näiden henkilöstösääntöjen ja muuhun
henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltamiseksi yhteisellä
sopimuksella antamia sääntöjä.
2. Johtokunta antaa henkilöstösääntöjen ja
muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltamiseksi
tarvittavat täytäntöönpanosäännöt henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti.
3. Johtokunta käyttää viraston henkilöstön
suhteen 4 kohdan mukaisesti toimivaltaa, joka annetaan henkilöstösäännöissä
nimittävälle viranomaiselle ja muuhun henkilöstöön sovellettavissa
palvelussuhteen ehdoissa työsopimusten tekemiseen toimivaltaiselle
viranomaiselle, jäljempänä ’nimittävän viranomaisen toimivalta’.
4. Johtokunta hyväksyy henkilöstösääntöjen
110 artiklan mukaisesti henkilöstösääntöjen 2 artiklan 1 kohtaan ja muuhun
henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 6 artiklaan perustuvan
päätöksen, jolla nimittävän viranomaisen toimivalta siirretään
hallintojohtajalle ja jossa määritellään ehdot, joiden mukaisesti tämän
toimivallan siirto voidaan keskeyttää. Hallintojohtajalla on valtuudet siirtää
tämä toimivalta edelleen.
Jos poikkeukselliset olosuhteet sitä
edellyttävät, johtokunta voi tekemällään päätöksellä tilapäisesti keskeyttää
nimittävän viranomaisen toimivallan siirron hallintojohtajalle ja hänen
toteuttamansa toimivallan edelleensiirron ja käyttää kyseistä toimivaltaa itse
tai siirtää sen jollekin jäsenistään tai jollekulle henkilöstöön kuuluvalle,
joka on muu kuin hallintojohtaja.ʼ
9) Lisätään
10 a artikla seuraavasti:
ʻ10 a
artikla — Lähetetyt kansalliset asiantuntijat ja muu henkilöstö
1. Virasto voi käyttää lähetettyjä
kansallisia asiantuntijoita ja muuta henkilöstöä, joka ei ole viraston
palveluksessa.
2. Johtokunta hyväksyy päätöksen, jossa
vahvistetaan säännöt kansallisten asiantuntijoiden lähettämisestä
virastoon.ʼ
39 artikla – Uudelleentarkastelulauseke
Komissio toimittaa
Euroopan parlamentille ja neuvostolle säännöllisesti kertomukset tämän
asetuksen arvioinnista ja uudelleentarkastelusta. Ensimmäinen kertomus
toimitetaan viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2018. Sen jälkeen kertomukset
toimitetaan neljän vuoden välein. Komissio esittää tarvittaessa ehdotuksia
tämän asetuksen muuttamiseksi ja muiden säädösten yhdenmukaistamiseksi sen
kanssa ottaen erityisesti huomioon tietotekniikassa ja tietoyhteiskunnassa
tapahtuvan kehityksen. Kertomukset julkaistaan.
40 artikla – Voimaantulo
1.
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä
sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
2.
Sitä sovelletaan 1 päivästä heinäkuuta 2014.
Sen 21, 22, 23,
24, 25, 26, 27, 28, 29 ja 30 artiklaa sovelletaan kuitenkin 1 päivästä
heinäkuuta 2016.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan
velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä
Euroopan parlamentin puolesta                    Neuvoston
puolesta
Puhemies                                                       Puheenjohtaja
LIITE I
EUROOPPALAISIA VIRTUAALISIA LAAJAKAISTAVERKKOJEN KÄYTTÖOIKEUSTUOTTEITA
KOSKEVIEN TARJOUSTEN VÄHIMMÄISPARAMETRIT
1. TARJOUS 1 — Kiinteän verkon tukkutason
käyttöoikeustuote, joka tarjotaan seuraavan sukupolven verkoissa Kansainvälisen
standardisoimisjärjestön 7-kerroksisen viestintäprotokollien mallin kerroksessa
2 (”siirtoyhteyskerros”, Data Link Layer) ja joka toiminnallisuudeltaan
vastaa fyysisesti eriytettyjä tilaajayhteyksiä ja jonka luovutuspisteet ovat
tasolla, joka on lähempänä asiakkaan tiloja kuin kansallinen tai alueellinen
taso.
1.1 Verkkoelementit ja niihin liittyvät
tiedot:
a) kuvaus tarjottavista verkon käyttöoikeuksista,
mukaan lukien tekniset ominaisuudet (joissa on myös annettava tietoa verkon
konfiguraatiosta, jos se on tarpeen verkkoon pääsyn hyödyntämiseksi
tehokkaasti);
b) sijaintipaikat, joissa verkkoon pääsy
tarjotaan;
b) sovellettavat verkkoon pääsyä koskevat
tekniset standardit, mukaan lukien käyttörajoitukset ja muut
turvallisuusseikat;
d) luovutuspisteiden ja verkon
liityntäpisteiden (asiakkaan tilat) rajapinnan tekniset eritelmät;
e) verkossa käytettävän laitteiston eritelmät;
ja
f) yhteentoimivuustestien yksityiskohtaiset
tiedot.
1.2 Verkkotoiminnot:
a) VLANien joustava jakaminen yhteisen
teknisen eritelmän pohjalta;
b) käytetystä sovelluksesta riippumaton
liityntä, joka mahdollistaa liikenteen nopeuden valvonnan ladattaessa verkosta
ja verkkoon;
c) turvallisuustoiminnot;
d) asiakkaan tiloissa käytettävän laitteiston
joustava valintamahdollisuus (sikäli kuin se on teknisesti mahdollista);
e) etäyhteys asiakkaan tiloissa käytettäviin
laitteisiin; ja
f) ryhmälähetystoiminnot, kun niille on
kysyntää ja ne ovat tarpeen kilpailevien vähittäistarjousten teknisen
toisinnettavuuden varmistamiseksi.
1.3 Operatiiviset ja
liiketoimintaprosessit:
a) kelpoisuusvaatimuksiin liittyvät menettelyt
tilausta ja toimitusta varten;
b) laskutusinformaatio;
c) menettelyt siirtymisiä, siirtoja ja
sopimusten päättämisiä varten; ja
d) tarkat korjaus- ja ylläpitoajat.
1.4 Liitännäiset palvelut ja tietotekniset
järjestelmät;
a) rinnakkain sijoittamista ja
runkoliityntäyhteyksien tarjoamista koskevat tiedot ja ehdot;
b) eritelmät, jotka koskevat tietoteknisiin
liitännäisjärjestelmiin pääsyä ja niiden käyttöä käytännön tukijärjestelminä,
tietojärjestelminä tai tietokantoina ennakkotilauksia, palvelun toimittamista,
tilauksia, ylläpitoa, korjauspyyntöjä ja laskutusta varten, mukaan lukien
niiden käyttörajoitukset sekä menettelyt näiden palvelujen käyttämiseksi.
2. TARJOUS 2: Kiinteän verkon tukkutason
käyttöoikeustuote, joka tarjotaan Kansainvälisen standardisoimisjärjestön
7-kerroksisen viestintäprotokollien mallin kerroksessa 3 (”verkkokerros”, Network
Layer) ja jonka luovutuspisteet IP-bittivirtatasolla mahdollistavat
laajemman resurssien koostamisen kuin kansallisella ja/tai alueellisella
tasolla.
2,1 Verkkoelementit ja niihin liittyvät
tiedot:
a) luovutuspisteissä tarjotun liityntäyhteyden
ominaisuudet (nopeus, palvelunlaatu jne.);
b) kuvaus laajakaistaverkosta, joka yhdistää
asiakkaan tilat luovutuspisteisiin (runkoliityntäyhteyksien ja liityntäverkon
arkkitehtuurit);
c) luovutuspiste(id)en sijaintipaikka; ja
d) luovutuspisteiden rajapintojen tekniset
eritelmät.
2,2 Verkkotoiminnot:
Valmius tukea erilaisia palvelunlaadun tasoja
(esim. QoS 1, 2 ja 3) seuraavien osalta:
            i) pakettiviive;
            ii) viivevaihtelu;
            iii) pakettihävikki; ja
            iv) ylivaraussuhde (contention
ratio).
2,3 Operatiiviset ja
liiketoimintaprosessit:
a) kelpoisuusvaatimuksiin liittyvät menettelyt
tilausta ja toimitusta varten;
b) laskutusinformaatio;
c) menettelyt siirtymisiä, siirtoja ja
sopimusten päättämisiä varten; ja
d) tarkat korjaus- ja ylläpitoajat.
2.4 Tietotekniset liitännäisjärjestelmät:
Eritelmät, jotka koskevat tietoteknisiin
liitännäisjärjestelmiin pääsyä ja niiden käyttöä käytännön tukijärjestelminä,
tietojärjestelminä tai tietokantoina ennakkotilauksia, palvelun toimittamista,
tilauksia, ylläpitoa, korjauspyyntöjä ja laskutusta varten, mukaan lukien
niiden käyttörajoitukset sekä menettelyt näiden palvelujen käyttämiseksi.
3. TARJOUS 3: Kiinteiden vuokrayhteyksien
paikallisosat tukkutasolla, mihin sisältyy laajennettu rajapinta
käyttöoikeuksien hakijan yksinomaiseen käyttöön pysyvällä symmetrisellä
kapasiteetilla käyttörajoituksitta ja palvelutasosopimukset, käyttäen
point-to-point -yhteyttä ja verkkorajapintoja Kansainvälisen
standardisoimisjärjestön 7-kerroksisen viestintäprotokollien mallin kerroksessa
2 (”siirtoyhteyskerros”, Data Link Layer).
3,1 Verkkoelementit ja niihin liittyvät
tiedot:
a) kuvaus tarjottavista verkon
käyttöoikeuksista, mukaan lukien tekniset ominaisuudet (joissa on myös
annettava tietoa verkon konfiguraatiosta, jos se on tarpeen verkkoon pääsyn
hyödyntämiseksi tehokkaasti);
b) sijaintipaikat, joissa verkkoon pääsy
tarjotaan;
c) tarjotut eri nopeudet ja enimmäispituus;
d) sovellettavat verkkoon pääsyä koskevat
tekniset standardit, mukaan lukien käyttörajoitukset ja muut turvallisuusseikat;
e) yhteentoimivuustestien yksityiskohtaiset
tiedot.
f) verkossa sallitun laitteiston eritelmät;
g) käytettävissä oleva verkkojen välinen
rajapinta (NNI);
h) suurin sallittu kehyskoko tavuina.
3.2. Verkko- ja tuotetoiminnot:
a) verkon kuormituksesta riippumaton (uncontended)
ja symmetrinen varattu pääsy;
b) käytetystä sovelluksesta riippumaton
liityntä, joka mahdollistaa liikenteen nopeuden ja symmetrian valvonnan;
a) protokollan läpinäkyvyys, VLANien joustava
jakaminen yhteisen teknisen eritelmän pohjalta;
d) palvelunlaatua koskevat parametrit
(pakettiviive, viivevaihtelu, pakettihävikki), jotka mahdollistavat
liiketoimintakriittisen suorituskyvyn.
3,3 Operatiiviset ja
liiketoimintaprosessit:
a) kelpoisuusvaatimuksiin liittyvät menettelyt
tilausta ja toimitusta varten;
b) menettelyt siirtymisiä, siirtoja ja
sopimusten päättämisiä varten;
c) tarkat korjaus- ja ylläpitoajat;
d) tietoteknisten järjestelmien muutokset
(siltä osin kuin ne vaikuttavat vaihtoehtoisiin operaattoreihin); ja
e) sovellettavat maksut, maksuehdot ja
laskutusmenettelyt.
3.4. Palvelutasosopimukset:
a) korvaus, jonka osapuolen on suoritettava
toiselle sopimusvelvoitteiden laiminlyönnistä, mukaan lukien toimitus- ja
korjausaika, sekä korvauksen saamisen edellytykset;
b) vastuun määrittely ja rajaaminen sekä
vahingonkorvaukset;
c) sovellettavat menettelyt silloin kun
palvelujen tarjontaan ehdotetaan muutoksia (esim. uusien palvelujen
käynnistäminen, vanhojen palvelujen muutokset ja hintojen muutokset);
d) yksityiskohtaiset tiedot asiaan liittyvistä
teollis- ja tekijänoikeuksista;
e) yksityiskohtaiset tiedot sopimusten
kestosta ja uudelleenneuvottelemisesta.
3.5 Tietotekniset liitännäisjärjestelmät:
Eritelmät, jotka koskevat tietoteknisiin
liitännäisjärjestelmiin pääsyä ja niiden käyttöä käytännön tukijärjestelminä,
tietojärjestelminä tai tietokantoina ennakkotilauksia, palvelun toimittamista,
tilauksia, ylläpitoa, korjauspyyntöjä ja laskutusta varten, mukaan lukien
niiden käyttörajoitukset sekä noudatettavat menettelyt näiden palvelujen
käyttämiseksi.
LIITE II
EUROOPPALAISEN LAATUVARMISTETUN LIITYNTÄTUOTTEEN VÄHIMMÄISPARAMETRIT
Verkkoelementit ja niihin liittyvät tiedot
– Kuvaus kiinteässä verkossa tarjottavasta
liityntätuotteesta, mukaan lukien tekniset ominaisuudet ja mahdollisten
standardien käyttö.
Verkkotoiminnot:
– Liityntäsopimus, jolla varmistetaan päästä
päähän ulottuva palvelunlaatu perustuen yhteisesti määriteltyihin
parametreihin, jotka mahdollistavat ainakin seuraaviin luokkiin kuuluvien
palvelujen tarjoamisen:
– ääni- ja videopuhelut;
– audiovisuaalisen sisällön lähettäminen; ja
– datakriittiset sovellukset.
[1]               COM [lisätään viite]
[2]               COM(2013) 147.
[3]               EYVL L 344, 28.12.2007, s. 65.
[4]               Steps towards a truly internal market for
e-communications in the run-up to 2020, Ecorys, TU Delft ja TNO, 2012.
[5]               Business communications, economic growth and the
competitive challenge, Wik, 2012.
[6]               Ks. Capturing the ICT dividend, Oxford Economics
Research, 2011.
[7]               Quantitative estimates of the demand for cloud computing
in Europe and the likely barriers to takeup, IDC, 2012.
[8]               COM(2013) 48.
[9]               Brysselissä järjestetiin julkinen tiedotustilaisuus 17.
kesäkuuta 2013, ja toinen tilaisuus pidettiin 19. kesäkuuta Dublinissa pidetyn
digitaalistrategiakonferenssin osana.
[10]             Steps towards a truly internal market for e-communications
in the run-up to 2020, Ecorys, TU Delft ja TNO, 2012.
[11]             Euroopan komissio, Euroopan Economy Occasional Papers 129:
Market Functioning in Network Industries - Electronic Communications, Energy
and Transport, 2013.
[12]             EUVL C […], […], s. […].
[13]             EUVL C […], […], s. […].
[14]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/19/EY,
annettu 7 päivänä maaliskuuta 2002, sähköisten viestintäverkkojen ja niiden
liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä (käyttöoikeusdirektiivi)
(EYVL L 108, 24.4.2002, s. 7).
[15]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY,
annettu 7 päivänä maaliskuuta 2002, sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja
koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) (EYVL L 108, 24.4.2002 s. 21).
[16]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY,
annettu 7 päivänä helmikuuta 2002, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen
yhteisestä sääntelyjärjestelmästä (puitedirektiivi) (EYVL L 108, 24.4.2002, s.
33).
[17]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/22/EY,
annettu 7 päivänä maaliskuuta 2002, yleispalvelusta ja käyttäjien
oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla
(yleispalveludirektiivi) (EYVL L 108, 24.4.2002, s. 51).
[18]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/58/EY,
annettu 12 päivänä heinäkuuta 2002, henkilötietojen käsittelystä ja
yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla (sähköisen viestinnän
tietosuojadirektiivi) (EYVL L 201, 31.7.2002, s. 37).
[19]             Komission direktiivi 2002/77/EY, annettu 16 päivänä
syyskuuta 2002, kilpailusta sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen
markkinoilla (EYVL L 249, 17.9.2002, s. 21).
[20]             Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o
1211/2009, annettu 25 päivänä marraskuuta 2009, Euroopan sähköisen viestinnän
sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) ja viraston perustamisesta
(EUVL L 337, 18.12.2009, s. 1).
[21]             Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o
531/2012, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2012, verkkovierailuista yleisissä
matkaviestinverkoissa unionin alueella (EUVL L 172, 30.6.2012, s. 10).
[22]             Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös
N:o 243/2012/EU, annettu 14 päivänä maaliskuuta 2012, monivuotisen
radiotaajuuspoliittisen ohjelman perustamisesta (EUVL L 81, 21.3.2012, s. 7).
[23]             Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 243/2012/EU,
annettu 14 päivänä maaliskuuta 2012, monivuotisen radiotaajuuspoliittisen
ohjelman perustamisesta (EUVL L 81, 21.3.2012).
[24]             Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 676/2002/EY,
tehty 7 päivänä maaliskuuta 2002, Euroopan yhteisön radiotaajuuspolitiikan
sääntelyjärjestelmästä (radiotaajuuspäätös) (EYVL L 108, 24.4.2002, s. 1).
[25]             Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 182/2011
yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat
komission täytäntöönpanovallan käyttöä (EUVL L 55, 28.2.2011, s. 13).
[26]             Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o
531/2012, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2012, verkkovierailuista yleisissä
matkaviestinverkoissa unionin alueella (EUVL L 172, 30.6.2012, s. 10).
[27]             Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 676/2002/EY,
tehty 7 päivänä maaliskuuta 2002, Euroopan yhteisön radiotaajuuspolitiikan
sääntelyjärjestelmästä (radiotaajuuspäätös) (EYVL L 108, 24.4.2002, s. 1).
[28]             Komission päätös 2002/622/EY, tehty 26 päivänä heinäkuuta
2002, radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän perustamisesta (EYVL L 198,
27.7.2002, s. 49).
[29]             Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös
N:o 243/2012/EU, annettu 14 päivänä maaliskuuta 2012, monivuotisen
radiotaajuuspoliittisen ohjelman perustamisesta (EUVL L 81, 21.3.2012, s. 7).
[30]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/35/EU,
annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, terveyttä ja turvallisuutta koskevista
vähimmäisvaatimuksista työntekijöiden suojelemiseksi altistumiselta
fysikaalisista tekijöistä (sähkömagneettiset kentät) aiheutuville riskeille
(kahdeskymmenes direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
erityisdirektiivi) ja direktiivin 2004/40/EY kumoamisesta (EUVL L 179,
29.6.2013, s. 1).
[31]             Neuvoston suositus 1999/519/EY, annettu 12 päivänä
heinäkuuta 1999, väestön sähkömagneettisille kentille (0 Hz–300 GHz)
altistumisen rajoittamisesta (EYVL L 199, 30.7.1999, s. 59).
[32]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/5/EY,
annettu 9 päivänä maaliskuuta 1999, radio- ja telepäätelaitteista ja niiden
vaatimustenmukaisuuden vastavuoroisesta tunnustamisesta (EYVL L 91, 7.4.1999,
s. 10).
[33]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/11/EU,
annettu 21 päivänä toukokuuta 2013, kuluttajariitojen vaihtoehtoisesta
riidanratkaisusta sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja direktiivin
2009/22/EY muuttamisesta (vaihtoehtoista kuluttajariitojen ratkaisua koskeva
direktiivi), EUVL L 165, 18.6.2013, s. 63.