title: Ehdotus: neuvoston päätös luvan antamisesta Ranskalle soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa  biopolttoaineisiin direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti

text:
Avis juridique important

|

52001PC0744

Ehdotus: neuvoston Päätös luvan antamisesta Ranskalle soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa  biopolttoaineisiin direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti  /* KOM/2001/0744 lopull. */

 Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS luvan antamisesta Ranskalle soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa  biopolttoaineisiin direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti(komission esittämä)PERUSTELUT1. Pyynnön esittelyRanskan viranomaiset pyysivät 17. marraskuuta 2000 komissiolle osoitetulla kirjeellä poikkeuslupaa kasvisöljyesterien ja maatalousperäisestä alkoholista valmistettujen etyylialkoholijohdannaisten vapauttamiseksi sisäisestä kulutusverosta edellä mainitun direktiivin 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Ranska toimitti komission pyytämät asian käsittelyn edellyttämät lisätiedot 18. tammikuuta 2001 ja 21. helmikuuta 2001 päivätyissä kirjeissä.Pyyntö koskee kotimaiseen polttoöljyyn ja kaasuöljyyn lisättyjen kasvisöljyjen metyyliesterien (KME) sekä korkeaoktaanisiin polttoaineisiin ja bensiineihin lisättyjen maatalousperäisestä alkoholista valmistettujen etyylialkoholijohdannaisten (EAJ) osittaista vapauttamista valmisteverosta (öljytuotteiden sisäisestä kulutusverosta, Taxe Intérieure de Consommation sur les Produits Pétroliers - TIPP). Jälkimmäinen pyyntö koskee ensisijaisesti etyyli-tert-butyylieetteriä (ETBE), happiyhdistettä, joka koostuu 47 prosentista maatalousperäistä alkoholia ja 53 prosentista maaöljystä jalostettua isobuteenia.Pyyntö on seurausta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksestä [1] kumota komission 9. huhtikuuta 1997 tekemä päätös [2] (jäljempänä vuoden 1997 päätös) kasvisöljyjen metyyliestereitä ja etyyli-tert-butyylieetteriä koskevan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamisesta muodostuvien valtion tukien yhteensopivuudesta. Tuomioistuimen tuomio koski BP Chemicals -yhtiön tekemää pyyntöä vuoden 1997 päätöksen kumoamiseksi. BP Chemicals on Euroopan suurin synteettisen etanolin valmistaja, mutta se ei ole käyttänyt etanolin tuotannossaan lainkaan maatalousperäisiä raaka-aineita.[1]  Ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-184/97 BP Chemicals v. komissio, annettu 27.9.2000.[2]  Kirje SG (97) D/3266, 28.4.1997.Tuomioistuin ei ottanut kumoamispyyntöä käsiteltäväksi siltä osin kuin se kohdistui vuoden 1997 päätöksen esterien ryhmiä koskevia toimenpiteitä liittyvään osaan. Sen mukaan estereitä koskevat toimenpiteet eivät vaikuta olennaisesti pyynnön esittäjän oikeudelliseen asemaan eivätkä siten myöskään sen etuihin. Tuomioistuimen tuomion mukaan komissio on kuitenkin rikkonut direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa etyyli-tert-butyylieettereitä koskevien toimenpiteiden osalta päättäessään, että tarkasteltavana ollutta asiaa oli pidettävä kyseisen kohdan mukaisena kokeiluhankkeena. Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat vapauttaa kivennäisöljyn valmisteverosta tai alentaa kyseistä veroa, jos öljy käytetään kokeiluhankkeissa, joiden tarkoituksena on vähemmän saastuttavien tuotteiden, erityisesti uusiutuvista luonnonvaroista saatavien polttoaineiden, teknologinen kehittäminen. Tuomioistuin katsoi, että komissio on ylittänyt perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määritellyt valtuutensa rikkoessaan direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa.Tuomioistuin kuitenkin tähdentää, että mikään ei estä neuvostoa tekemästä direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohtaan perustuvia päätöksiä biopolttoaineiden markkinoille saattamista edistävistä veronalennustoimista. Tuomioistuin ei siis pitänyt vapauttamista sinänsä laittomana mutta katsoi, että se olisi tehtävä kyseisen direktiivin 8 artiklan 4 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.Kansallista lainsäädännöllistä järjestelyä [3], joka tuli voimaan 1. marraskuuta 1997 ja joka laadittiin komission vuoden 1997 päätöksen mukaisesti, muutetaan ottamalla huomioon edellä mainittu poikkeusluvan myöntämistä koskevan neuvoston päätös ja Ranskan suunnittelemien biopolttoaineiden valtion tukien yhteensopivuutta koskeva komission lopullinen päätös.[3]  Tämän lainsäädännöllisen järjestelyn perusta ovat vuoden 1997 talousarviosta annetun lain 25 artikla, 22. huhtikuuta 1998 annettu asetus N:o 98-309 ehdoista hakemuksen jättämiseksi Ranskan alueella kulutukseen saatettaviin biopolttoaineisiin sovellettavan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamiseksi ja 22. huhtikuuta 1998 annettu päätös biopolttoaineiden valmistuslaitosten lupapyyntöjä käsittelevän tutkimuslautakunnan perustamisesta.Nykyisen veronalennusjärjestelyn voimassaoloaikaa ei ole määritetty. Luvat myönnetään vain kolmeksi tai yhdeksäksi vuodeksi luvan myöntämispäivästä (22. huhtikuuta 1977 annetun asetuksen N:o 98-309 3 artikla). Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti anottaviin poikkeuksiin sovelletaan samaa menettelyä.>TAULUKON PAIKKA> Kun öljytuotteille tarkoitettuun, tullin valvonnan alaiseen laitokseen (verottomaan säilytys- tai tuotantovarastoon) toimitetaan öljytuotteisiin lisättävä biopolttoaine-erä, lisäystoiminnon suorittajalle luovutetaan vapautustodistus, jonka arvo vastaa vastaanotettua biopolttoainemäärää kerrottuna vapautuskertoimella. Nämä todistukset puolestaan liitetään öljytuotteiden kulutukseenluovutus ilmoituksiin.Jos polttoainesekoitus on valmistettu muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa, tuotteen saateasiakirjassa ilmoitetaan sen sisältämä biopolttoaineen laji. Ranskalaisen valmisteveron kantamisen yhteydessä laaditaan vapautustodistus, jonka arvo vastaa öljytuotteen sisältämää biopolttoainemäärää kerrottuna vapautuskertoimella.Ranskan viranomaiset ovat huomauttaneet, että suunnitellulla toimenpiteellä on useita myönteisiä ympäristövaikutuksia. Fossiilisiin polttoaineisiin verrattuna biopolttoaineiden käyttö pienentää kasvihuonekaasupäästöjä, koska kasvit sitovat yhteyttäessään hiilidioksidia. Ranskan nykyinen biopolttoainetuotanto vastaa yhteensä lähes 750 000 tonnin hiilidioksidiekvivalentin nettovähennystä CO2-päästöistä vuodessa. Biopolttoaineiden käyttö kattaisikin noin 3 prosenttia Ranskalle Kioton konferenssissa asetetuista velvoitteista.Myös jotkin saastepäästöt pienenevät biopolttoaineiden käytön myötä. Tällaisia ovat erityisesti hiilivetypäästöt ja rikkioksidipäästöt.Lisäksi biopolttoaineiden kasviperäiset osat hajoavat luonnossa ja ovat myrkyttömiä. Kasvit ovat myös uusiutuva energialähde. Energiapoliittisesta näkökulmasta tarkasteltuna Ranskassa tuotetut biopolttoaineet pienentävät maaöljystä saatavien polttoaineiden vuosittaista kulutusta yhdellä prosentilla.2. Komission arvioDirektiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaan neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltiolle luvan ottaa käyttöön täydentäviä verovapautuksia tai veronalennuksia erityisistä poliittisista syistä.Käsiteltävänä oleva pyyntö koskee i) kotimaiseen polttoöljyyn ja kaasuöljyyn lisättyjen kasvisöljyjen metyyliesterien (KME) sekä ii) korkeaoktaanisiin polttoaineisiin ja bensiineihin lisättyjen maatalousperäisestä alkoholista valmistettujen etyylialkoholijohdannaisten (EAJ), erityisesti etyyli-tert-butyylieetterin (ETBE), osittaista vapauttamista valmisteverosta.Pyyntö on seurausta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksestä kumota osittain komission vuonna 1997 tekemä päätös kasvisöljyjen metyyliestereitä ja etyyli-tert-butyylieetteriä koskevan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamisesta muodostuvien valtion tukien yhteensopivuudesta. Tuomioistuimen päätöksen mukaan komissio oli rikkonut direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa etyyli-tert-butyylieetterien osalta päättäessään, että tarkasteltavana ollutta asiaa oli pidettävä kyseisen kohdan mukaisena kokeiluhankkeena. Tuomioistuin päätti, että komissio on ylittänyt perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määritellyt valtuutensa rikkoessaan direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa. Tuomioistuimen päätös kumoaa vain komission päätöksen etyyli-tert-butyylieettereitä koskevan osan. Tuomioistuin ei ottanut kumoamispyyntöä käsiteltäväksi siltä osin kuin se kohdistui vuoden 1997 päätöksen estereitä koskevaan osaan. Sen mukaan estereitä koskevat toimenpiteet eivät vaikuttaneet olennaisesti pyynnön esittäjän oikeudelliseen asemaan eivätkä siten myöskään tämän etuihin.Komissio on hakenut ensimmäisen asteen tuomioistuimen päätökseen muutosta yhteisöjen tuomioistuimesta.Direktiivin 92/81/ETY mukaisesti muille jäsenvaltioille ilmoitettiin 19. helmikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisten tekemästä pyynnöstä.Komissio totesi, että direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan edellyttämä kahden kuukauden määräaika oli liian lyhyt suunniteltujen toimenpiteiden soveltamisalan ja seurausten perinpohjaiseksi selvittämiseksi ja että komissio ei tästä syystä voinut arvioida sitä, oliko pyyntö perusteltu. Säilyttääkseen perustamissopimuksen 211 artiklan mukaisen aloiteoikeutensa komission olikin pyydettävä 19. huhtikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä neuvostoa ottamaan asia käsiteltäväksi edellä mainitun 8 artiklan 4 kohdan kolmannen kappaleen mukaisesti.Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti tehtyjä poikkeuslupapyyntöjä käsiteltäessä on tehtävä kattava selvitys yhteensopivuudesta yhteisön politiikkojen kanssa.Komissio toteaa ensimmäiseksi, että uusiutuvien energialähteiden ja erityisesti biopolttoaineiden kehittämiseen on kannustettu vuodesta 1985 lähtien, jolloin komissio teki neuvostolle ehdotuksen direktiiviksi korvaavien polttoaineen osien käytöllä saatavasta raakaöljyn säästöstä [4]. Siinä korostetaan biopolttoaineiden merkitystä keinona vähentää jäsenvaltioiden riippuvuutta maaöljyn tuonnista ja sallitaan etanolin sekä etyyli-tert-butyylieetterin lisääminen bensiiniin: edellistä saa direktiivin mukaan olla bensiinissä enintään 5 tilavuusprosenttia ja jälkimmäistä 15 tilavuusprosenttia. Lisäksi neuvosto on hyväksynyt päätöksillä 93/500/ETY [5] ja 98/352/EY [6] sekä parlamentti ja neuvosto päätöksellä N:o 646/2000/EY [7] Altener-ohjelman uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseksi yhteisössä. Ohjelman tavoitteena on nostaa biopolttoaineiden markkinaosuudeksi 5 prosenttia moottoriajoneuvojen polttoaineen kokonaiskulutuksesta vuoteen 2005 mennessä. Myös vuonna 1997 annetussa uusiutuvia energialähteitä käsittelevässä valkoisessa kirjassa [8] suositellaan, että osana uusiutuvien energialähteiden yleistavoitetta, joka on niiden käytön kaksinkertaistaminen vuoteen 2010 mennessä, nestemäisten biopolttoaineiden tuotantotavoitteeksi asetettaisiin 18 miljoonaa tonnia vuonna 2010. Komission joulukuussa 2000 julkistamassa vihreässä kirjassa energian toimitusvarmuudesta Euroopan unionissa korostetaan verotuksellisten keinojen keskeistä merkitystä näiden tavoitteiden saavuttamisessa, koska niillä voidaan pienentää biopolttoaineiden ja kilpailevien tuotteiden jälleenmyyntihintojen välisiä eroja. Komissio on myös hyväksynyt 7. marraskuuta 2001 [9] toimintasuunnitelman ja kaksi direktiiviehdotusta korvaavien polttoaineiden käytön edistämiseksi liikenteen alalla. Ehdotetuista keinoista ensimmäisiä ovat lainsäädännölliset ja verotukselliset toimenpiteet biopolttoaineiden käytön edistämiseksi. Erityisesti ehdotuksella neuvoston direktiiviksi, jolla direktiiviä 92/81/ETY muutettaisiin siten, että tiettyihin biopolttoaineita sisältäviin kivennäisöljyihin sekä biopolttoaineisiin voitaisiin soveltaa alennettua valmisteveroa, pyritään takaamaan jäsenvaltioille mahdollisuus ottaa käyttöön kyseisiä tuotteita suosiva valmisteverojärjestelmä.[4]  Neuvoston direktiivi 85/536/ETY, 5.12.1985; EYVL L 334, 12.12.1985, s. 20.[5]  EYVL L 235, 18.9.1993, s. 41.[6]  EYVL L 159, 3.6.1998, s. 53.[7]  EYVL L 79, 25.10.2000, s. 1.[8]  Asiakirja KOM(97) 599 lopullinen, 26.11.1997.[9]  KOM(2001) 547, 7.11.2001.Ranskan viranomaisten poikkeuslupapyyntö on siis yhteisön biopolttoaineita koskevan sekä erityisesti ympäristön suojelemiseen ja energiansaannin turvaamiseen tähtäävän lähestymistavan mukainen.Toiseksi komissio toteaa, että Ranskan viranomaisten ehdottamat öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alennukset - 35,06 euroa (230 Ranskan frangia) / hl tai 396,64 euroa (2 601,8 Ranskan frangia) / t kasvisöljyjen metyyliestereille (KME) ja 50,23 euroa (329,5 Ranskan frangia) / hl tai 297,35 euroa (1 950,5 Ranskan frangia) / t etyylialkoholi johdannaisille (EAJ) - vastaavat todellisia valmisteveroja, jotka ovat suuremmat kuin yhteisössä sovellettavat vähimmäisverot:>TAULUKON PAIKKA>Kolmanneksi komissio ehdottaa asiaan liittyvien erityisen tekijöiden vuoksi täysin poikkeuksellisesti, että päätösjärjestely koskee niitä esteriryhmiä, joille on myönnetty poikkeuslupia 1. marraskuuta 1997 voimaan tulleen kansallisen säädöksen jälkeen.Komissio päätti 9. huhtikuuta 1997, että kasvisöljyjen metyyliestereitä ja etyyli-tert-butyylieetteriä koskevat öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alennukset [10] olivat yhteismarkkinoiden kanssa yhteensopivia valtiontukia. Komission päätöksessä todetaan, että kyseinen järjestelmä oli direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetun kokeiluhankkeen luonteinen. Tästä syystä järjestelmään voitiin soveltaa direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaista valmisteverosta vapauttamista. Komissio ei pitänyt direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaista poikkeuksellisia valmisteveroja koskevaa lupapäätöstä tarpeellisena. [10]  Päätös, tehty 9.4.1997, SG (97) D/3266.Komissio on sisällyttänyt ajatuksen myös kokeiluhankkeiden ulkopuolella käytettäviä biopolttoaineita koskevasta verovapautusmahdollisuudesta direktiiviehdotukseensa energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta [11]. Lisäksi ehdotuksella neuvoston direktiiviksi, jolla muutetaan direktiiviä 92/81/ETY siten, että tiettyihin biopolttoaineita sisältäviin kivennäisöljyihin sekä biopolttoaineisiin voitaisiin soveltaa alennettua valmisteveroa, pyritään takaamaan jäsenvaltioille mahdollisuus ottaa käyttöön kyseisiä tuotteita suosiva valmisteverojärjestelmä.[11]  KOM(97) 30, 12.3.1997.Komission mielestä öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alennuksista hyötyneiden talouden toimijoiden voidaankin katsoa toimineen vilpittömässä mielessä.Kuten edellä on todettu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 20. syyskuuta 2000 komission vuoden 1997 päätöksen siltä osin kuin se koski etyyli-tert-butyylieetteriä. Sen mukaan etyyli-tert-butyylieetteriä koskevat toimenpiteet eivät olleet direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisia kokeiluhankkeita. Komissio on jättänyt yhteisöjen tuomioistuimeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöstä koskevan valituksen. Brysselissä 17. huhtikuuta 1957 allekirjoitetun tuomioistuimen perussääntöä koskevan pöytäkirjan [12] 54 artiklan mukaan tällaisella valituksella ei kuitenkaan ole toimeenpanoa keskeyttävää vaikutusta.[12]  Sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 1994 liittymisasiakirjan 19 artiklalla (EYVL C 241, 29.8.1994, s. 25) sekä 22. joulukuuta 1994 (EYVL L 379, 31.l12.1994, s. 1) ja 6. kesäkuuta 1995 tehdyllä neuvoston päätöksellä (EYVL L 131, 15.6.1995, s. 33).Komission vuoden 1997 päätöksen etyyli-tert-butyylieetteriä koskevan osan kumoaminen palauttaakin asian vastaavan osan lainsäädännöllisessä mielessä kumottua päätöstä edeltävään eli vuoden 1997 tilaan.Vaikka tuomioistuimen 20. syyskuuta 2000 antama tuomio ei koskekaan estereitä, koska pyynnön niitä koskevaa osaa ei otettu käsiteltäväksi, edellä mainitun tuomion perusteella on kuitenkin todettava, etteivät esterien ryhmää koskevat toimenpiteet ole direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisia kokeiluhankkeita.Komission 9. huhtikuuta 1997 tekemän päätöksen kumoamisen loogisena seurauksena Ranskan viranomaiset pyrkivät saamaan jo soveltamalleen verovapautuskäytännölle asianmukaiset menettelykehykset esittämällä edellä kuvatun lupapyynnön komission huhtikuussa 1997 tekemän päätöksen tähän asti mahdollistaman valmisteverojen alentamisjärjestelmän jatkamiseksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tähdentää tuomionsa 78 perustelukappaleessa, että mikään ei estä neuvostoa tekemästä direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohtaan perustuvia päätöksiä biopolttoaineiden markkinoille saattamista edistävistä veronalennustoimista. Tuomioistuin ei siis pitänyt vapauttamista sinänsä laittomana mutta katsoi, että sitä ei voinut pitää kyseisen direktiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettuna kokeiluhankkeena vaan että se olisi tehtävä 8 artiklan 4 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.Komissio aloitti 29. marraskuuta 2000 perustamisopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen tukea C 64/200 koskevan menettelyn "biopolttoaineet - Ranska" [13]. Siihen sisältyy selvitys, jossa tarkastellaan Ranskassa 1. päivästä marraskuuta 1997 voimaan tullutta lainsäädännöllistä järjestelyä. [13]  Asia C-64/2000, EYVL C 60, 24.2.2001.Neljänneksi komissio katsoo, että Ranskan viranomaisten esittämässä järjestelyssä yrityksille asetetut kelpoisuusehdot ovat tasapuoliset ja että edunsaajien valinta- ja lupien myöntämismenettely on puolueeton.Viidenneksi komission käytäntöihin ei kuulu myöntää ajallisesti rajoittamattomia poikkeuslupia. Tässä tapauksessa kuuden vuoden määräaika on taloudellisesta näkökulmasta riittävä tyydyttämään toimialan investointihankkeiden suunnittelun asettamat tarpeet. Komission mielestä myöntämispäivästä lukien kuuden vuoden pituisia poikkeuslupia voitaisiinkin myöntää biopolttoaineiden tuotantolaitoksille. Näiden tuotantolaitosten on saatava Ranskan viranomaisten myöntämä lupa viimeistään 31. joulukuuta 2003.Kuudenneksi on otettava käyttöön valmisteverojen alennusmekanismi, joka ottaa huomioon raaka-aineiden hintojen muutokset, jotta vältettäisiin kilpailun vääristyminen ja kannustettaisiin biopolttoaineiden valmistajia ja jakelijoita alentamaan omakustannushintoja. Mekanismilla on myös varmistettava, etteivät biopolttoaineiden valmistuksesta maksettavat korvaukset ole veron alentamisen vuoksi suurempia kuin valmistuksesta aiheutuvat lisäkulut esimerkiksi silloin, kun raakaöljyn hinta nousee pysyvästi.Lopuksi valtiontukia koskeviin sääntöihin liittyvän menettelyn (jonka komissio hyväksyi 29. marraskuuta 2000) aloittamisesta tehdään lopullinen ja virallinen päätös heti, kun neuvosto on esittänyt tätä ehdotusta koskevan kantansa. 3. PäätösKomissio ehdottaa neuvostolle, että se päättäisi antaa neuvoston direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti Ranskalle luvan myöntää 31 päivään joulukuuta 2003 asti lupia soveltaa eriytettyjä valmisteverokantoja polttoaineena käytettäviin bensiinin / maatalousperäisestä alkoholista valmistettujen etyylialkoholijohdannaisten ja kaasuöljyn / kasvisöljyjen metyyliesterien seoksiin sekä kotimaisen polttoöljyn / kasvisöljyjen metyyliesterien seoksiin.Asiaan liittyvien poikkeuksellisten tekijöiden vuoksi eriytettyä valmisteverokantaa on sovellettava kyseisiin tuotteisiin 1 päivästä marraskuuta 1997.Lupien enimmäiskesto on kuusi vuotta luvan myöntämispäivästä.Ranskan viranomaisten lupakaudeksi myöntämät valmisteveron alennukset voivat olla enintään seuraavan suuruiset: 35,06 euroa/hl tai 396,64 euroa/t kasvisöljyjen metyyliestereille ja 50,23 euroa/hl tai 297,35 euroa/t etyylialkoholijohdannaisille. Lisäksi on otettava käyttöön valmisteverojen alennusmekanismi, joka ottaa huomioon raaka-aineiden hintojen muutokset, jotta veron alentaminen ei johda biopolttoaineiden valmistuksesta aiheutuvien lisäkulujen ylikorvaamiseen.Edellä mainittuihin seoksiin sovellettavien eriytettyjen valmisteverokantojen on oltava neuvoston kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 antaman direktiivin 92/82/ETY [14] säännösten mukaiset. Erityisesti niiden on oltava suuremmat kuin 3, 4 ja 5 artiklassa määritellyt valmisteveron vähimmäismäärät.[14]  EYVL L 316, 31.10.1992, s. 19, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, 31.12.1994, s. 46). Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS, luvan antamisesta Ranskalle soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa biopolttoaineisiin direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/81/ETY [15] ja erityisesti sen 8 artiklan 4 kohdan,[15]  EYVL L 316, 31.10.1992, s. 12, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, 31.12.1994, s. 46). ottaa huomioon komission ehdotuksen,sekä katsoo seuraavaa:(1) Ranska pyysi 17 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä lupaa soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa kotimaiseen polttoöljyyn ja kaasuöljyyn lisättyihin kasvisöljyjen metyyliestereihin (KME) sekä korkeaoktaanisiin polttoaineisiin ja bensiineihin lisättyihin maatalousperäisestä alkoholista valmistettuihin etyylialkoholijohdannaisiin (EAJ). Jälkimmäinen pyyntö koskee ensisijaisesti etyyli-tert-butyylieetteriä (ETBE), happiyhdistettä, joka koostuu maatalousperäisestä alkoholista ja maaöljystä jalostetusta isobuteenista.(2) Ranska toimitti komission pyytämät asian käsittelyn edellyttämät lisätiedot 18 päivänä tammikuuta 2001 ja 21 päivänä helmikuuta 2001 päivätyissä kirjeissä. (3) Pyynnöstä ilmoitettiin muille jäsenvaltioille.(4) Komission oli pyydettävä neuvostoa ottamaan asia käsiteltäväksi direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti 19 päivänä huhtikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä.(5) Komissio ja neuvosto ovat tukeneet uusiutuvien energianlähteiden ja erityisesti biopolttoaineiden kehittämistä vuodesta 1985 alkaen. Korvaavien polttoaineen osien käytöllä saatavasta raakaöljyn säästöstä 5 päivänä joulukuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/536/ETY [16] korostetaan biopolttoaineiden merkitystä keinona vähentää jäsenvaltioiden riippuvuutta maaöljyn tuonnista ja sallitaan etanolin sekä etyyli-tert-butyylieetterin lisääminen bensiiniin: edellistä saa direktiivin mukaan olla bensiinissä enintään 5 tilavuusprosenttia ja jälkimmäistä 15 tilavuusprosenttia. Lisäksi on hyväksytty neuvoston päätöksillä 93/500/ETY [17] ja 98/352/EY [18] sekä parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 646/2000/EY [19] Altener-ohjelma uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseksi yhteisössä. Ohjelman tavoitteena on nostaa biopolttoaineiden markkinaosuudeksi 5 prosenttia moottoriajoneuvojen polttoaineen kokonaiskulutuksesta vuoteen 2005 mennessä. Myös vuonna 1997 annetussa uusiutuvia energialähteitä käsittelevässä valkoisessa kirjassa [20] suositellaan, että osana uusiutuvien energialähteiden yleistavoitetta, joka on niiden käytön kaksinkertaistaminen vuoteen 2010 mennessä, nestemäisten biopolttoaineiden tuotantotavoitteeksi asetetaan 18 miljoonaa tonnia vuonna 2010. Komission joulukuussa 2000 julkistamassa vihreässä kirjassa Euroopan unionin energiahuoltostrategiasta [21] korostetaan verotuksellisten keinojen keskeistä merkitystä näiden tavoitteiden saavuttamisessa, koska niillä voidaan pienentää biopolttoaineiden ja kilpailevien tuotteiden jälleenmyyntihintojen välisiä eroja. Komissio teki 12 päivänä maaliskuuta 1997 ehdotuksen direktiiviksi energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta [22], jonka mukaan myös direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettujen kokeiluhankkeiden ulkopuolella käytettäville biopolttoaineille olisi mahdollista myöntää verovapautuksia. Komissio hyväksyi lisäksi 7 päivänä marraskuuta 2001 toimintasuunnitelman ja kaksi direktiiviehdotusta korvaavien polttoaineiden käytön edistämiseksi liikenteen alalla [23]. Ehdotetuista keinoista ensimmäisiä ovat lainsäädännölliset ja verotukselliset toimenpiteet biopolttoaineiden käytön edistämiseksi.[16]  EYVL L 334, 12.12.1985, s. 20, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 87/441/ETY (EYVL L 238, 21.8.1987, s. 40).[17]  EYVL L 235, 18.9.1993, s. 41.[18]  EYVL L 159, 3.6.1998, s. 53.[19]  EYVL L 79, 25.10.2000, s. 1.[20]  KOM(97) 599, 26.11.1997.[21]  KOM(2000) 769, 29.11.2000.[22]  KOM(97) 30, 12.3.1997.[23]  KOM(2001) 547, 7.11.2001.(6) Ranskan viranomaisten poikkeuslupapyyntö on siis yhteisön biopolttoaineita koskevan erityisesti ympäristön suojelemiseen ja energiansaannin turvaamiseen tähtäävän lähestymistavan mukainen.(7) Ranskan asiaa koskeva lainsäädännöllinen järjestely perustuu vuoden 1997 talousarviosta annetun lain 25 artiklaan, 22 päivänä huhtikuuta 1998 annettuun asetukseen N:o 98-309 edellytyksistä hakemuksen jättämiseksi Ranskan alueella kulutukseen saatettaviin biopolttoaineisiin sovellettavan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamiseksi ja 22 päivänä huhtikuuta 1998 annettuun päätökseen biopolttoaineiden valmistuslaitosten lupapyyntöjä käsittelevän tutkimuslautakunnan perustamisesta.(8) Tämä 1 päivästä marraskuuta 1997 voimassa ollut järjestely otettiin käyttöön komission tehtyä 9 päivänä huhtikuuta 1997 päätöksen [24], jäljempänä 'huhtikuun 9 päivänä 1997 tehty päätös', jonka mukaan kasvisöljyjen metyyliestereitä ja etyyli-tertio-butyylieetteriä koskevan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamisesta muodostuvat valtiontuet ovat yhteensopivia yhteismarkkinoiden kanssa. Kyseisessä vuoden 1997 päätöksessä todettiin, että menettely oli kokeiluhankkeen luonteinen.[24]  Kirje SG (97) D/3266, 28. huhtikuuta 1997.(9) Ranskan eriytettyä valmisteverokantaa koskevan lainsäädännön, jäljempänä 'vuoden 1997 järjestely', voimassaoloaika on rajoittamaton. Sen perusteella Ranskan viranomaiset voivat myöntää tietyt edellytykset täyttävälle biopolttoaineiden ja kivennäisöljyjen seoksia varastoivalle yritykselle valmisteveron alennukseen oikeuttavan luvan. Lupa myönnetään kolmeksi tai yhdeksäksi vuodeksi myöntämispäivästä lukien. (10) Vuoden 1997 järjestelyn pääkohdat ovat seuraavat:>TAULUKON PAIKKA>(11) Kuten seuraava taulukko osoittaa, vuoden 1997 järjestelyn valmisteverokannat eivät alita kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun direktiivin 92/82/ETY [25] 3, 4 ja 5 artiklassa säädettyjä valmisteveron vähimmäismääriä.[25]  EYVL L 316, 31.10.1992, s. 19, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY.>TAULUKON PAIKKA>(12) Kun öljytuotteille tarkoitettuun, tullin valvonnan alaiseen laitokseen (verottomaan säilytys- tai tuotantovarastoon) toimitetaan öljytuotteisiin lisättävä biopolttoaine-erä, lisäystoiminnon suorittajalle luovutetaan vapautustodistus, jonka arvo vastaa vastaanotettua biopolttoainemäärää kerrottuna vapautuskertoimella. Nämä todistukset puolestaan liitetään öljytuotteiden kulutukseenluovutus ilmoituksiin.(13) Jos polttoainesekoitus on valmistettu muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa, tuotteen saateasiakirjassa ilmoitetaan sen sisältämä biopolttoaineen laji. Ranskalaisen valmisteveron kantamisen yhteydessä laaditaan vapautustodistus, jonka arvo vastaa öljytuotteen sisältämää biopolttoainemäärää kerrottuna vapautuskertoimella.(14) Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti tehty poikkeuslupapyyntö koskee vuoden 1997 järjestelyn jatkamista kuitenkin siten, että sitä muutetaan tämän päätöksen ja biopolttoaineiden valtion tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille koskevan komission lopullisen päätöksen edellyttämällä tavalla.(15) Asiaan liittyvien poikkeuksellisten ja ainutkertaisten tekijöiden vuoksi tätä päätöstä on sovellettava 1 päivästä marraskuuta 1997 ja sitä on sovellettava myös vuoden 1997 järjestelyn voimaantulon jälkeen myönnettyihin poikkeuslupiin.(16) Huhtikuun 9 päivänä 1997 tehdyn päätöksen mukaan kasvisöljyjen metyyliestereitä ja etyyli-tert-butyylieetteriä koskevan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamisesta muodostuvat valtiontuet soveltuivat yhteismarkkinoille. Päätöksessä todettiin, että menettely oli kokeiluhankeen luonteinen ja että siihen voitiin tästä syystä soveltaa direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat vapauttaa kivennäisöljyn valmisteverosta tai alentaa kyseistä veroa, jos öljy käytetään kokeiluhankkeissa, joiden tarkoituksena on vähemmän saastuttavien tuotteiden, erityisesti uusiutuvista luonnonvaroista saatavien polttoaineiden, teknologinen kehittäminen. Erityistä valmisteveron eriyttämistä koskevaa direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan edellyttämää hyväksymispäätöstä ei siis katsottu tarpeelliseksi. Näin ollen vuoden 1997 järjestelyn mukaisista sisäisistä kulutusveron alennuksista hyötyneiden talouden toimijoiden voidaan katsoa toimineen vilpittömässä mielessä, kun asiaa tarkastellaan sääntelykehyksen ja yhteisön lainsäädäntöpolitiikan kannalta.(17) Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi huhtikuun  9 päivänä 1997 tehdyn päätöksen asiasta T-184/97 BP Chemicals vastaan komissio  27 päivänä syyskuuta 2000 antamallaan tuomiolla [26] siltä osin kuin se koski etyyli-tert-butyylieetteriä.[26]  Ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa.(18) Asia koski BP Chemicals -yhtiön tekemää pyyntöä vuoden 1997 päätöksen kumoamiseksi. BP Chemicals on Euroopan suurin synteettisen etanolin valmistaja. Tuomioistuin ei ottanut kumoamispyyntöä käsiteltäväksi siltä osin kuin se kohdistui vuoden 1997 päätöksessä mainittua estereiden ryhmää koskeviin toimenpiteisiin. Sen mukaan estereitä koskevat toimenpiteet eivät vaikuta olennaisesti pyynnön esittäjän oikeudelliseen asemaan eivätkä siten myöskään tämän etuihin. Tuomioistuimen tuomion mukaan komissio oli kuitenkin rikkonut direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa etyyli-tert-butyylieetterien osalta päättäessään, että tarkasteltavana ollutta asiaa voitiin pitää kyseisen kohdan mukaisena kokeiluhankkeena. Tuomioistuin katsoi, että komissio on ylittänyt perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määritellyt valtuutensa rikkoessaan direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa.(19) Tuomioistuin tähdentää tuomionsa perusteluosan 78 kohdassa, että mikään ei estä neuvostoa tekemästä direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohtaan perustuvia päätöksiä biopolttoaineiden markkinoille saattamista edistävistä veronalennustoimista. Tuomioistuin ei siis pitänyt vapauttamista sinänsä laittomana mutta katsoi, että sitä ei voinut pitää kyseisen direktiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettuna kokeiluhankkeena vaan että se olisi tehtävä 8 artiklan 4 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.(20) Huhtikuun 9 päivänä 1997 tehdyn päätöksen etyyli-tert-butyylieetteriä koskevan osan kumoaminen palauttaa asian vastaavan osan lainsäädännöllisesti kumottua päätöstä edeltävään eli vuonna 1997 vallinneeseen tilanteeseen.(21) Vaikka tuomioistuimen tuomio ei koskekaan estereitä, koska pyynnön niitä koskevaa osaa ei otettu käsiteltäväksi, voidaan tuomiosta loogisesti johtaa päätelmänä se, että myöskään estereitä koskevat toimenpiteet eivät siten olisi direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisia kokeiluhankkeita. Ranskan viranomaisten nyt esittämä pyyntö onkin looginen seuraus komission 9 päivänä huhtikuuta 1997 tekemän päätöksen kumoamisesta, ja sillä pyritään vahvistamaan jo sovelletulle verovapautuskäytännölle asianmukaiset menettelykehykset. (22) Tuomioistuimen antaman tuomion seurauksena komissio aloitti 29 päivänä marraskuuta 2000 perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen etyyli-tert-butyylieetterialan tukea C 64/2000 koskevan menettelyn "biopolttoaineet - Ranska" [27]. Siihen sisältyy selvitys Ranskan asiaa koskevasta lainsäädännöllisestä järjestelystä sen voimaantulosta 1 päivänä marraskuuta 1997 alkaen.[27]  EYVL C 60, 24.2.2001, s. 4.(23) Ajallisesti rajoittamattomia poikkeuslupia ei ole mahdollista sallia. Tässä tapauksessa kuuden vuoden määräaika on taloudellisesta näkökulmasta riittävä tyydyttämään toimialan investointihankkeiden suunnittelun asettamat tarpeet. Biopolttoaineiden tuotantolaitoksille voitaisiinkin myöntää myöntämispäivästä lukien kuuden vuoden pituisia poikkeuslupia. Ranskan viranomaisten olisi myönnettävä nämä luvat asianomaisille tuotantolaitoksille viimeistään 31. joulukuuta 2003.(24) On pyrittävä ehkäisemään kilpailun vääristymistä ja kannustamaan biopolttoaineiden valmistajia ja jakelijoita alentamaan omakustannushintoja erityisesti luomalla valmisteverojen alennusmekanismi, joka ottaa huomioon raaka-aineiden hintojen muutokset.(25) Komissio tarkastelee määräajoin alennuksia ja vapautuksia varmistaakseen, että ne eivät vääristä kilpailua millään tavoin eivätkä haittaa sisämarkkinoiden toimintaa ja että ne ovat jatkuvasti yhteisön ympäristönsuojelu-, energia- ja liikennepolitiikan mukaisia,ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artikla1. Ranska voi myöntää lupia eriytetyn valmisteverokannan soveltamiseksi polttoaineena käytettäviin bensiinin ja maatalousperäisestä alkoholista valmistettujen etyylialkoholijohdannaisten (EAJ) seoksiin.2. Ranska voi myöntää lupia eriytetyn valmisteverokannan soveltamiseksi polttoaineena käytettäviin kaasuöljyn ja kasvisöljyjen metyyliesterien (KME) seoksiin.3. Alennettua valmisteverokantaa voivat soveltaa vain sellaiset direktiivin 92/81/ETY mukaisesti polttoaineina käytettävien kasvisöljyjen metyyliesteri- ja etyylialkoholijohdannaisseoksia valmistavat biopolttoaineiden tuotantolaitokset, joille Ranskan viranomaiset myöntävät luvan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003. Lupa on voimassa kuusi vuotta myöntämispäivästä. Luvassa määriteltyä veronalennusta voidaan soveltaa 31 päivän joulukuuta 2003 jälkeen luvan päättymispäivään asti, eikä sitä voida myöntää uudelleen.4. Myönnettävät valmisteveron alennukset voivat olla enintään 35,06 euroa hehtolitralta tai 396,64 euroa tonnilta kasvisöljyjen metyyliestereille ja 50,23 euroa hehtolitralta tai 297,35 euroa tonnilta etyylialkoholijohdannaisille, joita käytetään 1 kohdassa määritellyissä seoksissa.5. Edellä 1 kohdassa mainittuihin seoksiin sovellettavien valmisteverokantojen on täytettävä direktiivissä 92/82/ETY asetetut vaatimukset, ja niissä on erityisesti otettava huomioon 4 ja 5 artiklassa säädetyt valmisteveron vähimmäismäärät.2 artikla1. Ranska voi myöntää lupia eriytetyn valmisteverokannan soveltamiseksi polttoaineena käytettäviin kotimaisen polttoöljyn ja kasvisöljyjen metyyliesterien seoksiin.2. Jotta direktiivin 92/81/ETY mukaisesti polttoaineina käytettäviä kasvisöljyjen metyyliesteriseoksia valmistavat biopolttoaineiden tuotantolaitokset voivat soveltaa alennettua valmisteverokantaa, Ranskan viranomaisten on annettava niille lupa  31 päivään joulukuuta 2003 mennessä. Lupa on voimassa kuusi vuotta myöntämispäivästä. Luvassa määriteltyä veronalennusta voidaan soveltaa 31 päivän joulukuuta 2003 jälkeen luvan päättymispäivään asti, eikä sitä voida myöntää uudelleen.3. Myönnettävät valmisteveron alennukset voivat olla enintään 35,06 euroa hehtolitralta tai 396,64 euroa tonnilta kasvisöljyjen metyyliestereille, joita käytetään 1 kohdassa määritellyissä seoksissa.4. Edellä 1 kohdassa mainittuihin seoksiin sovellettavien valmisteverokantojen on täytettävä direktiivissä 92/82/ETY asetetut vaatimukset, ja niissä on erityisesti otettava huomioon 3 artiklassa säädetyt valmisteveron vähimmäismäärät.3 artiklaValmisteverojen alennuksia on muutettava raaka-aineiden hinnanmuutosten mukaisesti varmistamalla, etteivät alennukset ole suurempia kuin biopolttoaineiden valmistuksesta aiheutuvat lisäkulut.4 artiklaTätä päätöstä sovelletaan 1 päivästä marraskuuta 1997.Tämän päätöksen voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2003.5 artiklaTämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja


               EUROOPAN KOMISSIO
            Bryssel 8.4.2016
            COM(2016) 190 final
            2016/0100(NLE)
            Ehdotus
            NEUVOSTON PÄÄTÖS
            Euroopan unionin ja Tuvalun välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen tekemisestä

               PERUSTELUT

               1.EHDOTUKSEN TAUSTA

               Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 539/2001
                  1
                luetellaan kolmannet maat, joiden kansalaisilla on oltava viisumi jäsenvaltioiden ulkorajoja ylittäessään, ja kolmannet maat, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske. Kaikki jäsenvaltiot Irlantia ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta soveltavat asetusta (EY) N:o 539/2001.

               Asetusta (EY) N:o 539/2001 muutettiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 509/2014
                  2
               ; sillä siirrettiin 19 maata liitteeseen II, jossa luetellaan kolmannet maat, joiden kansalaisia viisumipakko ei koske. Kyseiset 19 maata ovat Dominica, Grenada, Itä-Timor, Kiribati, Kolumbia, Marshallinsaaret, Mikronesia, Nauru, Palau, Peru, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit, Salomonsaaret, Samoa, Tonga, Trinidad ja Tobago, Tuvalu, Vanuatu ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat. Kutakin edellä mainittua maata koskevaan viittaukseen liitteessä II liittyy alaviite, jossa todetaan, että ”viisumivapautta sovelletaan Euroopan unionin kanssa tehtävän viisumivapautta koskevan sopimuksen voimaantulopäivästä”.

               Asetus (EU) N:o 509/2014 hyväksyttiin 20. toukokuuta 2014, ja se tuli voimaan 9. kesäkuuta 2014. Komissio esitti neuvostolle heinäkuussa 2014 suosituksen, jotta tämä antaisi komissiolle luvan aloittaa neuvottelut viisumivapaussopimuksista seuraavien 17 maan kanssa: Dominica, Grenada, Itä-Timor, Kiribati, Marshallinsaaret, Mikronesia, Nauru, Palau, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit, Salomonsaaret, Samoa, Tonga, Trinidad ja Tobago, Tuvalu, Vanuatu ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat.
                  3
                Neuvosto antoi komissiolle neuvotteluohjeet 9. lokakuuta 2014.

               Kyseisistä viisumivapaussopimuksista ensimmäiset allekirjoitettiin 6. toukokuuta 2015 (Yhdistyneet arabiemiirikunnat), 26. toukokuuta 2015 (Itä-Timor) ja 28. toukokuuta 2015 (Dominica, Grenada, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit, Samoa, Trinidad ja Tobago sekä Vanuatu), ja niitä sovelletaan väliaikaisesti niiden allekirjoittamispäivästä alkaen odotettaessa niiden voimaantuloa. Neuvosto on hyväksynyt viisumivapaussopimusten toisen ryhmän allekirjoittamisen Tongan (allekirjoitettu 20. marraskuuta 2015), Kolumbian (allekirjoitettu 2. joulukuuta 2015), Kiribatin (allekirjoittamispäivää ei ole vahvistettu) ja Palaun (allekirjoitettu 7. joulukuuta 2015) kanssa. Näitä neljää sopimusta sovelletaan väliaikaisesti niiden allekirjoittamispäivästä alkaen odotettaessa niiden voimaantuloa.

               Neuvottelut Tuvalun kanssa aloitettiin 19. marraskuuta 2014. Kyseisessä tapaamisessa käytiin läpi koko tekstiluonnos, ja sitä seuranneen näkemysten vaihdon aikana päästiin yksimielisyyteen kaikista näkökohdista. Pääneuvottelijat parafoivat sopimuksen Brysselissä 8. lokakuuta 2015. Jäsenvaltioille tiedotettiin asiasta 26. lokakuuta 2015 pidetyssä neuvoston viisumityöryhmän kokouksessa.

               2.OIKEUSPERUSTA

               Unionin kannalta sopimuksen oikeusperustana on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 77 artiklan 2 kohdan a alakohta yhdessä sen 218 artiklan kanssa.

               Oheinen ehdotus on oikeudellinen väline sopimuksen tekemistä varten. Neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä sen jälkeen, kun neuvoston puheenjohtajana toimivan jäsenvaltion nimeämä henkilö on allekirjoittanut sopimuksen unionin puolesta ja Euroopan parlamentti on antanut SEUT-sopimuksen 218 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan a alakohdan mukaisesti hyväksyntänsä.

               3.NEUVOTTELUJEN TULOKSET

               Komissio katsoo, että neuvoston neuvotteluohjeisiin sisältyvät tavoitteet on saavutettu ja että unioni voi hyväksyä viisumivapaussopimuksen luonnoksen.

               Sopimuksen lopullinen sisältö on tiivistetysti seuraava:

               Tarkoitus

               Sopimuksessa määrätään Euroopan unionin ja Tuvalun kansalaisten mahdollisuudesta matkustaa viisumivapaasti toisen sopimuspuolen alueelle enintään 90 päiväksi minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.

               Kaikkien EU:n kansalaisten tasavertaisen kohtelun varmistamiseksi sopimukseen on sisällytetty määräys, jonka mukaan Tuvalu voi keskeyttää sopimuksen soveltamisen tai irtisanoa sopimuksen vain kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden osalta ja unioni voi keskeyttää sopimuksen soveltamisen tai irtisanoa sopimuksen vain kaikkien jäsenvaltioidensa osalta.

               Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin erityistilanne otetaan huomioon johdanto-osassa.

               Soveltamisala

               Viisumivapaus kattaa kaikki henkilöryhmät (henkilöt, joilla on tavallinen passi, diplomaattipassi, virkapassi/virkamatkapassi tai erityispassi), jotka matkustavat eri tarkoituksissa, lukuun ottamatta henkilöitä, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan. Viimeksi mainitun ryhmän osalta kullakin jäsenvaltiolla ja myös Tuvalulla on sovellettavan unionin tai kansallisen lainsäädännön mukaisesti vapaus vaatia toisen osapuolen kansalaisilta viisumi. Yhdenmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi sopimukseen liitetään yhteinen julistus siitä, miten olisi määriteltävä niiden henkilöiden ryhmä, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan.

               Oleskelun kesto

               Sopimuksessa määrätään Euroopan unionin ja Tuvalun kansalaisten mahdollisuudesta matkustaa viisumivapaasti toisen sopimuspuolen alueelle enintään 90 päiväksi minkä tahansa 180 päivän jakson aikana. Sopimukseen liitetään yhteinen julistus siitä, miten kyseinen 90 päivän ajanjakso minkä tahansa 180 päivän jakson aikana olisi määriteltävä.

               Sopimuksessa otetaan huomioon niiden jäsenvaltioiden tilanne, jotka eivät vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti. Viisumivapaus antaa Tuvalun kansalaisille oikeuden oleskella 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana kunkin kyseisen jäsenvaltion (tällä hetkellä Bulgaria, Kroatia, Kypros ja Romania) alueella, niin kauan kuin kyseiset maat eivät kuulu sisärajattomaan Schengen-alueeseen, riippumatta ajasta, joka koskee oleskelua koko Schengen-alueella.

               Alueellinen soveltaminen

               Sopimuksessa on määräyksiä alueista, joihin sopimusta sovelletaan: Ranskan ja Alankomaiden tapauksessa viisumivapaus antaisi Tuvalun kansalaisille oikeuden oleskella vain kyseisten jäsenvaltioiden Euroopassa sijaitsevilla alueilla.

               Julistukset

               Edellä mainittujen yhteisten julistusten lisäksi sopimukseen on liitetty kaksi muuta yhteistä julistusta, jotka koskevat

               –Norjan, Islannin, Sveitsin ja Liechtensteinin osallistumista Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen;

               –kattavaa tiedottamista viisumivapaussopimuksen sisällöstä ja seurauksista ja muista seikoista, kuten maahantuloedellytyksistä.

               4.PÄÄTELMÄ

               Edellä esitetyn perusteella komissio ehdottaa, että neuvosto Euroopan parlamentin hyväksynnän saatuaan hyväksyy Euroopan unionin ja Tuvalun välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen.

               2016/0100 (NLE)

               Ehdotus

               NEUVOSTON PÄÄTÖS

               Euroopan unionin ja Tuvalun välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen tekemisestä

               EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

               ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 77 artiklan 2 kohdan a alakohdan yhdessä 218 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan a alakohdan v alakohdan kanssa,

               ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

               ottaa huomioon Euroopan parlamentin hyväksynnän
                  4
               ,

               sekä katsoo seuraavaa:

               (1)Komissio on neuvotellut Euroopan unionin puolesta lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen, jäljempänä ’sopimus’, Tuvalun kanssa.

               (2)Neuvoston päätöksen (EU) 2015/… mukaisesti sopimus on allekirjoitettu ja sitä sovelletaan väliaikaisesti ... päivästä ...kuuta 20….

               (3)Sopimuksella perustetaan asiantuntijoiden sekakomitea sopimuksen hallinnointia varten. Unionia edustaa sekakomiteassa komissio, jolla olisi oltava apunaan jäsenvaltioiden edustajia.

               (4)Tällä päätöksellä kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu neuvoston päätöksen 2000/365/EY
                  5
                mukaisesti. Yhdistynyt kuningaskunta ei sen vuoksi osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Yhdistynyttä kuningaskuntaa eikä sitä sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.

               (5)Tällä päätöksellä kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Irlanti ei osallistu neuvoston päätöksen 2002/192/EY
                  6
                mukaisesti. Irlanti ei sen vuoksi osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Irlantia eikä sitä sovelleta Irlantiin.

               (6)Sopimus olisi hyväksyttävä,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

               1 artikla

               Hyväksytään unionin puolesta Euroopan unionin ja Tuvalun välinen lyhytaikaista oleskelua koskeva viisumivapaussopimus.

               2 artikla

               Neuvoston puheenjohtaja antaa unionin puolesta sopimuksen
                  7
                8 artiklan 1 kohdassa määrätyn ilmoituksen.

               3 artikla

               Komissio edustaa jäsenvaltioiden edustajien avustamana unionia sopimuksen 6 artiklalla perustetussa asiantuntijoiden sekakomiteassa.

               4 artikla

               Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään.

               Tehty Brysselissä

                     Neuvoston puolesta

                     Puheenjohtaja

                     (1)
                  Neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2001, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, EYVL L 81, 21.3.2001, s. 1.

                     (2)
                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 509/2014, annettu 15 päivänä toukokuuta 2014, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 muuttamisesta, EUVL L 149, 20.5.2014, s. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Hyväksynnän antamispäivä: [...]

                     (5)
                  Neuvoston päätös 2000/365/EY, tehty 29 päivänä toukokuuta 2000, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin, EYVL L 131, 1.6.2000, s. 43.

                     (6)
                  Neuvoston päätös 2002/192/EY, tehty 28 päivänä helmikuuta 2002, Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin, EYVL L 64, 7.3.2002, s. 20.

                     (7)
                  Neuvoston pääsihteeristö julkaisee sopimuksen voimaantulopäivän Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

    ---documentbreak---

               EUROOPAN KOMISSIO
            Bryssel 8.4.2016
            COM(2016) 190 final
            LIITE
            asiakirjaan
            Ehdotus neuvoston päätökseksi
            Euroopan unionin ja Tuvalun välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen tekemisestä

               LIITE

               asiakirjaan

               Ehdotus neuvoston päätökseksi

               Euroopan unionin ja Tuvalun välisen lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen tekemisestä

               Euroopan unionin ja Tuvalun välinen
                  SOPIMUS

               lyhytaikaista oleskelua koskevasta viisumivapaudesta

               EUROOPAN UNIONI, jäljempänä ’unioni’ tai ’EU’, ja

               TUVALU,

               jäljempänä yhdessä ’sopimuspuolet’, jotka

               TARKOITUKSENAAN kehittää edelleen sopimuspuolten välisiä ystävällisiä suhteita ja helpottaa matkustamista varmistamalla kansalaisilleen viisumivapaa maahantulo ja lyhytaikainen oleskelu

               OTTAVAT HUOMIOON luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 muuttamisesta 15 päivänä toukokuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 509/2014
                  1
               , jolla muun muassa siirretään 19 kolmatta maata, mukaan lukien Tuvalu, niiden kolmansien maiden luetteloon, joiden kansalaiset on vapautettu viisumipakosta heidän oleskellessaan lyhyen ajan jäsenvaltioissa,

               OTTAVAT HUOMIOON, että asetuksen (EU) N:o 509/2014 1 artiklassa säädetään, että näiden 19 maan osalta viisumivapautta sovelletaan unionin kanssa tehtävän viisumivapautta koskevan sopimuksen voimaantulopäivästä,

               HALUAVAT VARMISTAA, että kaikkien EU:n kansalaisten tasavertaista kohtelua koskevaa periaatetta noudatetaan,

               OTTAVAT HUOMIOON, että henkilöt, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan lyhytaikaisen oleskelunsa aikana, eivät kuulu tämän sopimuksen soveltamisalaan, minkä vuoksi kyseisen ryhmän osalta viisumipakkoon tai siitä myönnettävään vapautukseen ja työnsaantiin sovelletaan edelleen asiaa koskevaa unionin oikeutta ja jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä sekä Tuvalun kansallista lainsäädäntöä,

               OTTAVAT HUOMIOON Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyt pöytäkirjat Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sekä osaksi Euroopan unionia sisällytetystä Schengenin säännöstöstä ja vahvistavat, että tämän sopimuksen määräyksiä ei sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan eikä Irlantiin,

               OVAT SOPINEET SEURAAVAA:

               1 ARTIKLA

               Tarkoitus

               Tässä sopimuksessa määrätään unionin ja Tuvalun kansalaisten mahdollisuudesta matkustaa viisumivapaasti toisen sopimuspuolen alueelle enintään 90 päiväksi minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.

               2 ARTIKLA

               Määritelmät

               Tässä sopimuksessa tarkoitetaan

               a)
                     ’jäsenvaltiolla’ mitä tahansa unionin jäsenvaltiota Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia lukuun ottamatta;

               b)
                     ’unionin kansalaisella’ henkilöä, jolla on jonkin a alakohdassa määritellyn jäsenvaltion kansalaisuus;

               c)
                     ’Tuvalun kansalaisella’ henkilöä, jolla on Tuvalun kansalaisuus;

               d)
                     ’Schengen-alueella’ aluetta, jolla ei ole sisärajoja ja joka käsittää a alakohdassa tarkoitettujen, Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavien jäsenvaltioiden alueet.

               3 ARTIKLA

               Soveltamisala

               1.
                     Unionin kansalaiset, joilla on jonkin jäsenvaltion myöntämä voimassa oleva tavallinen passi, diplomaattipassi, virkapassi, virkamatkapassi tai erityispassi, voivat tulla Tuvalun alueelle ja oleskella siellä ilman viisumia 4 artiklan 1 kohdassa määritetyn ajan.

               Tuvalun kansalaiset, joilla on Tuvalun myöntämä voimassa oleva tavallinen passi, diplomaattipassi, virkapassi, virkamatkapassi tai erityispassi, voivat tulla jäsenvaltioiden alueelle ja oleskella siellä ilman viisumia 4 artiklan 2 kohdassa määritetyn ajan.

               2.
                     Tämän artiklan 1 kohtaa ei sovelleta henkilöihin, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan.

               Kyseisen henkilöryhmän osalta kukin jäsenvaltio voi erikseen päättää viisumipakon määräämisestä Tuvalun kansalaisille tai sen peruuttamisesta neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001
                  2
                4 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

               Kyseisen henkilöryhmän osalta Tuvalu voi päättää kunkin jäsenvaltion kansalaisille erikseen määrättävästä viisumipakosta tai viisumivapaudesta kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.

               3.
                     Tämän sopimuksen mukaista viisumivapautta sovelletaan rajoittamatta maahantulon ja lyhytaikaisen oleskelun edellytyksiä koskevan sopimuspuolten lainsäädännön soveltamista. Jäsenvaltiot ja Tuvalu varaavat oikeuden evätä maahantulon alueelleen ja lyhytaikaisen oleskelun, jos yksi tai useampi näistä edellytyksistä ei täyty.

               4.
                     Viisumivapautta sovelletaan riippumatta siitä, mitä kuljetusmuotoa on käytetty sopimuspuolten rajojen ylittämiseen.

               5.
                     Seikkoihin, jotka eivät kuulu tämän sopimuksen soveltamisalaan, sovelletaan unionin oikeutta, jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä tai Tuvalun kansallista lainsäädäntöä.

               4 ARTIKLA

               Oleskelun kesto

               1.
                     Unionin kansalaiset voivat oleskella Tuvalun alueella enintään 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.

               2.
                     Tuvalun kansalaiset voivat oleskella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavien jäsenvaltioiden alueella enintään 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana. Tämä aika lasketaan ottamatta huomioon mahdollista oleskelua sellaisessa jäsenvaltiossa, joka ei vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti.

               Tuvalun kansalaiset voivat oleskella enintään 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana kunkin sellaisen jäsenvaltion alueella, joka ei vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, riippumatta Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavien jäsenvaltioiden alueella oleskelun lasketusta kestosta.

               3.
                     Tämä sopimus ei vaikuta Tuvalun ja jäsenvaltioiden mahdollisuuteen pidentää 90 päivän oleskeluaikaa kansallisen lainsäädäntönsä ja unionin oikeuden mukaisesti.

               5 ARTIKLA

               Alueellinen soveltaminen

               1.
                     Tätä sopimusta sovelletaan Ranskan tasavallan osalta ainoastaan Ranskan tasavallan Euroopassa olevaan alueeseen.

               2.
                     Tätä sopimusta sovelletaan Alankomaiden kuningaskunnan osalta ainoastaan Alankomaiden kuningaskunnan Euroopassa olevaan alueeseen.

               6 ARTIKLA

               Sopimuksen hallinnointia käsittelevä sekakomitea

               1.
                     Sopimuspuolet perustavat asiantuntijoiden sekakomitean, jäljempänä ’komitea’, joka koostuu unionin ja Tuvalun edustajista. Unionia siinä edustaa Euroopan komissio.

               2.
                     Komitean tehtävänä on muun muassa

               a)
                     valvoa tämän sopimuksen täytäntöönpanoa;

               b)
                     ehdottaa muutoksia tai lisäyksiä tähän sopimukseen;

               c)
                     ratkaista riitoja, jotka johtuvat tämän sopimuksen tulkinnasta tai soveltamisesta.

               3.
                     Komitea kokoontuu tarvittaessa jommankumman sopimuspuolen pyynnöstä.

               4.
                     Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.

               7 ARTIKLA

               Tämän sopimuksen suhde jäsenvaltioiden ja Tuvalun voimassa oleviin kahdenvälisiin viisumivapaussopimuksiin

               Tätä sopimusta sovelletaan ensisijaisena muihin sellaisiin kahdenvälisiin sopimuksiin tai järjestelyihin nähden, joita on tehty yksittäisten jäsenvaltioiden ja Tuvalun välillä, siltä osin kuin ne koskevat tämän sopimuksen soveltamisalaan kuuluvia asioita.

               8 ARTIKLA

               Loppumääräykset

               1.
                     Sopimuspuolet ratifioivat tai hyväksyvät tämän sopimuksen omia sisäisiä menettelyjään noudattaen, ja sopimus tulee voimaan sitä päivää seuraavan toisen kuukauden ensimmäisenä päivänä, jona sopimuspuolista jälkimmäinen on ilmoittanut toiselle saattaneensa päätökseen edellä tarkoitetut menettelyt.

               Tätä sopimusta sovelletaan väliaikaisesti sen allekirjoittamispäivää seuraavasta päivästä lukien.

               2.
                     Tämä sopimus on voimassa toistaiseksi, ellei sitä irtisanota 5 kohdan mukaisesti.

               3.
                     Tätä sopimusta voidaan muuttaa sopimuspuolten kirjallisella sopimuksella. Muutokset tulevat voimaan sen jälkeen, kun sopimuspuolet ovat ilmoittaneet toisilleen tätä varten tarvittavien sisäisten menettelyjensä päätökseen saattamisesta.

               4.
                     Kumpikin sopimuspuoli voi keskeyttää tämän sopimuksen tai sen osan soveltamisen erityisesti yleiseen järjestykseen tai kansallisen turvallisuuden tai kansanterveyden suojaamiseen, laittomaan maahanmuuttoon tai toisen sopimuspuolen palauttamaan viisumipakkoon liittyvistä syistä. Päätös soveltamisen keskeyttämisestä on annettava tiedoksi toiselle sopimuspuolelle viimeistään kaksi kuukautta ennen sen suunniteltua voimaantuloa. Kun keskeyttämiseen johtaneet syyt lakkaavat olemasta voimassa, soveltamisen keskeyttäneen sopimuspuolen on ilmoitettava tästä välittömästi toiselle sopimuspuolelle ja jatkettava sopimuksen soveltamista.

               5.
                     Kumpikin sopimuspuoli voi irtisanoa tämän sopimuksen ilmoittamalla siitä kirjallisesti toiselle sopimuspuolelle. Sopimuksen voimassaolo päättyy 90 päivän kuluttua tästä lukien.

               6.
                     Tuvalu voi keskeyttää tämän sopimuksen soveltamisen tai irtisanoa sen vain kaikkien jäsenvaltioiden osalta.

               7.
                     Unioni voi keskeyttää tämän sopimuksen soveltamisen tai irtisanoa sen vain kaikkien jäsenvaltioidensa osalta.

               Tehty kahtena kappaleena bulgarian, englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, kroaatin, latvian, liettuan, maltan, portugalin, puolan, ranskan, romanian, ruotsin, saksan, slovakin, sloveenin, suomen, tanskan, tšekin, unkarin ja viron kielellä, ja kukin teksti on yhtä todistusvoimainen.

               ISLANTIA, NORJAA, SVEITSIÄ JA LIECHTENSTEINIA KOSKEVA YHTEINEN JULISTUS

               Sopimuspuolet ottavat huomioon Euroopan unionin sekä Norjan, Islannin, Sveitsin ja Liechtensteinin läheiset suhteet, jotka johtuvat erityisesti näiden maiden osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen 18 päivänä toukokuuta 1999 ja 26 päivänä lokakuuta 2004 tehdyistä sopimuksista.

               Tämän vuoksi on suotavaa, että toisaalta Norjan, Islannin, Sveitsin ja Liechtensteinin viranomaiset ja toisaalta Tuvalun viranomaiset tekevät viipymättä kahdenväliset lyhytaikaista oleskelua koskevat viisumivapaussopimukset tämän sopimuksen kanssa samanlaisin ehdoin.

               YHTEINEN JULISTUS SIITÄ, MITEN OLISI MÄÄRITELTÄVÄ TÄMÄN SOPIMUKSEN 3 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETTU NIIDEN HENKILÖIDEN RYHMÄ, JOIDEN MATKAN TARKOITUKSENA ON TYÖSKENTELY KORVAUSTA VASTAAN

               Koska sopimuspuolet haluavat varmistaa yhteisen määritelmän soveltamisen, ne sopivat, että tässä sopimuksessa niiden henkilöiden ryhmällä, joiden matkan tarkoituksena on työskentely korvausta vastaan, tarkoitetaan henkilöitä, jotka tulevat toisen sopimuspuolen alueelle harjoittaakseen ansiotoimintaa tai toimintaa korvausta vastaan työntekijänä tai palveluntarjoajana.

               Tähän ryhmään ei pitäisi lukea seuraavia:

               –
                     liikemiehet, ts. henkilöt, jotka matkustavat liikeneuvotteluja varten (ilman, että he työskentelisivät toisen sopimuspuolen alueella)

               –
                     urheilijat tai taiteilijat, jotka harjoittavat toimintaa tilapäisesti

               –
                     toimittajat, jotka heidän asuinmaansa tiedotusvälineet ovat lähettäneet, ja

               –
                     yritysten sisäiset harjoittelijat.

               Tämän julistuksen täytäntöönpanoa valvoo sekakomitea tämän sopimuksen 6 artiklan mukaisen vastuunsa nojalla. Sekakomitea voi ehdottaa tarpeellisiksi katsomiaan muutoksia sopimuspuolten kokemusten perusteella.

               YHTEINEN JULISTUS SIITÄ, MITEN OLISI MÄÄRITELTÄVÄ TÄMÄN SOPIMUKSEN 4 ARTIKLASSA TARKOITETTU 90 PÄIVÄN JAKSO MINKÄ TAHANSA 180 PÄIVÄN JAKSON AIKANA

               Sopimuspuolet ovat yhtä mieltä siitä, että tämän sopimuksen 4 artiklassa vahvistetulla enintään 90 päivän jaksolla minkä tahansa 180 päivän jakson aikana tarkoitetaan joko yhtäjaksoista vierailua tai useita peräkkäisiä vierailuja, joiden yhteenlaskettu kesto ei ylitä 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.

               Käsite ”minkä tahansa 180 päivän jakson aikana” tarkoittaa sitä, että olisi sovellettava ”liikkuvaa” 180 päivän viitejaksoa, jolloin oleskelun jokaisena päivänä tarkastellaan viimeisintä 180 päivän ajanjaksoa sen todentamiseksi, täyttyykö 90 päivän ehto minkä tahansa 180 päivän jaksolla edelleen. Tämä tarkoittaa muun muassa sitä, että ilman keskeytystä jatkunut 90 päivän poissaolo antaa mahdollisuuden uuteen enintään 90 päivän oleskeluun.

               YHTEINEN JULISTUS KANSALAISILLE SUUNNATTAVASTA VIISUMIVAPAUSSOPIMUSTA KOSKEVASTA TIEDOTUKSESTA

               Sopimuspuolet toteavat, että avoimuus on tärkeää Euroopan unionin ja Tuvalun kansalaisille, ja sopivat varmistavansa, että viisumivapaussopimuksen sisällöstä ja seurauksista ja siihen liittyvistä asioista, kuten maahantuloedellytyksistä, tiedotetaan kattavasti.

               _________________

                     (1)
                  EUVL L 149, 20.5.2014, s. 67.

                     (2)
                  Neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2001, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, EYVL L 81, 21.3.2001, s. 1.