Avis juridique important

|

52003PC0502(01)

Ehdotus neuvoston asetus paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla  /* KOM/2003/0502 lopull. - CNS 2003/0193 */

Ehdotus NEUVOSTON ASETUS paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla(komission esittämä)PERUSTELUT1. JohdantoEY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdassa annetaan yhteisölle yleinen toimivalta toteuttaa jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevia toimenpiteitä. Nämä toimenpiteet kuuluvat niihin toimenpiteisiin, jotka on EY:n perustamissopimuksen 61 artiklan a alakohdan nojalla toteutettava viiden vuoden kuluessa Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta.Ulkorajoja koskevien toimenpiteiden yhteydessä on kuitenkin otettava huomioon osaksi Euroopan unionia sisällytetyn Schengenin säännöstön määräykset.Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa määrätään erityisesti, että vaikka ulkorajat voidaan periaatteessa ylittää ainoastaan rajanylityspaikoissa niiden vahvistettuina aukioloaikoina, Schengenin toimeenpaneva komitea (Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen Euroopan unionin neuvosto) vahvistaa tarkemmat määräykset ja poikkeukset sekä mm. paikallista rajaliikennettä koskevat erityisjärjestelyt.Koska tällaisia toimenpiteitä ei ole hyväksytty, on ilmennyt tarve kehittää paikallista rajaliikennettä koskevaa säännöstöä ja laatia sitä koskevat vähimmäissäännöt, kuten todetaan komission tiedonannossa Kohti Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa (KOM(2002)233, 7.5.2002). Tämä on yksi niistä kysymyksistä, jotka on otettava huomioon, kun täydennetään ja selkeytetään ulkorajoja koskevaa yhteisön lainsäädäntöä. Myös Suunnitelmassa Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvonnasta, jonka oikeus- ja sisäasioiden neuvosto hyväksyi 13. kesäkuuta 2002 ja jonka Sevillassa 21. ja 22. kesäkuuta 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto sittemmin vahvisti, todetaan, että lyhyellä aikavälillä olisi toteutettava mm. paikallista rajaliikennettä koskevia toimenpiteitä.Tarve selkeyttää paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä mainitaan myös Schengenin säännöstön kehittämistä koskevissa suosituksissa, jotka oikeus- ja sisäasioiden neuvosto hyväksyi 28. helmikuuta 2002 asiaa käsittelevän työryhmän esityksen perusteella.Paikallinen rajaliikenne on erityisen tärkeä kysymys myös tulevan laajentumisen kannalta, sillä tällainen rajaliikenne on varsin mittavaa sekä tulevien uusien jäsenvaltioiden kesken että niiden ja niiden naapurimaiden välillä. Kuten komission tiedonannossa Laajempi Eurooppa (KOM(2003)104 lopullinen, 11.3.2003) todetaan, EU:lla ja sen (nykyisillä ja tulevilla) naapurimailla on yhteinen intressi varmistaa, ettei uusi ulkoraja muodosta estettä kaupalle, yhteiskunnalliselle ja kulttuuriselle vuorovaikutukselle tai alueelliselle yhteistyölle.Paikallista rajaliikennettä koskevat tehokkaat säännöt tukevat näin ollen raja-alueiden kehittämistä ja helpottavat vilpittömässä mielessä toimivien raja-alueiden asukkaiden liikkumista samalla kun tällaisten sääntöjen avulla voidaan vastata tarpeeseen torjua laitonta maahanmuuttoa sekä rikollisen toiminnan aiheuttamia turvallisuusuhkia.Komissio päättikin aloittaa keskustelun paikallista rajaliikennettä koskevien yhteisön sääntöjen laatimisesta esittämällä asiaa koskevan valmisteluasiakirjan (Developing the acquis on local border traffic, SEC(2002)947, 9.9.2002).Sekä nykyiset että tulevat jäsenvaltiot ovat esittäneet valmisteluasiakirjaan vastauksia ja kommentteja, ja komissio on päättänyt esittää niiden pohjalta kaksi säädösehdotusta sääntöjen vahvistamisesta niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla, ja erityisen viisumin käyttöön ottamisesta tätä tarkoitusta varten.2. Miksi tarvitaan kaksi säädösehdotusta?Kuten edellä todettiin, yksi syy paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen kehittämiseen on se, ettei toistaiseksi ole olemassa sitä sääntelevää selkeää ja johdonmukaista säädöskehystä. Itse asiassa ei ole olemassa edes 'paikallisen rajaliikenteen' määritelmää. Ainoa asiaa koskeva säännöstö muodostuu paikallista rajaliikennettä koskevista kahdenvälisistä sopimuksista, joita eräät jäsenvaltiot ovat tehneet naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa. [1] Sopimukset poikkeavat toisistaan monessa suhteessa, esimerkiksi maantieteellisen soveltamisalan ja kohderyhmän osalta. Myös rajanylitykseen tarvittavia asiakirjoja koskevat vaatimukset vaihtelevat.[1]  Osa näistä maista on liittymässä unioniin (mm. Puola, Slovenia ja Tsekin tasavalta).Toinen syy liittyy siihen, että on tarpeen ottaa huomioon ja säännellä uusia tilanteita, jotka syntyvät kun EU:hun liittyy uusia jäsenvaltioita.Ensinnäkin on korostettava, että toisin kuin nyt, useimmat uusien jäsenvaltioiden naapurissa sijaitsevista kolmansista maista ovat maita, joiden kansalaiset tarvitsevat viisumin EU:n alueelle tuloa varten. [2] Tämä on otettava huomioon kun suunnitellaan paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä, joita on tarkoitus soveltaa kyseisillä rajoilla näihin henkilöryhmiin.[2]  Ks. asetus (EY) N:o 539/2001 sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla (EY) N:o 2414/2001 ja (EY) N:o 453/2003.Toiseksi uusien jäsenvaltioiden on Schengenin säännöstön kaksivaiheisen täytäntöönpanomenettelyn vuoksi (ks. jäljempänä 6 kohta) sovellettava liittymisen jälkeen kaikilla rajoillaan ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia koskevia Schengenin sääntöjä kokonaisuudessaan. Tämä merkitsee sitä, että rajatarkastuksia tehdään vielä jonkin aikaa liittymisen jälkeen sekä uusien jäsenvaltioiden ja nykyisten Schengen-valtioiden välillä että uusien jäsenvaltioiden keskinäisillä rajoilla (ns. "väliaikaisilla ulkorajoilla"). Komissio katsoo, että myös näillä "väliaikaisilla ulkorajoilla" on aiheellista soveltaa raja-alueen asukkaille tarkoitettuja kevennettyjä rajanylityssääntöjä, kunnes uudet jäsenvaltiot alkavat soveltaa Schengenin säännöstöä kokonaisuudessaan ja sisärajoilla tehtävistä tarkastuksista luovutaan.Sen vuoksi esitetään hyväksyttäväksi kaksi säädösehdotusta:- asetus sääntöjen vahvistamisesta niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla, ja erityisen viisumin käyttöön ottamisesta tätä tarkoitusta varten (2.1 kohta);- toinen asetus, jonka nojalla edellä mainitussa säädöksessä vahvistettuja sääntöjä sovelletaan jäsenvaltioiden välisiin "väliaikaisiin maaulkorajoihin" (2.2 kohta).2.1. Asetus yleisten periaatteiden vahvistamisesta EU:n ja sen naapurissa sijaitsevien kolmansien maiden välistä paikallista rajaliikennettä vartenEnsimmäisen asetusehdotuksen tarkoituksena on vahvistaa säännöt niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla.Ensinnäkin asetuksessa määritellään 'paikallinen rajaliikenne' eli liikenne, jossa EU:n naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella laillisesti asuvat henkilöt ylittävät säännöllisesti EU:n jäsenvaltion maaulkorajan oleskellakseen kyseisen jäsenvaltion raja-alueella rajoitetun ajan (enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti tai enintään kolme kuukautta puolen vuoden aikana).Kun kyseessä ovat raja-alueen asukkaat, joilta ei vaadita viisumia, rajaliikenteen helpottaminen koskee lähinnä rajanylitykseen tarvittavia matkustusasiakirjoja (henkilökortti tai erityinen rajanylityskortti riittää).Viisumipakko säilyy edelleen voimassa niiden raja-alueen asukkaiden osalta, joilta nykyäänkin vaaditaan viisumi. Sen sijaan otetaan käyttöön erityinen paikallisen rajaliikenteen viisumi, jonka tunnus on L (Local). Tällainen viisumi voidaan myöntää vilpittömässä mielessä toimiville raja-alueen asukkaille paikallista rajaliikennettä varten, jos nämä täyttävät asetuksessa vahvistetut edellytykset.Erityisviisumilla on seuraavat ominaisuudet:- viisumi on voimassa ainoastaan myöntävän jäsenvaltion raja-alueella, missä se oikeuttaa enintään 7 päivän yhtäjaksoiseen oleskeluun tai enintään kolmen kuukauden oleskeluun kuuden kuukauden aikana;- viisumi oikeuttaa haltijan ylittämään myöntävän jäsenvaltion rajan toistuvasti, ja se on voimassa vähintään vuoden ja enintään viisi vuotta;- viisumissa on samat turvaominaisuudet kuin tavallisessa lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävässä viisumissa [3];[3]  Ks. asetus (EY) N:o 1683/95 sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 334/2002.- viisumista perittävää maksua voidaan alentaa tai siitä voidaan luopua kokonaan.Erityisviisumin myöntämismenettelyt ja -kriteerit noudattavat yhteistä konsuliohjeistoa [4], mutta niissä otetaan huomioon Schengenin säännöstön kaksivaiheiseen täytäntöönpanoon liittyvät vaatimukset. Tämä merkitsee sitä, että ennen kuin uudet jäsenvaltiot alkavat soveltaa Schengenin säännöstöä (ja yhteistä konsuliohjeistoa) täysimääräisesti, ne soveltavat kansallista lainsäädäntöään, joka on luonnollisesti saatettava tässä asetuksessa määriteltyjen periaatteiden mukaiseksi.[4]  EYVL C 313, 16.12.2002, s. 1.Kummassakaan tapauksessa raja-alueen asukkaiden ei tarvitse osoittaa, että heillä on oleskeluaan varten riittävät varat. Sen sijaan heitä voidaan vaatia todistamaan, että he todella asuvat raja-alueella, sekä selvittämään syyt, joiden vuoksi he ylittävät rajan toistuvasti paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla.Lisäksi määritellään edellytykset, joita sovelletaan kumpaankin raja-alueen asukkaiden ryhmään ja joiden täyttyessä he voivat ylittää rajan erityisissä rajanylityspaikoissa tai erityisiä kaistoja pitkin ja/tai myös sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella.Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen käyttöönotto EU:n naapurissa sijaitsevien kolmansien maiden kanssa edellyttää sen varmistamista, että kyseiset kolmannet maat myöntävät vähintään vastaavan kohtelun niille EU:n kansalaisille ja kolmansien maiden kansalaisille, jotka asuvat laillisesti jäsenvaltion raja-alueella ja haluavat ylittää naapurissa sijaitsevan kolmannen maan rajan ja oleskella sen raja-alueella paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla.Vaikka tällä asetuksella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva yhteisön järjestelmä (mikä antaa yhteisölle ulkoista toimivaltaa tällä alalla), sen käytännön täytäntöönpano on katsottu aiheelliseksi uskoa jäsenvaltioille, jotka hoitavat sen kahdenvälisten sopimusten avulla. Tämä johtuu siitä, että paikallista rajaliikennettä koskevien järjestelyjen erityispiirteet riippuvat pitkälti paikallisista maantieteellisistä, yhteiskunnallisista, taloudellisista ym. näkökohdista.Sen vuoksi tällä asetuksella valtuutetaan jäsenvaltiot neuvottelemaan naapurimaidensa kanssa tarvittaessa kahdenvälisesti niiden yhteisellä maarajalla sovellettavista paikallisen rajaliikenteen erityissäännöistä, edellyttäen että nämä erityissäännöt ovat yhteisön lainsäädännössä vahvistettujen säännösten mukaiset eivätkä vaikuta niihin (ks. 17 artikla).2.2. Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen soveltaminen jäsenvaltioiden välisillä "väliaikaisilla maaulkorajoilla"Kuten edellä (2 kohdassa) todetaan, Schengenin säännöstön kaksivaiheinen täytäntöönpanomenettely edellyttää, että "väliaikaiset ulkorajat" säilyvät voimassa myös liittymisen jälkeen sekä uusien jäsenvaltioiden ja nykyisten Schengen-valtioiden välillä että uusien jäsenvaltioiden kesken. Näillä rajoilla on liittymissopimuksen 3 artiklan mukaan sovellettava täysimääräisesti Schengenin säännöstön mukaisia ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia.Tämän vuoksi on katsottu tarpeelliseksi esittää ehdotus asetukseksi, jolla paikallisen rajaliikenteen käyttöönottoa koskevien kriteerien ja edellytysten soveltamisalaa laajennetaan siten, että se kattaa myös nämä "väliaikaiset maaulkorajat".Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen soveltamista laajennetaan periaatteessa ainoastaan niihin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka asuvat laillisesti jonkin jäsenvaltion raja-alueella (riippumatta siitä, vaaditaanko heiltä viisumi vai ei). Tämä johtuu siitä, että unionin kansalaisilla on jo yhteisön lainsäädännön nojalla vapaata liikkuvuutta koskevat erityisoikeudet, jotka yleensä ottaen ovat laajemmat kuin näiden asetusehdotusten säännökset (esimerkiksi oleskelun kestoa tai maahantulon edellytyksiä koskevien rajoitusten osalta). Siksi asetuksissa todetaan, että paikallista rajaliikennettä koskevat yhteisön säännöt eivät vaikuta näihin erityisoikeuksiin eivätkä niiden kolmansien maiden kansalaisten oikeuksiin, joilla on unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen.Siltä osin kuin helpotukset, joita myönnetään raja-alueella asuville kolmansien maiden kansalaisille paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla, ovat laajemmat kuin unionin kansalaisilla jo olevat oikeudet, säädetään, että nämä helpotukset koskevat myös heitä ilman eri toimenpiteitä. Tämä koskee erityisesti mahdollisuutta ylittää raja erityisissä rajanylityspaikoissa tai sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella.3. Oikeusperustan valintaAsetukselle, jossa vahvistetaan säännöt niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden nojalla otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla, esitetään oikeusperustaksi EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohtaa, koska se kattaa "jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevat toimenpiteet" eli sekä "vaatimukset ja menettelyt, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ulkorajoilla tapahtuvissa henkilötarkastuksissa" (62 artiklan 2 kohdan a alakohta) että "enintään kolmeksi kuukaudeksi suunniteltua oleskelua varten myönnettäviä viisumeja koskevat säännöt" (62 artiklan 2 kohdan b alakohta).EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohta sopii oikeusperustaksi myös asetukselle, jolla paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen soveltaminen ulotetaan koskemaan myös jäsenvaltioiden välisiä "väliaikaisia maaulkorajoja", koska Schengenin säännöstön mukaisia ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia toteutetaan näillä rajoilla myös uusien jäsenvaltioiden liittymisen jälkeen (ks. 2 ja 6.2 kohta).Koska molemmat ehdotukset perustuvat EY:n perustamissopimuksen IV osastoon ("Viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka sekä muu henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvä politiikka"), ne on esitettävä ja hyväksyttävä niiden Amsterdamin sopimukseen liitettyjen pöytäkirjojen mukaisesti, jotka koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan asemaa. Eri pöytäkirjoista aiheutuvia seurauksia tarkastellaan jäljempänä 5 kohdassa.4. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteetEY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdassa annetaan yhteisölle toimivalta toteuttaa jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevia toimenpiteitä. Toimenpiteet on toteutettava viiden vuoden kuluessa Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta. Ulkorajojen ylittämistä koskevia yhteisön toimenpiteitä on pidettävä ns. rinnakkaistoimenpiteinä, jotka hyväksytään yhdessä "henkilöiden vapaan liikkuvuuden takaamiseksi" toteutettavien toimenpiteiden kanssa, jotta voidaan edistää vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen asteittaista toteuttamista koskevan yleistavoitteen toteutumista (61 artikla).Voimassa olevat jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevat määräykset ovat osa Schengenin säännöstöä, joka on otettu osaksi Euroopan unionia. Tätä säännöstöä on kuitenkin kehitettävä ja täydennettävä. Komission tiedonannossa Kohti Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa [5] katsotaan, että paikallista rajaliikennettä koskevat säännöt kuuluvat niihin toimenpiteisiin, jotka on hyväksyttävä lyhyellä aikavälillä. Neuvosto on vahvistanut tämän 13. kesäkuuta 2002 hyväksymässään Suunnitelmassa Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvonnasta.[5]  KOM(2002)233 lopullinen, 7.5.2002.Näin ollen on selvää, että ulkorajoja koskevaa voimassa olevaa säännöstöä voidaan kehittää vain hyväksymällä siihen perustuvia yhteisön toimenpiteitä. Paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely voidaan jo lähtökohtaisesti panna täytäntöön ainoastaan asianomaisten jäsenvaltioiden aloitteesta, minkä vuoksi jäsenvaltiot voivat tarvittaessa tehdä kahdenvälisiä sopimuksia paikallista rajaliikennettä koskevista säännöistä naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa, kunhan ne noudattavat yhteisön lainsäädännössä vahvistettuja edellytyksiä ja kriteereitä.EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukaan "yhteisön toiminnassa ei saada ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi".Yhteisön toimenpiteet on toteutettava sellaisessa muodossa, että voidaan taata ehdotuksen tavoitteen toteutuminen ja sen mahdollisimman tehokas täytäntöönpano.Tämän vuoksi paikallista rajaliikennettä koskevat yleissäännöt on päätetty vahvistaa kahdella asetuksella, jotka on osoitettu jäsenvaltioille. Asetuksissa esitetään periaatteet, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ottaessaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä naapurimaidensa kanssa. Koska säädösehdotukset kehittävät Schengenin säännöstöä, säädöstyypiksi on valittu asetus. Näin taataan, että kaikki Schengenin säännöstöä soveltavat jäsenvaltiot soveltavat uusia säädöksiä yhdenmukaisesti.5. Perustamissopimukseen liitetyistä pöytäkirjoista aiheutuvat seurauksetJäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevista toimenpiteistä laadittujen ehdotusten oikeusperusta on EY:n perustamissopimuksen IV osasto, minkä vuoksi niihin sovelletaan Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan asemasta tehtyjen pöytäkirjojen erikoismääräyksiä. Lisäksi asetukset koskevat Schengenin säännöstön kehittämistä. Siksi niissä on otettava huomioon seuraavat mainituista pöytäkirjoista johtuvat näkökohdat:Yhdistynyt kuningaskunta ja IrlantiSchengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan 4 ja 5 artiklan nojalla Irlanti sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, joita Schengenin säännöstö ei sido, voivat milloin tahansa pyytää saada osallistua säännöstöön kokonaisuudessaan tai sen osiin.Nämä asetusehdotukset kehittävät sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY ja Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY nojalla. Siksi Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu asetusten antamiseen, asetukset eivät sido niitä, eikä asetuksia sovelleta niihin.TanskaAmsterdamin sopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan nojalla Tanska ei osallistu neuvostossa sellaisten toimenpiteiden antamiseen, joita ehdotetaan EY:n perustamissopimuksen IV osaston nojalla, lukuun ottamatta toimenpiteitä, joilla määritetään ne kolmannet maat, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ylittäessään jäsenvaltioiden ulkorajat, tai yhtenäistä viisumin kaavaa koskevia toimenpiteitä (EY:n perustamissopimuksen ent. 100 c artikla).Koska asetusehdotukset tässä tapauksessa koskevat Schengenin säännöstön kehittämistä, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti Tanska päättää kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on tehnyt Euroopan yhteisön perustamissopimuksen IV osaston määräysten nojalla päätöksen Schengenin säännöstöön perustuvasta ehdotuksesta tai aloitteesta, saattaako Tanska kyseisen päätöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään.Norja ja IslantiSchengenin säännöstöstä tehdyn pöytäkirjan 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvosto, Norja ja Islanti ovat allekirjoittaneet 18 päivänä toukokuuta 1999 sopimuksen, jonka nojalla kyseiset maat osallistuvat Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen [6].[6]  EYVL L 176, 10.7.1999, s. 35.Sopimuksen 1 artiklan mukaan Norja ja Islanti osallistuvat Euroopan yhteisön ja Euroopan unionin toimintaan ja sen edelleen kehittämiseen sopimuksen liitteissä A (Schengenin säännöstön määräykset) ja B (Euroopan yhteisön säädösten säännökset, joilla on korvattu Schengenin yleissopimuksen vastaavat määräykset tai jotka on hyväksytty kyseisen yleissopimuksen nojalla) tarkoitettujen määräysten piiriin kuuluvilla aloilla.Sopimuksen 2 artiklan mukaan Islanti ja Norja soveltavat ja panevat täytäntöön Euroopan unionin hyväksymät säädökset ja toimenpiteet, jotka muuttavat perustamissopimukseen sisällytetyssä Schengenin säännöstössä (liitteet A ja B) mainittuja säännöksiä tai perustuvat niihin.Tässä asiakirjassa esitetyt ehdotukset kehittävät Schengenin säännöstöä sopimuksen liitteessä A tarkoitetulla tavalla.Sopimuksen 4 artiklan nojalla tätä asetusta koskevista kysymyksistä on näin ollen keskusteltava sekakomiteassa, jotta voidaan varmistaa, että Islannin ja Norjan edustajilla on mahdollisuus "selvittää [...] säädöksen suhteen kohtaamiaan ongelmia" ja "kertoa käsityksensä niiden kannalta tärkeiden määräysten kehittämistä ja täytäntöönpanoa koskevista kysymyksistä".6. Schengenin säännöstöä kehittävien säädösten kaksivaiheisesta täytäntöönpanomenettelystä johtuvat seuraukset6.1Liittymissopimuksen 3 artiklan mukaan Schengenin säännöstön määräykset sekä kyseisessä artiklassa mainitussa liitteessä luetellut säädökset, jotka perustuvat tai muuten liittyvät Schengenin säännöstöön, sitovat uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa liittymisestä alkaen. Myös säädökset, joihin ei viitata liitteessä, sitovat uusia jäsenvaltioita liittymisestä alkaen, mutta niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa vasta kun asiasta on tehty erityinen neuvoston päätös kyseisen artiklan mukaisesti.Tämä on ns. Schengenin säännöstön kaksivaiheinen täytäntöönpanomenettely. Sen mukaan osa Schengenin säännöstön määräyksistä sitoo uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan heti kun maat ovat liittyneet EU:hun, kun taas toiset (ne jotka liittyvät erottamattomasti sisärajoilla tehtävien tarkastusten poistamiseen) sitovat uusia jäsenvaltioita heti liittymisen jälkeen, mutta niitä sovelletaan vasta kun asiasta on tehty edellä mainittu erityinen neuvoston päätös.Kyseisessä liittymissopimuksen liitteessä luetellaan ulkorajoja koskevat Schengenin säännöstön määräykset (Schengenin yleissopimuksen 3-8 artikla ja niiden täytäntöönpanoa koskevat päätökset, mm. yhteinen käsikirja), jotka sitovat uusia jäsenvaltioita ja joita sovelletaan näissä valtioissa heti liittymisen jälkeen [7]. Kuten edellä todetaan, näitä määräyksiä sovelletaan myös ns. "väliaikaisilla ulkorajoilla" eli uusien jäsenvaltioiden ja nykyisten Schengen-valtioiden välisillä ja uusien jäsenvaltioiden keskinäisillä rajoilla.[7]  Lukuun ottamatta 5 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, joka koskee Schengenin tietojärjestelmässä tehtäviä hakuja.Viisumia koskevat Schengenin säännöstön määräykset (Schengenin yleissopimuksen 9-18 artikla ja niiden täytäntöönpanoa koskevat päätökset, mm. yhteinen konsuliohjeisto) eivät sisälly kyseiseen liitteeseen, joten vaikka ne sitovat uusia jäsenvaltioita heti liittymisen jälkeen, niitä sovelletaan vasta kun asiasta on tehty edellä mainittu erityinen neuvoston päätös. Sen sijaan liitteeseen sisältyvät neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001 luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla (EY) N:o 2414/2001 ja (EY) N:o 453/2003, ja asetus (EY) N:o 1683/1995 yhtenäisestä viisumin kaavasta (viisumitarra), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 334/2002. Näin ollen nämä asetukset sitovat uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa heti liittymisestä alkaen.Tässä esitettävät ehdotukset paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen vahvistamisesta ja uudentyyppisen viisumin käyttöön ottamisesta tätä tarkoitusta varten sitovat uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa heti liittymisestä alkaen. On kuitenkin selvää, että uudet jäsenvaltiot soveltavat näitä asetuksia, joissa viitataan viisumin myöntämismenettelyjä ja -edellytyksiä koskeviin Schengenin säännöstön määräyksiin (ja erityisesti yhteiseen konsuliohjeistoon), täysimääräisesti vasta sen jälkeen kun neuvoston päätös, jolla ne valtuutetaan soveltamaan Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, on tullut voimaan.6.2Schengenin säännöstön kaksivaiheisen täytäntöönpanomenettelyn toinen seuraus on, että rajatarkastukset nykyisten ja uusien jäsenvaltioiden välillä samoin kuin uusien jäsenvaltioiden keskinäisillä rajoilla (ns. "väliaikaisilla ulkorajoilla") säilytetään, kunnes edellä mainittu neuvoston päätös tällaisten tarkastusten poistamisesta tulee voimaan.Tämän vuoksi esitetään ehdotus toiseksi asetukseksi, jolla paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönottoa koskevien kriteerien ja edellytysten soveltamisalaa laajennetaan siten, että se kattaa myös jäsenvaltioiden väliset "väliaikaiset maaulkorajat" (ks. edellä 2.1 kohta).7. Artiklakohtaiset huomautukset7.1. Neuvoston asetus (EY) N:o ... paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla1 artiklaTässä artiklassa täsmennetään asetuksen tarkoitus, eli paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönottaminen jäsenvaltioiden maaulkorajoilla ja niiden valtuuttaminen tekemään tai pitämään voimassa tätä koskevia kahdenvälisiä sopimuksia naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa.Asetuksella otetaan myös käyttöön erityinen viisumi (9 artikla), joka voidaan myöntää paikallista rajaliikennettä varten niille vilpittömässä mielessä toimiville raja-alueen asukkaille, joilta vaaditaan viisumi.2 artiklaTämän artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että ehdotettu asetus ei vaikuta vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin niiden henkilöryhmien osalta, joilla jo on maahantulo- ja oleskeluoikeus muiden yhteisön oikeuden säännösten nojalla, eli:- EY:n perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut EU:n kansalaiset;- kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat sellaisen unionin kansalaisen perheenjäseniä, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen EU:n alueella. Sukulaisuussuhde määritellään asetuksen N:o 1612/68 10 artiklassa;- kolmansien maiden kansalaiset, joihin sovelletaan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä kolmansien maiden välillä tehtyjä sopimuksia (esim. Euroopan talousalueesta tehtyä sopimusta).Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että asetuksella ei ole tarkoitus säännellä pitkäaikaista oleskelua tai tulli- ja verotuskysymyksiä eikä se siten vaikuta näitä seikkoja koskeviin säännöksiin. Näihin kysymyksiin sovelletaan edelleen asianomaista yhteisön tai kansallista lainsäädäntöä.3 artiklaTässä artiklassa määritellään asetusehdotuksessa käytetyt termit.(a) Tässä määritelmässä täsmennetään, että asetusta sovelletaan ainoastaan jäsenvaltion ja kolmannen maan välisillä maarajoilla.(b) Tämä määritelmä perustuu niihin yhteisön säädöksiin, joissa määritellään raja-alue tullimaksuja varten, mutta alueen enimmäislaajuus on määritelty voimassa olevien kahdenvälisten käytäntöjen perusteella. Tarkoituksena ei ole määritellä yhtä erityistä raja-alueen laajuutta, jota olisi sovellettava kaikilla maarajoilla, vaan vahvistaa tällaisen alueen enimmäislaajuus paikallisen rajaliikenteen tarpeita varten.(c) 'Paikallisen rajaliikenteen' määritelmää ei ole vielä vahvistettu. Tämä määritelmä perustuukin voimassa olevaan käytäntöön (eli kahdenvälisiin sopimuksiin). 'Paikallisen rajaliikenteen' määrittelyssä näyttäisi olevan tarpeen ottaa huomioon kaksi seikkaa: asuminen raja-alueella ja rajan toistuva ylittäminen naapurimaan raja-alueella tapahtuvaa ajallisesti rajoitettua oleskelua varten.(d) Kolmannen maan kansalaisen käsite on määritelty siten, että EY:n perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa esitetyn määritelmän mukaiset unionin kansalaiset suljetaan asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.(e) Tämä määritelmä perustuu asetuksen (EY) N:o 539/2001 2 artiklaan. Viisumilla tarkoitetaan tässä kuitenkin ainoastaan lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävää viisumia (ei siis kauttakulkuviisumia), joka antaa oikeuden maahantuloon ja oleskeluun yksinomaan sen myöntäneessä jäsenvaltiossa.(f)(g) 'Raja-alueen asukkaan' käsitteelle asetetaan kaksi edellytystä: henkilön on oltava edellä b alakohdassa määritellyn raja-alueen asukas ja asumisen on täytynyt kestää vähintään vuosi. Lisäksi tehdään ero sen mukaan, vaaditaanko raja-alueen asukkailta viisumi vai ei, sillä näihin kahteen henkilöryhmään sovelletaan eri edellytyksiä. Määritelmä kattaa myös pakolaisaseman saaneet ja kansalaisuudettomat henkilöt. He kuuluvat jompaankumpaan edellä mainittuun ryhmään neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 3 artiklassa määriteltyjen edellytysten mukaisesti.(h) Tämä määritelmä on sama kuin komission ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten (ehdotuksen 2 artiklan g alakohta) (KOM(2001)386).4 artiklaTässä vakiolausekkeessa säädetään syrjintäkiellon periaatteen noudattamisesta asetuksen soveltamisen yhteydessä. Se perustuu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklaan.5 artiklaArtiklassa luetellut edellytykset raja-alueen asukkaiden viisumivapaalle maahantulolle ovat olennaisilta osiltaan samat kuin Schengenin sopimuksen täytäntöönpanosta tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdassa mainitut edellytykset. Erot koskevat seuraavia seikkoja:- rajanylitystä varten tarvittavat asiakirjat (ks. jäljempänä 6 artiklaa koskevat perustelut);- henkilön on tarvittaessa voitava osoittaa, että hän asuu raja-alueella, ja perustella, miksi hänen on ylitettävä raja toistuvasti paikallisen rajaliikenteen puitteissa (sen sijaan aiotun oleskelun edellytyksiä tai varojen riittävyyttä ei tarvitse selvittää).5 artiklan c alakohta vastaa Schengenin yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdan d alakohtaa. Siltä osin kuin se koskee Schengenin tietojärjestelmässä (SIS) tehtäviä hakuja, uudet jäsenvaltiot soveltavat sitä vasta sen jälkeen kun ne alkavat soveltaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti eli sen jälkeen kun tätä koskeva neuvoston päätös on tullut voimaan.6 artiklaKolmannen maan kansalainen tarvitsee jäsenvaltion maarajan ylittämistä varten yleensä passin tai sitä vastaavan kansainvälisen matkustusasiakirjan (esim. pakolaisaseman saaneille myönnettävän matkustusasiakirjan).Paikallisen rajaliikenteen sääntöjen avulla on tarkoitus helpottaa rajanylitystä sellaisten vilpittömässä mielessä liikkuvien raja-alueen asukkaiden osalta, joilta ei vaadita viisumia. He voivat ylittää maaulkorajan myös seuraavien asiakirjojen avulla:- henkilökortti, jos siinä täsmennetään, että henkilö asuu raja-alueella tai jos tämä voidaan osoittaa muulla tavoin;- asuinvaltion myöntämä erityinen rajanylityslupa.7 artiklaPaikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla oleskelu jäsenvaltion raja-alueella voi kestää enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti. Tämä säännös perustuu nykyiseen käytäntöön (kahdenvälisiin sopimuksiin). Toisaalta raja-alueella oleskelu ei tietenkään saa ylittää lyhytaikaisen oleskelun yleistä enimmäiskestoa, joka on kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana.Edellä mainittuja aikarajoituksia voidaan pidentää vain poikkeustapauksissa, kuten humanitaarisista syistä tai sairauden tai tapaturman yms. syyn vuoksi.8 artiklaMaahantulon edellytyksiin liittyy tiettyjä lisäehtoja silloin kun kyseessä ovat kolmansien maiden kansalaiset, joilta vaaditaan viisumi, verrattuna niihin edellytyksiin, jotka koskevat sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, joilta ei vaadita viisumia:- jäsenvaltion maaulkorajaa ei voida ylittää pelkän henkilökortin tai rajanylitysluvan avulla, vaan siihen tarvitaan asiakirja, johon voidaan kiinnittää viisumi (esim. passi tai muu sitä vastaava kansainvälinen matkustusasiakirja);- heiltä vaaditaan viisumi, joka voi kuitenkin olla asetuksen 9-13 artiklassa määritelty erityisviisumi.9 artiklaArtiklan 1 kohdassa otetaan käyttöön erityinen viisumi, joka voidaan myöntää vilpittömässä mielessä toimiville raja-alueen asukkaille paikallista rajaliikennettä varten.Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että viisumi on voimassa ainoastaan myöntävän jäsenvaltion raja-alueella.Artiklan 3 kohdassa säädetään, että paikallista rajaliikennettä varten myönnettävä erityisviisumi oikeuttaa haltijan ylittämään myöntävän jäsenvaltion rajan toistuvasti. Tällainen viisumi oikeuttaa oleskelemaan raja-alueella enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti tai enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana.10 artiklaPaikallista rajaliikennettä varten myönnettävä viisumi noudattaa samaa kaavaa kuin muut lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävät viisumit eli sen on oltava niiden sääntöjen ja määräysten mukainen, jotka vahvistetaan yhtenäisestä viisumin kaavasta 29 päivänä toukokuuta 1995 annetussa asetuksessa (EY) N:o 1683/95 (sellaisena kuin se on muutettuna 18 päivänä helmikuuta 2002 annetulla asetuksella (EY) N:o 334/2002).Paikallista rajaliikennettä varten myönnettävän viisumin tunnuksena on "viisumityypin" kohdalla kirjain "L" (Local), jotta voidaan välttää sekaannukset muiden lyhyt- tai pitkäaikaista oleskelua varten myönnettävien viisumien kanssa.11 artiklaArtiklan 1 kohdassa täsmennetään, että L-viisumi voidaan myöntää niille raja-alueen asukkaille, jotka täyttävät asetusehdotuksen 8 artiklan a ja c-e kohdassa määritellyt edellytykset.Artiklan 2 kohdassa lisätään, että L-viisumia ei sen luonteen ja erityisominaisuuksien vuoksi voida myöntää rajalla edes poikkeustapauksissa.12 artiklaKoska L-viisumi on luonteeltaan toistuvaisviisumi, joka myönnetään vilpittömässä mielessä toimiville usein matkustaville henkilöille, on katsottu aiheelliseksi säätää, että sen on oltava voimassa vähintään yksi vuosi ja enintään viisi vuotta.13 artiklaL-viisumista perittävä maksu perustuu sitä koskevan hakemuksen käsittelystä aiheutuviin kuluihin, ja sen tulisi olla periaatteessa sama kuin muista yhtä pitkään voimassa olevista toistuvaisviisumeista perittävä maksu.Jäsenvaltiot voivat kuitenkin edellisestä kohdasta poiketen halutessaan alentaa L-viisumista perittävää maksua tai myöntää viisumin maksutta.14 artiklaArtiklan 1 kohdassa vahvistetaan, että siltä osin kuin L-viisumin myöntämisedellytyksille ja -menettelyille ei aseteta tässä asetuksessa erityisiä sääntöjä, sovelletaan yhteisen konsuliohjeiston määräyksiä.Artiklan 2 kohdassa täsmennetään kuitenkin edelleen, että ne jäsenvaltiot, jotka Schengenin säännöstön kaksivaiheisen täytäntöönpanomenettelyn vuoksi eivät toistaiseksi sovella yhteistä konsuliohjeistoa, soveltavat väliaikaisesti viisumin myöntämismenettelyjä ja -edellytyksiä koskevia kansallisia säännöksiään, kunnes neuvosto antaa niille valtuudet soveltaa täysimääräisesti Schengenin säännöstöä, johon yhteinen konsuliohjeisto sisältyy. Näiden kansallisten säännösten on luonnollisesti oltava tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset.15 artiklaTässä artiklassa täsmennetään, että rajatyöntekijät eivät työnsä luonteen vuoksi ole sidottuja niihin aikarajoituksiin, jotka koskevat oleskelua raja-alueella paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla. Heihin ei sovelleta varsinkaan rajoitusta, jonka mukaan oleskelu saa kestää "enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana". Sen sijaan heidän oleskeluunsa sovelletaan 'rajatyöntekijän' määritelmään sisältyviä rajoituksia (ks. 3 artiklan h alakohtaa koskevat perustelut).16 artiklaTällä artiklalla otetaan käyttöön poikkeus, jonka nojalla raja-alueen asukkaan matkustusasiakirjoihin ei tarvitse kiinnittää maahantulo- ja maastapoistumisleimaa silloin kun hän ylittää jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti. Matkustusasiakirjojen leimaaminen ei olisi käytännössä mahdollista, koska paikallisen rajaliikenteen luonteeseen kuuluu rajan ylittäminen toistuvasti. Sitä paitsi leimaa ei voida kiinnittää niiden raja-alueen asukkaiden henkilökortteihin ja rajanylityslupiin, joilta ei vaadita viisumia.Leimaamista koskeva poikkeus ei kuitenkaan estä jäsenvaltioita tarkistamasta aikarajoitusten noudattamista muulla tavoin (esimerkiksi sähköisten rekisterien avulla).Poikkeuksen käyttöönoton vuoksi yhteiseen käsikirjaan tehtävät muutokset käsitellään käsikirjan uudelleenlaatimisen yhteydessä.17 artiklaTämän artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai tehdä naapurissa sijaitsevien kolmansien maiden kanssa paikallista rajaliikennettä koskevia sopimuksia, edellyttäen että sopimukset ovat tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset. Jäsenvaltioiden on myös huolehdittava siitä, että voimassa olevat sopimukset ovat tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset.Artiklan 2 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot kuulemaan komissiota ennen kuin ne tekevät tai muuttamat paikallista rajaliikennettä koskevia sopimuksia. Jos sopimusta ei pidetä yhteensopivana tämän asetuksen kanssa, jäsenvaltioiden on muutettava sitä niin että epäyhtenäisyys poistuu.Artiklan 3 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot ilmoittamaan komissiolle tällaisista sopimuksista sekä niihin tehtävistä muutoksista tai niiden irtisanomisesta.18 artiklaTässä artiklassa säädetään mahdollisuudesta helpottaa rajanylitystä raja-alueen asukkaiden kannalta paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla. Säännökset perustuvat suurelta osin voimassa oleviin käytäntöihin. Artiklassa esitetään kolmenlaisia helpotuksia:(a) erityisten rajanylityspaikkojen perustaminen (esim. jos kylä sijaitsee rajalla tai hyvin lähellä sitä);(b) erillisten kaistojen varaaminen raja-alueen asukkaille;(c) raja-alueen asukkaiden sallitaan ylittää raja hyväksyttyjen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella. Tästä mahdollisuudesta määrätään jo Schengenin sopimuksen täytäntöönpanosta tehdyn yleissopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa sekä yhteisen käsikirjan I osan kohdassa 1.3.19 artiklaPaikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen käyttöönotto jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan kanssa tähtää siihen, että naapurimaan raja-alueella asuvien vilpittömässä mielessä toimivien kolmannen maan kansalaisten olisi helpompi ylittää jäsenvaltion maaulkoraja. Tässä artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan, että unionin kansalaisille ja niille kolmansien maiden kansalaisille, jotka asuvat niiden raja-alueilla laillisesti, myönnetään vähintään vastaava kohtelu silloin kun he haluavat ylittää rajan ja oleskella naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella.20 artiklaTällä artiklalla muutetaan yhteistä konsuliohjeistoa uuden L-tunnuksella varustetun viisumin käyttöönottoa ja sen ominaispiirteiden määrittelemistä varten.Muut yhteiseen konsuliohjeistoon tehtävät tekniset tarkistukset, jotka ovat tarpeen L-viisumin myöntämistä varten, tehdään myöhemmin erillisellä säädöksellä.21 artiklaSchengenin sopimuksen täytäntöönpanosta tehdyn yleissopimuksen 136 artiklan 3 kohta kumotaan, koska tämän asetuksen 17 artiklan säännökset korvaavat sen.22 artiklaKyseessä ovat vakiosäännökset.7.2. Neuvoston asetus (EY) N:o ... paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden väliaikaisilla maaulkorajoilla1 artiklaTässä artiklassa täsmennetään, että tämän asetuksen tarkoituksena on soveltaa asetuksessa (EY) N:o ... vahvistettuja paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä 2 artiklassa määriteltyihin jäsenvaltioiden välisiin "väliaikaisiin maaulkorajoihin".Soveltamisalaa on laajennettava, koska näillä "väliaikaisilla maaulkorajoilla" on sovellettava samanlaista rajatarkastusjärjestelyä kuin jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisillä maaulkorajoilla.2 artiklaTässä artiklassa esitetyn määritelmän mukaan ilmaisulla "väliaikainen maaulkoraja" tarkoitetaan maarajaa kahden sellaisen jäsenvaltion välillä, jotka eivät vielä ole luopuneet rajatarkastuksista yhteisellä rajallaan. Tämä tilanne johtuu Schengenin säännöstön kaksivaiheisesta täytäntöönpanomenettelystä, jonka mukaan uudet jäsenvaltiot soveltavat heti liittymisen jälkeen vain osaa Schengenin säännöstöstä (ks. edellä 2 ja 6 kohta). "Väliaikaisilla maaulkorajoilla" tarkoitetaan näin ollen uusien jäsenvaltioiden liittymisen jälkeen seuraavia rajoja:- rajaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavan jäsenvaltion ja sellaisen naapurimaan välillä, joka ei vielä sovella sitä täysimääräisesti (esimerkiksi Saksan ja Puolan välinen raja);- rajaa kahden sellaisen jäsenvaltion välillä, jotka eivät vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti (esimerkiksi Slovakian ja Unkarin välinen raja).Sen jälkeen kun neuvosto valtuuttaa asianomaiset jäsenvaltiot soveltamaan Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, niiden "väliaikaisista maaulkorajoista" tulee sisärajoja eikä asetusta enää sovelleta näillä rajoilla.3 artiklaTämän artiklan 1 kohdassa laajennetaan asetuksen (EY) N:o ... II luvussa vahvistettujen, paikallista rajaliikennettä jäsenvaltioiden maaulkorajalla koskevan järjestelyn käyttöönottoa koskevista kriteereistä ja edellytyksistä annettujen sääntöjen soveltamisalaa siten, että se kattaa myös jäsenvaltioiden väliaikaisten maaulkorajojen ylittämisen naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion raja-alueella asuvien kolmansien maiden kansalaisten toimesta.Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että tämän asetuksen säännökset eivät vaikuta niihin vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin, jotka kuuluvat unionin kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen sekä niille kolmansien maiden kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen, joilla on unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä kyseisten kolmansien maiden välillä tehtyjen sopimusten nojalla.4 artiklaTässä vakiolausekkeessa säädetään syrjintäkiellon periaatteen noudattamisesta asetuksen soveltamisen yhteydessä. Se perustuu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklaan.5 artiklaTämän artiklan 1 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai tehdä keskenään uusia paikallista rajaliikennettä koskevia sopimuksia, edellyttäen että sopimukset ovat tämän asetuksen mukaisia. Sen jälkeen kun "väliaikaisilla maaulkorajoilla" tehtävistä rajatarkastuksista luovutaan, nämä sopimukset menettävät tietenkin merkityksensä.Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että tällaisissa sopimuksissa voi olla määräyksiä rajanylityksen helpottamisesta, kuten erityisten rajanylityspaikkojen perustamisesta, tiettyjen kaistojen varaamisesta raja-alueen asukkaille tai oikeudesta ylittää raja sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella. Jos jäsenvaltio päättää myöntää tällaisia helpotuksia, niitä on sovellettava sekä unionin että kolmansien maiden kansalaisiin.Artiklan 3 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot toimittamaan komissiolle jäljennös näistä sopimuksista sekä niihin tehtävistä muutoksista tai niiden irtisanomisesta.6 artiklaKyseessä ovat vakiosäännökset.2003/0193 (CNS)Ehdotus NEUVOSTON ASETUS paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoillaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 2 kohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen [8],[8]  EUVL C [...], [...], s. [...].ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [9],[9]  EUVL C [...], [...], s. [...].ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [10],[10]  EUVL C [...], [...], s. [...].ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon [11],[11]  EUVL C [...], [...], s. [...].sekä katsoo seuraavaa:(1) Komissio on korostanut tiedonannossaan "Kohti Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa" [12], että on tarpeen kehittää paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä ulkorajoja koskevan yhteisön lainsäädännön lujittamiseksi, ja neuvosto on vahvistanut tämän 13 päivänä kesäkuuta 2002 hyväksymässään "Suunnitelmassa Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvonnasta", jonka Sevillassa 21 ja 22 päivänä kesäkuuta 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto on edelleen hyväksynyt.[12]  KOM(2002) 233 lopullinen, 7.5.2002.(2) On laajentuneen Euroopan unionin etujen mukaista varmistaa, että raja unionin ja sen uusien naapurimaiden välillä ei muodosta estettä kaupalle, yhteiskunnalliselle ja kulttuuriselle vuorovaikutukselle tai alueelliselle yhteistyölle. Tämän vuoksi olisi luotava tehokas järjestely paikallista rajaliikennettä varten.(3) Yhteisön olisi vahvistettava säännöt niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joita on noudatettava silloin kun raja-alueiden asukkaille myönnetään jäsenvaltioiden maaulkorajojen ylitystä koskevia helpotuksia paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla. Tällaisissa säännöissä tulisi ottaa tasapuolisesti huomioon yhtäältä rajanylityksen helpottaminen niiden vilpittömässä mielessä toimivien raja-alueen asukkaiden kannalta, joilla on oikeutetut syyt ylittää toistuvasti jäsenvaltioiden ulkoraja, ja toisaalta tarve ehkäistä laitonta maahanmuuttoa sekä rikollisesta toiminnasta aiheutuvia mahdollisia turvallisuusuhkia.(4) Jotta voitaisiin ottaa huomioon niiden raja-alueen asukkaiden tilanne, joilta vaaditaan viisumi, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 [13] nojalla, olisi otettava käyttöön erityinen lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävä viisumi, joka myönnetään paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen nojalla.[13]  EYVL L 81, 21.3.2001, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 453/2003 (EYVL L 69, 13.3.2003, s. 10).(5) Paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn soveltamiseksi jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus pitää voimassa tai tehdä tarvittaessa kahdenvälisiä sopimuksia naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa, edellyttäen että nämä sopimukset ovat tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset.(6) Koska ehdotetun toiminnan tavoitteet, eli sääntöjen määrittäminen niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla, vaikuttavat suoraan ulkorajoja ja viisumeja koskevaan yhteisön säännöstöön, minkä vuoksi jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa niitä yksin, yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.(7) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen antamiseen eikä se siten sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan. Koska kuitenkin tämän asetuksen tarkoituksena on kehittää Schengenin säännöstöä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen kolmannen osan IV osaston määräysten nojalla, Tanska päättää edellä mainitun pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on antanut tämän asetuksen, saattaako se sen osaksi kansallista lainsäädäntöään.(8) Islannin ja Norjan osalta tällä asetuksella kehitetään Schengenin säännöstön määräyksiä tietyistä Euroopan unionin neuvoston, Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välillä näiden kahden valtion osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen tehdyn sopimuksen [14] yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 17 päivänä toukokuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/437/EY [15] 1 artiklan B kohdassa tarkoitetulla alalla.[14]  EYVL L 176, 10.7.1999, s. 36.[15]  EYVL L 176, 10.7.1999, s. 31.(9) Tämä asetus kehittää sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY [16] mukaisesti. Siksi Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu asetuksen antamiseen, asetus ei sido sitä, eikä asetusta sovelleta siihen.[16]  EYVL L 131, 1.6.2000, s. 43.(10) Tämä asetus kehittää sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Irlanti ei osallistu Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY [17] mukaisesti. Siksi Irlanti ei osallistu asetuksen antamiseen, asetus ei sido sitä, eikä asetusta sovelleta siihen.[17]  EYVL L 64, 7.3.2002, s. 20.(11) Tämä asetus kuuluu säädöksiin, jotka perustuvat Schengenin säännöstöön tai muutoin liittyvät siihen liittymissopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä,ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:I luku Yleiset säännökset1 artikla AiheTällä asetuksella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla ja valtuutetaan ne tekemään tai pitämään voimassa järjestelyn täytäntöönpanoa koskevia kahdenvälisiä sopimuksia naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa.2 artikla Soveltamisala1. Tämä asetus ei vaikuta:(a) unionin kansalaisille tai heidän perheenjäseninään oleville kolmansien maiden kansalaisille kuuluviin vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin;(b) oikeuksiin, jotka on myönnetty niille kolmansien maiden kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen heidän kansalaisuudestaan riippumatta, joilla on yhtäältä yhteisön ja sen jäsenvaltioiden ja toisaalta kyseisten kolmansien maiden välillä tehtyjen sopimusten perusteella unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen.2. Tämä asetus ei vaikuta kolmansien maiden kansalaisiin sovellettaviin yhteisön oikeuden tai kansallisen lainsäädännön säännöksiin, jotka koskevat:(a) pitkäaikaista oleskelua;(b) pääsyä palkkatyöhön tai itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi sekä näiden toimien harjoittamista;(c) tullimaksuja ja verotusta.3 artikla MääritelmätTässä asetuksessa tarkoitetaan:(a) 'maaulkorajalla' tarkoitetaan jäsenvaltion ja sen naapurissa sijaitsevan kolmannen maan välistä yhteistä maarajaa;(b) 'raja-alueella' tarkoitetaan aluetta, joka ulottuu linnuntietä mitattuna enintään 50 kilometrin päähän rajalta. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat määrittää raja-alueeseen sisältyvät paikalliset hallintoalueet;(c) 'paikallisella rajaliikenteellä' tarkoitetaan liikennettä, jossa jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella laillisesti asuvat henkilöt ylittävät säännöllisesti jäsenvaltion maaulkorajan oleskellakseen kyseisen jäsenvaltion raja-alueella ajan, joka ei saa ylittää tässä asetuksessa määriteltyjä rajoituksia;(d) 'kolmannen maan kansalaisella' tarkoitetaan henkilöä, joka ei ole Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu Euroopan unionin kansalainen;(e) 'viisumilla' tarkoitetaan jäsenvaltion myöntämää lupaa tai jäsenvaltion tekemää päätöstä, joka vaaditaan maahantuloon yhteensä enintään kolme kuukautta kestävää oleskelua varten kyseisessä jäsenvaltiossa;(f) 'raja-alueen asukkailla, joilta ei vaadita viisumia' tarkoitetaan(i) asetuksen (EY) N:o 539/2001 liitteessä II lueteltujen kolmansien maiden kansalaisia, jotka ovat asuneet jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella laillisesti vähintään vuoden;(ii) pakolaisaseman saaneita ja kansalaisuudettomia henkilöitä, joilta ei vaadita viisumia asetuksen (EY) N:o 539/2001 3 artiklan toisen alakohdan nojalla ja jotka ovat asuneet jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella laillisesti vähintään vuoden;(g) 'raja-alueen asukkailla, joilta vaaditaan viisumi' tarkoitetaan(i) asetuksen (EY) N:o 539/2001 liitteessä I lueteltujen kolmansien maiden kansalaisia, jotka ovat asuneet jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella laillisesti vähintään vuoden;(ii) pakolaisaseman saaneita ja kansalaisuudettomia henkilöitä, joilla on jonkin asetuksen (EY) N:o 539/2001 liitteessä I luetellun kolmannen maan myöntämä matkustusasiakirja ja jotka ovat asuneet jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella laillisesti vähintään vuoden;(h) 'rajatyöntekijällä' tarkoitetaan kolmansien maiden kansalaisia, jotka asuvat jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella mutta käyvät työssä naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion raja-alueella ja palaavat asuinvaltionsa raja-alueelle päivittäin tai vähintään kerran viikossa.4 artikla SyrjintäkieltoJäsenvaltioiden on sovellettava tämän asetuksen säännöksiä ilman sukupuoleen, rotuun, ihonväriin, etniseen tai yhteiskunnalliseen alkuperään, geneettisiin ominaisuuksiin, kieleen, uskontoon tai vakaumukseen, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin, kansalliseen vähemmistöön kuulumiseen, varallisuuteen, syntyperään, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää.II luku Paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely1 jakso Raja-alueen asukkaat, joilta ei vaadita viisumia5 artikla Maahantulon edellytyksetRaja-alueen asukkaat, joilta ei vaadita viisumia, voivat ylittää naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, jos he täyttävät seuraavat edellytykset:(a) heillä on 6 artiklassa tarkoitettu voimassaoleva rajanylitykseen oikeuttava asiakirja tai asiakirjat;(b) he esittävät tarvittaessa asiakirjat, jotka osoittavat, että he asuvat raja-alueella ja että heillä on esimerkiksi perhesuhteiden tai yhteiskunnallisten, kulttuuristen tai taloudellisten syiden nojalla perusteltu syy ylittää raja toistuvasti paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti;(c) heitä ei ole määrätty maahantulokieltoon;(d) heidän ei katsota voivan vaarantaa minkään jäsenvaltion yleistä järjestystä, kansallista turvallisuutta tai kansainvälisiä suhteita.6 artikla AsiakirjatAsiakirja, joka antaa niille raja-alueen asukkaille, joilta ei vaadita viisumia, oikeuden ylittää naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, voi olla jokin seuraavista asiakirjoista:(a) henkilökortti, jossa täsmennetään henkilön asuvan raja-alueella. Jos viimeksi mainittu edellytys ei täyty, raja-alueen asukasta voidaan vaatia esittämään matkustusasiakirjan lisäksi asuinpaikkatodistus;(b) asuinvaltion myöntämä erityinen rajanylityslupa.7 artikla Raja-alueella oleskeluRaja-alueen asukkaat, joilta ei vaadita viisumia, voivat oleskella naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion raja-alueella tämän asetuksen nojalla enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti. Kyseiseen jäsenvaltioon tehtyjen käyntien kokonaiskesto saa olla enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana.Edellä asetettuja aikarajoituksia voidaan pidentää ainoastaan poikkeustapauksissa.2 jakso Raja-alueen asukkaat, joilta vaaditaan viisumi8 artikla Maahantulon edellytyksetRaja-alueen asukkaat, joilta vaaditaan viisumi, voivat ylittää naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, jos he täyttävät seuraavat edellytykset:a) heillä on Schengenissä 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn sopimuksen soveltamisesta 19 päivänä kesäkuuta 1990 allekirjoitetun yleissopimuksen [18] 17 artiklan 3 kohdan a alakohdassa esitetyn määritelmän mukainen ulkorajojen ylittämiseen tarvittava voimassaoleva matkustusasiakirja;[18]  EYVL L 239, 22.9.2000, s. 19.b) heillä on 9 artiklassa tarkoitettu voimassaoleva viisumi;c) he esittävät tarvittaessa asiakirjat, jotka osoittavat että he asuvat raja-alueella ja että heillä on esimerkiksi perhesuhteiden tai yhteiskunnallisten, kulttuuristen tai taloudellisten syiden nojalla perusteltu syy ylittää raja toistuvasti paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti;d) heitä ei ole määrätty maahantulokieltoon;e) heidän ei katsota voivan vaarantaa minkään jäsenvaltion yleistä järjestystä, kansallista turvallisuutta tai kansainvälisiä suhteita.9 artikla Raja-alueen asukkaille myönnettävä viisumiOtetaan käyttöön erityinen raja-alueen asukkaille myönnettävä viisumi tämän asetuksen soveltamista varten.Viisumi on voimassa ainoastaan myöntävän jäsenvaltion raja-alueella.Viisumi oikeuttaa ylittämään myöntävän jäsenvaltion maaulkorajan toistuvasti ja oleskelemaan tämän jäsenvaltion raja-alueella enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti. Kyseiseen jäsenvaltioon tehtyjen käyntien kokonaiskesto saa olla enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana.10 artikla Viisumin kaavaJäsenvaltiot myöntävät 9 artiklassa tarkoitetun viisumin yhtenäisen kaavan muodossa (tarrana) neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1683/95 [19] vahvistettujen sääntöjen ja määräysten mukaisesti. Tätä varten laadittavassa vakiomallissa on oltava 11 kohdassa ("viisumityyppi") tunnuksena kirjain "L".[19]  EYVL L 164, 14.7.1995, s. 1.11 artikla Myöntämisedellytykset1. Edellä 9 artiklassa tarkoitettu viisumi voidaan myöntää raja-alueen asukkaille, jotka täyttävät 8 artiklan a, c, d ja e kohdassa määritellyt edellytykset.2. Edellä 9 artiklassa tarkoitettua viisumia ei myönnetä rajalla.12 artikla VoimassaoloEdellä 9 artiklassa tarkoitettu viisumi on voimassa vähintään yhden vuoden ja enintään viisi vuotta.13 artikla Hallintokulut1. Edellä 9 artiklassa tarkoitettua viisumia koskevan hakemuksen käsittelymaksun on vastattava maksua, joka peritään lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävästä toistuvaisviisumista, joka on voimassa yhtä pitkän ajan.2. Edellä 1 kohdan säännöksistä poiketen jäsenvaltiot voivat päättää alentaa maksua, joka peritään 9 artiklassa tarkoitettua viisumia koskevan hakemuksen käsittelystä, tai luopua siitä kokonaan.14 artikla Suhde Yhteiseen konsuliohjeistoon1. Ellei tässä asetuksessa toisin säädetä ja 20 artiklan säännösten soveltamista rajoittamatta, 9 artiklassa tarkoitetun viisumin myöntämisedellytyksistä ja -menettelyistä säädetään yhteisessä konsuliohjeistossa [20].[20]  EYVL C 313, 16.12.2002, s. 1.2. Ne jäsenvaltiot, jotka soveltavat Schengenin säännöstöä täysimääräisesti vasta sen jälkeen kun tätä koskeva neuvoston valtuutus on tullut voimaan, soveltavat viisumin myöntämistä koskevia kansallisia säännöksiään, edellyttäen että säännökset ovat tämän asetuksen mukaiset.3 jakso Yhteiset säännökset15 artikla RajatyöntekijätEdellä 7 ja 9 artiklassa säädettyjä aikarajoituksia ei sovelleta rajatyöntekijöihin.16 artikla Maahantulo- ja maastapoistumisleimatRaja-alueen asukkaiden matkustusasiakirjoihin ei kiinnitetä maahantulo- ja maastapoistumisleimoja heidän ylittäessään jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti.III luku Järjestelmän täytäntöönpano17 artikla Jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliset sopimukset1. Jäsenvaltiot voivat tehdä kolmansien maiden kanssa sopimuksia paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelmän täytäntöönpanosta tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.Jäsenvaltiot voivat myös pitää voimassa nykyiset paikallista rajaliikennettä koskevat sopimukset kolmansien maiden kanssa. Jos nämä sopimukset eivät ole yhteensopivia tämän asetuksen kanssa, asianomaisten jäsenvaltioiden on muutettava sopimuksia niin että epäyhtenäisyys poistuu.2. Jäsenvaltioiden on kuultava komissiota hyvissä ajoin ennen kuin ne tekevät naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa paikallista rajaliikennettä koskevan sopimuksen tai muuttavat tällaista sopimusta, jotta voidaan varmistaa sen yhteensopivuus tämän asetuksen kanssa.Jos komissio katsoo, että sopimus ei ole yhteensopiva tämän asetuksen kanssa, se ilmoittaa tästä asianomaiselle jäsenvaltiolle ja vaatii sitä muuttamaan sopimusta niin että epäyhtenäisyys poistuu.3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle jäljennös 1 kohdassa tarkoitetuista sopimuksista sekä niihin tehtävistä muutoksista ja niiden irtisanomisesta.18 artikla Rajanylitystä koskevat helpotuksetJäsenvaltiot voivat tämän asetuksen soveltamista varten:a) perustaa vain raja-alueen asukkaille tarkoitettuja erityisiä rajanylityspaikkoja;b) varata tavanomaisissa rajanylityspaikoissa tietyt kaistat raja-alueen asukkaille;c) antaa raja-alueen asukkaille mahdollisuuden ylittää rajan sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella.19 artikla VastavuoroisuusJäsenvaltioiden on varmistettava, että kolmannet maat myöntävät niiden kanssa tehtävissä sopimuksissa vastaavan kohtelun niille unionin kansalaisille ja kolmansien maiden kansalaisille, jotka asuvat laillisesti jäsenvaltion raja-alueella ja haluavat matkustaa naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueelle.IV luku Loppusäännökset20 artikla Yhteisen konsuliohjeiston muuttaminenMuutetaan yhteistä konsuliohjeistoa seuraavasti:(a) Lisätään osan I kohtaan 2 kohta 2.3 a seuraavasti:"2.3 a  Paikallista rajaliikennettä varten myönnettävä viisumiKolmansien maiden kansalaisille, joiden on ylitettävä toistuvasti naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion raja [asetuksessa (EY) N:o ...tämä asetus]* määritellyn paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, voidaan myöntää viisumi, joka on voimassa ainoastaan myöntävän jäsenvaltion raja-alueella. Tällainen viisumi oikeuttaa ylittämään myöntävän jäsenvaltion rajan toistuvasti, edellyttäen että eri oleskelukertojen kokonaiskesto kyseisen jäsenvaltion alueella on enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana.Asetuksen (EY) N:o ... mukaisesti viisumi on voimassa vähintään yhden vuoden, ja se voidaan myöntää maksutta.Paikallista rajaliikennettä varten myönnettäviä viisumeja ei myönnetä rajalla.* EUVL L..."(b) Tämän asetuksen teksti lisätään liitteeksi 18.21 artikla Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen muuttaminenKumotaan Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 136 artiklan 3 kohta.22 artikla VoimaantuloTämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtaja


|

52011PC0903

Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Euroopan väestön demografisia tietoja koskevista tilastoista  /* KOM/2011/0903 lopullinen - 2011/0440 (COD) */

	PERUSTELUT1. EHDOTUKSEN TAUSTA-  Ehdotuksen tavoitteetEhdotuksen tavoitteena on laatia asetus väestön demografisia tietoja koskevista tilastoista, jolla säännellään väestöä sekä väestöön liittyviä luonnollisia väestönmuutostapahtumia koskevien tietojen yhdenmukaistamista ja toimittamista.-  Yleinen taustaVäestön demografisia tietoja koskeviin tilastoihin liittyvän Euroopan tason yhteisen lainsäädännön laatiminen on ajankohtaista, koska demografiset haasteet lisääntyvät ja monimutkaistuvat koko ajan. Euroopan komissio tarvitsee laadukasta tietoa Euroopan unionin väestöstä ja väestöön liittyvistä luonnollisista väestönmuutostapahtumista. Laadukkaita väestön demografisia tietoja koskevia tilastoja tarvitaan lähes kaikilla politiikan aloilla, joilla EU toimii, oli kyse taloudesta, sosiaaliasioista tai ympäristöstä. Niiden avulla on mahdollista määrittää toiminnallisia tavoitteita ja arvioida edistymistä esimerkiksi jäsenvaltioiden välisten luotettavien vertailujen tekemiseksi. Tietoja voidaan käyttää joko suoraan, tai niiden perusteella voidaan luoda erilaisia indikaattoreita (demografisia indikaattoreita ja asukasta kohti -indikaattoreita).Unionin sisäinen demokraattinen menettely edellyttää mahdollisimman laadukkaita vuotuisia väestöestimaatteja. Eurostatin keräämiä ja julkaisemia jäsenvaltioiden kokonaisväestöä koskevia tietoja käytetään vuosittain unionin päätöksentekomenettelyssä (neuvoston määräenemmistöäänestys). Tällä hetkellä yhtenä kriteereistä on, että jäsenvaltio voi vaatia, että määräenemmistö edustaa jäsenvaltioita, joihin kuuluu vähintään 62 prosenttia EU:n väestöstä väestölukujen mukaisesti laskettuna. Väestöön perustuvien painoarvojen merkitys tulee jopa kasvamaan, koska EU:n perustamissopimuksen 16 artiklan 4 kohdan mukaan määräenemmistöön tarvitaan 1 päivästä marraskuuta 2014 alkaen vähintään 55 prosenttia neuvoston jäsenistä; siihen on kuuluttava vähintään viisitoista jäsentä, jotka samalla edustavat jäsenvaltioita, joiden yhteenlaskettu väestö on vähintään 65 prosenttia unionin väestöstä (”kaksoisenemmistö”).Jäsenvaltioiden julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä arvioidaan muun muassa Eurostatin väestöennusteiden perusteella. Ne puolestaan edellyttävät ajantasaisia, täsmällisiä, luotettavia ja yhdenmukaisia aikasarjoja väestöstä, syntyvyydestä ja kuolevuudesta sekä luotettavia olettamuksia hedelmällisyydestä, elinajanodotteesta ja muuttoliikkeestä.EU:n kestävän kehityksen strategiaa, joka käynnistettiin Kööpenhaminassa vuonna 2001 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa ja uusittiin vuonna 2006, arvioidaan Eurostatin seurantaraporttien avulla. Näissä raporteissa käytetään vanhushuoltosuhteeseen, hedelmällisyyslukuihin ja elinajanodotteeseen EU:ssa perustuva aikasarjoja.Myös EU:n taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden edistymistä arvioidaan muun muassa Eurostatin alueellisten demografisten tietojen perusteella laadittavan raportin avulla.-  Ehdotuksen alalla voimassa olevat aiemmat säännöksetEhdotuksessa käsiteltävän aiheen alalla ei ole voimassa olevia säännöksiä.-  Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiinEU:n lainsäädäntö edellyttää Eurostatilta mahdollisimman laadukkaiden väestötietojen toimittamista. Lisäksi väestöön liittyvistä luonnollisista väestönmuutostapahtumista tarvitaan tietoja monilla niistä politiikan aloista, joilla EU toimii, kun pyritään määrittämään toiminnallisia tavoitteita ja arvioimaan edistymistä. Tietojen on oltava ajantasaisia, tarkkoja, täydellisiä, yhdenmukaisia ja vertailukelpoisia EU:n tasolla. Niitä tarvitaan usein alueellisen tason tarkkuudella, muuttujien avulla jaoteltuina ja laadultaan sellaisella tasolla, joka voidaan taata vain Euroopan unionin väestön demografisia tilastoja koskevalla lainsäädännöllä.Euroopan väestön demografisia tietoja koskevia tilastoja käsittelevä asetusehdotus perustuu Euroopan tilastoja koskevien käytännesääntöjen periaatteisiin, joita ovat laatuun sitoutuminen, asianmukaiset menetelmät, kustannustehokkuus, relevanssi, tarkkuus ja luotettavuus sekä yhtenäisyys ja vertailukelpoisuus.Yhteisön tilasto-ohjelmasta vuosiksi 2008–2012 11 päivänä joulukuuta 2007 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 1578/2007/EY[1] todetaan, että demografisten tilastojen alalla tärkein tavoite on tuottaa kattava joukko tietoja ja analyyseja, joita tarvitaan Euroopassa tapahtuvien demografisten muutosten vaikutusten arviointiin.Tämän ehdotuksen mukaisia tietoja on kerätty jo useita vuosia vapaaehtoisesti. Työhön liittyy lukuisia erilaisia jäsenvaltioissa hyväksyttyjä demografisia määritelmiä, käsitteitä ja menetelmiä ja vaarana onkin, että tulokseksi saadaan heterogeenisia ja epäyhdenmukaisia tietoja, joita ei voi vertailla ja jotka eivät ole ajantasaisia. Lisäksi tällä ehdotuksella pyritään saattamaan päätökseen väestötietojen alan lainsäädännön yhdenmukaistaminen jatkona muuttoliikettä ja kansainvälistä suojelua koskevista yhteisön tilastoista sekä ulkomaisia työntekijöitä koskevien tilastojen laatimisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 311/76 kumoamisesta 11 päivänä heinäkuuta 2007 annetulle Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukselle (EY) N:o 862/2007[2] ja väestö- ja asuntolaskennoista 9 päivänä heinäkuuta 2008 annetulle Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukselle (EY) N:o 763/2008[3].2. INTRESSITAHOJEN KUULEMISEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINNIN TULOKSET-  Komission yksiköiden sisällä ja niiden välillä käydyt keskustelutAsetusluonnoksen laatimismenettelyyn osallistuivat pääasiassa seuraavat komission pääosastot: DG SG, DG EMPL, DG REGIO, DG SANCO, DG ECFIN and DG AGRI. Niiden virallinen kanta pyydettiin kirjallisella menettelyllä ehdotuksen valmisteluvaiheessa (ennakkoarviointi). Laatimismenettelyyn on kuulunut tiheää ja säännöllistä yhteydenpitoa, kahdenvälisiä keskusteluja sekä säännöllistä osallistumista demografisia asioita käsittelevään työryhmään. Kaikki kuulemiseen osallistuneet yksiköt antoivat hankkeesta myönteisen lausunnon, jossa ne korostivat omia tarpeitaan sekä niiden pohjana olevaa oikeudellista ja poliittista perustaa.-  Intressitahojen kuuleminenJäsenvaltiot ovat jo jonkin aikaa olleet tietoisia siitä, että Eurostat suunnittelee demografisia tietoja koskevaa lainsäädäntöaloitetta. Valmistelutyötä vuosittaisia demografisia tilastoja koskevan puiteasetusluonnoksen laatimista varten on tehty vuodesta 2007 lähtien komission vuotuisten tilastoalan työohjelmien puitteissa.Eurostat on vuodesta 2008 lähtien toimittanut jäsenvaltioille tietoja demografisia asioita käsittelevän työryhmän kokouksissa aktiivisesti. Demografisia asioita käsittelevä työryhmä myönsi marraskuussa 2009, että demografisten tietojen keruuta koskeva Euroopan unionin lainsäädäntö on tarpeen. Samassa yhteydessä esitettiin ehdotusta koskeva ennakkoarviointi ja keskusteltiin siitä sekä ensimmäisestä asetusluonnosversiosta. Kommentit ensimmäiseen luonnokseen saatiin jäsenvaltioilta, ja ne sisällytettiin muutettuun luonnokseen, josta vuoden 2010 lopussa pyydettiin lisäkommentteja. Toisen kommenttikierroksen kommentit sisällytettiin asetuksen toiseen versioon, josta keskusteltiin demografisia asioita käsittelevässä työryhmässä vuoden 2011 huhtikuussa. Edistymisestä raportoitiin säännöllisesti sosiaalialan tilastoista vastaaville eurooppalaisille johtajille.Ehdotus esitettiin myös Euroopan tilastojärjestelmää käsittelevälle komitealle 17. marraskuuta 2011.Säännöllisten kokousten ohella tietoja vaihdettiin tähän tarkoitukseen kehitetyllä CIRCA-sivustolla.-  Asiantuntijatiedon käyttöEhdotettujen määritelmien referenssilähteinä ovat väestö- ja asuntolaskentoja varten laaditut YK:n suositukset sekä väestötilastoja varten laaditut YK:n suositukset.-  Vaikutus- ja seurausanalyysiEhdotetulla Euroopan unionin väestön demografisia tietoja koskevalla viitekehyksellä varmistetaan, että tiedot ovat ajantasaisia, yhtenäisiä, vertailukelpoisia ja yhdenmukaisia, ja näin myös käyttäjän kannalta relevantimpia sekä Euroopan että kansallisella tasolla, erityisesti kun otetaan huomioon, että tavoitteena on laskea jokainen asukas/syntymä/kuolema vain kerran tilastoihin.3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ-  Ehdotetun toimen lyhyt kuvausTämän asetuksen tavoitteena on yhteisen viitekehyksen luominen Euroopan väestön demografisia tietoja koskevien tilastojen järjestelmällistä tuottamista varten siten, että jäsenvaltiot keräävät, kokoavat, käsittelevät ja toimittavat väestöä ja siihen liittyviä luonnollisia väestönmuutostapahtumia koskevat yhdenmukaistetut Euroopan tilastot.-  OikeusperustaEuroopan tilastojen oikeusperustana on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 338 artikla. Euroopan parlamentti ja neuvosto päättävät tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen unionin toiminnan kannalta tarpeellisten tilastojen tuottamisen edellyttämistä toimenpiteistä. Siinä asetetaan Euroopan tilastojen tuottamista koskevat vaatimukset sekä edellytetään puolueettomuuden, luotettavuuden, objektiivisuuden, tieteellisen riippumattomuuden, kustannustehokkuuden ja tilastosalaisuuden noudattamista. Tilastojen laatimisesta ei saa aiheutua kohtuutonta rasitetta taloudellisille toimijoille.-  ToissijaisuusperiaateToissijaisuusperiaatetta sovelletaan, koska asia, jota ehdotus koskee, ei kuulu Euroopan unionin yksinomaiseen toimivaltaan.Ehdotuksen tavoitteita ei voida saavuttaa riittävällä tavalla pelkästään jäsenvaltioiden toimin seuraavasta syystä:Kaikkien tilastotietojen kannalta kaksi keskeistä laatutekijää ovat yhtenäisyys ja vertailukelpoisuus. Koska väestötietoja ja luonnollisia väestönmuutostapahtumia koskevia tietoja käytetään tukena EU-lainsäädännön noudattamisessa, EU:n toimintalinjojen arvioinnissa ja/tai kansallisten toimintalinjojen tulosten vertailussa Euroopan tasolla, on selvästikin olennaisen tärkeää, että pohjatietojen on oltava Euroopan tasolla vertailukelpoisia. Jäsenvaltiot eivät voi saavuttaa tätä riittävän laajalti ilman selkeää Euroopan tasoista viitekehystä eli EU:n lainsäädäntöä, jossa vahvistetaan yhteiset tilastokäsitteet ja laatuvaatimukset. Sen vuoksi ehdotetaan, että väestön demografisia tietoja koskeva asetus hyväksytään. Ilman tällaisia EU:n yhteisen viitekehyksen mukaisesti kerättyjä ja koottuja tilastoja kansallisten demografisten tilastojärjestelmien merkitys ja teho pienentyisivät.Pelkkä jäsenvaltioiden toiminta vaikuttaisi kielteisesti jäsenvaltioiden etuihin seuraavista syistä:Ilman EU:n yhteistä viitekehystä, jossa käytetään yhteisiä käsitteitä ja määritelmiä, mahdollisuus käyttää laadukkaita demografisia tilastoja vaarantuisi tai jäisi kokonaan pois. Aiemmat kokemukset osoittavat, että epävirallinen yksimielisyys, johon ei liity sovittua selkeää ja valvottua viitekehystä, ei riitä takaamaan tilastotuotosta, joka laadultaan vastaa tulevaisuuden tarpeita.Ehdotuksen tavoitteet voidaan saavuttaa paremmin Euroopan unionin tasoisilla toimilla seuraavista syistä:Tämän ehdotuksen tavoite voidaan saavuttaa paremmin Euroopan unionin tasolla EU- säädöksen pohjalta, sillä vain komissio voi koordinoida tilastotietojen yhdenmukaistamista Euroopan unionin tasolla. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin huolehtia tietojen keruusta ja vertailukelpoisten demografisten tilastojen kokoamisesta käyttäen soveltuvimpia tietolähteitä ja menetelmiä tarvittavien tietojen saamiseksi. Euroopan unioni voi tämän vuoksi toteuttaa toimenpiteitä perussopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti.Ehdotuksella pyritään yhdenmukaistamaan käsitteitä, toiminnan piiriin kuuluvia aloja sekä edellytettävien tietojen piirteitä, kattavuutta, laatuperusteita, raportoinnin määräaikoja ja tuloksia, jotta saataisiin relevantteja, ajankohtaisia, vertailukelpoisia ja yhtenäisiä Euroopan tilastoja.Jäsenvaltiot kokoavat tiedot käyttäen omia kansallisia lähteitään ja käytänteitään, mutta niiden on varmistettava että toimitettavat tiedot ja metatiedot ovat vaaditun laatuisia ja että valitut tietolähteet ja menetelmät täyttävät yhteiset määritelmät. Jäsenvaltioiden on raportoitava, mitä tietolähteitä, määritelmiä ja estimointimenetelmiä ne ovat käyttäneet näiden velvoitteiden täyttämiseksi sekä ilmoitettava kaikista niihin liittyvistä muutoksista. Niiden on toimitettava Eurostatille kaikki tilastotietojen laadun arvioinnissa tarvittavat tiedot.Näin ollen ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen.-  SuhteellisuusperiaateEhdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavasta syystä:Asetuksessa säädetään vain sen tavoitteen saavuttamisen edellyttämistä vähimmäisvaatimuksista eikä siinä mennä pidemmälle kuin on tämän vuoksi tarpeen. Mahdollisuus valita tietolähteitä vapaasti kansallisten lakien ja periaatteiden mukaisesti ja käyttää estimointitekniikoita ja tilastomenetelmiä pitäisi vähentää vastaajien, kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten sekä kansalaisten taloudellista ja hallinnollista rasitetta.-  Sääntelytavan valintaEhdotettu säädöslaji: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus.Muut sääntelytavat eivät soveltuisi seuraavasta syystä:Soveltuvan sääntelytavan valinta riippuu lainsäädännön tavoitteesta. Euroopan tason tietotarpeiden vuoksi suuntauksena on käyttää Euroopan tilastoissa perussäädöksenä mieluummin asetusta kuin direktiiviä. Asetus on suositeltavampi, koska siinä sama säädös annetaan kaikkialla EU:ssa, eikä jäsenvaltioille jätetä mahdollisuutta soveltaa säännöksiä epätäydellisesti tai valikoidusti. Asetus on lisäksi suoraan sovellettavaa lainsäädäntöä, mikä tarkoittaa, ettei sitä tarvitse saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Sen sijaan direktiivit, joiden tavoitteena on yhdenmukaistaa kansallisia lakeja, sitovat jäsenvaltioita direktiivin tavoitteiden suhteen, mutta kansalliset viranomaiset voivat valita tavoitteiden saavuttamiseksi käyttämänsä muodon. Ne on lisäksi saatettava osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Asetuksen käyttäminen vastaa vuodesta 1997 muissa Euroopan tason tilastoalan säädöksissä omaksuttua linjaa.4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSETEhdotuksella ei ole vaikutuksia unionin talousarvioon.5. LISÄTIETOJA-  Lainsäädännön kumoaminenEhdotuksen hyväksymisestä ei seuraa, että aiempaa lainsäädäntöä kumotaan.-  Euroopan talousalueEhdotettu toimenpide koskee ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa alaa, minkä vuoksi se on ulotettava koskemaan Euroopan talousaluetta.2011/0440 (COD)EhdotusEUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUSEuroopan väestön demografisia tietoja koskevista tilastoista(ETAn kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 338 artiklan 1 kohdanottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä,sekä katsovat seuraavaa:1.  Euroopan unionin perustamissopimuksen 16 artiklan 4 kohdan mukaan määräenemmistö määritellään 1 päivästä marraskuuta 2014 alkaen jäsenvaltioiden väestömäärän perusteella.2.  Talous- ja raha-asioiden neuvosto (Ecofin-neuvosto) antaa säännöllisesti talouspoliittiselle komitealle tehtäväksi arvioida julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä ja laatua Eurostatin tuottamien väestöennusteiden perusteella.3.  Yhteisestä tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistöstä (NUTS) 26 päivänä toukokuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1059/2003[4] mukaisesti kaikissa jäsenvaltioiden komissiolle toimittamissa tilastoissa, jotka on jaoteltu alueellisten yksiköiden mukaan, on käytettävä NUTS-luokitusta. Sen vuoksi alueelliset yksiköt olisi alueellisten tilastojen vertailukelpoisuuden varmistamiseksi määriteltävä NUTS-luokitusta noudattaen.4.  Komissio antaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 175 artiklan nojalla Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle joka kolmas vuosi kertomuksen siitä, miten taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden toteuttamisessa on edistytty. Näiden kertomusten valmistelu ja demografisen kehityksen sekä mahdollisten demografisten haasteiden säännöllinen seuranta EU:n eri alueilla, mukaan lukien raja-alueet, suurkaupunkialueet, maaseutualueet, vuoristoalueet sekä saarialueet, edellyttää NUTS 3-aluetason vuosittaisia alueellisia tietoja. Koska väestön ikääntymisessä on suuria alueellisia eroja, Eurostatia pyydetään valmistelemaan säännöllisiä alueellisia ennusteita täydentämään Euroopan unionin NUTS-luokituksen 2-tason alueiden demografista kuvaa.5.  Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 159 artiklan mukaisesti komissio laatii vuosittain kertomuksen 151 artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden toteutumisesta, mukaan lukien unionin demografinen tilanne.6.  Komissio tukee tiedonannossaan ”Solidaarinen terveydenhuolto: terveyserojen vähentäminen EU:ssa”[5] iän, sukupuolen, sosioekonomisen aseman ja maantieteellisen ulottuvuuden mukaan jaoteltujen tietojen ja terveyttä koskevien indikaattorien lisäkehittelyä ja keräämistä.7.  EU:n kestävän kehityksen strategiassa, joka käynnistettiin Kööpenhaminassa vuonna 2001 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa ja uusittiin kesäkuussa 2006, pyritään nykyisten ja tulevien sukupolvien elämänlaadun jatkuvaan parantamiseen. Eurostatin joka toinen vuosi julkaistavassa seurantaraportissa edistymisestä annetaan objektiivinen tilastollinen kuva, joka perustuu EU:n kestävän kehityksen indikaattoreihin.8.  Vuosittaisia tilastollisia väestön demografisia tietoja käytetään laaja-alaisesti perustana eri toimintalinjojen tutkimuksessa ja määrittelyssä, erityisesti kansallisen ja alueellisen tason sosiaali- ja talousasioita käsiteltäessä. Väestötilastot ovat useilla eri toimintalinjoilla käytettävien indikaattorien tärkeä nimittäjä.9.  Demografiset väestötilastot ovat olennainen osa Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT) puitteissa tehtävää kokonaisväkiluvun arviointia.10.  Käytettävien tietojen pitäisi perustua samoihin käsitteisiin ja viitata samaan viiteajankohtaan tai -kauteen, jotta jäsenvaltioiden toimittamien tietojen laatu ja erityisesti vertailukelpoisuus voidaan taata ja jotta Euroopan unionin tasolla voidaan tehdä luotettavia katsauksia.11.  Väestön demografisten tietojen olisi oltava yhdenmukaisia niiden tietojen kanssa, jotka kerätään muuttoliikettä ja kansainvälistä suojelua koskevista yhteisön tilastoista sekä ulkomaisia työntekijöitä koskevien tilastojen laatimisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 311/76 kumoamisesta 11 päivänä heinäkuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 862/2007[6] nojalla ja väestö- ja asuntolaskennoista 9 päivänä heinäkuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 763/2008[7] nojalla.12.  Euroopan tilastoista 11 päivänä maaliskuuta 2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 223/2009[8] on luotu viitekehys Euroopan demografisille tilastoille. Siinä edellytetään erityisesti ammatillisen riippumattomuuden, puolueettomuuden, objektiivisuuden, luotettavuuden, tilastosalaisuuden ja kustannustehokkuuden periaatteiden noudattamista.13.  Kansallisten ja Euroopan tilastoviranomaisten olisi Euroopan tilastoja kehittäessään, tuottaessaan ja levittäessään otettava huomioon Euroopan tilastoja koskevissa käytännesäännöissä vahvistetut periaatteet sellaisina kuin Euroopan tilastojärjestelmää käsittelevä komitea on ne 28 päivänä syyskuuta 2011 tarkistanut ja saattanut ajan tasalle.14.  Tällä asetuksella varmistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan[9] 7 ja 8 artiklassa tarkoitettu oikeus yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamiseen ja henkilötietojen suojaan.15.  Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta, joka on yhteisen lainsäädännöllisen viitekehyksen luominen Euroopan demografisten tilastojen järjestelmälliselle tuottamiselle, vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin Euroopan tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.16.  Jotta voidaan varmistaa tämän asetuksen yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011[10] mukaisesti,OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:1 artiklaKohdeTällä asetuksella luodaan yhteinen viitekehys Euroopan väestöä ja väestöön liittyviä luonnollisia väestönmuutostapahtumia koskevien tilastojen kehittämiselle, tuottamiselle ja levittämiselle.2 artiklaMääritelmätTässä asetuksessa tarkoitetaan17.  ’kansallisella’ samaa kuin asetuksen (EY) N:o 763/2008 2 artiklan f alakohdassa, jossa alue määritellään asetuksen (EY) N:o 1059/2003 sen toisinnon mukaisesti, jota sovelletaan viiteajankohtana;18.  ’alueellisella’ samaa kuin asetuksen (EY) N:o 763/2008 2 artiklan g alakohdassa; Euroopan unionin ulkopuolisten maiden osalta sillä tarkoitetaan kyseisten maiden ja komission (Eurostat) välillä sovittuja tilastollisia alueita 1-, 2- tai 3-tasolla sen toisinnon mukaisesti, jota sovelletaan viiteajankohtana;19.  ’vakinaisesti asuvalla väestöllä’ kaikkia henkilöitä, joiden vakinainen asuinpaikka on jäsenvaltiossa kyseisenä viiteajankohtana;20.  ’vakinaisella asuinpaikalla’ samaa kuin asetuksen (EY) N:o 763/2008 2 artiklan d alakohdan ensimmäisessä kappaleessa; ainoastaan seuraavia henkilöitä on pidettävä kyseisen maantieteellisen alueen vakinaisina asukkaina:i henkilöt, jotka ovat asuneet vakinaisessa asuinpaikassaan yhtäjaksoisesti vähintään 12 kuukauden ajan ennen viiteajankohtaa; taiii henkilöt, jotka ovat saapuneet vakinaiseen asuinpaikkaansa viiteajankohtaa edeltävien 12 kuukauden aikana tarkoituksenaan pysyä siellä vähintään yhden vuoden ajan.Soveltaessaan ’vakinaisen asuinpaikan’ määritelmää jäsenvaltioiden on käsiteltävä erityistapauksia komission asetuksen (EY) N:o 1201/2009[11] liitteen mukaisesti;21.  ’elävänä syntymisellä’ lapsen syntymistä elävänä sikiöiästä riippumatta niin, että lapsi hengittää tai osoittaa muita elonmerkkejä, joita ovat esimerkiksi sydämen lyöminen, napanuoran sykkiminen tai tahdonalaisten lihasten selvä liikkuminen;22.  ’kuolemalla’ kaikkien elonmerkkien pysyvää katoamista elävänä syntymisen jälkeen;23.  ’luonnollisella väestönmuutostapahtumalla’ edellä e ja f alakohdassa tarkoitettuja syntymisiä ja kuolemia;24.  ’validoiduilla tiedoilla’ tietoja, jotka täyttävät joukon tiedon kokoamista koskevia laatukriteerejä, mukaan lukien kaikki julkaistavan tai jo julkaistun tiedon laatua koskevat tarkastukset.3 artiklaVäestöä ja väestönmuutostapahtumia koskevat tiedot25.  Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle (Eurostat) viiteajankohtana voimassa olevat 2 artiklan c ja d alakohdassa tarkoitetut väestötiedot. Jollei 2 artiklan d alakohdan i tai ii alakohdassa kuvattuja olosuhteita voida määrittää, jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle (Eurostatille) tiedot viiteajankohtana laillisessa tai rekisteröidyssä asuinpaikassaan oleskelevasta väestöstä; tällöin jäsenvaltioiden on ryhdyttävä oikeasuhteisiin toimenpiteisiin toimittaakseen tiedot, jotka vastaavat mahdollisimman tarkasti 2 artiklan c ja d alakohdassa tarkoitettua väestöä.26.  Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle (Eurostat) viiteajankohtana voimassa olevat luonnollisia väestönmuutostapahtumia koskevat tiedot, riippumatta väestönmuutostapahtuman tapahtumapaikasta. Jäsenvaltioiden on käytettävä samaa väestön määritelmää kuin 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen yhteydessä.27.  Jäsenvaltioiden on käytettävä samaa väestön määritelmää kaikilla 2 artiklan a ja b alakohdan mukaisesti määritellyillä kansallisilla ja alueellisilla tasoilla.28.  Edellä olevassa 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen jaotteluun liittyvät yhdenmukaiset edellytykset sekä tietojen toimittamisen tiheys, määräajat ja tarkistukset hyväksytään 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tarkastelumenettelyn mukaisesti.4 artiklaKokonaisväestö unionin erityistarkoituksia vartenJäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle (Eurostat) 2 artiklan c alakohdassa tarkoitetut viiteajankohtana voimassa olevat kokonaisväestöä kansallisella tasolla koskevat tiedot kahdeksan kuukauden kuluessa viitevuoden päättymisestä neuvoston määräenemmistöllä tapahtuvaa äänestystä varten. Tämän artiklan soveltamiseksi jäsenvaltioiden ei edellytetä toimittavan tietoja viiteajankohtana laillisessa tai rekisteröidyssä asuinpaikassaan oleskelevasta väestöstä.5 artiklaViiteajankohta29.  Väestötietoja koskeva viiteajankohta on 31 päivä joulukuuta keskiyöllä.30.  Luonnollisia väestönmuutostapahtumia koskeva viiteajankohta on se kalenterivuosi, jona väestönmuutostapahtuma tapahtui.31.  Ensimmäinen viiteajankohta, joka tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi otetaan huomioon, on vuosi 2013. Viimeinen viiteajankohta on vuosi 2027.6 artiklaTietojen ja metatietojen toimittaminenJäsenvaltioiden on toimitettava tässä asetuksessa säädetyt tiedot ja metatiedot komissiolle (Eurostat) komission (Eurostat) ilmoittaman tiedon- ja metatiedonsiirtostandardin mukaisesti. Jäsenvaltioiden on toimitettava nämä tiedot ja metatiedot keskitettyä tietojen vastaanottopistettä käyttäen tai niin, että komissio (Eurostat) voi hakea ne sähköisesti käyttöönsä.7 artiklaTietolähteetTietojen on perustuttava jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti valitsemiin tietolähteisiin. Tieteellisesti perusteltuja ja hyvin dokumentoituja tilastollisia estimointimenetelmiä on käytettävä tarvittaessa.8 artiklaLaatuvaatimukset32.  Jäsenvaltioiden on varmistettava toimitettavien tietojen laatu.33.  Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi toimitettaviin tietoihin sovelletaan asetuksen (EY) N:o 223/2009 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja laatukriteerejä.34.  Jäsenvaltioiden on raportoiva komissiolle (Eurostat) viitemetatiedoista Euro SDMX-metatietorakenteen mukaisesti, erityisesti ensimmäistä viitevuotta koskevista tietolähteistä, määritelmistä ja estimointimenetelmistä, ja jäsenvaltioiden on pidettävä komissio (Eurostat) ajan tasalla kaikista niihin tehdyistä muutoksista.35.  Jäsenvaltioiden on komission (Eurostat) pyynnöstä toimitettava sille kaikki tilastotietojen laadun arviointia varten tarvittavat tiedot.36.  Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän asetuksen 3 artiklassa edellytetyt väestötiedot ovat yhdenmukaiset asetuksen (EY) N:o 862/2007 3 artiklassa edellytettyjen tietojen kanssa.9 artiklaKomitea37.  Komissiota avustaa asetuksella (EY) N:o 223/2009 perustettu Euroopan tilastojärjestelmää käsittelevä komitea. Kyseinen komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.38.  Kun viitataan tähän kohtaan, sovelletaan asetuksen (EU) N:o 182/2011 5 artiklaa.10 artiklaVoimaantuloTämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä .Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.Tätä asetusta lakataan soveltamasta 31 päivänä joulukuuta 2027.Tehty […].Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolestaPuhemies Puheenjohtaja [1] EUVL L 344, 28.12.2007, s. 15.[2] EUVL L 199, 31.7.2007, s. 23.[3] EUVL L 218, 13.8.2008, s. 14.[4] EUVL L 154, 21.6.2003, s.1.[5] KOM(2009) 567.[6] EUVL L 199, 31.7.2007, s.23.[7] EUVL L 218, 13.8.2008, s.14.[8] EUVL L 87, 31.3.2009, s. 164.[9] EUVL C 303, 14.12.2007, s. 1.[10] EUVL L 55, 28.2.2011, s. 13.[11] EUVL L 329, 15.12.2009, s. 29.