				|

		52013PC0803

			Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista /* COM/2013/0803 final - 2013/0392 (NLE) */

			   	PERUSTELUT
1.           EHDOTUKSEN TAUSTA
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26. maaliskuuta
2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja
kasvustrategia, Eurooppa 2020[1].
Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan koordinointia. Koordinointi
keskitetään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun
vauhdittamiseksi ja kilpailukyvyn lisäämiseksi. Eurooppa-neuvosto sopi
asettavansa EU:lle yleistavoitteet, jotka ovat jäsenvaltioiden ja unionin
toimintaa ohjaavia yhteisiä tavoitteita.
Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä
sopimuksessa määrätään, että jäsenvaltiot pitävät talouspolitiikkaansa ja
työllisyyden edistämistä yhteistä etua koskevina asioina ja sovittavat ne
yhteen neuvostossa. Perussopimuksen kahdessa eri artiklassa määrätään, että
neuvosto hyväksyy talouspolitiikan laajat suuntaviivat (121 artikla) ja
työllisyyspolitiikan suuntaviivat (148 artikla). Työllisyyspolitiikan
suuntaviivojen on oltava laajojen suuntaviivojen mukaisia. Tämän oikeusperustan
vuoksi työllisyyspolitiikan ja talouspolitiikan suuntaviivat esitetään kahtena
erillisenä mutta tiiviisti toisiinsa kytkeytyvänä oikeudellisena asiakirjana,
jotka ovat:
–
Neuvoston suositus jäsenvaltioiden ja unionin
talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi – Eurooppa 2020 -strategian
yhdennettyjen suuntaviivojen I osa;
–
Neuvoston päätös jäsenvaltioiden
työllisyyspolitiikan suuntaviivoista – Eurooppa 2020 ‑strategian
yhdennettyjen suuntaviivojen II osa.
Nämä suuntaviivat, jotka pannaan täytäntöön
edellä mainittujen oikeudellisten asiakirjojen avulla, muodostavat yhdessä
yhdennetyt suuntaviivat Eurooppa 2020 -strategian soveltamiseksi.
Työllisyyspolitiikan suuntaviivat hyväksyttiin 21. lokakuuta 2010, ja kuten
hyväksymispäätöksessä on säädetty, ne olisi pidettävä vakaina vuoteen 2014,
jotta varmistetaan keskittyminen niiden täytäntöönpanoon.
Suuntaviivoissa mainitut työllisyyspolitiikan
yleiset tavoitteet ja painopistealueet pysyvät voimassa. Perussopimuksen 148
artiklan 2 kohdan nojalla suuntaviivojen voimassaolo vuoden 2014 osalta on
vahvistettava neuvoston päätöksellä, kun on ensin kuultu Euroopan parlamenttia,
Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa, alueiden komiteaa sekä
työllisyyskomiteaa.
2.           KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTEN
ARVIOINTIEN TULOKSET
Ei sovelleta.
3.           EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN
SISÄLTÖ
EUVL L 308, 24.11.2010, s. 46.
2013/0392 (NLE)
Ehdotus
NEUVOSTON PÄÄTÖS
jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan
suuntaviivoista
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 148 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[2],
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
ottaa huomioon Euroopan talous- ja
sosiaalikomitean lausunnon[3],

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon[4]
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen (SEUT) 145 artiklassa määrätään, että jäsenvaltiot ja unioni
pyrkivät kehittämään yhteensovitettua työllisyysstrategiaa ja erityisesti
edistämään ammattitaitoisen, koulutetun ja mukautumiskykyisen työvoiman sekä
talouden muutoksiin reagoivien työmarkkinoiden kehittymistä Euroopan unionista
tehdyn sopimuksen (SEU) 3 artiklassa määriteltyjen tavoitteiden
saavuttamiseksi.
(2)       Komission esittämän ”Eurooppa
2020” -strategian avulla unioni pystyy ohjaamaan taloutensa kohti älykästä,
kestävää ja osallistavaa kasvua yhdistettynä työllisyyden, tuottavuuden ja
sosiaalisen yhteenkuuluvuuden korkeaan tasoon. Asianomaisten suuntaviivojen
alla luetellut viisi yleistavoitetta muodostavat yhteiset jäsenvaltioiden
toimia ohjaavat tavoitteet, ja niissä otetaan huomioon jäsenvaltioiden
suhteelliset lähtökohdat ja kansalliset olosuhteet sekä unionin lähtökohdat ja
tavoitteet. Euroopan työllisyysstrategia on keskeisessä asemassa pantaessa
täytäntöön uuteen strategiaan sisältyviä työllisyys- ja työmarkkinatavoitteita.

(3)       Nämä yhdennetyt suuntaviivat
ovat 17 päivänä kesäkuuta 2010 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien
mukaisia. Jäsenvaltioille annetaan niissä täsmällisiä ohjeita niiden
kansallisten uudistusohjelmien määrittelemisestä ja uudistusten
toteuttamisesta. Työllisyyspolitiikan suuntaviivojen olisi oltava perustana
maakohtaisille suosituksille, joita neuvosto voi antaa jäsenvaltioille Euroopan
unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 148 artiklan 4 kohdan nojalla rinnakkain
jäsenvaltioille kyseisen perussopimuksen 121 artiklan 2 kohdan nojalla
annettujen maakohtaisten suositusten kanssa. Työllisyyspolitiikan
suuntaviivojen olisi myös oltava perustana yhteiselle työllisyysraportille,
jonka neuvosto ja komissio antavat vuosittain Eurooppa-neuvostolle.
(4)       Neuvoston 28 päivänä
helmikuuta 2013 hyväksymään yhteiseen työllisyysraporttiin sisältyvä
jäsenvaltioiden kansallisten uudistusohjelmien luonnosten tarkastelu osoittaa,
että jäsenvaltioiden olisi jatkettava toimia painopistealueilla, joita ovat
työvoimaosuuden nostaminen ja rakennetyöttömyyden laskeminen,
työvoimamarkkinoiden tarpeita vastaavan ammattitaitoisen työvoiman
kehittäminen, työn laadun ja elinikäisen oppimisen edistäminen,
koulutusjärjestelmien tulosten parantaminen kaikilla tasoilla ja korkea-asteen
koulutukseen osallistumisen lisääminen, yhteiskunnallisen osallisuuden
edistäminen ja köyhyyden torjuminen.
(5)       Vuonna 2010 hyväksytyt
työllisyyspolitiikan suuntaviivat olisi pidettävä vakaina vuoteen 2014, jotta
niiden täytäntöönpanoon voidaan keskittyä. Työllisyyspolitiikan suuntaviivojen
ajan tasalle saattamisen olisi oltava hyvin rajoitettua vuoden 2014 loppuun
asti. Vuosina 2011, 2012 ja 2013 työllisyyspolitiikan suuntaviivat pidettiin
voimassa. Ne olisi pidettävä voimassa vuonna 2014,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan
suuntaviivoista 21 päivänä lokakuuta 2010 hyväksytyn neuvoston päätöksen
liitteessä vahvistetut jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivat[5] pidetään voimassa vuonna
2014, ja jäsenvaltioiden on otettava ne huomioon työllisyyspolitiikassaan.
2 artikla
Tämä päätös on
osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               KOM(2010) 2020, 3.3.2010.
[2]               EUVL C , , s. .
[3]               EUVL C , , s. .
[4]               EUVL C , , s. .
[5]               Neuvoston päätös 2010/707/EU, annettu 21 päivänä
lokakuuta 2010, jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (EUVL L 308, 24.11.2010, s. 46).


				|

		52013PC0208

			Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO) Euroopan unionin puolesta omaksuttavasta kannasta, joka koskee tiettyjen säännöstöjen ja niihin liittyviin yleissopimuksiin tehtävien muutosten lopullista hyväksymistä /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */

			   	PERUSTELUT
1.           EHDOTUKSEN
TAUSTA
Tämä komission ehdotus koskee unionin kannan vahvistamista
Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) eri elimissä seuraavista seikoista:
(a)
IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevan
säännöstön (IMO Instruments Implementation Code), jäljempänä
’III-säännöstö’, lopullinen hyväksyminen;
(b)
hyväksyttyjä laitoksia koskevan säännöstön (IMO
Code for Recognised Organisations ), jäljempänä ’RO-säännöstö’, lopullinen
hyväksyminen;
(c)
tiettyihin kansainvälisiin yleissopimuksiin
tehtävien muutosten lopullinen hyväksyminen; sekä
(d)
näiden muutosten hyväksyminen asianomaisten
yleissopimusten määräysten mukaisesti.
1.1.        III-säännöstö
III-säännöstön luonnoksen tavoitteena on
parantaa meriturvallisuutta ja meriympäristön suojelua yleisesti sekä auttaa
sopimusvaltioita panemaan täytäntöön seuraavat asiakirjat:
·
vuonna 1974 tehty kansainvälinen yleissopimus
ihmishengen turvallisuudesta merellä, sellaisena kuin se on muutettuna
(SOLAS 1974), ja siihen liittyvä vuoden 1988 pöytäkirja;
·
vuonna 1973 tehty kansainvälinen yleissopimus
aluksista aiheutuvan meren pilaantumisen ehkäisemisestä, sellaisena kuin se on
muutettuna siihen liittyvillä vuosien 1978 ja 1997 pöytäkirjoilla
(MARPOL 73/78);
·
vuonna 1972 tehty yleissopimus
kansainvälisistä säännöistä yhteentörmäämisen estämiseksi merellä, sellaisena
kuin se on muutettuna (COLREG 1972);
·
vuonna 1966 tehty kansainvälinen
lastiviivayleissopimus (LL 1966) ja siihen liittyvä vuoden 1988 pöytäkirja;
·
vuonna 1978 tehty kansainvälinen yleissopimus
merenkulkijoiden koulutuksesta, pätevyyskirjoista ja vahdinpidosta, sellaisena
kuin se on muutettuna (STCW); sekä
·
vuonna tehty 1969 kansainvälinen
aluksenmittausyleissopimus (TONNAGE 1969).
III-säännöstö sisältää sekä sitovia määräyksiä
että suosituksia, joissa käsitellään niitä näkökohtia, jotka sopimuspuolten on
otettava huomioon, jotta voidaan saattaa täysimääräisesti ja kaikilta osin
voimaan kaikkien niiden sovellettavien kansainvälisten asiakirjojen määräykset,
joissa ne ovat sopimuspuolina. III-säännöstö kattaa
·
lippu-, rannikko- ja satamavaltioiden osalta
täytäntöönpanostrategiaa koskevat yleiset määräykset, soveltamisalan, ensi
vaiheen toimet, tietojen antamisen, rekisterien ylläpidon ja laadun
parantamisen;
·
lippuvaltioiden osalta täytäntöönpanon,
valtuuttamisen, täytäntöönpanon valvonnan, lippuvaltioiden katsastajat,
lippuvaltion suorittamat tutkinnat, arvioinnin ja tarkastelun;
·
rannikkovaltioiden osalta täytäntöönpanon,
täytäntöönpanon valvonnan, arvioinnin ja tarkastelun;
·
satamavaltioiden osalta täytäntöönpanon, täytäntöönpanon
valvonnan, arvioinnin ja tarkastelun.
1.2.        RO-säännöstö
RO-säännöstön luonnoksen tavoitteena on antaa
lippuvaltioille standardi hyväksyttyjen laitosten arviointia ja valtuuttamista
varten sekä mekanismi hyväksyttyjen laitosten yhdenmukaista, tehokasta ja
toimivaa valvontaa varten. Lisäksi sen tavoitteena on selkeyttää valtuutuksen
saaneiden hyväksyttyjen laitosten vastuualueita ja valtuutuksen laajuutta.
RO-säännöstö kattaa
·
vuonna 1974 tehdyn kansainvälisen
yleissopimuksen ihmishengen turvallisuudesta merellä, sellaisena kuin se on
muutettuna (SOLAS 1974);
·
alusten aiheuttaman meren pilaantumisen
ehkäisemisestä vuonna 1973 tehtyyn kansainväliseen yleissopimukseen liittyvän
vuoden 1978 pöytäkirjan;
·
vuonna 1966 tehtyyn kansainvälisen lastiviivayleissopimukseen
liittyvän vuoden 1988 pöytäkirjan.
RO-säännöstöä sovelletaan kaikkiin laitoksiin,
joiden hyväksymistä harkitaan tai jotka jokin lippuvaltio on hyväksynyt
suorittamaan puolestaan lakisääteisiä todistuksia ja palveluita sitovien
IMO-asiakirjojen ja kansallisen lainsäädännön nojalla, ja kaikkiin
lippuvaltioihin, jotka aikovat myöntää tällaisen hyväksynnän.
RO-säännöstö sisältää sitovia määräyksiä
valtuuttamisesta ja tietojen antamisesta, ja siinä määrätään
·
sitovista vaatimuksista, jotka laitoksen on
täytettävä, jotta lippuvaltio voi antaa sille hyväksynnän;
·
sitovista vaatimuksista, jotka hyväksytyn laitoksen
on täytettävä, jotta se voi tarjota lakisääteisiä todistuksia ja palveluita sen
lippuvaltion puolesta, joka sen on valtuuttanut;
·
sitovista vaatimuksista, joita lippuvaltion on
noudatettava valtuuttaessaan hyväksytyn laitoksen;
·
ohjeista, joita lippuvaltion on noudatettava
valvoessaan hyväksyttyjä laitoksia.
1.3.        Säännöstöjen lopullinen
hyväksyminen
1.3.1.     III-säännöstön lopullinen
hyväksyminen
IMOn meriympäristön suojelukomitea hyväksyi
III-säännöstön 64. istunnossaan (lokakuussa 2012) ja IMOn
meriturvallisuuskomitea 91. istunnossaan (marraskuussa 2012). IMOn 28. yleiskokouksen
odotetaan hyväksyvän III-säännöstön lopullisesti joulukuussa 2013.
1.3.2.     RO-säännöstön lopullinen
hyväksyminen
IMOn meriympäristön suojelukomitea hyväksyi
RO-säännöstön 64. istunnossaan (lokakuussa 2012) ja IMOn
meriturvallisuuskomitea 91. istunnossaan (marraskuussa 2012). Näiden
komiteoiden odotetaan hyväksyvän RO-säännöstön lopullisesti 65. ja 92.
istunnossaan touko- ja kesäkuussa 2013.
1.4.        Asiaankuuluvien
kansainvälisten yleissopimusten muuttaminen
1.4.1.     III-säännöstöön tehtävien
muutosten lopullinen hyväksyminen
IMOn meriympäristön suojelukomitea teki 64.
istunnossaan muutoksia vuosien 1978 ja 1997 pöytäkirjoihin, jotka liittyvät
MARPOL-yleissopimukseen, jotta III-säännöstöstä ja siihen liittyvästä
lippuvaltioiden auditointijärjestelmästä tulee sitovia. Komitean odotetaan
hyväksyvän nämä muutokset lopullisesti 66. istunnossaan vuonna 2014.
IMOn meriturvallisuuskomitea teki 91.
istunnossaan muutoksia SOLAS-yleissopimukseen ja vuoden 1988 pöytäkirjaan, joka
liittyy lastiviivayleissopimukseen, jotta III-säännöstöstä ja siihen liittyvän
lippuvaltioiden auditointijärjestelmän tulee sitovia. Komitean odotetaan
tekevän muutoksia STCW-yleissopimukseen 92. istunnossaan kesäkuussa 2013
samassa tarkoituksessa. Komitean odotetaan hyväksyvän tässä kohdassa
tarkoitetut muutokset lopullisesti 93. istunnossaan vuonna 2014.
IMOn meriturvallisuuskomitea teki 91.
istunnossaan parannettuja muutoksia lastiviiva-, COLREG- ja TONNAGE-yleissopimuksiin,
jotta III-säännöstöstä ja siihen liittyvästä lippuvaltioiden
auditointijärjestelmästä tulee sitovia. IMOn yleiskokouksen on tarkoitus
käsitellä näitä muutoksia ja hyväksyä ne lopullisesti 28. yleiskokouksessaan.
1.4.2.     RO-säännöstöön tehtävien
muutosten lopullinen hyväksyminen
IMOn meriympäristön suojelukomitea teki 64.
istunnossaan muutoksia vuoden 1978 pöytäkirjaan, joka liittyy MARPOL-yleissopimukseen,
jotta RO-säännöstöstä tulee sitova. Komitean odotetaan hyväksyvän nämä
muutokset lopullisesti 65. istunnossaan toukokuussa 2013.
IMOn meriturvallisuuskomitea teki 91.
istunnossaan muutoksia SOLAS-yleissopimukseen ja vuoden 1988 pöytäkirjaan, joka
liittyy lastiviivayleissopimukseen, jotta RO-säännöstöstä tulee sitova.
Komitean odotetaan hyväksyvän nämä muutokset lopullisesti 92. istunnossaan.
1.4.3.     Hyväksyminen asianomaisten
yleissopimusten määräysten mukaisesti ja voimaantulo sekä varaumat
Kun toimivaltainen IMOn komitea tai
tarvittaessa yleiskokous on tehnyt ja hyväksynyt lopullisesti muutokset edellä
mainittuihin yleissopimuksiin, muutokset toimitetaan sopimuspuolille, joita
asia koskee, jotta nämä voivat antaa hiljaisesti tai nimenomaisesti suostumuksensa
tulla mainittujen muutosten sitomiksi asiaa koskevan yleissopimuksen määräysten
mukaisesti.
Yksikään edellä mainituista yleissopimuksista
ei sisällä lausekkeita, jotka estävät varaumien esittämisen muutoksiin.
1.4.4.     Tiivistelmätaulukko
Edellä kuvatut vaiheet esitetään lyhyesti
seuraavassa tiivistelmätaulukossa:
 Säännöstö tai yleissopimus || Hyväksyminen komiteoissa || Arvioitu lopullinen hyväksyminen komiteoissa tai yleiskokouksessa || Hyväksymistapa || Määräaika || Arvioitu hyväksyminen asianomaisten yleissopimusten määräysten mukaisesti || Muutosten arvioitu voimaantulo
 III-säännöstö || MEPC[1] 64, lokakuu 2012 MSC[2] 91, marraskuu 2012   || IMOn 28. yleiskokous, joulukuu 2013 || -/- || -/- || -/- || -/-
 Lastiviivayleissopimus, 1966   (III-säännöstö)   || MSC91, marraskuu 2012 || IMOn 28. yleiskokous, joulukuu 2013 || Yksimielinen ja hiljainen tai || 3 vuotta   || 1.1.2017 || 1.1.2018[3]
 2/3-enemmistö ja nimenomainen || Edellytyksenä riittävä määrä nimenomaisia hyväksyntiä ||   || 12 kuukautta sen jälkeen, kun nimenomaiset hyväksynnät on vastaanotettu
 Aluksenmittausyleissopimus, 1969 (III-säännöstö)   || MSC91, marraskuu 2012 || IMOn 28. yleiskokous, joulukuu 2013 || Yksimielinen ja hiljainen tai || 2 vuotta || 1.1.2016 || 1.1.2017[4]
 2/3-enemmistö ja nimenomainen || Edellytyksenä riittävä määrä nimenomaisia hyväksyntiä ||   || 12 kuukautta sen jälkeen, kun nimenomaiset hyväksynnät on vastaanotettu
 Säännöt yhteentörmäämisen estämiseksi merellä (III-säännöstö) || MSC91, marraskuu 2012 || IMOn 28. yleiskokous, joulukuu 2013 || 2/3-enemmistö ja hiljainen || 18 kuukautta || 1.7.2015 || 1.1.2016
 RO-säännöstö || MEPC64, lokakuu 2012 MSC91, marraskuu 2012 || MEPC65, toukokuu 2013 MSC92, kesäkuu 2013 || -/- || -/- || -/- || -/-
 MARPOL-pöytäkirja, 1978 (RO-säännöstö)   || MEPC64, lokakuu 2012 || MEPC65, toukokuu 2013 || 2/3-enemmistö ja hiljainen || ≥ 10 kuukautta || 1.4.2014 || 1.10.2014
 SOLAS-yleissopimus ja lastiviivayleissopimukseen liittyvä pöytäkirja, 1988 (RO-säännöstö) || MSC91, marraskuu 2012 || MSC92, kesäkuu 2013 || 2/3-enemmistö ja hiljainen || ≥ 1 vuosi || 1.7.2014 || 1.1.2015
 MARPOL-pöytäkirjat, 1978 ja 1997 (III-säännöstö)   || MEPC64, lokakuu 2012 || MEPC66, maaliskuu 2014 || 2/3-enemmistö ja hiljainen || ≥ 10 kuukautta || 1.2.2015[5] || 1.8.2015[6]
 SOLAS-yleissopimus ja lastiviivayleissopimukseen liittyvä pöytäkirja, 1988 (III-säännöstö) || MSC91, marraskuu 2012 || MSC93, toukokuu 2014 || 2/3-enemmistö ja hiljainen || ≥ 1 vuosi || 1.7.2015 || 1.1.2016
 STCW-yleissopimus ja STCW-säännöstön A osa (III-säännöstö) || MSC92, kesäkuu 2013 || MSC93, toukokuu 2014 || 2/3-enemmistö ja hiljainen || ≥ 1 vuosi || 1.7.2015 || 1.1.2016
1.5.        Asiaa koskeva EU:n
lainsäädäntö
1.5.1.     Direktiivi 2009/15/EY
Alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen
valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia
koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista annetulla Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/15/EY[7], jäljempänä ’direktiivi’,
kumottiin ja osittain korvattiin alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen
valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia
koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista 22 päivänä marraskuuta 1994
annettu neuvoston direktiivi 94/57/EY[8].
Direktiivillä säännellään jäsenvaltioiden ja
sellaisten hyväksyttyjen laitosten välisiä suhteita, jotka jäsenvaltiot
valtuuttavat suorittamaan lakisääteisiä tehtäviä puolestaan.
1.5.2.     Asetus
(EY) N:o 391/2009
Alusten tarkastamis- ja katsastamislaitoksia
koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista annetulla Euroopan
parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 391/2009[9], jäljempänä ’asetus’,
muutettiin neuvoston direktiivissä 94/57/EY säädettyä luokituslaitosten
hyväksymistä ja arviointia koskevaa järjestelmää ja korvattiin se.
Asetuksessa säädetään vaatimuksista ja
velvollisuuksista, jotka laitoksen on täytettävä, jotta se saa EU:n hyväksynnän
ja voi säilyttää sen. Nämä edellytykset koskevat sekä lakisääteisiä toimia että
luokitustehtäviä, ja niistä säädetään[10]
asetuksen 8 artiklan 4 kohdassa, 9 artiklassa, 10 artiklassa ja 11 artiklassa,
ja ne esitetään myös liitteessä I.
Asetuksessa asetettujen edellytysten
erityisenä tavoitteena on parantaa kaikkien alusten turvallisuutta kunkin hyväksytyn
laitoksen luokassa ja estää näistä aluksista johtuva pilaantuminen[11]. Edellytysten sanamuoto on
yleisluonteinen, eikä niissä tehdä eroa lipun perusteella.
Asetuksessa säädetään myös EU:n hyväksynnän
myöntämisestä ja peruuttamisesta, komission säännöllisin väliajoin tekemästä
hyväksyttyjen laitosten arvioinnista sekä seuraamuksista sääntöjen
noudattamatta jättämisen varalta.
1.5.3.     Direktiivi 2009/21/EY
Lippuvaltiota koskevien vaatimusten
noudattamisesta annetussa direktiivissä 2009/21/EY[12], joka on myös osa kolmatta
meriturvallisuuspakettia, säädetään velvollisuuksista, jotka jäsenvaltioiden on
lippuvaltioina täytettävä. Näitä ovat erityisesti jäsenvaltioiden velvollisuus
toteuttaa tarvittavat toimet, jotta niiden hallinnolle voidaan tehdä IMO-auditointi
vähintään joka seitsemäs vuosi. Tämän säännöksen voimassaolo päättyy kuitenkin
”viimeistään 17 päivänä kesäkuuta 2017 tai jonakin aikaisempana, komission
10 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen vahvistamana
päivänä IMO:n jäsenvaltioille pakollisen auditointijärjestelmän tultua
voimaan.”
1.5.4.     Direktiivi 2008/106/EY
Merenkulkijoiden vähimmäiskoulutuksesta
annetussa direktiivissä 2008/106/EY[13]
säädetään muun muassa unionin merenkulkijoiden vähimmäiskoulutuksesta, joka
perustuu STCW-yleissopimuksessa ja siihen liittyvissä STCW-ohjeissa
asetettuihin koulutusvaatimuksiin, sekä vahtihenkilöstön vähimmäislepoajoista,
jotka ovat STCW-yleissopimuksen mukaisia.
Direktiivissä 2008/106/EY säädetään myös
erityisistä velvollisuuksista, joita jäsenvaltioiden on noudatettava lippu- ja
satamavaltioina. Näitä ovat a) menettelyt ja yhteiset perusteet, joiden avulla
jäsenvaltiot voivat tunnustaa kolmansien maiden myöntämät pätevyyskirjat, jotka
perustuvat STCW-yleissopimuksessa sovittuihin koulutus- ja
pätevyyskirjavaatimuksiin; b) perusteet merenkulkualan oppilaitoksia,
koulutusohjelmia ja kursseja koskevien tarkastusten suorittamiselle; c)
säännökset satamaviranomaisten velvoitteesta tarkastaa alukset ja
satamavaltioiden suorittamasta valvonnasta; d) säännökset jäsenvaltioiden
velvoitteesta valvoa täytäntöönpanoa, mukaan lukien petosten
ennaltaehkäiseminen ja seuraamusjärjestelmän käyttöönotto.
1.6.        EU:n toimivalta
Kun otetaan huomioon edellä esitetty asiaa
koskeva EU:n lainsäädäntö, komissio katsoo, että III-säännöstön ja
RO-säännöstön luonnosten sekä kohdissa 1.1 ja 1.2 tarkoitettuihin
yleissopimuksiin tehtävien muutosten lopullinen hyväksyminen kuuluu EU:n
yksinomaiseen toimivaltaan, jonka unioni on saanut SEUT-sopimuksen 3 artiklan 2
kohdan nojalla, siltä osin kuin kyseessä olevien kansainvälisten asiakirjojen
hyväksyminen voi vaikuttaa yhteisiin sääntöihin tai muuttaa niiden
soveltamisalaa. Tässä yhteydessä on otettava huomioon seuraavat seikat:
1.           III-säännöstön luonnoksella
on tarkoitus korvata päätöslauselma A.973(24), joka sisältää voimassa olevan
velvoittavien IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevan säännöstön, joka
puolestaan korvasi päätöslauselman A.847(20), jota jäsenvaltioiden on
sovellettava direktiivin 2009/15/EY 3 artiklan 1 kohdan nojalla.
2.           Edellä mainitulla
direktiivillä ja asetuksella (EY) N:o 391/2009 säännellään tyhjentävästi
RO-säännöstön kohdetta suoraan tai viittaamalla IMOn päätöslauselmien
numeroihin.
3.           Direktiivin 2009/15/EY 7
artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa: ”Uusien
säädösten tai 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuihin
kansainvälisiin yleissopimuksiin liittyvien pöytäkirjojen antamisen seurauksena
neuvosto päättää, komission ehdotuksesta ja ottaen huomioon jäsenvaltioiden
parlamentaariset menettelyt sekä IMO:n asiaa koskevat menettelyt, näiden uusien
säännösten tai näiden pöytäkirjojen ratifiointia koskevista yksityiskohtaisista
säännöistä huolehtien siitä, että niitä sovelletaan yhdenmukaisesti ja
samanaikaisesti kaikissa jäsenvaltioissa”.
4.           Määritelmä ”kansainväliset
yleissopimukset” annetaan sekä direktiivissä 2009/15/EY (2 artiklan d alakohta)
että asetuksessa (EY) N:o 391/2009 (2 artiklan b alakohta). Se kattaa SOLAS-,
MARPOL- ja lastiviivayleissopimukset, näihin yleissopimuksiin liittyvät
pöytäkirjat ja näiden yleissopimusten muutokset sekä asiaankuuluvat sitovat
säännöstöt, sellaisina kuin ne ovat voimassa.
5.           Direktiivillä 2008/106/EY
säännellään tyhjentävästi velvollisuuksia, joita jäsenvaltioiden on lippu- ja
satamavaltioina noudatettava STCW-yleissopimuksen yhteydessä.
Vaikka unioni ei olekaan IMOn jäsen,
vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti jäsenvaltiot eivät saa ottaa itselleen
velvoitteita, jotka todennäköisesti vaikuttavat EU:n sääntöihin, jotka on
annettu perussopimusten tavoitteiden saavuttamiseksi, jollei jäsenvaltioita ole
valtuutettu ottamaan tällaisia velvoitteita neuvoston päätöksellä, jota
komissio on ehdottanut. Valtuuttamisen tarve koskee siksi kaikkia tällaisia
velvoitteita riippumatta asianomaisen kansainvälisen asiakirjan kohteesta.
1.7.        Ristiriidat IMO-säännöstöjen
luonnosten ja EU:n lainsäädännön välillä
Komissio katsoo, että säännöstöt ovat
yleisesti ottaen yhteensopivia EU:n lainsäädännön kanssa. Poikkeuksena ovat
kuitenkin jäljempänä esitetyt alat.
1.7.1.     III-säännöstön luonnos
1.7.1.1.  Luokitustodistus ja
lakisääteinen todistuskirja
III-säännöstön 2 osan 16 jakson mukaan
lippuvaltioiden on laadittava resurssien ja menettelyiden vähimmäisluettelo
turvallisuutta ja ympäristönsuojelua koskevan ohjelman hallinnoimiseksi.
Kyseisen jakson 1 kohdan mukaan luetteloon on sisällyttävä hallinnolliset
ohjeet sovellettavien kansainvälisten sääntöjen ja määräysten
täytäntöönpanemiseksi sekä tarvittavien kansallisten tulkintamääräysten
laatimiseksi ja levittämiseksi, mukaan lukien lippuvaltion
SOLAS-yleissopimuksen XI-1 luvun 1 säännön mukaisesti hyväksymän
luokituslaitoksen myöntämät todistukset, joita lippuvaltio vaatii sen
osoittamiseksi, että rakenteelliset, mekaaniset, sähköiset ja/tai muut
vaatimukset täyttyvät siinä kansainvälisessä yleissopimuksessa, jossa
lippuvaltio on sopimuspuolena, tai että lippuvaltion kansallisten määräysten
mukainen vaatimus täyttyy.
Asetuksessa (EY) N:o 391/2009 ja direktiivissä
2009/15/EY määritellään kaksi erilaista todistusta, joita luokituslaitokset
voivat myöntää. Nämä ovat lakisääteinen todistuskirja, joka laaditaan
lippuvaltion toimesta tai puolesta kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti,
ja luokitustodistus, joka on hyväksytyn laitoksen laatima asiakirja, jossa
todistetaan aluksen kunnon soveltuvuus erityiseen tarkoitukseen tai käyttöön
kyseisen hyväksytyn laitoksen vahvistamien ja julkistamien sääntöjen ja
menettelyjen mukaisesti.
Näistä säännöksistä poiketen III-säännöstön
luonnoksen 16 jaksossa ilmeisesti edellytetään, että kaikki luokituslaitosten
myöntämät todistukset myönnetään lippuvaltion pyynnöstä ja että niiden on siksi
oltava kyseisen valtion hallinnollisten ohjeiden mukaisia. Tämän on katsottava
tarkoittavan myös EU:n luokitustehtäviä ja -todistuksia, erityisesti niitä,
joita vaaditaan osoituksena SOLAS-yleissopimuksen II-I luvun, A-1 osan 3-1
säännön[14]
noudattamisesta. Nämä toimet säilyvät kuitenkin hyväksyttyjen laitosten toimina
eikä niitä voida turvata valtion toimilla. Siksi on olemassa vaara siitä, että
edellä mainitussa asetuksessa asetetut luokitustehtäviä ja -todistuksia
koskevat edellytykset tai näiden edellytysten täyttämiseksi toteutettavat
toimet kyseenalaistetaan perusteettomasti kolmansissa maissa tai hyväksytyissä
laitoksissa, koska näissä maissa noudatetaan erilaisia hallinnollisia ohjeita.
1.7.1.2.  Hyväksyttyjen laitosten
valtuuttaminen
III-säännöstön luonnoksen 2 osan 18 jakson
johdantokappaleen mukaan lippuvaltion, joka valtuuttaa hyväksytyn laitoksen
tekemään puolestaan katsastuksia, tarkastuksia ja auditointeja, myöntämään
todistuksia ja muita asiakirjoja, merkitsemään aluksia sekä suorittamaan muita
IMOn yleissopimusten tai kansallisen lainsäädännön nojalla edellytettyjä
lakisääteisiä tehtäviä, on ainoastaan lippunsa alla purjehtivien alusten osalta
säänneltävä tällaisia valtuutuksia kansainvälisten sitovien asiakirjojen
sovellettavien vaatimusten mukaisesti.
Asetuksen (EY) N:o 391/2009 mukaan hyväksyntä
annetaan EU:n tasolla, ja luokituslaitos voi hyväksynnän saatuaan suorittaa
sekä lakisääteisiä toimia että luokitustehtäviä EU:ssa. Hyväksyntä annetaan
myös luokituslaitoksen maailmanlaajuista toimintaa varten. Asetuksessa
luetellut vähimmäisvaatimukset ja velvollisuudet (joista monet ovat
luonteeltaan rakenteellisia) koskevat laitoksen koko toimintaa tekemättä eroa
lipun perusteella.
Edellä mainitun, III-säännöstön luonnoksessa
olevan rajoituksen, jonka mukaan lippuvaltio sääntelee laitoksen toimintaa
pelkästään sen oman lipun alla purjehtivien alusten osalta, voidaan nähdä
olevan ristiriidassa niiden EU:n tasolla sovellettujen vaatimusten kanssa,
jotka ovat ehdoton edellytys hyväksynnän myöntämiselle ja säilyttämiselle. On
kuitenkin huomattava, että hyväksynnän antaa komissio ja että jäsenvaltiot
voivat ainoastaan valtuuttaa EU:n tasolla hyväksytyt laitokset.
1.7.1.3.  Erityiset edellytykset
III-säännöstön luonnoksen 18 jakso näyttää
antavan tyhjentävän luettelon aloista, joilla valtiot voivat puuttua hyväksytyn
laitoksen toimintaan tiettyjen standardien noudattamisen varmistamiseksi.
Vaikka nämä edellytykset on määritelty leveästi, ne eivät kata kaikkia
asetuksessa säädettyjä vähimmäisvaatimuksia, kuten vähimmäisvaatimusta B.5
(teollis- ja tekijänoikeudet) tai asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa säädettyjä
velvollisuuksia, jotka koskevat luokitussääntöjen yhdenmukaistamista ja
vastavuoroista tunnustamista. Tämä koskee myös direktiivissä 2009/15/EY
vahvistettuja jäsenvaltioiden velvollisuuksia, esimerkiksi 5 artiklan 2 kohdan
b alakohdassa säädettyä taloudellista vastuuta.
III-säännöstön luonteesta ja sen 6 jaksossa
mainitusta soveltamisalasta (säännöstössä pyritään käsittelemään näkökohtia,
jotka sopimuksen tekevän hallituksen tai muun sopimuspuolen on otettava
huomioon, jotta kaikkien niiden sovellettavien kansainvälisten asiakirjojen
määräykset voidaan saattaa täysimääräisesti ja kaikilta osin voimaan, joissa ne
ovat sopimuspuolina) ilmenee kuitenkin, että säännöstön määräyksiä on –
jollei sitä ole nimenomaisesti kielletty – pidettävä vähimmäisvaatimuksina,
joita sopimusvaltiot voivat työstää ja kehittää edelleen, mikä on myös
asetuksen (EY) N:o 391/2009 johdanto-osan 4 kappaleessa esitetty tavoite.
1.7.1.4.  Luokitussääntöjen
soveltaminen
III-säännöstön luonnoksen 2 osan 19 jakson
mukaan yksikään lippuvaltio ei saa valtuuttaa hyväksyttyjä laitoksiaan
soveltamaan muihin aluksiin kuin niihin, joilla on oikeus purjehtia sen lipun
alla, edellytyksiä, jotka koskevat luokitussääntöjä, -vaatimuksia ja
-menettelyjä, tai toteuttamaan muita lakisääteisiä todistuksenantoprosesseja,
jotka menevät yleissopimuksissa asetettuja vaatimuksia ja sitovia
IMO-asiakirjoja pidemmälle.
Näin ollen lippuvaltio voi asettaa
valtuuttamilleen luokituslaitoksille edellytyksiä, jotka menevät
yleissopimuksissa asetettuja vaatimuksia ja sitovia IMO-asiakirjoja pidemmälle,
ainoastaan niiden alusten osalta, jotka purjehtivat sen lipun alla. Toisaalta
taas jokainen lippuvaltio voi asettaa tällaisia edellytyksiä, jotka ovat IMOn
yleissopimusten tai muiden sitovien IMO-asiakirjojen mukaisia, mukaan lukien
III-säännöstö ja RO-säännöstö.
Kuten edellä esitetystä ilmenee, monet edellä
mainitun asetuksen ja direktiivin sisältämistä vaatimuksista eivät kuulu tämän
määräyksen soveltamisalaan.
Lisäksi säännöstöjen valmisteluvaihe osoitti,
että eräät maat pitävät joitakin näistä edellytyksistä niiden
täysivaltaisuuteen puuttumisena. Tämä huoli on kuitenkin perusteeton
seuraavista syistä:
·
Luokituslaitokset voivat edelleenkin itse laatia
omat sääntönsä ja menettelynsä sopivaksi katsomallaan tavalla edellyttäen, että
ne täyttävät IMOn tavoitesuuntautuneet standardit. Ne
vahvistavat mainitut säännöt ja menettelyt täysin riippumattomasti.
·
Näin ollen luokitusselvitysten toteuttaminen ja
luokitustodistusten myöntäminen, joiden avulla pyritään toteamaan ja
todistamaan mainittujen sääntöjen ja menettelyjen noudattaminen, ovat
luonteeltaan puhtaasti yksityisiä eivätkä jonkin valtion toteuttamia tai sen
puolesta toteutettuja toimintoja.
·
Luokitustehtävien ja -todistusten luonteen
yksityisyyttä ei muuta se, että ne sisällytetään osaksi lakisääteisiä
todistuksia ja palveluita koskevaa määritelmää. Sitä ei muuta myöskään se
tosiseikka, että SOLAS-yleissopimuksen II-I luvun, A-1 osan, 3-1 säännön mukaan
sopimuspuolten on varmistettava, että niiden lipun alla purjehtivat alukset
täyttävät hallinnon hyväksymän luokituslaitoksen asettamat rakenteelliset,
mekaaniset ja sähköiset vaatimukset: kuten tämän määräyksen sanamuodosta
ilmenee, nämä vaatimukset ovat luokituslaitosten eivätkä hyväksyvän valtion
asettamia.
·
Kukin luokituslaitos voi päättää itse, tekeekö se
valtuutussopimuksia lippuvaltioiden kanssa vai ei eli hyväksyykö vai hylkääkö
se hyväksynnän edellytyksenä olevat lippuvaltioiden ehdot mainittujen
luokitussääntöjen ja -menettelyjen osalta.
·
Siksi kunkin hyväksytyn laitoksen on huolehdittava
siitä, että eri lippuvaltioiden kanssa sovitut velvoitteet ovat yhteensopivia.
Vaikka on mahdollista, että eri valtioiden asettamat hyväksynnän ehdot, jotka
koskevat luokitustehtäviä ja ‑todistuksia, eivät ole yhteensopivia, tästä
ei kuitenkaan voi missään tapauksessa syntyä täysivaltaisuusoikeuksia koskevaa
ristiriitaa. Ainoa seuraus on se, että laitos ei voi saada hyväksyntää
yhtäaikaisesti kaikilta näiltä valtioilta tai osalta niistä.
Meriliikennekatastrofit, kuten Erika- ja
Prestige-säiliöalusten onnettomuudet (Erika ja Prestige purjehtivat silloisten
kolmansien maiden lipun alla mutta olivat saaneet luokituksen EU:n hyväksymiltä
laitoksilta), ovat osoittaneet selkeästi, missä määrin Euroopan meriturvallisuus
ja ympäristönsuojelu ovat riippuvaisia EU:n hyväksymien luokituslaitosten
hyvästä toiminnasta sekä lakisääteisten tehtävien että luokituksen alalla
tekemättä eroa lipun perusteella. Unioni ei voi olla ottamatta tätä tarvetta
huomioon, koska muuten syntyisi se ristiriita, että laitokset, joilla on oikeus
todentaa EU:n alusten turvallisuus ja joilla on siten vapaa pääsy huomattavan
korkealaatuisille ja suurille markkinoille, voisivat toimia alhaisempien
standardien mukaisesti myöntäessään todistuksia kolmansien maiden lipun alla
purjehtiville aluksille, jotka voisivat uhata unionin oikeutettuja ja
elintärkeitä etuja (esimerkiksi turvallisuus ja ympäristönsuojelu). Tästä
syystä asetuksessa (EY) N:o 391/2009 vaaditaan, kuten sen 1 ja 4 artiklasta
yhdessä johdanto-osan 13 kappaleen kanssa ilmenee selkeästi, että sellaisten
asiaankuuluvien luonteeltaan systeemisten vaatimusten ja velvollisuuksien
noudattaminen, jotka koskevat sekä luokitus- että lakisääteisiä tehtäviä ja
joissa ei tehdä eroa aluksen lipun perusteella, on ehdoton edellytys laitoksen
hyväksymiselle EU:n tasolla ja tämän hyväksynnän säilyttämiselle.
1.7.2.     RO-säännöstön luonnos
1.7.2.1.  Luokitustodistus ja
lakisääteinen todistuskirja
RO-säännöstön II osan 1.3 jakson mukaan
lakisääteisillä todistuksilla ja palveluilla tarkoitetaan
täysivaltaisen valtion hallituksen vahvistamien lakien, määräysten ja asetusten
nojalla myönnettyjä todistuksia ja tarjottuja palveluita. Tämä kattaa
suunnitelmien tarkistamisen, katsastuksen ja/tai auditoinnin, joiden
perusteella lippuvaltio myöntää todistuksen tai sen puolesta myönnetään todistus
taikka jotka tukevat todistuksen myöntämistä, osoituksena siitä, että
kansainväliseen yleissopimukseen tai kansalliseen lainsäädäntöön sisältyviä
vaatimuksia noudatetaan. Tämä kattaa todistukset, jotka myöntää lippuvaltion
SOLAS-yleissopimuksen XI-1 luvun 1 säännön mukaisesti hyväksymä laitos ja
joilla voidaan osoittaa, että hyväksytty laitos täyttää rakenteelliset,
mekaaniset ja sähköiset vaatimukset hyväksytyn laitoksen ja lippuvaltion
välisen hyväksymissopimuksen mukaisesti.
Kun otetaan huomioon EU:n lainsäädännössä
säädetyt lakisääteisen todistuskirjan ja luokitustodistuksen määritelmät,
alakohdissa 1.7.1.1–1.7.1.4 esitetyt III-säännöstön luonnosta koskevat
näkökohdat ovat sovellettavissa myös RO-säännöstön luonnokseen.
1.7.2.2.  Hyväksyttyjen laitosten välinen
yhteistyö
RO-säännöstön 2 osan 3.9.3.1 ja 3.9.3.2
kohdassa määrätään hyväksyttyjen laitosten välisestä yhteistyömekanismista,
jonka puitteet asettaa lippuvaltio.
Hyväksyttyjen laitosten välistä yhteistyötä
säännellään asetuksen (EY) N:o 391/2009 10 artiklan 1 kohdalla, ja se
koskee luokitustehtäviä ja -todistuksia tekemättä eroa lipun perusteella.
Toisin kuin näissä EU:n lainsäädännön säännöksissä, RO-säännöstön luonnoksen II
osan 3.9.3.1 ja 3.9.3.2 kohdalla ilmeisesti rajoitetaan hyväksyttyjen laitosten
välistä yhteistyötä. Näin ollen RO-säännöstön soveltaminen jäsenvaltioiden
toimesta tarkoittaisi sitä, että a) vastavuoroinen hyväksyminen olisi
mahdollista vain, jos kussakin jäsenvaltiossa olisi olemassa puitteet sitä
varten sen lipun alla purjehtivien alusten osalta, ja että b) kyseisten
puitteiden vaikutukset eivät voisi ulottua yksittäisten jäsenvaltioiden lipun
alla purjehtivalle kalustolle asetettuja rajoja pidemmälle.
Asetusta (EY) N:o 391/2009 sovelletaan suoraan
kaikissa jäsenvaltioissa, mistä syystä se täyttää edellä mainitun edellytyksen
a. Edellä kohdissa 1.7.1.3 ja 1.7.1.4 esitetyistä syistä asetuksella (EY) N:o
391/2009 luodut yhteistyöpuitteet menevät kuitenkin yksittäisten
jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivalle kalustolle asetettuja rajoja
pidemmälle eivätkä siksi täytä edellytystä b. Näin ollen ne ovat ristiriidassa
RO-säännöstön II osan 3.9.3.1 ja 3.9.3.2 kohdan kanssa.
1.7.2.3.  Luokitussääntöjen
soveltaminen
Koska RO-säännöstön luonnoksen II osan 3.9.3.3
kohdan määräykset ovat samat kuin III-säännöstön luonnoksen 2 osan 19 jakson
määräykset, edellä kohdassa 1.7.1.4 esitetyt näkemykset koskevat myös näitä
määräyksiä.
1.7.2.4.  Hyväksyttyjen laitosten
valtuuttaminen
RO-säännöstön luonnoksen II osan 8.1.1 kohdan
mukaan lippuvaltio voi valtuuttaa hyväksytyn laitoksen suorittamaan
puolestaan lakisääteisten todistusten myöntämisen ja palvelujen tarjoamisen
sekä alusten mittaamisen ainoastaan sellaisten alusten osalta, joilla on näiden
yleissopimusten mukaisesti oikeus purjehtia sen lipun alla. Tällaisissa
valtuutuksissa ei saa vaatia hyväksyttyjä laitoksia toteuttamaan toimia, jotka
loukkaavat toisen lippuvaltion oikeuksia.
Tätä määräystä olisi tarkasteltava
lakisääteisten todistusten ja palvelujen määritelmän yhteydessä, jotta voidaan
todeta, voivatko lippuvaltion vaatimukset, jotka menevät luokitustodistuksia ja
niitä vähimmäisvaatimuksia pidemmälle, jotka laitoksen on täytettävä saadakseen
hyväksynnän EU:n tasolla, kyseenalaistaa muiden lippuvaltioiden toimivallan.
Tässä yhteydessä voitaisiin soveltaa myös edellä kohdissa 1.7.1.3 ja 1.7.1.4
esitettyjä näkemyksiä.
1.8.        IMO-auditointi
Suunnitellut kansainvälisiin yleissopimuksiin
tehtävät muutokset kattavat myös IMOn pakollisen auditointijärjestelmän
käyttöönoton. IMOn perustaman IMO-jäsenvaltioiden auditointijärjestelmän,
joka pohjautuu IMOn laatimiin ohjeisiin, tavoitteena on panna täytäntöön
IMO-asiakirjat yhdenmukaisesti ja tosiasiallisesti sekä auttaa valtioita
parantamaan valmiuksiaan ja yleistä suorituskykyään tällä alalla.
Näiden muutosten mukaan jäsenvaltioihin
sovellettaisiin näitä auditointeja säännöllisin väliajoin. Auditoinnin avulla
pyritään valvomaan IMO-asiakirjojen noudattamista. Auditointi perustuu yleiseen
suunnitelmaan, jonka IMOn pääsihteeri laatii IMOn laatimien ohjeiden
mukaisesti.
Siksi pakollisessa IMO-auditoinnissa
arvioidaan periaatteessa myös kansainvälisten yleissopimusten noudattamista,
kuten asetuksessa (EY) N:o 391/2009 ja direktiivissä 2009/15/EY vahvistetaan,
mukaan lukien III-säännöstö ja RO-säännöstö.
Tässä yhteydessä on tutkittava, voiko
jäsenvaltioiden kansainvälisten velvoitteiden ja niille EU:n lainsäädännön
nojalla kuuluvien velvoitteiden välille syntyä yhteensopivuusongelmia.
Kuten edellä kohdissa 1.7.1 ja 1.7.2 esitetty
analyysi osoittaa, III-säännöstön ja RO-säännöstön luonnokset ovat monilla
aloilla ristiriidassa sovellettavan EU:n lainsäädännön kanssa. Siksi on tarpeen
varmistaa, että jäsenvaltioille kansainvälisten meriturvallisuutta koskevien
yleissopimusten nojalla kuuluvat velvoitteet, jotka tulevat olemaan
IMO-auditoinnin kohteena, sopivat yhteen niille EU:n tasolla asetettujen
velvoitteiden kanssa.
1.9.        Direktiivi 2008/106/EY
Rajoittamatta kohdissa 1.6–1.8 esitettyjä
huomioita, säännöstöluonnosten ja direktiivin 2008/106/EY välillä ei ole havaittu
ristiriitoja.
1.10.      Päätelmä
Edellä esitetty huomioon ottaen jäsenvaltiot
voivat esittää suostumuksensa tulla III-säännöstön ja RO-säännöstön sitomiksi
vain, jos toteutetaan tarvittavat suojatoimet sen varmistamiseksi, että
(a)
asetuksen (EY) N:o 391/2009 ja direktiivin
209/15/EY täysi tehokkuus ja unionin valmiudet jatkaa asiaankuuluvan unionin
säännöstön kehittämistä sekä
(b)
komission valmiudet myöntää hyväksyntä ainoastaan
sellaisille laitoksille, jotka täyttävät asetuksessa (EY) N:o 391/2009 säädetyt
vaatimukset ja velvollisuudet, ja peruuttaa hyväksyntä niiltä, jotka eivät
täytä niitä,
säilytetään kokonaisuudessaan.
Komissio katsoo, että mainitun direktiivin ja
asetuksen tavoitteiden saavuttamiseksi jäsenvaltioiden olisi esitettävä
nimenomainen varauma, joka koskee niille EU:n lainsäädännön nojalla kuuluvia
velvollisuuksia, kun ne antavat suostumuksensa tulla säännöstöjen sitomiksi, ja
saatettava merenkulkuviranomaisensa IMOn jäsenvaltioita koskevan pakollisen
auditoinnin piiriin.
Kun otetaan huomioon kohdassa 1.7.1.3
käsitellyt näkökohdat, pitäisi riittää, että antaessaan suostumuksensa tulla
säännöstöjen sitomiksi jäsenvaltiot tulkitsevat asianomaisia määräyksiä
tietyllä tavalla, esimerkiksi siten, että säännöstöt sisältävät pelkästään
vähimmäisvaatimusluettelon, joka ei estä lippuvaltioita asettamasta
hyväksytyille laitoksille muita vaatimuksia.
Lisäksi jäsenvaltioiden velvollisuus saattaa
hallintonsa IMO-auditoinnin piiriin, josta säädetään direktiivin 2009/21/EY 7
artiklassa, olisi nähtävä myös niiden velvollisuuksien valossa, joita
jäsenvaltioilla on kansainvälisellä ja EU:n tasolla. Siksi kaikissa
IMO-auditoinneissa olisi todennettava vain niiden kansainvälisten
yleissopimusten määräysten noudattaminen, jotka jäsenvaltiot ovat hyväksyneet.
2013/0111 (NLE)
Ehdotus
NEUVOSTON PÄÄTÖS
Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO)
Euroopan unionin puolesta omaksuttavasta kannasta, joka koskee tiettyjen
säännöstöjen ja niihin liittyviin yleissopimuksiin tehtävien muutosten
lopullista hyväksymistä
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan 2 kohdan yhdessä sen 218
artiklan 9 kohdan kanssa,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       IMOn meriympäristön
suojelukomitea hyväksyi IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevan säännöstön
(III-säännöstö) 64. istunnossaan (MEPC64, lokakuu 2012) ja IMOn
meriturvallisuuskomitea 91. istunnossaan (MSC91, marraskuu 2012). IMOn 28.
yleiskokouksen odotetaan hyväksyvän III-säännöstön lopullisesti joulukuussa
2013.
(2)       IMOn meriympäristön
suojelukomitea hyväksyi hyväksyttyjä laitoksia koskevan säännöstön (RO-säännöstön)
64. istunnossaan (MEPC64) ja IMOn meriturvallisuuskomitea 91. istunnossaan
(MSC91), ja näiden komiteoiden odotetaan hyväksyvän RO-säännöstön lopullisesti
65. ja 92. istunnossaan touko- ja kesäkuussa 2013.
(3)       IMOn meriturvallisuuskomitea
teki 91. istunnossaan (MSC91) muutoksia vuonna 1966 tehtyyn kansainväliseen
lastiviivayleissopimukseen, jäljempänä ’lastiviivayleissopimus’, vuonna 1972
tehtyihin kansainvälisiin sääntöihin yhteentörmäämisen ehkäisemiseksi merellä
ja vuonna 1969 tehtyyn kansainväliseen aluksenmittausyleissopimukseen, jotta
III-säännöstöstä ja siihen liittyvästä lippuvaltion auditointijärjestelmästä
tulee sitovia; näitä muutoksia käsitellään IMOn 28. yleiskokouksessa, jossa ne
myös on tarkoitus hyväksyä lopullisesti.
(4)       IMOn meriympäristön
suojelukomitea teki 64. istunnossaan (MEPC64) muutoksia vuosien 1978 ja 1997
pöytäkirjoihin, jotka liittyvät vuonna 1973 tehtyyn kansainväliseen
yleissopimukseen aluksista aiheutuvan meren pilaantumisen ehkäisemisestä,
jäljempänä ’MARPOL-yleissopimus’, jotta III-säännöstöstä ja siihen liittyvästä
lippuvaltioiden auditointijärjestelmästä tulee sitovia. Komitean odotetaan
hyväksyvän nämä muutokset lopullisesti 66. istunnossaan vuonna 2014.
(5)       IMOn meriturvallisuuskomitea
teki 91. istunnossaan (MSC91) muutoksia vuonna 1974 tehtyyn kansainväliseen
yleissopimukseen ihmishengen turvallisuudesta merellä, jäljempänä
’SOLAS-yleissopimus’, ja vuonna 1966 tehtyyn kansainväliseen
lastiviivayleissopimukseen liittyvään vuoden 1988 pöytäkirjaan, jotta
III-säännöstöstä ja siihen liittyvästä lippuvaltioiden auditointijärjestelmästä
tulee sitovia. Komitean odotetaan samassa tarkoituksessa tekevän 92.
istunnossaan kesäkuussa 2013 muutoksia vuonna 1978 tehtyyn kansainväliseen
yleissopimukseen merenkulkijoiden koulutuksesta, pätevyyskirjoista ja
vahdinpidosta, jäljempänä ’STCW-yleissopimus’. Komitean odotetaan hyväksyvän
nämä muutokset lopullisesti 93. istunnossaan vuonna 2014.
(6)       IMOn meriympäristön
suojelukomitea teki 64. istunnossaan muutoksia vuoden 1978 pöytäkirjaan, joka
liittyy MARPOL-yleissopimukseen, jotta RO-säännöstöstä tulee sitova. Komitean
odotetaan hyväksyvän nämä muutokset lopullisesti 65. istunnossaan.
(7)       IMOn meriympäristön
suojelukomitea teki 91. istunnossaan muutoksia SOLAS-yleissopimukseen ja vuoden
1988 pöytäkirjaan, joka liittyy lastiviivayleissopimukseen, jotta
RO-säännöstöstä tulee sitova. Komitean odotetaan hyväksyvän nämä muutokset
lopullisesti 92. istunnossaan.
(8)       Kun edellä mainittuihin
yleissopimuksiin tehdyt muutokset on hyväksytty lopullisesti, IMOn pääsihteeri
toimittaa ne sopimuspuolille, joita asia koskee, jotta nämä voivat ilmoittaa
hiljaisesti tai nimenomaisesti suostumuksensa tulla mainittujen muutosten
sitomiksi kunkin yleissopimuksen asiaa koskevien määräysten mukaisesti.
(9)       Yksikään edellä mainituista
yleissopimuksista ei sisällä lausekkeita, jotka estävät varaumien esittämisen
muutoksiin.
(10)     III-säännöstön luonnoksella
korvataan IMOn yleiskokouksen päätöslauselma A.973(24), joka sisältää voimassa
olevan, IMOn velvoittavien asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevan säännöstön ja
jolla puolestaan korvattiin päätöslauselma A.847(20), jota jäsenvaltioiden on
sovellettava alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia
sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä
säännöistä ja standardeista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivin 2009/15/EY[15]
3 artiklan 1 kohdan nojalla.
(11)     RO-säännöstöä säännellään
tyhjentävästi edellä mainitulla direktiivillä ja alusten tarkastamis- ja
katsastamislaitoksia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista
annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 391/2009[16] suoraan tai viittaamalla IMOn
päätöslauselmiin.
(12)     Lisäksi direktiivin 2009/15/EY
7 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että ”uusien säädösten
tai 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuihin kansainvälisiin yleissopimuksiin
liittyvien pöytäkirjojen antamisen seurauksena neuvosto päättää, komission
ehdotuksesta ja ottaen huomioon jäsenvaltioiden parlamentaariset menettelyt
sekä IMOn asiaa koskevat menettelyt, näiden uusien säännösten tai näiden
pöytäkirjojen ratifiointia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä huolehtien
siitä, että niitä sovelletaan samanaikaisesti ja yhdenmukaisesti kaikissa
jäsenvaltioissa”. Kansainvälisten yleissopimusten määritelmä annetaan sekä
direktiivissä 2009/15/EY että asetuksessa (EY) N:o 391/2009, ja se kattaa
SOLAS-, MARPOL- ja lastiviivayleissopimuksen, näiden yleissopimusten
pöytäkirjat ja muutokset sekä asiaan liittyvät sitovat säännöstöt, sellaisina
kuin ne ovat voimassa.
(13)     Merenkulkijoiden
vähimmäiskoulutuksesta annettu direktiivi 2008/106/EY[17], sellaisena kuin se on
muutettuna direktiivillä 2012/35/EU[18],
kattaa velvollisuudet, joita jäsenvaltioiden on lippu- ja satamavaltioina
noudatettava STCW-yleissopimuksen nojalla.
(14)     On tarpeen varmistaa, että
III- ja RO-säännöstön soveltamisesta johtuvat jäsenvaltioiden velvollisuudet
ovat yhdenmukaiset unionin lainsäädännön kanssa edellä tarkoitettujen
yleissopimusten ja muiden yleissopimusten, jotka tekevät mainitut säännöstöt
sopimuspuolia sitoviksi, yhteydessä.
(15)     Lippuvaltiota koskevien
vaatimusten noudattamisesta annetussa direktiivissä 2009/21/EY[19] säädetään velvollisuuksista,
joita jäsenvaltioiden on lippuvaltioina noudatettava. Näitä ovat erityisesti
jäsenvaltion velvollisuus toteuttaa tarvittavat toimet IMO-auditoinnin suorittamiseksi
niiden hallinnolle vähintään joka seitsemäs vuosi. Tämän säännöksen voimassaolo
päättyy kuitenkin viimeistään 17 päivänä kesäkuuta 2017 tai jonakin
aikaisempana komission vahvistamana päivänä, jos IMO-jäsenvaltioille pakollinen
auditointijärjestelmä on tullut voimaan.
(16)     Edellä mainituista syistä
III-säännöstö ja RO-säännöstö sekä vastaavat edellä mainittuihin
yleissopimuksiin tehdyt muutokset kuuluvat EU:n yksinomaiseen toimivaltaan,
joka unionilla on SEUT-sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan nojalla, siltä osin kuin
kyseessä olevien kansainvälisten asiakirjojen hyväksyminen voi vaikuttaa
yhteisiin sääntöihin tai muuttaa niiden soveltamisalaa.
(17)     Eräät III-säännöstön
luonnoksen määräykset ovat ristiriidassa edellä mainittujen EU:n säännösten kanssa,
erityisesti seuraavissa tapauksissa: a) säännöstön ulottamisesta koskemaan
lippuvaltion hallinnollisia ohjeita luokitustehtävien ja -todistusten osalta
aiheutuu riski siitä, että asetukseen (EY) N:o 391/2009 sisältyvät
edellytykset, jotka koskevat näitä tehtäviä ja todistuksia, tai toimet, jotka
toteutetaan näiden edellytysten täytäntöönpanon varmistamiseksi,
kyseenalaistetaan perusteettomasti; b) se, että rajoitetaan lippuvaltion
mahdollisuuksia säännellä hyväksyttyjen laitosten toimintaa yksinomaan niihin
aluksiin, jotka purjehtivat sen lipun alla, on ristiriidassa mainitussa
asetuksessa säädettyjen arviointiperusteiden ja velvollisuuksien kanssa, sillä
nämä koskevat hyväksyttyjen laitosten kaikkia toimintoja tekemättä eroa lipun
perusteella; c) se, että lippuvaltiota kielletään valtuuttamasta hyväksymiään
laitoksia soveltamaan luokitus- tai lakisääteisiä vaatimuksia muihin aluksiin
kuin niihin, joilla on oikeus purjehtia sen lipun alla, yleissopimuksissa
asetettuja vaatimuksia ja sitovia IMO-asiakirjoja pidemmälle, on ristiriidassa
edellä tarkoitettujen erityisten arviointiperusteiden ja velvollisuuksien
kanssa.
(18)     Eräät RO-säännöstön luonnoksen
määräykset ovat ristiriidassa edellä mainittujen EU:n säännösten kanssa,
erityisesti seuraavissa tapauksissa: a) säännöstössä annetaan lakisääteisten
todistusten ja palvelujen määritelmä, joka kattaa palvelut ja
todistuksenantotehtävät, joita asetuksessa (EY) N:o 391/2009 ja direktiivissä
2009/15/EY pidetään osana hyväksyttyjen laitosten luokitustoimintaa ja siksi
luonteeltaan yksityisinä; b) se, että hyväksyttyjen laitosten välistä
yhteistyötä koskeva vaatimus rajoitetaan lippuvaltion luomiin puitteisiin, on
ristiriidassa asetuksen (EY) N:o 391/2009 10 artiklassa säädettyjen
velvoitteiden kanssa; c) luokitussääntöjen soveltaminen, kuten edellä on
esitetty. Lisäksi RO-säännöstön luonnoksessa kielletään kaikkien sellaisten
vaatimusten asettaminen hyväksytyille laitoksille, jotka saattavat
kyseenalaistaa toisen lippuvaltion oikeudet, mikä yhdessä RO-säännöstön lakisääteisiä
todistuksia ja palveluja koskevan määritelmän kanssa saattaa johtaa säännöstön
epäasianmukaiseen tulkintaan ja siten rajoittaa epäasianmukaisesti asetuksessa
(EY) N:o 391/2009 säädettyjen, hyväksyttyjen laitosten luokitustoimintaa
koskevien vaatimusten soveltamista.
(19)     III-säännöstön luonnoksessa
luetellut alat, joilla sopimuspuolet voivat puuttua hyväksyttyjen laitosten
toimintaan, ja RO-säännöstön luonnoksessa esitetyt hyväksytyille laitoksille
asetetut vaatimukset eivät kata kaikkia asetuksessa (EY) N:o 391/2009
säädettyjä vähimmäisvaatimuksia ja velvoitteita eivätkä ne johdu velvoitteista,
joita jäsenvaltioilla on direktiivin 2009/15/EY mukaisesti; näitä määräyksiä on
kuitenkin pidettävä – paitsi kun se kielletään nimenomaisesti – vähimmäisvaatimuksina,
joita sopimuspuolet voivat työstää ja kehittää edelleen.
(20)     III-säännöstön luonnoksella ja
RO-säännöstön luonnoksella ei pitäisi rajoittaa unionin mahdollisuuksia
vahvistaa perussopimusten ja kansainvälisen oikeuden mukaisesti asianmukaiset
ehdot hyväksynnän myöntämiselle laitoksille, jotka pyytävät jäsenvaltioita
valtuuttamaan ne suorittamaan alusten katsastus- ja luokitustoimintaa
jäsenvaltioiden puolesta, jotta voidaan saavuttaa unionin tavoitteet ja
erityisesti parantaa meriturvallisuutta ja ympäristönsuojelua.
(21)     Lukuun ottamatta edellä
mainittuja aloja, joilla voi ilmetä ristiriitoja unionin lainsäädännön kanssa,
kyseiset kaksi säännöstöluonnosta on kokonaisuudessaan nähtävä myönteisenä
kehityksenä, koska ne asettavat korkeatasoiset maailmanlaajuiset standardit
lippuvaltioiden ja hyväksyttyjen laitosten toiminnalle; näistä syistä IMOn
RO-säännöstön kehittäminen mainitaan nimenomaisesti asetuksen (EY) N:o 391/2009
johdanto-osan 4 kappaleessa. Unionin olisi siksi tuettava näiden kahden säännöstön
lopullista hyväksymistä sitoviksi IMO-asiakirjoiksi.
(22)     Unioni ei ole IMOn jäsen eikä
edellä mainittujen yleissopimusten sopimuspuoli. Siksi on tarpeen, että
neuvosto valtuuttaa jäsenvaltiot antamaan unionin etujen nimissä suostumuksensa
tulla edellä mainittuihin yleissopimuksiin tehtävien muutosten sitomiksi;
näillä muutoksilla III-säännöstöstä ja RO-säännöstöstä sekä niihin liittyvästä
lippuvaltioiden auditointijärjestelmästä tulee sitovia,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1.           Unionin kantana IMOn 28.
yleiskokouksessa on hyväksyä luonnos IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa
koskevaksi säännöstöksi, sellaisena kuin se on hyväksyttynä IMOn
meriturvallisuuskomitean 91. istunnossa ja esitettynä IMO-asiakirjan MSC 91/22
liitteessä 16.
2.           Unionin kantana IMOn 28.
yleiskokouksessa on hyväksyä
a)      muutokset vuonna 1966 tehtyyn
kansainväliseen lastiviivayleissopimukseen, jotta IMO-asiakirjojen
täytäntöönpanoa koskevasta säännöstöstä ja siihen liittyvästä lippuvaltioiden
auditointijärjestelmästä, sellaisina kuin ne ovat hyväksyttyinä IMOn
meriturvallisuuskomitean 91. istunnossa ja esitettyinä IMO-asiakirjan MSC 91/22
liitteessä 10, tulee sitovia;
b)      muutokset vuonna 1969 tehtyyn
kansainväliseen aluksenmittausyleissopimukseen, jotta IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa
koskevasta säännöstöstä ja siihen liittyvästä lippuvaltioiden
auditointijärjestelmästä, sellaisina kuin ne ovat hyväksyttyinä IMOn
meriturvallisuuskomitean 91. istunnossa ja esitettyinä IMO-asiakirjan MSC 91/22
liitteessä 12, tulee sitovia;
c)      muutokset vuonna 1972 tehtyyn
yleissopimukseen kansainvälisistä säännöistä yhteentörmäämisen estämiseksi
merellä, jotta IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevasta säännöstöstä ja
siihen liittyvästä lippuvaltioiden auditointijärjestelmästä, sellaisina kuin ne
ovat hyväksyttyinä IMOn meriturvallisuuskomitean 91. istunnossa ja esitettyinä
IMO-asiakirjan MSC 91/22 liitteessä 11, tulee sitovia.
2 artikla
1.           Unionin kantana IMOn
meriympäristön suojelukomitean 65. istunnossa on hyväksyä luonnos hyväksyttyjä
laitoksia koskevaksi IMO-säännöstöksi, sellaisena kuin se on hyväksyttynä
mainitun komitean 64. istunnossa ja IMOn meriturvallisuuskomitean 91.
istunnossa sekä esitettynä IMO-asiakirjan MSC 91/22 liitteessä 19.
2.           Unionin kantana IMOn
meriympäristön suojelukomitean 65. istunnossa on hyväksyä muutosten lopullinen
hyväksyminen vuoden 1978 pöytäkirjaan, joka liittyy alusten aiheuttaman meren
pilaantumisen ehkäisemisestä vuonna 1973 tehtyyn kansainväliseen
yleissopimukseen, jotta hyväksyttyjä laitoksia koskevasta IMO-säännöstöstä
tulee sitova, sellaisena kuin se on hyväksyttynä IMOn meriympäristön
suojelukomitean 64. istunnossa ja esitettynä IMO-asiakirjan MEPC 64/23
liitteessä 23.
3.           Unionin kantana IMOn
meriympäristön suojelukomitean 66. istunnossa on hyväksyä muutosten lopullinen
hyväksyminen vuosien 1978 ja 1997 pöytäkirjoihin, jotka liittyvät alusten
aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä vuonna 1973 tehtyyn
kansainväliseen yleissopimukseen, jotta IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa
koskevasta säännöstöstä ja siihen liittyvästä lippuvaltioiden
auditointijärjestelmästä, sellaisina kuin ne ovat hyväksyttyinä IMOn
meriympäristön suojelukomitean 64. istunnossa ja esitettyinä IMO-asiakirjan
MEPC 64/23 liitteessä 20, tulee sitovia.
3 artikla
1.           Unionin kantana IMOn
meriturvallisuuskomitean 92. istunnossa on hyväksyä luonnos hyväksyttyjä
laitoksia koskevaksi IMO-säännöstöksi, sellaisena kuin se on hyväksyttynä
mainitun komitean 91. istunnossa ja IMOn meriympäristön suojelukomitean 64.
istunnossa sekä esitettynä IMO-asiakirjan MSC 91/22 liitteessä 19.
2.           Unionin kantana IMOn
meriturvallisuuskomitean 92. istunnossa on hyväksyä
a)      muutokset vuonna 1974 tehtyyn
kansainväliseen yleissopimukseen ihmishengen turvallisuudesta merellä,
sellaisena kuin se on muutettuna (SOLAS 1974), jotta hyväksyttyjä laitoksia
koskevasta IMO-säännöstöstä, sellaisena kuin se on hyväksyttynä IMOn
meriturvallisuuskomitean 91. istunnossa ja esitettynä IMO-asiakirjan MSC 91/22
liitteessä 20, tulee sitova;
b)      muutokset vuoden 1988 pöytäkirjaan, joka
liittyy vuonna 1966 tehtyyn kansainväliseen lastiviivayleissopimukseen, jotta
hyväksyttyjä laitoksia koskevasta IMO-säännöstöstä, sellaisena kuin se on
hyväksyttynä IMOn meriturvallisuuskomitean 91. istunnossa ja esitettynä
IMO-asiakirjan MSC 91/22 liitteessä 21, tulee sitova.
3.           Unionin kantana IMOn
meriturvallisuuskomitean 93. istunnossa on hyväksyä
a)      muutokset vuonna 1974 tehtyyn
kansainväliseen yleissopimukseen ihmishengen turvallisuudesta merellä,
sellaisena kuin se on muutettuna (SOLAS 1974), jotta IMO-asiakirjojen
täytäntöönpanoa koskevasta säännöstöstä ja siihen liittyvästä lippuvaltioiden
auditointijärjestelmästä, sellaisina kuin ne ovat hyväksyttyinä IMOn
meriturvallisuuskomitean 91. istunnossa ja esitettyinä IMO-asiakirjan MSC 91/22
liitteessä 17, tulee sitovia;
b)      muutokset vuoden 1988 pöytäkirjaan, joka
liittyy vuonna 1966 tehtyyn kansainväliseen lastiviivayleissopimukseen, jotta
IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevasta säännöstöstä ja siihen liittyvästä
lippuvaltioiden auditointijärjestelmästä, sellaisina kuin ne ovat hyväksyttyinä
IMOn meriturvallisuuskomitean 91. istunnossa ja esitettyinä IMO-asiakirjan MSC
91/22 liitteessä 18, tulee sitovia.
4.           Unionin kantana IMOn
meriturvallisuuskomitean 92. ja 93. istunnossa on hyväksyä asiaankuuluvien
muutosten tekeminen ja lopullinen hyväksyminen vuonna 1978 tehtyyn
kansainväliseen yleissopimukseen merenkulkijoiden koulutuksesta,
pätevyyskirjoista ja vahdinpidosta, jotta IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa
koskevasta säännöstöstä ja siihen liittyvästä lippuvaltioiden
auditointijärjestelmästä tulee sitovia.
4 artikla
1.           Jäsenvaltiot, jotka ovat IMOn
jäseniä, esittävät unionin kannan, sellaisena kuin se on 1–3 artiklassa
säädettynä, yhteistoimin unionin etujen mukaisesti, jollei tämän päätöksen
liitteeseen sisältyvästä varaumasta muuta johdu.
2.           Unionin kantaan, sellaisena
kuin se on 1–3 artiklassa säädettynä, tehtävistä muodollisista ja vähäisistä
muutoksista voidaan sopia ilman, että kantaa muutetaan.
5 artikla
Jäsenvaltiot valtuutetaan antamaan suostumuksensa
tulla unionin etujen mukaisesti 1 artiklan 2 kohdassa, 2 artiklan 2 ja 3
kohdassa sekä 3 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen muutosten sitomiksi,
jollei tämän päätöksen liitteessä esitetystä varaumasta muuta johdu.
6
artikla
Tämä päätös on osoitettu kaikille
jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
LIITE
[Lisätään sopimuspuolena olevan
jäsenvaltion nimi] esittämä varauma
[Lisätään sopimuspuolena olevan
jäsenvaltion nimi] haluaa selventää, että [lisätään
asiaa koskevan säännöstön nimi] ei ole tulkittava siten, että se vähentää
tai rajoittaa [lisätään sopimuspuolena olevan jäsenvaltion nimi] EU:n
lainsäädännön nojalla kuuluvien velvollisuuksien täyttymistä. [Lisätään
sopimuspuolena olevan jäsenvaltion nimi] aikoo erityisesti edelleenkin
noudattaa alusten tarkastus- ja katsastuslaitoksia koskevista yhteisistä
säännöistä ja standardeista annettua asiaa koskevaa unionin lainsäädäntöä,
varsinkin kun kyseessä ovat
-           lakisääteisen todistuskirjan ja
luokitustodistuksen määritelmät;
-           hyväksytyille laitoksille
asetettujen velvollisuuksien ja vaatimusten laajuus;
-           Euroopan komission tehtävät, jotka
koskevat laitosten hyväksymistä ja hyväksyttyjen laitosten arvioimista sekä
tarvittaessa korjaavien toimien tai seuraamusten määräämistä hyväksytyille
laitoksille.
Lisäksi [lisätään sopimuspuolena olevan
jäsenvaltion nimi] katsoo, että [lisätään asiaa koskevan säännöstön
nimi] sisältää vähimmäisvaatimuksia, joita jäsenvaltiot voivat tarvittaessa
työstää ja kehittää edelleen, jotta meriturvallisuutta ja ympäristönsuojelua
voidaan parantaa.
IMO-auditoinnin yhteydessä olisi todennettava
ainoastaan niiden kansainvälisten yleissopimusten määräysten noudattaminen,
jotka [lisätään sopimuspuolena olevan jäsenvaltion nimi] on hyväksynyt,
ottaen huomioon tämän varauman ehdot.
[1]               IMOn meriympäristön suojelukomitea.
[2]               IMOn meriturvallisuuskomitea.
[3]               Tai 12 kuukautta sen jälkeen, kun riittävä määrä
nimenomaisia hyväksyntiä on saavutettu.
[4]               Tai 12 kuukautta sen jälkeen, kun riittävä määrä
nimenomaisia hyväksyntiä on saavutettu.
[5]               Hyväksymisen määräaikaa voidaan siirtää 1.7.2015 saakka
SOLAS-, lastiviiva- ja STCW-yleissopimusten muuttamiseen liittyvistä
yhdenmukaistamissyistä.
[6]               Voimaantulon määräaikaa voidaan siirtää 1.1.2016 saakka
SOLAS-, lastiviiva- ja STCW-yleissopimusten muuttamiseen liittyvistä
yhdenmukaistamissyistä.
[7]               EUVL L 131, 28.5.2009, s. 47.
[8]               EYVL L 319, 12.12.1994, s. 20.
[9]               EUVL L 131, 28.5.2009, s. 11.
[10]             3 artiklan 1 kohta.
[11]             Johdanto-osan 13 kappale.
[12]             EUVL L 131, 28.5.2009, s. 132.
[13]             EUVL L 323, 3.12.2008, s. 33, direktiivi sellaisena kuin
se on viimeksi muutettuna direktiviillä 2012/35/EU.
[14]             Katso kohta 1.7.1.4 jäljempänä.
[15]             EUVL L 131, 28.5.2009, s. 47.
[16]             EUVL
L 131, 28.5.2009, s. 11.
[17]             EUVL
L 323, 3.12.2008, s. 33.
[18]             EUVL L 343, 14.12.2012, s. 78.
[19]             EUVL L 131, 28.5.2009, s. 132.