               EUROOPAN KOMISSIO
            Bryssel 8.4.2016
            COM(2016) 189 final
            2016/0096(NLE)
            Ehdotus
            NEUVOSTON PÄÄTÖS
            Euroopan unionin ja Salomonsaarten välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen tekemisestä

               PERUSTELUT

               1.EHDOTUKSEN TAUSTA

               Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 539/2001
                  1
                luetellaan kolmannet maat, joiden kansalaisilla on oltava viisumi jäsenvaltioiden ulkorajoja ylittäessään, ja kolmannet maat, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske. Kaikki jäsenvaltiot Irlantia ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta soveltavat asetusta (EY) N:o 539/2001.

               Asetusta (EY) N:o 539/2001 muutettiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 509/2014
                  2
               ; sillä siirrettiin 19 maata liitteeseen II, jossa luetellaan kolmannet maat, joiden kansalaisia viisumipakko ei koske. Kyseiset 19 maata ovat Dominica, Grenada, Itä-Timor, Kiribati, Kolumbia, Marshallinsaaret, Mikronesia, Nauru, Palau, Peru, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit, Salomonsaaret, Samoa, Tonga, Trinidad ja Tobago, Tuvalu, Vanuatu ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat. Kutakin edellä mainittua maata koskevaan viittaukseen liitteessä II liittyy alaviite, jossa todetaan, että ”viisumivapautta sovelletaan Euroopan unionin kanssa tehtävän viisumivapautta koskevan sopimuksen voimaantulopäivästä”.

               Asetus (EU) N:o 509/2014 hyväksyttiin 20. toukokuuta 2014, ja se tuli voimaan 9. kesäkuuta 2014. Komissio esitti neuvostolle heinäkuussa 2014 suosituksen, jotta tämä antaisi komissiolle luvan aloittaa neuvottelut viisumivapaussopimuksista seuraavien 17 maan kanssa: Dominica, Grenada, Itä-Timor, Kiribati, Marshallinsaaret, Mikronesia, Nauru, Palau, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit, Salomonsaaret, Samoa, Tonga, Trinidad ja Tobago, Tuvalu, Vanuatu ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat.
                  3
                Neuvosto antoi komissiolle neuvotteluohjeet 9. lokakuuta 2014.

               Kyseisistä viisumivapaussopimuksista ensimmäiset allekirjoitettiin 6. toukokuuta 2015 (Yhdistyneet arabiemiirikunnat), 26. toukokuuta 2015 (Itä-Timor) ja 28. toukokuuta 2015 (Dominica, Grenada, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit, Samoa, Trinidad ja Tobago sekä Vanuatu), ja niitä sovelletaan väliaikaisesti niiden allekirjoittamispäivästä alkaen odotettaessa niiden voimaantuloa. Neuvosto on hyväksynyt viisumivapaussopimusten toisen ryhmän allekirjoittamisen Tongan (allekirjoitettu 20. marraskuuta 2015), Kolumbian (allekirjoitettu 2. joulukuuta 2015), Kiribatin (allekirjoittamispäivää ei ole vahvistettu) ja Palaun (allekirjoitettu 7. joulukuuta 2015) kanssa. Näitä neljää sopimusta sovelletaan väliaikaisesti niiden allekirjoittamispäivästä alkaen odotettaessa niiden voimaantuloa.

               Neuvottelut Salomonsaarten kanssa aloitettiin 19. marraskuuta 2014. Kyseisessä tapaamisessa käytiin läpi koko tekstiluonnos, ja sitä seuranneen näkemysten vaihdon aikana päästiin yksimielisyyteen kaikista näkökohdista. Pääneuvottelijat parafoivat sopimuksen Brysselissä 13. marraskuuta 2015. Jäsenvaltioille tiedotettiin asiasta 7. joulukuuta 2015 pidetyssä neuvoston viisumityöryhmän kokouksessa.

               2.OIKEUSPERUSTA

               Unionin kannalta sopimuksen oikeusperustana on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 77 artiklan 2 kohdan a alakohta yhdessä sen 218 artiklan kanssa.

               Oheinen ehdotus on oikeudellinen väline sopimuksen tekemistä varten. Neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä sen jälkeen, kun neuvoston puheenjohtajana toimivan jäsenvaltion nimeämä henkilö on allekirjoittanut sopimuksen unionin puolesta ja Euroopan parlamentti on antanut SEUT-sopimuksen 218 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan a alakohdan mukaisesti hyväksyntänsä.

               3.NEUVOTTELUJEN TULOKSET

               Komissio katsoo, että neuvoston neuvotteluohjeisiin sisältyvät tavoitteet on saavutettu ja että unioni voi hyväksyä viisumivapaussopimuksen luonnoksen.

               Sopimuksen lopullinen sisältö on tiivistetysti seuraava:

               Tarkoitus

               Sopimuksessa määrätään Euroopan unionin ja Salomonsaarten kansalaisten mahdollisuudesta matkustaa viisumivapaasti toisen sopimuspuolen alueelle enintään 90 päiväksi minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.

               Kaikkien EU:n kansalaisten tasavertaisen kohtelun varmistamiseksi sopimukseen on sisällytetty määräys, jonka mukaan Salomonsaaret voi keskeyttää sopimuksen soveltamisen tai irtisanoa sopimuksen vain kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden osalta ja unioni voi keskeyttää sopimuksen soveltamisen tai irtisanoa sopimuksen vain kaikkien jäsenvaltioidensa osalta.

               Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin erityistilanne otetaan huomioon johdanto-osassa.

               Soveltamisala

               Viisumivapaus kattaa kaikki henkilöryhmät (henkilöt, joilla on tavallinen passi, diplomaattipassi, virkapassi/virkamatkapassi tai erityispassi), jotka matkustavat eri tarkoituksissa, lukuun ottamatta henkilöitä, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan. Viimeksi mainitun ryhmän osalta kullakin jäsenvaltiolla ja myös Salomonsaarilla on sovellettavan unionin tai kansallisen lainsäädännön mukaisesti vapaus vaatia toisen osapuolen kansalaisilta viisumi. Yhdenmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi sopimukseen liitetään yhteinen julistus siitä, miten olisi määriteltävä niiden henkilöiden ryhmä, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan.

               Oleskelun kesto

               Sopimuksessa määrätään Euroopan unionin ja Salomonsaarten kansalaisten mahdollisuudesta matkustaa viisumivapaasti toisen sopimuspuolen alueelle enintään 90 päiväksi minkä tahansa 180 päivän jakson aikana. Sopimukseen liitetään yhteinen julistus siitä, miten kyseinen 90 päivän ajanjakso minkä tahansa 180 päivän jakson aikana olisi määriteltävä.

               Sopimuksessa otetaan huomioon niiden jäsenvaltioiden tilanne, jotka eivät vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti. Viisumivapaus antaa Salomonsaarten kansalaisille oikeuden oleskella 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana kunkin kyseisen jäsenvaltion (tällä hetkellä Bulgaria, Kroatia, Kypros ja Romania) alueella, niin kauan kuin kyseiset maat eivät kuulu sisärajattomaan Schengen-alueeseen, riippumatta ajasta, joka koskee oleskelua koko Schengen-alueella.

               Alueellinen soveltaminen

               Sopimuksessa on määräyksiä alueista, joihin sopimusta sovelletaan: Ranskan ja Alankomaiden tapauksessa viisumivapaus antaisi Salomonsaarten kansalaisille oikeuden oleskella vain kyseisten jäsenvaltioiden Euroopassa sijaitsevilla alueilla.

               Julistukset

               Edellä mainittujen yhteisten julistusten lisäksi sopimukseen on liitetty kaksi muuta yhteistä julistusta, jotka koskevat

               –Norjan, Islannin, Sveitsin ja Liechtensteinin osallistumista Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen;

               –kattavaa tiedottamista viisumivapaussopimuksen sisällöstä ja seurauksista ja muista seikoista, kuten maahantuloedellytyksistä.

               4.PÄÄTELMÄ

               Edellä esitetyn perusteella komissio ehdottaa, että neuvosto Euroopan parlamentin hyväksynnän saatuaan hyväksyy Euroopan unionin ja Salomonsaarten tasavallan välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen.

               2016/0096 (NLE)

               Ehdotus

               NEUVOSTON PÄÄTÖS

               Euroopan unionin ja Salomonsaarten välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen tekemisestä

               EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

               ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 77 artiklan 2 kohdan a alakohdan yhdessä 218 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan a alakohdan v alakohdan kanssa,

               ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

               ottaa huomioon Euroopan parlamentin hyväksynnän
                  4
               ,

               sekä katsoo seuraavaa:

               (1)Komissio on neuvotellut Euroopan unionin puolesta lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen, jäljempänä ’sopimus’, Salomonsaarten kanssa.

               (2)Neuvoston päätöksen (EU) 2015/… mukaisesti sopimus on allekirjoitettu ja sitä sovelletaan väliaikaisesti ... päivästä ...kuuta 20….

               (3)Sopimuksella perustetaan asiantuntijoiden sekakomitea sopimuksen hallinnointia varten. Unionia edustaa sekakomiteassa komissio, jolla olisi oltava apunaan jäsenvaltioiden edustajia.

               (4)Tällä päätöksellä kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu neuvoston päätöksen 2000/365/EY
                  5
                mukaisesti. Yhdistynyt kuningaskunta ei sen vuoksi osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Yhdistynyttä kuningaskuntaa eikä sitä sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.

               (5)Tällä päätöksellä kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Irlanti ei osallistu neuvoston päätöksen 2002/192/EY
                  6
                mukaisesti. Irlanti ei sen vuoksi osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Irlantia eikä sitä sovelleta Irlantiin.

               (6)Sopimus olisi hyväksyttävä,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

               1 artikla

               Hyväksytään unionin puolesta Euroopan unionin ja Salomonsaarten tasavallan välinen lyhytaikaista oleskelua koskeva viisumivapaussopimus.

               2 artikla

               Neuvoston puheenjohtaja antaa unionin puolesta sopimuksen
                  7
                8 artiklan 1 kohdassa määrätyn ilmoituksen.

               3 artikla

               Komissio edustaa jäsenvaltioiden edustajien avustamana unionia sopimuksen 6 artiklalla perustetussa asiantuntijoiden sekakomiteassa.

               4 artikla

               Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään.

               Tehty Brysselissä

                     Neuvoston puolesta

                     Puheenjohtaja

                     (1)
                  Neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2001, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, EYVL L 81, 21.3.2001, s. 1.

                     (2)
                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 509/2014, annettu 15 päivänä toukokuuta 2014, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 muuttamisesta, EUVL L 149, 20.5.2014, s. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Hyväksynnän antamispäivä: [...]

                     (5)
                  Neuvoston päätös 2000/365/EY, tehty 29 päivänä toukokuuta 2000, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin, EYVL L 131, 1.6.2000, s. 43.

                     (6)
                  Neuvoston päätös 2002/192/EY, tehty 28 päivänä helmikuuta 2002, Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin, EYVL L 64, 7.3.2002, s. 20.

                     (7)
                  Neuvoston pääsihteeristö julkaisee sopimuksen voimaantulopäivän Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

    ---documentbreak---

               EUROOPAN KOMISSIO
            Bryssel 8.4.2016
            COM(2016) 189 final
            LIITE
            asiakirjaan
            Ehdotus neuvoston päätökseksi
            Euroopan unionin ja Salomonsaarten välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen tekemisestä

               LIITE

               asiakirjaan

               Ehdotus neuvoston päätökseksi

               Euroopan unionin ja Salomonsaarten välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen tekemisestä

               Euroopan unionin ja Salomonsaarten välinen
                  SOPIMUS

               lyhytaikaista oleskelua koskevasta viisumivapaudesta

               EUROOPAN UNIONI, jäljempänä ’unioni’ tai ’EU’, ja

               SALOMONSAARET,

               jäljempänä yhdessä ’sopimuspuolet’, jotka

               TARKOITUKSENAAN kehittää edelleen sopimuspuolten välisiä ystävällisiä suhteita ja helpottaa matkustamista varmistamalla kansalaisilleen viisumivapaa maahantulo ja lyhytaikainen oleskelu

               OTTAVAT HUOMIOON luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 muuttamisesta 15 päivänä toukokuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 509/2014
                  1
               , jolla muun muassa siirretään 19 kolmatta maata, mukaan lukien Salomonsaaret, niiden kolmansien maiden luetteloon, joiden kansalaiset on vapautettu viisumipakosta heidän oleskellessaan lyhyen ajan jäsenvaltioissa,

               OTTAVAT HUOMIOON, että asetuksen (EU) N:o 509/2014 1 artiklassa säädetään, että näiden 19 maan osalta viisumivapautta sovelletaan unionin kanssa tehtävän viisumivapautta koskevan sopimuksen voimaantulopäivästä,

               HALUAVAT VARMISTAA, että kaikkien EU:n kansalaisten tasavertaista kohtelua koskevaa periaatetta noudatetaan,

               OTTAVAT HUOMIOON, että henkilöt, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan lyhytaikaisen oleskelunsa aikana, eivät kuulu tämän sopimuksen soveltamisalaan, minkä vuoksi kyseisen ryhmän osalta viisumipakkoon tai siitä myönnettävään vapautukseen ja työnsaantiin sovelletaan edelleen asiaa koskevaa unionin oikeutta ja jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä sekä Salomonsaarten kansallista lainsäädäntöä,

               OTTAVAT HUOMIOON Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyt pöytäkirjat Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sekä osaksi Euroopan unionia sisällytetystä Schengenin säännöstöstä ja vahvistavat, että tämän sopimuksen määräyksiä ei sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan eikä Irlantiin,

               OVAT SOPINEET SEURAAVAA:

               1 ARTIKLA

               Tarkoitus

               Tässä sopimuksessa määrätään unionin ja Salomonsaarten kansalaisten mahdollisuudesta matkustaa viisumivapaasti toisen sopimuspuolen alueelle enintään 90 päiväksi minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.

               2 ARTIKLA

               Määritelmät

               Tässä sopimuksessa tarkoitetaan

               a)
                     ’jäsenvaltiolla’ mitä tahansa unionin jäsenvaltiota Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia lukuun ottamatta;

               b)
                     ’unionin kansalaisella’ henkilöä, jolla on jonkin a alakohdassa määritellyn jäsenvaltion kansalaisuus;

               c)
                     ’Salomonsaarten kansalaisella’ henkilöä, jolla on Salomonsaarten kansalaisuus;

               d)
                     ’Schengen-alueella’ aluetta, jolla ei ole sisärajoja ja joka käsittää a alakohdassa tarkoitettujen, Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavien jäsenvaltioiden alueet.

               3 ARTIKLA

               Soveltamisala

               1.
                     Unionin kansalaiset, joilla on jonkin jäsenvaltion myöntämä voimassa oleva tavallinen passi, diplomaattipassi, virkapassi, virkamatkapassi tai erityispassi, voivat tulla Salomonsaarten alueelle ja oleskella siellä ilman viisumia 4 artiklan 1 kohdassa määritetyn ajan.

               Salomonsaarten kansalaiset, joilla on Salomonsaarten myöntämä voimassa oleva tavallinen passi, diplomaattipassi, virkapassi, virkamatkapassi tai erityispassi, voivat tulla jäsenvaltioiden alueelle ja oleskella siellä ilman viisumia 4 artiklan 2 kohdassa määritetyn ajan.

               2.
                     Tämän artiklan 1 kohtaa ei sovelleta henkilöihin, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan.

               Kyseisen henkilöryhmän osalta kukin jäsenvaltio voi erikseen päättää viisumipakon määräämisestä Salomonsaarten kansalaisille tai sen peruuttamisesta neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001
                  2
                4 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

               Kyseisen henkilöryhmän osalta Salomonsaaret voi päättää kunkin jäsenvaltion kansalaisille erikseen määrättävästä viisumipakosta tai viisumivapaudesta kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.

               3.
                     Tämän sopimuksen mukaista viisumivapautta sovelletaan rajoittamatta maahantulon ja lyhytaikaisen oleskelun edellytyksiä koskevan sopimuspuolten lainsäädännön soveltamista. Jäsenvaltiot ja Salomonsaaret varaavat oikeuden evätä maahantulon alueelleen ja lyhytaikaisen oleskelun, jos yksi tai useampi näistä edellytyksistä ei täyty.

               4.
                     Viisumivapautta sovelletaan riippumatta siitä, mitä kuljetusmuotoa on käytetty sopimuspuolten rajojen ylittämiseen.

               5.
                     Seikkoihin, jotka eivät kuulu tämän sopimuksen soveltamisalaan, sovelletaan unionin oikeutta, jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä tai Salomonsaarten kansallista lainsäädäntöä.

               4 ARTIKLA

               Oleskelun kesto

               1.
                     Unionin kansalaiset voivat oleskella Salomonsaarten alueella enintään 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.

               2.
                     Salomonsaarten kansalaiset voivat oleskella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavien jäsenvaltioiden alueella enintään 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana. Tämä aika lasketaan ottamatta huomioon mahdollista oleskelua sellaisessa jäsenvaltiossa, joka ei vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti.

               Salomonsaarten kansalaiset voivat oleskella enintään 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana kunkin sellaisen jäsenvaltion alueella, joka ei vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, riippumatta Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavien jäsenvaltioiden alueella oleskelun lasketusta kestosta.

               3.
                     Tämä sopimus ei vaikuta Salomonsaarten ja jäsenvaltioiden mahdollisuuteen pidentää 90 päivän oleskeluaikaa kansallisen lainsäädäntönsä ja unionin oikeuden mukaisesti.

               5 ARTIKLA

               Alueellinen soveltaminen

               1.
                     Tätä sopimusta sovelletaan Ranskan tasavallan osalta ainoastaan Ranskan tasavallan Euroopassa olevaan alueeseen.

               2.
                     Tätä sopimusta sovelletaan Alankomaiden kuningaskunnan osalta ainoastaan Alankomaiden kuningaskunnan Euroopassa olevaan alueeseen.

               6 ARTIKLA

               Sopimuksen hallinnointia käsittelevä sekakomitea

               1.
                     Sopimuspuolet perustavat asiantuntijoiden sekakomitean, jäljempänä ’komitea’, joka koostuu unionin ja Salomonsaarten edustajista. Unionia siinä edustaa Euroopan komissio.

               2.
                     Komitean tehtävänä on muun muassa

               a)
                     valvoa tämän sopimuksen täytäntöönpanoa;

               b)
                     ehdottaa muutoksia tai lisäyksiä tähän sopimukseen;

               c)
                     ratkaista riitoja, jotka johtuvat tämän sopimuksen tulkinnasta tai soveltamisesta.

               3.
                     Komitea kokoontuu tarvittaessa jommankumman sopimuspuolen pyynnöstä.

               4.
                     Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.

               7 ARTIKLA

               Tämän sopimuksen suhde jäsenvaltioiden ja Salomonsaarten voimassa oleviin kahdenvälisiin viisumivapaussopimuksiin

               Tätä sopimusta sovelletaan ensisijaisena muihin sellaisiin kahdenvälisiin sopimuksiin tai järjestelyihin nähden, joita on tehty yksittäisten jäsenvaltioiden ja Salomonsaarten välillä, siltä osin kuin ne koskevat tämän sopimuksen soveltamisalaan kuuluvia asioita.

               8 ARTIKLA

               Loppumääräykset

               1.
                     Sopimuspuolet ratifioivat tai hyväksyvät tämän sopimuksen omia sisäisiä menettelyjään noudattaen, ja sopimus tulee voimaan sitä päivää seuraavan toisen kuukauden ensimmäisenä päivänä, jona sopimuspuolista jälkimmäinen on ilmoittanut toiselle saattaneensa päätökseen edellä tarkoitetut menettelyt.

               Tätä sopimusta sovelletaan väliaikaisesti sen allekirjoittamispäivää seuraavasta päivästä lukien.

               2.
                     Tämä sopimus on voimassa toistaiseksi, ellei sitä irtisanota 5 kohdan mukaisesti.

               3.
                     Tätä sopimusta voidaan muuttaa sopimuspuolten kirjallisella sopimuksella. Muutokset tulevat voimaan sen jälkeen, kun sopimuspuolet ovat ilmoittaneet toisilleen tätä varten tarvittavien sisäisten menettelyjensä päätökseen saattamisesta.

               4.
                     Kumpikin sopimuspuoli voi keskeyttää tämän sopimuksen tai sen osan soveltamisen erityisesti yleiseen järjestykseen tai kansallisen turvallisuuden tai kansanterveyden suojaamiseen, laittomaan maahanmuuttoon tai toisen sopimuspuolen palauttamaan viisumipakkoon liittyvistä syistä. Päätös soveltamisen keskeyttämisestä on annettava tiedoksi toiselle sopimuspuolelle viimeistään kaksi kuukautta ennen sen suunniteltua voimaantuloa. Kun keskeyttämiseen johtaneet syyt lakkaavat olemasta voimassa, soveltamisen keskeyttäneen sopimuspuolen on ilmoitettava tästä välittömästi toiselle sopimuspuolelle ja jatkettava sopimuksen soveltamista.

               5.
                     Kumpikin sopimuspuoli voi irtisanoa tämän sopimuksen ilmoittamalla siitä kirjallisesti toiselle sopimuspuolelle. Sopimuksen voimassaolo päättyy 90 päivän kuluttua tästä lukien.

               6.
                     Salomonsaaret voi keskeyttää tämän sopimuksen soveltamisen tai irtisanoa sen vain kaikkien jäsenvaltioiden osalta.

               7.
                     Unioni voi keskeyttää tämän sopimuksen soveltamisen tai irtisanoa sen vain kaikkien jäsenvaltioidensa osalta.

               Tehty kahtena kappaleena bulgarian, englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, kroaatin, latvian, liettuan, maltan, portugalin, puolan, ranskan, romanian, ruotsin, saksan, slovakin, sloveenin, suomen, tanskan, tšekin, unkarin ja viron kielellä, ja kukin teksti on yhtä todistusvoimainen.

               ISLANTIA, NORJAA, SVEITSIÄ JA LIECHTENSTEINIA KOSKEVA YHTEINEN JULISTUS

               Sopimuspuolet ottavat huomioon Euroopan unionin sekä Norjan, Islannin, Sveitsin ja Liechtensteinin läheiset suhteet, jotka johtuvat erityisesti näiden maiden osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen 18 päivänä toukokuuta 1999 ja 26 päivänä lokakuuta 2004 tehdyistä sopimuksista.

               Tämän vuoksi on suotavaa, että toisaalta Norjan, Islannin, Sveitsin ja Liechtensteinin viranomaiset ja toisaalta Salomonsaarten viranomaiset tekevät viipymättä kahdenväliset lyhytaikaista oleskelua koskevat viisumivapaussopimukset tämän sopimuksen kanssa samanlaisin ehdoin.

               YHTEINEN JULISTUS SIITÄ, MITEN OLISI MÄÄRITELTÄVÄ TÄMÄN SOPIMUKSEN 3 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETTU NIIDEN HENKILÖIDEN RYHMÄ, JOIDEN MATKAN TARKOITUKSENA ON TYÖSKENTELY KORVAUSTA VASTAAN

               Koska sopimuspuolet haluavat varmistaa yhteisen määritelmän soveltamisen, ne sopivat, että tässä sopimuksessa niiden henkilöiden ryhmällä, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan, tarkoitetaan henkilöitä, jotka tulevat toisen sopimuspuolen alueelle harjoittaakseen ansiotoimintaa tai toimintaa korvausta vastaan työntekijänä tai palveluntarjoajana.

               Tähän ryhmään ei pitäisi lukea seuraavia:

               –
                     liikemiehet, ts. henkilöt, jotka matkustavat liikeneuvotteluja varten (ilman, että he työskentelisivät toisen sopimuspuolen alueella)

               –
                     urheilijat tai taiteilijat, jotka harjoittavat toimintaa tilapäisesti

               –
                     toimittajat, jotka heidän asuinmaansa tiedotusvälineet ovat lähettäneet, ja

               –
                     yritysten sisäiset harjoittelijat.

               Tämän julistuksen täytäntöönpanoa valvoo sekakomitea tämän sopimuksen 6 artiklan mukaisen vastuunsa nojalla. Sekakomitea voi ehdottaa tarpeellisiksi katsomiaan muutoksia sopimuspuolten kokemusten perusteella.

               YHTEINEN JULISTUS SIITÄ, MITEN OLISI MÄÄRITELTÄVÄ TÄMÄN SOPIMUKSEN 4 ARTIKLASSA TARKOITETTU 90 PÄIVÄN JAKSO MINKÄ TAHANSA 180 PÄIVÄN JAKSON AIKANA

               Sopimuspuolet ovat yhtä mieltä siitä, että tämän sopimuksen 4 artiklassa vahvistetulla enintään 90 päivän jaksolla minkä tahansa 180 päivän jakson aikana tarkoitetaan joko yhtäjaksoista vierailua tai useita peräkkäisiä vierailuja, joiden yhteenlaskettu kesto ei ylitä 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.

               Käsite ”minkä tahansa 180 päivän jakson aikana” tarkoittaa sitä, että olisi sovellettava ”liikkuvaa” 180 päivän viitejaksoa, jolloin oleskelun jokaisena päivänä tarkastellaan viimeisintä 180 päivän ajanjaksoa sen todentamiseksi, täyttyykö 90 päivän ehto minkä tahansa 180 päivän jaksolla edelleen. Tämä tarkoittaa muun muassa sitä, että ilman keskeytystä jatkunut 90 päivän poissaolo antaa mahdollisuuden uuteen enintään 90 päivän oleskeluun.

               YHTEINEN JULISTUS KANSALAISILLE SUUNNATTAVASTA VIISUMIVAPAUSSOPIMUSTA KOSKEVASTA TIEDOTUKSESTA

               Sopimuspuolet toteavat, että avoimuus on tärkeää Euroopan unionin ja Salomonsaarten kansalaisille, ja sopivat varmistavansa, että viisumivapaussopimuksen sisällöstä ja seurauksista ja siihen liittyvistä asioista, kuten maahantuloedellytyksistä, tiedotetaan kattavasti.

               _________________

                     (1)
                  EUVL L 149, 20.5.2014, s. 67.

                     (2)
                  Neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2001, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, EYVL L 81, 21.3.2001, s. 1.


               EUROOPAN KOMISSIO
            Bryssel 27.7.2017
            COM(2017) 399 final
            2017/0177(NLE)
            Ehdotus
            NEUVOSTON PÄÄTÖS
            CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimuksen CARIFORUM–EU-yhteisneuvostossa Euroopan unionin puolesta esitettävästä kannasta välimiesten luettelon laatimiseen

               PERUSTELUT

               1.Ehdotuksen tausta

               Tämä ehdotus koskee päätöstä CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimuksen CARIFORUM–EU-yhteisneuvostossa unionin puolesta esitettävän kannan vahvistamisesta siltä osin kuin on kyse aikeesta hyväksyä päätös välimiesten luettelon laatimisesta.

               2.Ehdotuksen tausta

               2.1.CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimus

               CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimuksen, jäljempänä ’sopimus’, tavoitteena on tukea köyhyyden lievittämistä ja viime kädessä sen poistamista perustamalla kauppakumppanuussuhteet, jotka ovat kestävän kehityksen tavoitteen, vuosituhannen kehitystavoitteiden ja Cotonoun sopimuksen mukaisia.

               Sopimus allekirjoitettiin 15. lokakuuta 2008, ja sitä on väliaikaisesti sovellettu 29. päivästä joulukuuta 2008.

               2.2.CARIFORUM–EU-yhteisneuvosto

               CARIFORUM–EU-yhteisneuvosto on yleisesti vastuussa tämän sopimuksen toiminnasta ja täytäntöönpanosta ja seuraa sen tavoitteiden toteutumista. Se kokoontuu ministeritasolla säännöllisesti vähintään kahden vuoden välein. Se käyttää päätösvaltaa kaikissa tämän sopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi. Nämä päätökset sitovat osapuolia ja allekirjoittaneita CARIFORUM-valtioita, joiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet niiden täytäntöönpanemiseksi kunkin osapuolen ja allekirjoittaneen CARIFORUM-valtion omia sisäisiä menettelyjä noudattaen.

               2.3.CARIFORUM–EU-yhteisneuvoston suunniteltu säädös

               CARIFORUM–EU-yhteisneuvoston on 17. marraskuuta 2017 neljännessä kokouksessaan määrä hyväksyä päätös, joka koskee sopimuksen 221 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua välimiesten luettelon laatimista, jäljempänä ’suunniteltu säädös’.

               Suunnitellun säädöksen tarkoituksena on laatia luettelo viidestätoista henkilöstä, joilla on erityistä asiantuntemusta tai kokemusta oikeudellisista kysymyksistä ja kansainvälisestä kaupasta ja jotka ovat halukkaita toimimaan välimiehinä, kuten sopimuksen 221 artiklan 1 kohdassa määrätään. Tämä vaihe on tarpeen sopimuksen riitojenratkaisua koskevien määräysten panemiseksi täytäntöön.

               Suunniteltu säädös sitoo osapuolia sopimuksen 221 artiklan mukaisesti. Siinä säädetään seuraavaa: ”CARIFORUM–EU-kauppa- ja kehityskomitea laatii viimeistään kolmen kuukauden kuluttua tämän sopimuksen väliaikaisen soveltamisen alkamisesta luettelon viidestätoista (15) henkilöstä, jotka ovat halukkaita ja kykeneviä toimimaan välimiehinä. Kumpikin osapuoli valitsee viisi henkilöä toimimaan välimiehinä. Osapuolet sopivat myös viidestä henkilöstä, jotka eivät ole kummankaan osapuolen kansalaisia, ja jotka toimivat välimiespaneelin puheenjohtajana. CARIFORUM–EU-kauppa- ja kehityskomitea varmistaa, että luettelossa on aina 15 henkilöä.”

               3.Unionin puolesta esitettävä kanta

               Sopimuksen 221 artiklan 1 kohdassa säädetään luettelon laatimisesta viidestätoista henkilöstä, joilla on erityistä asiantuntemusta tai kokemusta oikeudellisista kysymyksistä ja kansainvälisestä kaupasta ja jotka ovat halukkaita toimimaan välimiehinä. Kukin osapuoli on valinnut viisi henkilöä, ja osapuolet ovat lisäksi sopineet viidestä henkilöstä, jotka eivät ole kummankaan osapuolen kansalaisia ja jotka toimivat välimiespaneelin puheenjohtajana.

               Liitteenä olevasta luonnoksesta neuvoston päätökseksi ja välimiesten luettelosta sovittiin CARIFORUM-osapuolen kanssa kauppa- ja kehityskomitean kuudennessa kokouksessa, joka pidettiin Jamaikalla 25. marraskuuta 2016.

               Unionin puolesta esitettävällä ehdotetulla kannalla pyritään tekemään suunniteltu säädös sitovaksi.

               4.Oikeusperusta

               4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

               4.1.1.Periaatteet

               SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan mukaan ”neuvosto tekee komission – – ehdotuksesta päätöksen – – sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

               4.1.2.Soveltaminen käsiteltävänä olevassa asiassa

               CARIFORUM–EU-yhteisneuvosto on sopimuksella perustettu elin.

               Säädös, joka CARIFORUM–EU-yhteisneuvoston on annettava, on säädös, jolla on oikeusvaikutuksia. Suunniteltu säädös sitoo osapuolia kansainvälisen oikeuden nojalla sopimuksen 221 artiklan mukaisesti.

               Suunnitellulla säädöksellä ei täydennetä tai muuteta sopimuksen institutionaalisia rakenteita.

               Ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on näin ollen SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta.

               4.2.Aineellinen oikeusperusta

               4.2.1.Periaatteet

               SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan mukaan päätöksen aineellinen oikeusperusta riippuu lähinnä sen suunnitellun säädöksen tarkoituksesta ja sisällöstä, jota koskeva kanta esitetään unionin puolesta.

               4.2.2.Soveltaminen käsiteltävänä olevassa asiassa

               Suunnitellun säädöksen pääasiallinen tarkoitus ja sisältö liittyy yhteiseen kauppapolitiikkaan.

               Ehdotetun päätöksen aineellinen oikeusperusta on näin ollen SEUT-sopimuksen 207 artikla.

               4.3.Päätelmät

               Ehdotetun päätöksen oikeusperustana olisi oltava SEUT-sopimuksen 207 artikla yhdessä sen 218 artiklan 9 kohdan kanssa.

               2017/0177 (NLE)

               Ehdotus

               NEUVOSTON PÄÄTÖS

               CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimuksen CARIFORUM–EU-yhteisneuvostossa Euroopan unionin puolesta esitettävästä kannasta välimiesten luettelon laatimiseen

               EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

               ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 207 artiklan yhdessä sen 218 artiklan 9 kohdan kanssa,

               ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen

               sekä katsoo seuraavaa:

               (1)CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimus
                  1
               , jäljempänä ’sopimus’, allekirjoitettiin 15 päivänä lokakuuta 2008, ja sitä on väliaikaisesti sovellettu 29 päivästä joulukuuta 2008.

               (2)CARIFORUM–EU-yhteisneuvoston on 17 päivänä marraskuuta 2017 neljännessä kokouksessaan määrä hyväksyä päätös, joka koskee välimiesten luettelon laatimista.

               (3)On aiheellista vahvistaa unionin puolesta CARIFORUM–EU-yhteisneuvostossa vahvistettava kanta, koska päätös sitoo unionia.

               (4)Liitteenä oleva ehdotus neuvoston päätökseksi muodostaa oikeudellisen välineen luettelon laatimiseksi viidestätoista henkilöstä, joilla on erityistä asiantuntemusta tai kokemusta oikeudellisista kysymyksistä ja kansainvälisestä kaupasta ja jotka ovat halukkaita toimimaan välimiehinä, kuten sopimuksen 221 artiklan 1 kohdassa säädetään. On tarpeen panna täytäntöön sopimuksen riitojenratkaisua koskevat määräykset.

               (5)Unionia edustaa CARIFORUM–EU-yhteisneuvostossa komissio SEU-sopimuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Jäsenvaltioiden on tuettava unionin kantaa SEU-sopimuksen 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

               1 artikla

               CARIFORUM–EU-yhteisneuvoston neljännessä kokouksessa 17 päivänä marraskuuta 2017 unionin puolesta esitettävä kanta perustuu tähän päätökseen liitettyyn luonnokseen CARIFORUM–EU-yhteisneuvoston päätökseksi.

               2 artikla

               Tämä päätös on osoitettu komissiolle ja kaikille jäsenvaltioille.

               Tehty Brysselissä

                     Neuvoston puolesta

                     Puheenjohtaja

                     (1)
                  EUVL L 289, 30.10.2008, s. 3.

    ---documentbreak---

               EUROOPAN KOMISSIO
            Bryssel 27.7.2017
            COM(2017) 399 final
            LIITE
            ehdotukseen
            Neuvoston päätös
            CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimuksen CARIFORUM–EU-yhteisneuvostossa Euroopan unionin puolesta esitettävästä kannasta välimiesten luettelon laatimiseen

               LIITE

               LUONNOS

               CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimuksella perustetun

               CARIFORUM–EU-YHTEISNEUVOSTON PÄÄTÖS N:o …/2017,

               annettu ...,

               välimiesten luettelon laatimisesta

               CARIFORUM–EU-YHTEISNEUVOSTO, joka

               ottaa huomioon CARIFORUM-valtioiden sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden talouskumppanuussopimuksen, jäljempänä ’sopimus’, ja erityisesti sen 221 artiklan 1 kohdan,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

               1 artikla

               Osapuolet hyväksyvät tähän päätökseen liitetyn, 221 artiklan 1 kohdassa säädetyn viidentoista välimiehen luettelon.

               2 artikla

               CARIFORUM–EU-kauppa- ja kehityskomitea voi muuttaa tähän päätökseen liitettyä välimiesten luetteloa.

               3 artikla

               Tämä päätös tulee voimaan [...] päivänä [...]kuuta […].

               Tehty …

                        CARIFORUM-valtioiden puolesta

                        EU-osapuolen puolesta

               LIITE

               Välimiesten luettelo (221 artiklan 1 kohta)

               CARIFORUM-valtioiden valitsemat välimiehet:

               Tracy BENN-ROBERTS – Antigua ja Barbuda

               Nicole FOSTER – Barbados

               Bertha COOPER – ROSSEAU – Bahama

               Michelle A. BROWN – Jamaika

               Fabiola MEDINA GARNES – Dominikaaninen tasavalta

               EU:n valitsemat välimiehet:

               Jacques BOURGEOIS – Belgia

               Claus – Dieter EHLERMANN – Saksa

               Pieter Jan KUIJPER – Alankomaat

               Giorgio SACERDOTI – Italia

               Ramon TORRENT – Espanja

               Osapuolten yhteisesti valitsemat välimiehet:

               Frederick ABBOTT – Amerikan yhdysvallat

               James BACCHUS – Amerikan yhdysvallat

               Armand DE MESTRAL – Kanada

               Claudia OROZCO – Kolumbia

               Helge SELAND – Norja


Avis juridique important

|

52002PC0144

Ehdotus neuvoston päätös direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisen luvan antamisesta Yhdistyneelle kuningaskunnalle soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa biodieselöljyä sisältäviin polttoaineisiin  /* KOM/2002/0144 lopull. */

Virallinen lehti nro 181 E , 30/07/2002 s. 0280 - 0281

Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisen luvan antamisesta Yhdistyneelle kuningaskunnalle soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa biodieselöljyä sisältäviin polttoaineisiin(komission esittämä)PERUSTELUT1. Pyynnön esittäminen1.1. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset hakivat komissiolta 15. kesäkuuta 2001 päivätyllä kirjeellä poikkeusta, jonka nojalla ne saisivat soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa biodieselöljyyn direktiivin 92/81/ETY  [1] 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti.[1]  EYVL L 316, 31.10.1992, s. 12, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, 31.12.1994, s. 46).Saadakseen pyynnön tarkastelussa tarvittavat tiedot komissio esitti lisäkysymyksiä 12. heinäkuuta 2001 ja 16. lokakuuta 2001 päivätyissä kirjeissä, joihin Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset vastasivat 6. syyskuuta 2001, 5. lokakuuta 2001 ja 26. marraskuuta 2001. Komission (pääosastot COMP ja TAXUD) ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten edustajat pitivät kokouksen 17. syyskuuta 2001. Komissio esitti lisää kysymyksiä 17. joulukuuta 2001. Komissio pystyi 9. tammikuuta 2002 päivätyn Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten kirjeen perusteella saattamaan poikkeushakemuksen arvioinnin päätökseen.Yhdistyneen kuningaskunnan hakemus arvioitiin tiiviissä yhteistyössä kilpailun pääosaston kanssa, joka vastaa valtiontukeen liittyvistä seikoista veronalennuskysymyksissä.1.2. Yhdistynyt kuningaskunta esittää kivennäisöljyjen valmisteverotusta koskevaan vuoden 1979 lakiin (Hydrocarbon Oils Duties Act) muutosta, joka mahdollistaisi alemman verokannan soveltamisen tieliikenteen polttoaineena käytettävään biodieselöljyyn seuraavasta varainhoitovuodesta alkaen (kevät 2002). Toimenpiteen tavoitteena on ympäristön tilan parantaminen siten, että edistetään puhtaamman biodieselöljyn käyttöä alentamalla siitä kannettavaa valmisteveroa suhteessa dieselöljystä kannettavaan veroon.Yhdistynyt kuningaskunta kantaa jo ponneaineena käytettävästä kaasuöljystä kahta erisuuruista veroa: toinen koskee tavanomaista dieselpolttoainetta ja toinen erittäin vähärikkistä dieselöljyä (ULSD), jonka rikkipitoisuus on enintään 50 miljoonasosaa  [2] (ppm). Verokantojen eriyttämisen tarkoituksena oli edistää erittäin vähärikkisen dieselöljyn tuotantoa ja käyttöä tieliikenteen polttoaineena ja parantaa näin ilman laatua erityisesti kaupunkialueilla. Tässä on onnistuttu hyvin: eri verokantojen soveltaminen johti vuosina 1997-1999 siihen, että Yhdistyneen kuningaskunnan dieselmarkkinoilla siirryttiin lähes täysin erittäin vähärikkiseen dieselöljyyn. Yhdistynyt kuningaskunta haluaa nyt kannustaa biodieselöljyn tuotantoon ja käyttöön tieliikenteen polttoaineena ottamalla käyttöön vielä alemman verokannan. Yhdistyneen kuningaskunnan tarkoituksena on vahvistaa biodieselöljyn valmistevero tasolle, joka on 20 pennyä alempi litraa kohti kuin erittäin vähärikkisestä dieselöljystä kannettava valmistevero. Nykyisten verokantojen perusteella valmistevero olisi 25,82 pennyä (41,4 senttiä) litraa kohti.[2]  Poikkeus uudistetaan 12 päivänä maaliskuuta 2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/224/EY.Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset aikovat ottaa käyttöön alennetun verokannan, joka olisi voimassa viisi vuotta keväästä 2002 alkaen vuoteen 2007 saakka. Valmisteveron alennuksen vuoksi saamatta jäävien verotulojen määrän arvioidaan olevan 10-15 miljoonaa puntaa vuodessa, joskin tämä riippuu biodieselöljyn valmistuksen aloittavien lukumäärästä.1.3. Biodieselöljyn tuotantokustannukset ovat suuremmat kuin tavallisen dieselöljyn, ja tämän vuoksi sen vähittäismyyntihinta ei olisi kilpailukyinen ilman veronalennusta. Valmisteveron alennuksen tarkoituksena on yksinkertaisesti tasoittaa ylimääräisten tuotantokustannusten vaikutusta. Kun tämä kustannusten ero poistuu, biodieselöljyä voidaan huoltamoilla myydä samankaltaisilla hinnoilla kuin tavallista dieselöljyä.Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus tarkastelee vuosittain biodieselöljyn tuotantokustannuksia, myös suhteessa rapsimetyyliesterin (RME) tuotantokustannuksiin, ja regeneroidun kasviöljyn tuotantokustannuksia sekä rapsinsiementen hintojen muutoksia suhteessa fossiilisten polttoaineen hintoihin, ja näin ollen se valvoo, ettei liikakorvaamista tapahdu. Yhdistynyt kuningaskunta on nimenomaisesti sitoutunut toimittamaan komissiolle vuosikertomuksia, joissa se esittää näistä tarkistuksista tehdyt päätelmät. Kuten kaikki muutkin verokannan muutokset, myös nämä muutokset sisällytetään Yhdistyneen kuningaskunnan vuosibudjettiin.1.4. Biodieselöljy määritellään "biomassasta tai käytetyistä paistoöljyistä valmistetuksi polttoaineeksi, jota käytetään tieliikenteen polttoaineena", ellei uudelleentarkastelusta muuta johdu.Jos kyseinen polttoaine on biodieselöljyn eritysmääritelmän mukainen, veronalennus myönnetään kaikille Yhdistyneen kuningaskunnan biodieselöljyn tuottajille  [3], kaikille muiden jäsenvaltioiden (tai yhteisön ulkopuolisten maiden) biodieselöljyn tuottajille, joiden tuotetta tuodaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, sekä kaikille Yhdistyneeseen kuningaskuntaan biodieselöljyä tuoville toimijoille. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset arvioivat, että nykyisellä verokannalla kotimaan tuotanto ei todennäköisesti ylitä yhtä prosenttia koko dieselöljyn myynnistä.[3]  Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei harjoiteta tällä hetkellä biodieselöljyn kaupallista tuotantoa.1.5. Verokannustinta sovelletaan sekoittamattomaan biodieselöljyyn tuotannon tai tuonnin tasolla. Biodieselöljyä voidaan sitten käyttää joko sellaisenaan tai sekoittaa dieselpolttoaineisiin (enintään 5 tilavuusprosenttia) eurooppalaisen standardin EN 590 mukaisesti. Veroa maksetaan tuoduista sekoituksista kunkin ainesosan pitoisuuden perusteella kyseisiin ainesosiin sovellettavien verokantojen mukaisesti.1.6. Biodieselöljyn käyttöön kannustetaan lähinnä ilmastonmuutoksen torjumiseksi, vaikka kasvihuonekaasujen kokonaisvähennys Yhdistyneessä kuningaskunnassa jää todennäköisesti varsin vaatimattomaksi, koska biodieselöljyn osuus dieselöljyn kokonaismyynnistä jäänee vähäiseksi. Biodieselöljyn käytön edistämisen ei ennakoida parantavan ilmanlaatua ainakaan Yhdistyneen kuningaskunnan kannalta merkittävimpien ilman epäpuhtauksien eli typen oksidien (NOx) ja hiukkasten (PM10) määrinä mitattuna. Ei ole olemassa selviä todisteita siitä, että näiden kahden epäpuhtauden päästöt vähenisivät merkittävästi biodieselöljyn käytön myötä, minkä lisäksi biodieselöljyä käytettäneen lähinnä dieselöljyyn sekoitettuna.Toimenpiteellä voi myös olla myönteisiä vaikutuksia jätehuollossa, jos jätekasviöljyä käytetään syöttöaineena. Ilmastonmuutokseen liittyvät hyödyt voidaan ilmaista määrällisesti sitten, kun biodieselöljyn tuotannon taso ja tyyppi selviää valmisteveron alennuksen jälkeen.1.7. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus harkitsee valmisteveron alennusten tai vapautusten myöntämistä useille kokeiluhankkeissa käytetyille potentiaalisille polttoaineille. Biodieselöljyä koskeva kokeiluhanke ei kuitenkaan ole tarpeen, sillä sen kehittäminen on jo edennyt kokeiluhankkeita pidemmälle: biodieselöljyn tuotantotekniikka on jo hyvin tiedossa ja testattu.2. Komission arviointi2.1. Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaan neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltiolle luvan ottaa käyttöön täydentäviä valmisteverovapautuksia tai veronalennuksia erityisistä poliittisista syistä.Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat hakeneet komissiolta poikkeusta, jonka nojalla ne saisivat alentaa tieliikenteen polttoaineena käytettävän biodieselöljyn valmisteveroa direktiivin 92/81/ETY  [4] 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti.[4]  EYVL L 316, 31.10.1992, s. 12, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, 31.12.1994, s. 46).Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten esittämästä pyynnöstä on direktiivin 92/81/ETY säännösten mukaisesti ilmoitettu muille jäsenvaltioille.2.2. Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan nojalla esitettyjä poikkeushakemuksia on tarkasteltava siihen nähden, ovatko ne yhteisön toimintalinjojen mukaisia.Uusiutuvien energialähteiden ja erityisesti biopolttoaineiden kehittämiseen on kannustettu vuodesta 1985 alkaen. Korvaavien polttoaineen osien bensiinissä käytöllä saatavasta raakaöljyn säästöstä 5 päivänä joulukuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/536/ETY  [5] painotetaan biopolttoaineiden merkitystä pyrittäessä vähentämään jäsenvaltioiden riippuvuutta öljyntuonnista sekä sallitaan etanolin lisääminen bensiiniin  5 tilavuusprosenttiin saakka ja etyyli-tert-butyylieetterin lisääminen bensiiniin  15 tilavuusprosenttiin saakka. Neuvoston päätöksillä 93/500/ETY  [6] ja 98/352/EY  [7] sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä 646/2000/EY  [8] otetaan käyttöön Altener-ohjelma uusiutuvien energianlähteiden käytön edistämiseksi yhteisössä, ja sen tavoitteena on saavuttaa biopolttoaineiden osalta viiden prosentin markkinaosuus moottoriajoneuvojen polttoaineen kokonaiskulutuksesta vuoteen 2005 mennessä. Lisäksi uusiutuvia energialähteitä koskevassa vuonna 1997 annetussa valkoisessa kirjassa  [9] suositellaan nestemäisten biopolttoaineiden tuotantotavoitteeksi 18 miljoonaa tonnia vuoteen 2010 mennessä, ja yleistavoitteena on kaksinkertaistaa uusiutuvien energialähteiden osuus EU:n energiankulutuksesta kyseiseen vuoteen mennessä. Komission vihreässä kirjassa "Energiahuoltostrategia Euroopalle"  [10] painotetaan myös, että verotusta koskevilla välineillä on keskeinen asema kyseisten tavoitteiden saavuttamisessa, koska niillä vähennetään biopolttoaineiden ja kilpailevien tuotteiden tuotantokustannusten eroa. Komissio hyväksyi 7 päivänä marraskuuta 2001  [11] toimintasuunnitelman ja kaksi direktiiviehdotusta korvaavien polttoaineiden käytön edistämiseksi liikennealalla, joiden lähtökohtana on lainsäädäntöä ja verotusta koskevien toimenpiteiden toteuttaminen biopolttoaineiden käytön edistämiseksi.[5]  Neuvoston direktiivi 85/536/ETY, annettu 5 päivänä elokuuta 1985, (EYVL L 334, 12.12.1985, s. 20), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 29 päivänä heinäkuuta 1987 annetulla direktiivillä 87/441/ETY (EYVL L 238, 21.8.1987, s. 40). Direktiivi 85/536/ETY kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen bensiinin ja dieselpolttoaineiden laadusta ja neuvoston direktiivin 93/12/ETY muuttamisesta 13 päivänä lokakuuta 1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/70/EY 12 artiklan 1 kohdalla (EYVL L 350, 28.12.1998, s. 58).[6]  EYVL L 235, 18.9.1993, s. 41.[7]  EYVL L 159, 3.6.1998, s. 53.[8]  EYVL L 79, 25.10.2000, s. 1.[9]  KOM(1997) 599 lopullinen, 26.11.1997.[10]  KOM(2000) 769 lopullinen, 29.11.2000.[11]  KOM(2001) 547 lopullinen, 7.11.2001.Näin ollen Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten hakema veronalennus noudattaa biopolttoaineiden tuotannon kehittämistä koskevaa yhteisön lähestymistapaa, jonka tavoitteena on ympäristön suojelu ja energiahuollon varmuuden takaaminen.Komissio panee merkille, että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten esittämät veronalennukset ovat suhteessa valmiiseen tuotteeseen sisältyvän biopolttoaineen prosenttiosuuteen ja että tosiasialliset valmisteverokannat ylittävät sovellettavat yhteisön vähimmäisverokannat:>TAULUKON PAIKKA>Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset sitoutuvat arvioimaan uudelleen valmisteveron alennuksen määrän joka vuosi sen varmistamiseksi, ettei se ylitä niitä lisätuotantokustannuksia, joita biodieselöljyllä on vastaaviin fossiilista alkuperää oleviin tuotteisiin verrattuna. Tätä varten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus tarkastelee vuosittain biodieselöljyn tuotantokustannuksia, myös suhteessa rapsimetyyliesterin (RME) tuotantokustannuksiin, ja regeneroidun kasviöljyn tuotantokustannuksia sekä rapsinsiementen hintojen muutoksia suhteessa fossiilisten polttoaineiden hintoihin. Kaikki verokannan muutokset sisällytetään Yhdistyneen kuningaskunnan vuosibudjettiin.Verokannan eriyttämistä haetaan määräajaksi. Biodieselöljyn alennetun verokannan suunnitellaan olevan voimassa viisi vuotta keväästä 2002 alkaen vuoteen 2007 saakka.Valtiontukia koskevien sääntöjen osalta komissio tekee päätöksen yhteismarkkinoille soveltuvuudesta heti, kun neuvosto hyväksyy Yhdistyneen kuningaskunnan hakemuksen.3. päätösKomissio ehdottaa, että neuvosto antaa neuvoston direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan nojalla Yhdistyneelle kuningaskunnalle luvan soveltaa vuoteen 2007 saakka eriytettyjä valmisteverokantoja biodieselöljyä sisältäviin tieliikenteen polttoaineisiin ja biodieselöljyyn, jota käytetään sekoittamattomana tieliikenteen polttoaineena.Valmisteveron alennukset eivät saa ylittää sitä valmisteveron määrää, joka kannettaisiin niihin tuotteisiin sisältyvästä biopolttoaineiden määrästä, joihin kyseistä alennusta voidaan soveltaa.Valmisteveron alennuksia on mukautettava, jotta alennukset eivät johda biopolttoaineiden tuotantoon liittyvien lisäkustannusten liikakorvaamiseen.Edellä mainittuihin sekoituksiin sovellettavien valmisteverokantojen on oltava kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/82/ETY  [12] säädettyjen velvoitteiden ja erityisesti sen 5 artiklassa tarkoitettuja vähimmäisverokantoja koskevien säännösten mukaiset.[12]  EYVL L 316, 31.10.1992, s. 19, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, 31.12.1994, s. 46).Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisen luvan antamisesta Yhdistyneelle kuningaskunnalle soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa biodieselöljyä sisältäviin polttoaineisiin(ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/81/ETY  [13] ja erityisesti sen 8 artiklan 4 kohdan,[13]  EYVL L 316, 31.10.1992, s. 12. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, 31.12.1994, s. 46).ottaa huomioon komission ehdotuksen,sekä katsoo seuraavaa:(1) Yhdistynyt kuningaskunta on hakenut lupaa soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa biodieselöljyyn, jota käytetään tieliikenteen polttoaineena joko sekoittamattomana tai dieselpolttoaineisiin sekoitettuna (enintään 5 tilavuusprosenttia) eurooppalaisen standardin EN 590 mukaisesti.(2) Hakemuksesta on ilmoitettu muille jäsenvaltioille.(3) Uusiutuvien energialähteiden ja erityisesti biopolttoaineiden kehittämiseen on kannustettu yhteisössä vuodesta 1985 alkaen. Komissio hyväksyi 7 päivänä marraskuuta 2001  [14] toimintasuunnitelman ja kaksi direktiiviehdotusta korvaavien polttoaineiden käytön edistämiseksi liikennealalla, joiden lähtökohtana on lainsäädäntöä ja verotusta koskevien toimenpiteiden toteuttaminen biopolttoaineiden käytön edistämiseksi.[14]  KOM(2001) 547 lopullinen, 7.11.2001.(4) Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten hakema poikkeus noudattaa biopolttoaineiden alan kehittämistä koskevaa yhteisön lähestymistapaa, jonka tavoitteena on ympäristön suojelu ja energiahuollon varmuuden takaaminen.(5) Tarkoituksena on vahvistaa biodieselöljyn verokanta siten, että se on litralta 20 pennyä alempi kuin erittäin vähärikkiseen dieselöljyyn (ULSD) sovellettava verokanta. Nykyisten verokantojen perusteella biodieselöljyn valmistevero olisi 25,82 pennyä (41,4 senttiä) litraa kohti. Lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten ehdottamat valmisteveron alennukset ovat suhteessa valmiiseen tuotteeseen sisältyvän biopolttoaineen prosenttiosuuteen.(6) Tosiasialliset valmisteverokannat ylittävät kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/82/ETY  [15] mukaisesti sovellettavat yhteisön vähimmäisverokannat:[15]  EYVL L 316, 31.10.1992, s. 19. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY.>TAULUKON PAIKKA>(7) Haetun alennuksen olisi koskettava tieliikenteen polttoaineena käytettävää biodieselöljyä, joka on valmistettu sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla 27 päivänä syyskuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/77/EY  [16] 2 artiklan b kohdan mukaisesta biomassasta tai käytetyistä paistoöljyistä.[16]  EYVL L 283, 27.10.2001, s. 33.(8) Eriytettyä verokantaa sovelletaan sekoittamattomaan biodieselöljyyn tuotannon tai tuonnin tasolla. Biodieselöljyä voidaan sitten käyttää joko sellaisenaan tai sekoittaa dieselpolttoaineisiin. Veroa maksetaan tuoduista sekoituksista kunkin ainesosan pitoisuuden perusteella kyseisiin ainesosiin sovellettavien verokantojen mukaisesti.(9) Biodieselöljyn tuotantokustannukset ovat suuremmat kuin tavallisen dieselöljyn, ja tämän vuoksi sen vähittäismyyntihinta ei olisi kilpailukyinen ilman veronalennusta. Valmisteveron alennuksen tarkoituksena on tasoittaa ylimääräisten tuotantokustannusten vaikutusta. Tällöin biodieselöljyä voidaan huoltamoilla myydä samankaltaisilla hinnoilla kuin tavallista dieselöljyä.(10) Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus tarkastelee vuosittain biodieselöljyn tuotantokustannuksia valvoakseen, ettei liikakorvausta tapahdu.(11) Annettu lupa on voimassa viisi vuotta.(12) Komissio tarkastelee säännöllisesti alennuksia ja vapautuksia tarkistaakseen, vääristävätkö ne kilpailua, haittaavatko ne sisämarkkinoiden toimintaa ja ovatko ne edelleen yhteisön ympäristönsuojelu-, energia- ja liikennepolitiikkojen mukaisia,ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artikla1. Yhdistyneelle kuningaskunnalle annetaan lupa soveltaa eriytettyjä valmisteverokantoja biodieselöljyä sisältäviin tieliikenteen polttoaineisiin ja sekoittamattomana tieliikenteen polttoaineena käytettävään biodieselöljyyn.Biodieselöljy on direktiivin 2001/77/EY 2 artiklan b kohdan mukaista biomassasta valmistettua polttoainetta taikka käytetyistä polttoöljyistä valmistettua polttoainetta, jota käytetään tieliikenteen polttoaineena.2. Valmisteveron alennukset eivät saa ylittää sitä valmisteveron määrää, joka kannettaisiin siitä 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden sisältämän dieselöljyn määrästä, johon kyseistä alennusta voidaan soveltaa.3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin tuotteisiin sovellettavien verokantojen on oltava direktiivissä 92/82/ETY säädettyjen velvoitteiden ja erityisesti sen 5 artiklassa tarkoitetun vähimmäisverokannan mukaiset.2 artiklaValmisteveron alennuksia on mukautettava Yhdistyneen kuningaskunnan vuosittaisen tarkastelun perusteella, jotta alennukset eivät johtaisi biopolttoaineiden tuotantoon liittyvien lisäkustannusten liikakorvaamiseen.3 artiklaTämän päätöksen voimassaolo päättyy 31 päivänä maaliskuuta 2007.4 artiklaTämä päätös on osoitettu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneelle kuningaskunnalle.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtaja


title: Ehdotus neuvoston päätös euron käyttöönottamisesta Virossa 1 päivänä tammikuuta 2011

text:
|

52010PC0239

	[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |Bryssel 12.5.2010KOM(2010) 239 lopullinen2010/0135 (NLE)EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSeuron käyttöönottamisesta Virossa 1 päivänä tammikuuta 2011PERUSTELUTEHDOTUKSEN TAUSTANeuvosto päätti 3. toukokuuta 1998, että Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Portugali, Itävalta ja Suomi täyttivät euroon 1. tammikuuta 1999 siirtymiseksi vaadittavat edellytykset. Koska Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta käyttivät oikeuttaan jättäytyä talous- ja rahaliiton ulkopuolelle, neuvosto ei arvioinut, täyttävätkö ne vastaavat edellytykset. Neuvosto katsoi, että Kreikka ja Ruotsi olivat jäsenvaltioita, joita koski poikkeus. Neuvosto päätti 19. kesäkuuta 2000, että Kreikka täytti vaadittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1. tammikuuta 2001. Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004 liittyneistä maista (Tšekki, Viro, Kypros, Latvia, Liettua, Unkari, Malta, Puola, Slovenia ja Slovakia) tuli jäsenvaltioita, joita koskee poikkeus liittymisasiakirjan 4 artiklan mukaisesti. Neuvosto päätti 11. heinäkuuta 2006, että Slovenia täytti vaadittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1. tammikuuta 2007. Bulgariasta ja Romaniasta, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. tammikuuta 2007, tuli jäsenvaltioita, joita koskee poikkeus liittymisasiakirjan 5 artiklan mukaisesti. Neuvosto päätti 10. heinäkuuta 2007, että Kypros ja Malta täyttivät vaadittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1. tammikuuta 2008. Neuvosto päätti 8. heinäkuuta 2008, että Slovakia täytti vaadittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1. tammikuuta 2009.Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’perussopimus’, 140 artiklan 1 kohdassa määrätään, että vähintään joka toinen vuosi tai sellaisen jäsenvaltion pyynnöstä, jota koskee poikkeus, komissio ja Euroopan keskuspankki antavat neuvostolle kertomuksia jäsenvaltioiden, joita koskee poikkeus, edistymisestä talous- ja rahaliiton toteuttamiseen liittyvien jäsenvaltioiden velvollisuuksien täyttämisessä. Komissio voi perussopimuksen 140 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn mukaisesti esittää omaan kertomukseensa ja EKP:n kertomukseen perustuvan ehdotuksen neuvoston päätökseksi vaadittavat edellytykset täyttäviä jäsenvaltioita koskevan poikkeuksen kumoamiseksi.Komission ja EKP:n edelliset säännölliset lähentymiskertomukset hyväksyttiin toukokuussa 2008. Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät ole ilmoittaneet aikomuksestaan ottaa euro käyttöön. Sen vuoksi vuoden 2010 lähentymiskertomus kattaa seuraavat 9 jäsenvaltiota, joita koskee poikkeus: Bulgaria, Tšekki, Viro, Latvia, Liettua, Unkari, Puola, Romania ja Ruotsi.Komissio hyväksyi vuoden 2010 lähentymiskertomuksen kokouksessaan 12. toukokuuta 2010. EKP antoi oman kertomuksensa 12. toukokuuta. Komission ja EKP:n kertomuksissa tutkitaan, onko maan lainsäädäntö, kunkin kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, sopusoinnussa perussopimuksen 130 ja 131 artiklan sekä EKPJ:n ja EKP:n perussäännön kanssa. Kertomuksissa tarkastellaan myös sitä, onko maa saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason lähentymisperusteiden mukaisesti, ja kiinnitetään huomiota myös useisiin muihin perussopimuksen 140 artiklan 1 kohdan viimeisen alakohdan nojalla vaadittuihin näkökohtiin.Lähentymiskertomuksessaan komissio katsoo, että arvioiduista jäsenvaltioista ainoastaan Viro täyttää euron käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset.Kertomuksensa ja EKP:n kertomuksen perusteella komissio on hyväksynyt oheisen ehdotuksen neuvoston päätökseksi Viroa koskevan poikkeuksen kumoamisesta 1. tammikuuta 2011 lukien.INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTIJäsenvaltioiden kanssa käydään säännöllisesti keskusteluja jäsenvaltioiden talouspoliittisista haasteista talous- ja rahoituskomiteassa sekä ECOFIN-neuvoston euroryhmässä. Niihin sisältyy epävirallisia keskusteluja erityisesti mahdollisen euroalueeseen liittymisen valmistelua koskevista seikoista (kuten valuuttakurssipolitiikasta). Vuoropuhelua käydään myös tutkijoiden ja muiden sidosryhmien kanssa konferensseissa ja seminaareissa sekä ad hoc -pohjalta.Talouden kehitystä euroalueella ja jäsenvaltioissa arvioidaan useissa talouspolitiikan koordinointi- ja valvontamenettelyissä (erityisesti perussopimuksen 121 artiklan nojalla) sekä komission säännöllisesti suorittaman maa- ja aluekohtaisen seurannan ja analyysin yhteydessä (ml. ennusteet, säännölliset julkaisusarjat, talous- ja rahoituskomitealle sekä ECOFIN-neuvoston euroryhmälle tuotettu aineisto). Suhteellisuusperiaatteen ja aikaisemman käytännön mukaisesti komissio ehdottaa, että se ei tee muodollista vaikutusten arviointia.EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDATOikeusperustaTämän ehdotuksen oikeusperusta on perussopimuksen 140 artiklan 2 kohta, jossa määrätään menettelystä, jolla neuvosto tekee päätöksen euron käyttöönottamisesta ja poikkeuksen kumoamisesta jäsenvaltioilta, joita poikkeus koskee.Neuvosto tekee päätöksensä komission ehdotuksesta Euroopan parlamenttia kuultuaan, Eurooppa-neuvostossa käytyjen keskustelujen jälkeen ja saatuaan suosituksen niitä jäsenvaltioita, joiden rahayksikkö on euro, edustavien neuvoston jäsenten määräenemmistöltä.Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaateEhdotus kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan. Toissijaisuusperiaatetta ei sen vuoksi sovelleta.Tämä ehdotus rajoittuu siihen, mikä on tarpeen sille asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, ja on sen vuoksi suhteellisuusperiaatteen mukainen.Sääntelytavan valintaPäätös on perussopimuksen 140 artiklan 2 kohdan nojalla ainoa soveltuva sääntelytapa.TALOUSARVIOVAIKUTUKSETEhdotuksella ei ole vaikutuksia Euroopan unionin talousarvioon.2010/0135 (NLE)EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSeuron käyttöönottamisesta Virossa 1 päivänä tammikuuta 2011EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 140 artiklan 2 kohdan,ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan komission kertomuksen[1],ottaa huomioon Euroopan keskuspankin kertomuksen[2],ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon,ottaa huomioon Eurooppa-neuvostossa käydyt keskustelut,ottaa huomioon niitä jäsenvaltioita, joiden rahayksikkö on euro, edustavien neuvoston jäseniltä saadun suosituksen,sekä katsoo seuraavaa:(1) Talous- ja rahaliiton, jäljempänä ’EMU’, kolmas vaihe alkoi 1 päivänä tammikuuta 1999. Brysselissä 3 päivänä toukokuuta 1998 valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontunut neuvosto päätti, että Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Suomi täyttivät euron käyttöönottamiseksi 1 päivänä tammikuuta 1999 vaadittavat edellytykset[3].(2) Neuvosto päätti päätöksellä 2000/427/EY[4], että Kreikka täytti vaadittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1 päivänä tammikuuta 2001. Neuvosto päätti päätöksellä 2006/495/EY[5], että Slovenia täytti vaadittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1 päivänä tammikuuta 2007. Neuvosto päätti päätöksellä 2007/503/EY[6] ja päätöksellä 2007/504/EY[7], että Kypros ja Malta täyttivät vaadittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1 päivänä tammikuuta 2008. Neuvosto päätti päätöksellä 2008/608/EY[8], että Slovakia täytti vaadittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi.(3) Yhdistynyt kuningaskunta on ilmoittanut neuvostolle eräistä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan liittyvistä määräyksistä tehdyn Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, jäljempänä ’EY:n perustamissopimus’, pöytäkirjan 1 kohdan mukaisesti, että se ei aikonut siirtyä talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen 1 päivänä tammikuuta 1999. Tätä ilmoitusta ei ole muutettu. Tanska on eräistä Tanskaa koskevista määräyksistä tehdyn, EY:n perustamissopimukseen liitetyn pöytäkirjan 1 kohdan ja valtion- tai hallitusten päämiesten Edinburghissa joulukuussa 1992 tekemän päätöksen mukaisesti ilmoittanut neuvostolle, että se ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen. Tanska ei ole pyytänyt Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’perussopimus’, 140 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamista.(4) Ruotsia koskee päätöksen 98/317/EY nojalla perussopimuksen 139 artiklan 1 kohdassa määritelty poikkeus. Vuoden 2003 liittymisasiakirjan[9] 4 artiklan mukaisesti Tšekkiä, Viroa, Latviaa, Liettuaa, Unkaria, Puolaa ja Slovakiaa koskee perussopimuksen 139 artiklan 1 kohdassa määritelty poikkeus. Vuoden 2005 liittymisasiakirjan[10] 5 artiklan mukaisesti Bulgariaa ja Romaniaa koskee perussopimuksen 139 artiklan 1 kohdassa määritelty poikkeus.(5) Euroopan keskuspankki, jäljempänä ’EKP’, perustettiin1 päivänä heinäkuuta 1999. Euroopan valuuttajärjestelmän on korvannut valuuttakurssijärjestelmä (ERM), jonka perustamisesta sovittiin valuuttakurssimekanismin perustamisesta talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa 16 päivänä kesäkuuta 1997 annetulla Eurooppa-neuvoston päätöslauselmalla[11]. Talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen valuuttakurssimekanismia (ERM II) koskevista toimintamenettelyistä määrätään talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen valuuttakurssimekanismia koskevista toimintamenettelyistä 16 päivänä maaliskuuta 2006 tehdyssä Euroopan keskuspankin ja euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden kansallisten keskuspankkien välisessä sopimuksessa[12].(6) Poikkeuksen kumoamisesta asianomaisten jäsenvaltioiden osalta määrätään perussopimuksen 140 artiklan 2 kohdassa. Ainakin kerran kahdessa vuodessa tai sellaisen jäsenvaltion pyynnöstä, jota koskee poikkeus, komissio ja EKP antavat neuvostolle kertomuksen perussopimuksen 140 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. Komission ja EKP:n viimeisimmät säännölliset lähentymiskertomukset hyväksyttiin toukokuussa 2010.(7) Kunkin jäsenvaltion kansallista lainsäädäntöä, kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on tarpeen mukaan muutettava, jotta se olisi sopusoinnussa perussopimuksen 130 ja 131 artiklan sekä Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön, jäljempänä ’EKPJ:n perussääntö’, kanssa. Komission ja EKP:n kertomuksissa arvioidaan yksityiskohtaisesti Viron lainsäädännön yhteensopivuutta perussopimuksen 130 ja 131 artiklan sekä EKPJ:n/EKP:n perussäännön kanssa.(8) Perussopimuksen 140 artiklassa tarkoitetuista lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan N:o 13 1 artiklan mukaan perussopimuksen 140 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetulla hintatason vakauden arviointiperusteella tarkoitetaan, että jäsenvaltio on saavuttanut kestävän hintatason vakauden ja tarkasteluajankohtaa edeltävän vuoden aikana todetun keskimääräisen rahanarvon alentumisasteen, joka ylittää enintään 1,5 prosentilla enintään kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion vastaavan asteen. Hintavakautta arvioitaessa inflaatiota mitataan yhdenmukaistetuilla kuluttajahintaindekseillä (YKHI), jotka on määritelty yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä 23 päivänä lokakuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2494/95[13]. Hintavakausperusteen arvioimiseksi jäsenvaltion inflaatiota on mitattu kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosentuaalisena muutoksena verrattuna edellisen jakson kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettiseen keskiarvoon. Komission ja EKP:n kertomuksissa on käytetty viitearvoa, joka on saatu laskemalla kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion inflaation yksinkertainen aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä. Maaliskuussa 2010 päättyneen vuoden aikana inflaation viitearvoksi saatiin 1,0 prosenttia, kun hintavakaudessa parhaiten suoriutuneet jäsenvaltiot olivat Portugali, jonka inflaatioaste oli -0,8 prosenttia; Viro, jonka inflaatioaste oli -0,7 prosenttia, ja Belgia, jonka inflaatioaste oli -0,1 prosenttia. Nykyisessä taloustilanteessa, jota kuvaa yleinen ja laaja romahdus ja jossa useissa maissa inflaatioasteet ovat ajoittain olleet negatiivisia, on perusteltua lukea parhaiten suoriutuneista maista pois ne, joiden keskimääräinen inflaatioaste on suurella marginaalilla kaukana euroalueen keskimääräisestä inflaatioasteesta (0,3 prosenttia maaliskuussa 2010) – tämä on sopusoinnussa vuoden 2004 lähentymiskertomuksen ennakkotapauksen kanssa. Tällaisia selvästi poikkeavia maita ei voida kohtuudella pitää parhaina suoriutujina hintavakaudessa, ja niiden sisällyttäminen vaikuttaisi selvästi viitearvoon ja sitä kautta arviointiperusteen oikeudenmukaisuuteen. Maaliskuussa 2010 tämä tarkoittaa, että pois luetaan Irlanti, ainoa maa, jonka 12 kuukauden keskimääräinen inflaatioaste (-2,3 prosenttia maaliskuussa 2010) poikkesi laajalla marginaalilla euroalueen ja muiden jäsenvaltioiden keskimääräisestä inflaatioasteesta lähinnä sen talouden jyrkän laskusuhdanteen vuoksi[14].(9) Perussopimukseen liitetyn lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan N:o 13 2 artiklan mukaan perussopimuksen 140 artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu julkistalouden tilannetta koskeva arviointiperuste merkitsee, ettei jäsenvaltiota tarkasteluajankohtana koske perussopimuksen 126 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu neuvoston päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta kyseisessä jäsenvaltiossa.(10) Perussopimukseen liitetyn lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan N:o 13 3 artiklan mukaan perussopimuksen 140 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettu Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmään osallistumista koskeva arviointiperuste merkitsee, että jäsenvaltio on noudattanut Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmässä (ERM) määrättyjä tavanomaisia vaihteluvälejä ilman, että sillä on ollut merkittäviä paineita, ainakin kahtena viimeisenä tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena. Jäsenvaltio ei ole erityisesti saanut samana aikana omasta aloitteestaan alentaa valuutan kahdenvälistä keskusarvoa suhteessa euroon. Valuuttakurssia koskevan lähentymisperusteen täyttymistä on arvioitu 1 päivästä tammikuuta 1999 alkaen ERM II:n puitteissa. Arvioidessaan kertomuksissaan tämän lähentymisperusteen täyttymistä komissio ja EKP ovat tarkastelleet 23 päivänä huhtikuuta 2010 päättynyttä kahden vuoden jaksoa.(11) Perussopimukseen liitetyn lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan N:o 13 4 artiklan mukaan perussopimuksen 140 artiklan 1 kohdan neljännessä luetelmakohdassa tarkoitettu korkokantojen lähentymisperuste tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena merkitsee, että jäsenvaltion pitkän aikavälin korkokantojen keskimääräinen nimellistaso on enintään kaksi prosenttiyksikköä korkeampi kuin enintään kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion vastaava taso. Korkokantojen lähentymisperusteen tarkastelussa on käytetty vertailukelpoisia valtion 10 vuoden viitelainan korkoja. Virolla, joka oli hintavakaudessa yksi parhaiten suoriutuneista jäsenvaltioista maaliskuussa 2010, ei ole pitkäaikaista valtion obligaatiota tai vastaavaa arvopaperia, jota voitaisiin käyttää viitearvon laskemisessa. Näin ollen pöytäkirjan sanamuodon (jossa viitataan ’enintään kolmeen parhaiten suoriutuneeseen jäsenvaltioon’) mukaisesti korkokantojen lähentymisperusteen täyttämistä arvioitaessa komission ja EKP:n kertomuksissa on laskettu viitearvo lisäämällä kaksi prosenttiyksikköä kahden muun hintavakauden parhaiten saavuttaneen jäsenvaltion pitkäaikaisten nimelliskorkojen yksinkertaiseen aritmeettiseen keskiarvoon. Tällä perusteella maaliskuussa 2010 päättyneen vuoden viitearvo oli 6,0 prosenttia; se on laskettu Portugalin korkokannan (4,2 prosenttia) ja Belgian korkokannan (3,8 prosenttia) keskiarvon pohjalta.(12) Perussopimukseen liitetyn lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan N:o 13 5 artiklan mukaan komission on toimitettava lähentymisperusteiden täyttämisen arvioinnissa käytettävät tilastotiedot. Komissio on toimittanut tiedot tämän päätöksen valmistelua varten. Komissio on toimittanut julkista taloutta koskevat tiedot jäsenvaltioiden ilmoitettua ne 1 päivään huhtikuuta 2010 mennessä Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan soveltamisesta 25 päivänä toukokuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2009 mukaisesti.(13) Niiden kertomusten perusteella, jotka komissio ja EKP ovat laatineet Viron edistymisestä talous- ja rahaliiton toteuttamiseen liittyvien velvollisuuksiensa täyttämisessä, komissio katsoo seuraavaa:a) Viron kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on sopusoinnussa perussopimuksen 130 ja 131 artiklan sekä EKPJ:n/EKP:n perussäännön kanssa.b) Siltä osin, täyttääkö Viro perussopimuksen 140 artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet, voidaan todeta seuraavaa:-  Viron keskimääräinen inflaatio oli maaliskuussa 2010 päättyneen vuoden aikana -0,7 prosenttia, joka on selvästi viitearvon alapuolella, ja inflaatio todennäköisesti pysyy lähikuukausina viitearvon alapuolella.-  Neuvosto ei ole tehnyt Viron osalta päätöstä liiallisen alijäämän olemassaolosta; sen julkisen talouden alijäämä oli 1,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2009.-  Viro on ollut ERM II:n jäsen 28 päivästä kesäkuuta 2004; 23 päivänä huhtikuuta 2010 päättyneen kahden vuoden jakson aikana Viron kruunuun ei ole kohdistunut merkittäviä paineita eikä kruunu ole ERM II:een osallistumisensa aikana poikennut ERM II:n keskuskurssista.-  Viron julkisen talouden hyvin alhaisen bruttovelan vuoksi käytettävissä ei ole pitkäaikaista valtion obligaatiota tai muuta soveltuvaa arvopaperia, johon vertaamalla voitaisiin arvioida pitkissä koroissa näkyvää lähentymisen kestävyyttä. Vaikka käsitykset rahoitusmarkkinariskeistä Virossa lisääntyivät talouskriisin puhjetessa, niiden kehitys tarkasteluajanjaksolla ja laajempi arviointi lähentymisen kestävyydestä tukevat myönteistä arviota pitkän aikavälin korkokantojen lähentymisperusteen täyttymisestä Virossa.c) Lainsäädännön yhteensopivuudesta ja lähentymiskriteerien täyttymisestä tehdyn arvion sekä muiden huomioon otettujen tekijöiden perusteella Viro täyttää vaadittavat euron käyttöönoton edellytykset.ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artiklaViro täyttää euron käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. Viroa koskeva vuoden 2003 liittymisasiakirjan 4 artiklassa tarkoitettu poikkeus kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2011.2 artiklaTämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.3 artiklaTämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä .Tehty Brysselissä […].Neuvoston puolestaPuheenjohtaja [1][2][3] Päätös 1998/317/EY (EYVL L 139, 11.5.1998, s. 30).[4] EYVL L 167, 7.7.2000, s. 19.[5] EUVL L 195, 15.7.2006, s. 25.[6] EUVL L 186, 18.7.2007, s. 29.[7] EUVL L 186, 18.7.2007, s. 32.[8] EUVL L 195, 24.7.2008, s. 24.[9] EUVL L 236, 23.9.2003, s. 33.[10] EUVL L 157, 21.6.2005, s. 203.[11] EUVL C 236, 2.8.1997, s. 5.[12] EUVL C 73, 25.3.2006, s. 21. sopimus sellaisena kuin se on muutettuna 14 päivänä joulukuuta 2007 tehdyllä sopimuksella (EUVL C 319, 29.12.2007, s. 7).[13] EYVL L 257, 27.10.1995, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003 (EUVL L 284, 31.10.2003, s. 1) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 596/2009.[14] Tuloksen osalta tämä lähestymistapa on linjassa myös vuonna 2004 tehdyn ratkaisun kanssa: silloin Liettuan 12 kuukauden inflaatio oli 2,3 prosenttiyksikköä alempi kuin euroalueen keskimääräinen 12 kuukauden inflaatio, ja Liettua luettiin pois parhaista suoriutujista.