				|

		52011PC0824

			Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS maahuolintapalveluista unionin lentoasemilla ja neuvoston direktiivin 96/67/EY kumoamisesta /* KOM/2011/0824 lopullinen - 2011/0397 (COD) */

			   	PERUSTELUT

1.
EHDOTUKSEN TAUSTA
1.1.
Yleistä taustaa – neuvoston direktiivi vuodelta
1996

Maahuolintapalvelut koostuvat kaikesta maassa
tapahtuvasta ilmailuun liittyvästä toimista, joita toteuttavat lentoasemilla
toimivat lentoyhtiöt, ja ne muodostavat ilmailuketjun keskeisen osan.
Maahuolintapalvelut kattavat seuraavat 11 palvelulajia:
(1)
maahuolinnan hallinto ja valvonta
(2)
matkustajapalvelu
(3)
matkatavaran käsittely
(4)
rahdin ja postin käsittely
(5)
asematasopalvelut
(6)
ilma-aluspalvelut
(7)
polttoaine- ja öljynhuolinta
(8)
ilma-alusten tekninen huolto
(9)
lentotoiminnan ja miehistön avustaminen
(10)
kenttäkuljetukset
(11)
ateriapalvelut.
Maahuolintapalveluiden tarjoaminen tehokkaalla
tavalla on tärkeää lentoasemille, lentoyhtiöille ja matkustajille ja olennaisen
tärkeää lentoasemien infrastruktuurin tehokkaan käytön ja ilmailujärjestelmän
suorituskyvyn kannalta yleisesti ottaen.
Arvioita maahuolintamarkkinoista: komission ja
sidosryhmien arvioiden mukaan maahuolinnan tulot (kaikki lajit mukaan lukien)
nousevat maailmanlaajuisesti 50 miljardiin euroon. Arvioiden mukaan ala
työllistää Euroopassa vähintään 60 000 henkeä.[1]
Maahuolintapalveluista lentoyhtiöille aiheutuvien kulujen osuus niiden
toimintakustannuksista on 5–12 prosenttia[2] .
Euroopan yhteisö hyväksyi vuonna 1996
neuvoston direktiivin 96/67/EY pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön
lentoasemilla. Direktiivi oli ensimmäinen askel maahuolinnan markkinoiden
avaamisessa ja markkinoille pääsyn yhdenmukaistamisessa.
Aikaisemmin maahuolintatoimista vastasivat
lentoasemien pitäjät tai lentoyhtiöt. Nykyään maahuolintapalveluja Euroopassa
tarjoavat yhä useammin alaan erikoistuneet yritykset. Direktiivissä tarkoitettu
pääsy maahuolinnan markkinoille perustuu seuraaviin periaatteisiin:
·
Omahuolinnan vapaus eli lentoyhtiöiden mahdollisuus
omahuolintaan jokaisella kaupallisella lentoasemalla huolimatta sen
liikennemäärästä. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin varata neljässä palvelulajissa
(matkatavaran käsittely, asematasopalvelut, polttoaine- ja öljynhuolinta sekä
postin käsittely) oikeuden omahuolintaan vähintään kahdelle lentoaseman
käyttäjälle lentokentillä, joiden vuosittainen liikennemäärä on yli kaksi
miljoonaa matkustajaa tai 50 000 tonnia rahtia.
·
Vapaus kolmannen osapuolen huolintaan eli
maahuolintapalvelujen tarjoajien mahdollisuus tarjota kolmansille osapuolille
palveluja lentokentillä, joiden vuosittainen liikennemäärä on yli kaksi
miljoonaa matkustajaa tai 50 000 tonnia rahtia. Edellä mainituissa
neljässä palvelulajissa, joihin voidaan soveltaa rajoituksia, jäsenvaltiot
voivat kuitenkin rajoittaa palveluntarjoajien lukumäärän vähintään kahteen
kunkin lajin osalta.

1.2.
Ehdotuksen perusteet

Komission toteuttamien direktiiviä koskevien
erinäisten arvioiden mukaan direktiivin avulla on saavutettu keskeiset toivotut
tavoitteet maahuolinnan markkinoiden vapauttamiseksi Euroopan unionissa
sijaitsevilla lentokentillä: palveluntarjoajien lukumäärä on kasvanut ja
maahuolintapalvelujen hinnat ovat yleisesti ottaen laskeneet. Lisäksi
palvelujen laatu on lentoyhtiöiden mukaan parantunut, kun kilpailijoiden määrä
on lisääntynyt.
Sen jälkeen, kun direktiivi hyväksyttiin
vuonna 1996, maahuolintapalvelujen reunaehdot ovat muuttuneet merkittävästi.
Lentoasemilla tarjottavien palvelujen, myös maahuolintapalvelujen, tehokkuuden
ja laadun merkitys kasvaa uudelleen lentoliikenteen ja kapasiteettirajoitusten
lisääntyessä nopeasti.
Yhtenäistä eurooppalaista ilmatilaa koskevassa
Euroopan unionin aloitteessa, jonka tavoitteena on eurooppalaisen lennonjohdon
infrastruktuurin uudistaminen ja tulevaisuuden kapasiteetti- ja turvallisuustarpeisiin
vastaaminen, tunnustetaan, että on tärkeää integroida lentoasemien kaltaiset
keskeiset infrastruktuurit kokonaisvaltaiseen järjestelmään, portilta portille
-näkökulmaan. Äskettäin laaditut tilastot osoittavat, että 70 prosenttia
viivästyksistä johtuu paluulennolle pääsyn viivästyksestä. Portilta portille
-näkökulman pyrkimyksenä on optimoida ja integroida lennon kaikki vaiheet
lentokentältä toiselle, myös maahuolintapalvelut, jotta parannettaisiin
viivästyksiin, kustannuksiin, ympäristövaikutuksiin ja turvallisuuteen
liittyviä toimia.
Lisäksi viime vuosikymmenen aikana
ilmailuliikennettä pahoin vahingoittaneet peräkkäiset kriisit osoittavat, että
toimia tarvitaan. Talouskriisi on ajanut sekä jäsenvaltiot että ilmailualan
tilanteeseen, jossa ne yrittävät minimoida kustannuksia. Terrori-iskujen vuoksi
turvallisuutta on lisättävä. Viimeisenä vaan ei vähäisimpänä vaikeat
sääolosuhteet osoittavat, että lentoasemien maassa toteutettavien
toimenpiteiden koordinointia on lisättävä.
Voimassa olevaa direktiiviä käsitelleet
neuvottelumme ja siitä tekemämme arvio (ks. lisätietoja jäljempänä) osoittavat,
että nykyinen säädös ei enää ole tarkoituksenmukainen. Havaittu ongelma on
kaksiosainen: (i) maahuolintapalvelujen tarjoaminen ei tapahdu riittävän
tehokkaasti markkinoillepääsyn esteiden ja markkinoiden laajenemisen vuoksi ja
(ii) maahuolintapalvelujen kokonaislaatu ei pysy muuttuvien tarpeiden
vauhdissa, kun tarkastellaan niiden luotettavuutta, kestävyyttä, turvallisuutta
ja ympäristöseikkoja.

1.3.
Ehdotuksen päämäärä

Vaikutustenarviointi ja sen yhteenveto, jotka
ovat tämän ehdotuksen liitteenä, muodostavat asetuksen antamisen yleiset
tavoitteet ja erityistavoitteet. Yleisenä tavoitteena on Euroopan unionissa
sijaitsevilla lentoasemilla käyttäjille (lentoyhtiöt) ja loppukäyttäjille
(matkustajat ja rahdinkuljettajat) tarjottavien maahuolintapalvelujen
tehokkuuden ja kokonaislaadun parantaminen.
Erityistavoitteiksi on asetettu:
(1)
sen varmistaminen, että lentoyhtiöillä on nykyistä
enemmän valintoja tehdä maahuolintaratkaisuja Euroopan unionin lentokentillä,
(2)
markkinoillepääsyä koskevien kansallisten
hallinnollisten ehtojen yhdenmukaistaminen ja selventäminen (hyväksynnät),
(3)
tasapuolisten toimintaedellytysten varmistaminen
lentoasemilla erilaisia sääntelyjärjestelmiä noudattavien maahuolintayritysten
välillä,
(4)
koordinoinnin lisääminen maahuolintapalvelujen
tarjoajien välillä lentoasemilla (lentoaseman pitäjät maassa tapahtuvan
toiminnan koordinoijina EU:n ilmailuverkossa osana portilta portille
-näkökulmaa),
(5)
henkilöstön koulutusta ja siirtoja koskevan
lainsäädäntökehyksen selventäminen.

1.4.
Voimassa olevat säännökset ehdotuksen alalla

Ehdotus koskee maahuolintapalveluja Euroopan
unionin lentoasemilla käsittelevää asetusta. Uuden asetuksen on määrä korvata
ja kumota voimassa oleva direktiivi 96/67/EY. Maahuolintapalveluja ei säännellä
suoraan missään muissa säännöksissä.

1.5.
Yhdenmukaisuus Euroopan unionin politiikan alojen
ja tavoitteiden kanssa

Aloite kuuluu Yhtenäisen
Euroopan liikennealueen kannalta välttämättömiin toimiin, jota on kuvailtu
komission valkoisessa kirjassa aiheesta Yhtenäistä Euroopan
liikennealuetta koskeva etenemissuunnitelma – Kohti kilpailukykyistä ja
resurssitehokasta liikennejärjestelmää. Se kuuluu myös
lentokenttäpakettiin, joka vahvistettiin strategiseksi aloitteeksi vuodeksi
2011 laaditussa komission työohjelmassa[3], jossa käsitellään sisämarkkinoiden kasvupotentiaalia.

2.
TULOKSET ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KUULEMISESTA JA
VAIKUTUSTENARVIOINNEISTA
2.1.
Asianomaisten osapuolten kuuleminen
2.1.1.
Kuulemismenetelmät, tärkeimmät kohderyhmät ja
vastaajien yleiskuva

Kirjallisen kuulemisen jälkeen
6. huhtikuuta 2006 pidetyssä kuulemistilaisuudessa komissio kuuli kaikkia
sidosryhmiä direktiivin tarkistamisen erilaisista mahdollisuuksista.
Komissio antoi 24. tammikuuta 2007 direktiivin
soveltamisesta kertomuksen [4], jossa vahvistettiin,
että direktiivin keskeiset tavoitteet oli saavutettu, mutta että vallalla oli
kielteisiä suuntauksia.
Komissio kuuli sidosryhmiä
maahuolintapalvelujen toimivuudesta Euroopan unionin lentoasemilla ja
direktiivin mahdollisista tarkistamisvaihtoehdoista marraskuun 2009 ja syyskuun
2010 välisenä aikana.
Alakohtaisen vuoropuhelun komiteaan
(siviili-ilmailu) kuuluvan maahuolintapalveluja käsittelevän työryhmän kokous
pidettiin 16. marraskuuta 2009. Kyseisen kokouksen seurauksena kolme neljästä keskeisestä
edustajasta hyväksyi yhteisen lausunnon[5], jossa vaadittiin
parannuksia nykyiseen tarjouskilpailujärjestelmään ja henkilöstösiirtoja
käsittelevää sosiaalilauseketta toiminnan osittaista tai täydellistä loppumista
koskevia tapauksia varten.

2.1.2.
Yhteenveto vastauksista

Yhteenveto kuulemisista ja yksittäisistä
näkemyksistä on saatavissa osoitteessa
http://ec.europa.eu/transport/air/consultations/2010_02_12_directive_96_67_ec_en.htm.

Kuulemistilaisuuksissa korostuvat
erityyppisten sidosryhmien eriävät intressit.
Lentoyhtiöt korostivat nykyistä
kilpailukykyisempien markkinoiden tarvetta. Lentoyhtiöt kertoivat olevansa
tyytyväisiä direktiivin voimaantulon seurauksena yleisesti kasvaneeseen
maahuolintapalvelujen tarjoajien määrään, mutta tähdensivät, ettei suuntausta
ole havaittavissa kaikkialla Euroopassa.
Alalla, jolla työllisyyden vakaus on kärsinyt,
maahuolinnan työntekijät perustelivat tarvetta puuttua sosiaalisiin huoliin
(erityisesti henkilöstösiirtoihin) ja olivat huolissaan kilpailun liiallisesta
lisääntymisestä, mikä saattaa vaikuttaa työskentelyolosuhteisiin.
Lentoasemien
pitäjät vaativat lentoasemien koordinoinnin parantamista ja esittivät toiveen,
että heidät tunnustettaisiin selkeästi maassa tapahtuvan toiminnan
koordinoijiksi. Eräät lentoaseman pitäjät vastustivat markkinoiden avaamista
enempää pääasiassa sen vuoksi, että he katsoivat sen vaikuttavan kielteisesti
lentoasemien laatuun ja lisäävän heidän kustannuksiaan.
Riippumattomat huolitsijat painottivat
nykyistä tasapuolisemman kilpailun tarvetta eri maahuolintapalvelujen
tarjoajien välillä. He kannattivat erityisesti nykyistä tiukempia vaatimuksia
lentoaseman pitäjien ja lentoyhtiöiden suorittamiin maahuolintatoimiin.
Lähes kaikki sidosryhmät vaativat palvelujen
laadun parantamista.

2.2.
Asiantuntijatiedon kokoaminen ja käyttö

Komission suorittaa jatkuvaa
maahuolintapalveluja koskevan direktiivin soveltamisen valvontaa, ja sen
yhteydessä on tehty monia ulkoisia tutkimuksia, joiden tulokset ovat saatavissa
komission verkkosivustolla. Erityisesti Euroopan parlamentin 11. lokakuuta
2007 antamassa päätöslauselmassa [6] esitetyn pyynnön
mukaisesti komissio toteutti laaja-alaisen tutkimuksen vuosina 2008–2009 [7]
direktiivin täytäntöönpanosta ja vaikutuksesta ja keskittyi tutkimuksessa
työllisyyteen ja turvallisuuteen. Komissio toteutti vuonna 2010 lisätutkimuksen
direktiivin mahdollisesta tarkistamisesta.[8]

2.3.
Vaikutusten arviointi

Vaikutustenarvioinnissa tarjotaan yhteenveto
huomioon otetuista eri vaihtoehdoista. Neljä ehdotuspakettia (sen vaihtoehdon
lisäksi, että voimassa oleva lainsäädäntö säilytettäisiin) otettiin huomioon
arvioitaessa, miten direktiiviä 96/67/EY voitaisiin tarkistaa.
Ehdotuspaketissa PP1 järjestelmää
parannettaisiin direktiivin vähäisillä muutoksilla ja tarjoamalla ohjausta
mahdollisuuksien mukaan. Se käsittää markkinoiden täydellisen avaamisen
omahuolinnalle, ohjeita hyväksymisvaatimuksista, nykyistä selkeämmät määritelmät
ja yksityiskohtaisemmat vaatimukset kirjanpidon eriyttämisessä, keskitetyn
infrastruktuurin, alihankinnan ja käyttäjien komitean (AUC)[9].
Lentoasemilla tapahtuvan koordinoinnin osalta paketti sisältää ohjeita
alihankinnasta ja yhdenmukaistetut tarjouskilpailuperusteet. Paketin avulla
varmistetaan myös vähimmäiskoulutus ja työntekijöiden edustajien kuuleminen
tarjouskilpailujen yhteydessä.
Ehdotuspaketissa PP2 pyritään parantamaan
nykyistä järjestelmää kunnianhimoisempien toimenpiteiden avulla. Siinä avataan
omahuolinnan markkinat kokonaan ja lisätään kolmansille osapuolille
maahuolintapalveluja tarjoavien toimijoiden rajoitettua vähimmäislukumäärää
kolmeen palveluntarjoajaan suurilla lentoasemilla. Muihin toimenpiteisiin
kuuluvat lupien molemminpuolinen tunnustaminen ja yhdenmukaistetut
tarjouskilpailuperusteet, keskitetyn infrastruktuurin nykyistä parempi
hallinnointi, lentoaseman pitäjien oikeudellinen erottelu ja tarjouskilpailujen
pidempi kesto. Paketti sisältää uusia alihankintaan liittyviä vaatimuksia,
määritelmän lentoaseman pitäjien roolista yleisissä toiminnoissa (ja
mahdollisia minimivaatimuksia) sekä suorituskykyä koskevia
raportointivelvoitteita. Pakettiin kuuluu myös vähimmäiskoulutus, ja siinä
annetaan jäsenvaltioille lupa panna täytäntöön henkilöstösiirtoja samojen
ehtojen mukaisesti niiden palvelujen osalta, joihin pääsy on rajoitettu.
Ehdotuspaketti PP2' on lähes samanlainen kuin
PP2, mutta se sisältää erilaisia toimenpiteitä havaittuja, vähemmän
kiistanalaisia ongelma-alueita varten. Ero on siinä, että hyväksyntä tapahtuu
Euroopan unionin tasolla ja vähimmäislaatuvaatimukset määritetään Euroopan
unionin tasolla.
Ehdotuspaketissa PP3 pyritään parantamaan
nykyistä järjestelmää hyvin intensiivisillä toimenpiteillä, joiden avulla
yhdenmukaistetaan kokonaan maahuolinnan markkinoiden sääntelykehys: tällöin
avataan maahuolinnan markkinat kokonaisvaltaisesti ja mahdollistetaan
yhtenäinen markkinoillepääsy keskitetyn infrastruktuurin nykyistä paremman
hallinnoinnin kautta, otetaan käyttöön unionin tason hyväksyntä ja poistetaan
lentoaseman pitäjien oikeus tarjota maahuolintapalveluja lentoasemallaan.
Lentoaseman toiminnan koordinoinnin osalta siihen on sisällytetty alihankintaan
liittyviä vaatimuksia, määritelmä lentoaseman pitäjien roolista yleisissä
toiminnoissa (ja mahdollisia minimivaatimuksia) sekä suorituskykyä koskevia
raportointivelvoitteita. Paketissa on säännöksiä henkilöstön
kokonaisvaltaisesta siirrosta tarjousmenettelyjen ja keskeisen henkilöstön
irtisanomisen yhteydessä.
Vaikutustenarviointilautakunnan suositukset
otettiin huomioon, ja keskeiset muutokset koskevat tarvetta määrittää ongelmat
selkeämmin, sosiaaliturvasäännösten selkeyttämistä työntekijöiden siirron
tapauksessa, monenlaisten toteuttamiskelpoisten toimintavaihtoehtojen käyttöönottoa
ja toimintavaihtoehtojen tehostettua vertailua.
Ainoastaan ehdotuspaketti PP2 on kaikilta osin
vaikutustenarvioinnissa esitettyjen tavoitteiden mukainen. On varmistettava
sosiaalisten ja taloudellisten vaikutusten sopiva tasapaino. Kyseinen ehdotuspaketti
muodostaa perustan tälle ehdotukselle.

3.
EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT
3.1.
Ehdotuksen yhteenveto

Omahuolinnan markkinoiden täydellinen
avaaminen ja palveluntarjoajien vähimmäislukumäärän nostaminen kolmeen suurilla
lentoasemilla
Direktiivin 96/67/EY nojalla jäsenvaltiot
voivat rajoittaa omahuolintaa harjoittavien tai kolmansille osapuolille
huolintaa tarjoavien palveluntarjoajien määrää vähintään kahteen neljässä
palvelulajissa. Tämän seurauksena joillakin lentoasemilla lentoyhtiöt voivat
valita vain kahden palveluntarjoajan välillä kussakin kyseisessä
palvelulajissa, eikä niillä aina ole lupaa omahuolinnan harjoittamiseen.
Kullakin lentoaseman käyttäjällä pitäisi olla
lupa harjoittaa omahuolintaa. Lisäksi maahuolintaa tarjoavien luvan saaneiden
kolmannen osapuolen palveluntarjoajia olisi oltava vähintään kolme suurilla
lentoasemilla, joiden vuosittainen liikennemäärä on vähintään viisi miljoonaa
matkustajaa tai 100 000 tonnia rahtia.
Lupien
vastavuoroinen hyväksyminen yhdenmukaistettuine vaatimuksineen
Kolme neljästä
jäsenvaltiosta käyttää lupajärjestelmää, jonka taustalla on lukuisia erilaisia
hallinnollisia vaatimuksia, joita maahuolintapalvelujen tarjoajien tai
omahuolintaa harjoittavien lentoaseman käyttäjien on noudatettava Euroopan
unionissa. Kansallisten lupien vastavuoroinen hyväksyminen yhdenmukaistettuine
vaatimuksineen tulee vähentämään toimijoiden hallinnollisia kustannuksia ja
markkinoillepääsyn esteitä
Keskitettyjen
infrastruktuurien nykyistä parempi hallinnointi[10]
Keskitetyt infrastruktuurit
ovat välttämättömiä maahuolintapalvelujen suorittamisen kannalta. Selkeän
lainsäädäntökehyksen puuttuessa saattaa maahuolinnan markkinoilla esiintyä
kilpailun vääristymistä. Ehdotus sisältää selkeän oikeudellisen kehyksen
keskitetyn infrastruktuurin ja sellaisten maksujen määrittämiseksi, joita
maahuolintapalvelujen tarjoajilta ja omahuolintaa harjoittavilta lentoyhtiöiltä
peritään keskitetyn infrastruktuurin käytöstä.
Lentoasemien ja
niiden maahuolintatoiminnan oikeudellinen erottelu
Jos lentoasema itse on
maahuolintapalvelujen tarjoaja, on varmistettava, että lentoaseman tarjoamat
maahuolintapalvelut eivät aiheettomasti hyödy lentoaseman hallinnointitoimista.
Nykyistä järjestelmää,
jossa maahuolintaa harjoittavien lentoasemien tilit eritellään, on hyvin vaikea
valvoa ja sitä pidetään riittämättömänä tasapuolisen kilpailun varmistamisen
kannalta. Ehdotuksessa vaaditaan lentoasemia pitämään maahuolintatoimintansa
lentoaseman hallinnointitoiminnasta erillään olevana oikeushenkilönä.
Tarjousmenettelyn
parantaminen
Rajoitettujen
maahuolintapalvelujen tarjoajille myönnettävää nykyistä seitsemän vuoden
enimmäisaikaa pidetään riittämättömänä erityisesti maalaitteistokustannusten
poistojen tekemisen kannalta. Ehdotuksessa säädetään ajan pidentämisestä enintään
10 vuoteen.
Ehdotus sisältää muita
vaatimuksia rajoitettujen palvelujen tarjoajia koskevan valintamenettelyn
yksityiskohdista, jotta varmistettaisiin säädöksen yhtenäinen soveltaminen ja
se, että valitut yritykset soveltuvat todellakin parhaiten maahuolintapalvelujen
tarjoajiksi.
Rajoitettujen
maahuolintapalvelujen tarjoajien valintaprosessissa on kuultava käyttäjien
komiteaa (AUC). Ehdotus sisältää säännöksiä käyttäjien komiteaan sovellettavia
menettelysääntöjä varten, jotta vältettäisiin niitä lentoyhtiöitä koskevat
eturistiriidat, jotka tarjoavat myös maahuolintapalveluja.
Selkeytetyt
alihankintasäännöt
Vaikka alihankinta
lisää maahuolintapalvelujen tarjoajien toisinaan tarvitsemaa joustoa,
alihankinta ja moniportainen alihankintaketju saattavat myös johtaa
kapasiteettirajoituksiin, ja tällä voi olla kielteisiä vaikutuksia
turvallisuuteen.
Tästä syystä ehdotus
sisältää selvät alihankintasäännöt, joiden mukaan maahuolintapalvelujen
tarjoajat saavat harjoittaa alihankintaa, mutta alihankinnan on rajoituttava
lentoasemiin ja omahuolintaa harjoittaviin lentoyhtiöihin ylivoimaisen esteen
sattuessa, ja moniportaisen alihankintaketjun käyttö on kiellettyä.
Lentoaseman pitäjän
rooli maassa tarjottavien palvelujen koordinoinnissa
Viime vuoden ankarista
sääolosuhteista johtunut lentoliikenteen kriisi korostaa tarvetta lisätä maassa
toteutettavien toimenpiteiden koordinointia. Eräillä lentokentillä havaittiin
todella vähäistä kriisinsietokykyä myös tilanteissa, joissa oli kyse maahuolintapalvelujen
tarjoamisesta. Yhden lentoaseman ongelmilla on voimakas seurannaisvaikutus koko
verkkoon, mistä syystä on entistäkin tärkeämpää parantaa kriisitilanteiden
sietokykyä.
Lentoaseman pitäjän
tulisi olla vastuussa lentoasemansa maahuolintatoiminnan asianmukaisesta
koordinoinnista. Lisäksi Euroopan lentoliikenneverkon kannalta erityisen
tärkeiden suurien lentoasemien pitäjien on varmistettava, että kyseisiä toimia
koordinoidaan yhteistyössä toteutettavan lentoaseman päätöksenteon
(Collabolative Decision Making, CDM) ja soveltuvan valmiussuunnitelman avulla.
Lentoaseman pitäjien
vastuu maahuolintatoimien vähimmäislaatuvaatimuksista, jotka on määritettävä
delegoidussa säädöksessä
Yhden
maahuolintapalvelujen tarjoajan heikko laatu voi häiritä lentoaseman
järjestelmää koko lentoliikenteen kaikkien sidosryhmien kustannuksella.
Sidosryhmät ilmoittivat, että nykyisen direktiivin heikkouksiin kuuluu
lentoasemien maahuolintapalvelujen tarjoajien yleisten
vähimmäislaatuvaatimusten puuttuminen.
Ehdotuksessa säädetään
maahuolintapalvelujen vähimmäislaatuvaatimusten asettamisesta, ja kaikkien
maahuolintapalvelujen tarjoajien ja omahuolintaa harjoittavien lentoaseman
käyttäjien on noudatettava kyseisiä laatuvaatimuksia.
Maahuolintapalvelujen
suorittamista koskevat raportointivelvoitteet, jotka on määritettävä
delegoidussa säädöksessä
Maahuolintapalvelujen
suorittamista koskevien riittävien, riippumattomien ja keskitettyjen tietojen
avulla voidaan yksilöidä alan tulevia toimenpiteitä. Maahuolintapalvelujen
toimittajia ja omahuolintaa harjoittavia lentoaseman käyttäjiä olisi vaadittava
laatimaan raportteja maahuolintapalvelujensa suorittamisesta.
Henkilöstön
pakollinen vähimmäiskoulutus
Henkilöstön jatkuvalla
kehittämisellä ja koulutuksella on voimakas vaikutus palvelujen laatuun
työvoimavaltaisilla aloilla, kuten maahuolinnassa. Sen sijaan heikosti
koulutettu henkilöstö lisää palvelujen huonon laadun riskiä ja saattaa
heikentää maahuolintapalvelujen turvallisuutta. Ehdotuksella otetaan käyttöön
kaikkia maahuolintapalvelujen tarjoajia ja omahuolintaa harjoittavia
lentoyhtiöitä koskevat koulutuksen vähimmäisvaatimukset, jotta varmistettaisiin
toimien turvallisuus ja luotaisiin toimijoille tasapuoliset
toimintaedellytykset.
Jäsenvaltioiden
mahdollisuus asettaa vaatimus siirtää palvelukseen henkilöstöä samoilla
ehdoilla tarjouskilpailun yhteydessä
Euroopan unionin tuomioistuimen
oikeuskäytännön [11] mukaan tällä hetkellä on
epäselvää, mihin toimenpiteisiin jäsenvaltioilla on lupa ryhtyä silloin, kun
rajoitettujen palvelujen tarjoamiseen oikeutettu maahuolintapalveluntarjoaja
muuttuu.
Henkilöstön vaihtuvuus on suurta
maahuolinnassa, ja tämä näyttäisi osaksi johtuvan direktiivistä. Rajoitettujen
palvelujen tarjoamiseen tarjousmenettelyssä valituilla toimijoilla on lupa
toimia ainoastaan tietyn määräajan. Tästä syystä tarjousmenettely näyttäisi
lisäävän henkilöstön vaihtuvuutta. Henkilöstön vaihtuvuudella voi olla
kielteinen vaikutus maahuolintapalvelujen laatuun. Tästä syystä on aiheellista
selventää henkilöstön siirtymistä toisen palvelukseen koskevia sääntöjä
yritysten luovutuksesta annetun direktiivin 2001/23/EY soveltamisen lisäksi ja
mahdollistaa se, että jäsenvaltiot voivat varmistaa hyväksyttävät
työskentelyolosuhteet.

3.2.
Oikeusperusta

Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen 100 artiklaan.

3.3.
Toissijaisuusperiaate

Toissijaisuusperiaatetta sovelletaan siltä
osin kuin asia, jota ehdotus koskee, ei kuulu Euroopan unionin yksinomaiseen
toimivaltaan.
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla
saavuttaa ehdotuksessa esitettyjä tavoitteita, koska lentoyhtiöt toimivat
ilmailun yhtenäismarkkinoilla ja myös maahuolintapalvelut toimivat
eurooppalaisilla tai kansainvälisillä markkinoilla. Maahuolintapalveluihin ei
voida puuttua alemman tason säädöksillä. Jäsenvaltion yksilölliset toimet
voisivat mahdollisesti vahingoittaa sisämarkkinoiden toimintaa.
Euroopan unionin toimilla voidaankin paremmin
saavuttaa ehdotuksen tavoitteet. Maahuolintapalvelujen eurooppalaiset säännöt
ovat välttämätön lisä Euroopan unionin lainsäädäntöön, jolla vahvistetaan ilmailun
sisämarkkinoita, sillä maahuolintapalvelujen tarjoamisen oikeudenmukainen,
avoin ja syrjimätön järjestelmä on olennaisen tärkeä, jotta voitaisiin saada
tehokkaita ja korkealaatuisia maahuolintapalveluja, jotka muodostavat
ilmailuketjun avaintoiminnon.
Näin ollen ehdotus on toissijaisuusperiaatteen
mukainen.

3.4.
Suhteellisuusperiaate

Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen.
Taloudellisille toimijoille ja kansallisille viranomaisille aiheutuvat
lisätaakat rajoittuvat niihin, jotka ovat välttämättömiä maahuolintapalvelujen
tehokkuuden ja kokonaislaadun parantamiseksi. Vaikka ehdotuksen seurauksena
keskitettyjen infrastruktuurien hallinnoinnin parantamisesta, lentoasemien
oikeudellisesta erottelusta ja raportointivelvoitteista aiheutuu huomattavia
kustannuksia, niiden vastapainoksi odotetaan merkittäviä taloudellisia ja
laadullisia etuja.

3.5.
Sääntelytavan valinta

Sääntelyvälineeksi ehdotetaan asetusta. Muut
säädöslajit eivät tule kyseeseen. Vuonna 1996 valitulla sääntelyvälineellä,
direktiivillä, tarjottu jousto ei enää ole asianmukaista, kun otetaan huomioon
yhdenmukaistettujen vähimmäisvaatimusten uusi tarve lentoasemilla portilta
portille -näkökulman käyttöön ottamiseksi ja markkinoillepääsyn ehtojen
yhdenmukaistamiseksi edelleen, jotta varmistettaisiin nykyistä
oikeudenmukaisempi kilpailu maahuolinnan markkinoilla.
Sääntelyvälineen
on oltava yleisesti sovellettavissa.
Asetuksen avulla pystytään korjaamaan havaittu
ongelma; sen myötä voidaan yhdenmukaistaa maahuolinnan markkinat Euroopan
unionissa. Suurin osa nykyisen lainsäädännön yhteydessä todetuista vaikutuksista
liittyy toisistaan poikkeavaan täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa.
Tästä syystä asianmukaisin oikeudellinen
väline on asetus, koska vaihtoehtoiset välineet eivät olisi riittäviä
ehdotettujen tavoitteiden saavuttamiseen.

4.
VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON

Ehdotuksella ei ole vaikutuksia Euroopan
unionin talousarvioon.

5.
VALINNAISET KOHDAT
5.1.
Voimassa olevan lainsäädännön kumoaminen

Ehdotuksen hyväksymisen seurauksena kumotaan
pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla 15 päivänä lokakuuta
1996 annettu voimassa oleva neuvoston direktiivi 96/67/EY.

5.2.
Euroopan talousalue

Ehdotettu säädös koskee ETA-sopimuksen
soveltamisalaan kuuluvaa alaa, minkä vuoksi se olisi ulotettava koskemaan
Euroopan talousaluetta.
2011/0397 (COD)
Ehdotus
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS
maahuolintapalveluista unionin lentoasemilla
ja neuvoston direktiivin 96/67/EY kumoamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN PARLAMENTTI ja EUROOPAN
UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan 2 kohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission
ehdotuksen,
sen jälkeen, kun esitys
lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille
parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja
sosiaalikomitean lausunnon[12],
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[13],
noudattavat tavallista
lainsäätämisjärjestystä,
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla
15 päivänä lokakuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/67/EY[14]
säädetään maahuolinnan markkinoiden asteittaisesta avaamisesta.
(2)
Lentoasemat ja maahuolintapalvelut ovat
välttämättömiä ilmailuliikenteen asianmukaisen toiminnan kannalta, ja ne
muodostavat ilmailuketjun keskeiset toiminnot. Maahuolintapalvelut kattavat
kaikki maassa tapahtuvat ilmailuun liittyvät toimet, joita lentoyhtiöt
lentoasemilla suorittavat.
(3)
Ilmailualan huippukokouksessa Bruggessä lokakuussa
2010 hyväksytyssä julistuksessa todettiin, että unionin sääntöjä on
uudistettava kilpailukyvyn parantamiseksi kaikilla ilmailuliikenteen ketjun
osa-alueilla (kuten lentoasemat, lentoliikenteen harjoittajat ja muut
palveluntarjoajat).
(4)
Valkoisessa kirjassa aiheesta ”Yhtenäistä Euroopan
liikennealuetta koskeva etenemissuunnitelma – Kohti kilpailukykyistä ja
resurssitehokasta liikennejärjestelmää”[15] myönnetään, että
markkinoille pääsyn parantaminen ja laadukkaiden palvelujen tarjoaminen
lentoasemilla on erittäin tärkeää kansalaisten elämänlaadun kannalta ja että ne
muodostavat olennaiset toimet yhtenäisen eurooppalaisen liikennealueen
saavuttamisessa.
(5)
Maahuolinnan markkinoiden asteittainen avaaminen ja
maahuolintapalvelujen tarjoamisen yhdenmukaistettujen vaatimusten käyttöönotto
todennäköisesti parantavat tehokkuutta ja maahuolintapalvelujen kokonaislaatua
sekä lentoasemien että matkustajien ja rahdinkuljettajien kannalta. Tämän
pitäisi parantaa lentoasemien toiminnan kokonaislaatua.
(6)
Direktiivi 96/67/EY olisi korvattava asetuksella,
kun otetaan huomioon yhdenmukaistettujen minimistandardien uusi tarve
lentoasemilla portilta portille -näkökulman käyttöön ottamiseksi toteutettaessa
yhtenäistä eurooppalaista ilmatilaa ja yhdenmukaistamisen lisätarve
maahuolinnan markkinoiden asteittaisen avaamisen etujen hyödyntämiseksi
kaikilta osin maahuolintapalvelujen laadun ja tehokkuuden lisäämisen kannalta.
(7)
Vapaa pääsy maahuolinnan markkinoille on
yhdenmukaista unionin lentoasemien tehokkaan toiminnan kanssa, jos käyttöön
otetaan asiaan liittyviä suojatoimia. Vapaa pääsy maahuolinnan markkinoille olisi
toteutettava asteittain ja alan vaatimuksiin mukautetulla tavalla.
(8)
Direktiivin 96/67/EY nojalla tapahtuneen
asteittaisen avautumisen myötä on jo saatu myönteisiä tuloksia tehokkuuden ja
laadun parantumisena. Sen vuoksi on aiheellista avata markkinoita asteittain
edelleen.
(9)
Kunkin lentoaseman käyttäjän olisi voitava
harjoittaa omahuolintaa. Tämän ohella on säilytettävä omahuolinnan selkeä ja
rajoittava määritelmä, jotta vältettäisiin väärinkäyttöä ja jotta kolmannen
osapuolen huolinnan markkinoihin ei kohdistuisi kielteisiä vaikutuksia.
(10)
Joidenkin maahuolintapalvelulajien kohdalla
markkinoille pääsyssä saattaa ilmetä turvallisuuteen, kapasiteettiin ja
käytettävissä olevaan tilaan liittyviä rajoitteita. Tästä syystä on voitava
rajoittaa näiden palvelujen tarjoajien määrää.
(11)
Joissakin tapauksissa turvallisuutta, kapasiteettia
ja käytettävissä olevaa tilaa koskevat rajoitteet saattavat olla sellaisia,
että ne voivat oikeuttaa rajoittamaan edelleen markkinoille pääsyä tai
omahuolinnan harjoittamista, mikäli nämä rajoitukset ovat asiaankuuluvia,
puolueettomia, avoimia ja syrjimättömiä. Kyseisissä tapauksissa jäsenvaltioilla
on oltava oikeus pyytää poikkeuksia tämän asetuksen säännösten soveltamiseen.
(12)
Tällaisilla poikkeuksilla olisi pyrittävä siihen,
että lentoaseman viranomaiset voivat niiden avulla poistaa nämä rajoitteet tai
ainakin lieventää niitä. Komission on hyväksyttävä kyseiset poikkeukset.
(13)
Jos palvelujen tarjoajien määrä on rajoitettu,
todellisen ja oikeudenmukaisen kilpailun ylläpitäminen edellyttää, että
palvelujen tarjoajat valitaan avointa ja syrjimätöntä tarjousmenettelyä
noudattaen. Kyseisen menettelyn yksityiskohtia on täsmennettävä.
(14)
Lentoaseman käyttäjiä on syytä kuulla
maahuolintapalvelujen tarjoajien valinnassa, koska palvelujen laatu ja hinta
koskevat ensisijaisesti heitä.
(15)
Tämän vuoksi on tärkeää järjestää lentoaseman
käyttäjien edustus ja kuulla heitä erityisesti maahuolintapalvelujen tarjoajien
valinnan yhteydessä.
(16)
Lentoaseman maahuolintapalvelujen tarjoajien
valinnan yhteydessä olisi tietyissä tilanteissa ja erityisolosuhteissa voitava
ulottaa julkisen palvelun velvoite kyseisen jäsenvaltion samalla
maantieteellisellä alueella sijaitseviin muihin lentoasemiin.
(17)
On epäselvää, voivatko jäsenvaltiot vaatia
rajoitettujen palvelujen palveluntarjoajan muuttuessa uutta palveluntarjoajaa
ottamaan palvelukseensa entisen toimijan henkilöstöä. Henkilöstön
vaihtuvuudella voi olla kielteinen vaikutus maahuolintapalvelujen laatuun.
Tästä syystä on aiheellista selventää henkilöstön siirtymistä toisen
palvelukseen koskevia sääntöjä yritysten luovutuksesta annetun direktiivin
2001/23/EY soveltamisen lisäksi, jotta jäsenvaltiot voivat varmistaa
hyväksyttävät työskentelyolosuhteet.
(18)
Maahuolintapalvelujen tarjoaminen on tehtävä
luvanvaraiseksi, jotta lentoasemat voivat varmistaa niiden asianmukaiset ja
sujuvat toiminnot ja taata lentokenttäalueen turvallisuuden sekä suojella
ympäristöä ja valvoa voimassa olevan sosiaalilainsäädännön ja sääntöjen
noudattamista. Koska suurimmassa osassa jäsenvaltioita maahuolintapalvelujen
tarjoaminen on tällä hetkellä luvanvaraista, mutta lupajärjestelmät poikkeavat
toisistaan suuresti, käyttöön olisi otettava yhdenmukainen menettely.
(19)
Hyväksynnän myöntäminen edellyttää
vähimmäisvaatimusten täyttämistä, jotta voidaan varmistaa, että kaikki
palveluntarjoajat ja omahuolintaa harjoittavat lentoaseman käyttäjät ovat
riittävän vakavaraisia ja hyvämaineisia, että niillä on riittävä vakuutussuoja
ja asianmukaiset tiedot maahuolinnasta ja lentoasemaympäristöstä ja jotta
voidaan muodostaa tasapuoliset toimintaedellytykset.
(20)
Lentoaseman keskitettyjen infrastruktuurien avoin
käyttöoikeus ja selkeä oikeudellinen kehys keskitettyjen infrastruktuurien
määrittämiseksi ovat olennaisen tärkeitä tehokkaiden maahuolintapalvelujen
tarjoamisen kannalta. Keskitettyjen infrastruktuurien käytöstä olisi kuitenkin
voitava periä maksu.
(21)
Maksujen on oltava syrjimättömiä ja ne olisi
laskettava avoimesti. Maksut eivät saa ylittää keskitettyjen infrastruktuurin
tarjoamiskulujen kattamisesta aiheutuvia välttämättömiä kustannuksia, joihin
sisältyy kohtuullinen tuotto.
(22)
Lentoaseman pitäjän ja/tai lentoaseman
keskitettyjen infrastruktuurien muun hallinnointielimen olisi säännöllisesti
kuultava lentoaseman käyttäjiä infrastruktuurien määritelmästä ja maksujen
tasosta.
(23)
Lentoaseman pitäjä voi myös itse järjestää
maahuolintapalveluja. Koska lentoaseman pitäjä voi päätöksillään
samanaikaisesti vaikuttaa huomattavalla tavalla maahuolintapalvelujen
tarjoajien väliseen kilpailuun, lentoasemia olisi vaadittava pitämään
maahuolintapalvelunsa infrastruktuurin hallinnoinnista erillään olevana
oikeushenkilönä.
(24)
Lentoaseman pitäjän olisi oltava vastuussa
lentoaseman maahuolintatoimien koordinoinnista, jotta lentoasemat voivat hoitaa
infrastruktuurien hallintaa koskevan tehtävänsä, taata lentokenttäalueen
turvallisuuden ja varmistaa maahuolintapalvelujen sietokyvyn myös
kriisitilanteissa. Maahuolintatoimien vahvistetun optimoinnin valossa
lentoaseman pitäjän olisi laadittava Eurocontrolin alaisuudessa toimivalle
suorituskyvyn tarkastuselimelle kertomus lentoaseman maahuolintapalvelujen
koordinoinnista.
(25)
Lentoaseman pitäjällä, viranomaisella tai muulla
lentoasemaa valvovalla elimellä olisi myös oltava toimivaltuudet määrätä
lentoaseman infrastruktuurin asianmukaisen toiminnan kannalta välttämättömiä
sääntöjä.
(26)
On määritettävä pakolliset
vähimmäislaatuvaatimukset, jotka maahuolintapalvelujen tarjoajien ja
omahuolintaa harjoittavien lentoaseman käyttäjien on täytettävä, jotta
varmistettaisiin palvelujen kokonaislaatu ja muodostettaisiin
palveluntarjoajille tasapuoliset toimintaedellytykset.
(27)
Maahuolintapalvelujen tarjoajien ja omahuolintaa
harjoittavien lentoaseman käyttäjien olisi laadittava komissiolle kertomus
suorituskyvystään, kun tavoitteena on koko ilmailuketjun suorituskyvyn
lisääminen ja portilta portille -näkökulman täytäntöönpano.
(28)
Henkilöstön jatkuvalla kehittämisellä ja
koulutuksella on voimakas vaikutus palvelujen laatuun työvoimavaltaisilla
aloilla, kuten maahuolinnassa. Tästä syystä olisi määritettävä koulutuksen
vähimmäisvaatimukset, jotta varmistettaisiin toimien laatu niiden
luotettavuuden, kestävyyden ja turvallisuuden kannalta ja luotaisiin
toimijoille tasapuoliset toimintaedellytykset.
(29)
Alihankinta lisää maahuolintapalvelujen tarjoajien
joustoa. Alihankinta ja moniportainen alihankintaketju saattavat myös johtaa
kapasiteettirajoituksiin, ja tällä voi olla kielteisiä vaikutuksia
turvallisuuteen. Tämän vuoksi alihankintaa olisi rajoitettava, ja
alihankintasääntöjä olisi selkeytettävä.
(30)
Tässä asetuksessa tunnustettuja oikeuksia
sovelletaan kolmansista maista peräisin oleviin maahuolintapalvelujen
tarjoajiin ja omahuolintaa harjoittaviin kolmansien maiden lentoaseman
käyttäjiin ainoastaan ehdottoman vastavuoroisuuden perusteella. Jos
vastavuoroisuuden vaatimusta ei noudateta, komission olisi voitava päättää,
että jäsenvaltion tai jäsenvaltioiden olisi keskeytettävä näiden oikeuksien
soveltaminen kyseisten tarjoajien tai käyttäjien osalta.
(31)
Jäsenvaltioiden on voitava taata
maahuolintapalveluja tarjoavan yrityksen henkilöstön asianmukainen
sosiaaliturva.
(32)
Sen varmistamiseksi, että maahuolintapalvelujen
tarjoajiin ja omahuolintaa harjoittaviin lentoaseman käyttäjiin sovelletaan
yhdenmukaisia vakuutusvaatimuksia, komissiolle olisi siirrettävä
perussopimuksen 290 artiklassa tarkoitettu valta antaa säädöksiä
maahuolintapalvelujen tarjoajia ja omahuolintaa harjoittavia lentoaseman
käyttäjiä koskevista vakuutusvaatimuksista. Sen varmistamiseksi, että
sovelletaan yhdenmukaisia ja päivitettyjä velvoitteita koskien maahuolintapalvelujen
vähimmäislaatuvaatimuksia ja maahuolintapalvelujen tarjoajien ja omahuolintaa
harjoittavien lentoaseman käyttäjien raportointivelvoitteita, komissiolle olisi
siirrettävä perustamissopimuksen 290 artiklassa tarkoitettu valta antaa
säädöksiä maahuolintapalvelujen tarjoajia koskevista vähimmäislaatuvaatimusten
erittelystä sekä maahuolintapalvelujen tarjoajia ja omahuolintaa harjoittavia
lentoaseman käyttäjiä koskevien raportointivelvoitteiden sisällöstä ja
raporttien levittämisestä. On erityisen tärkeää, että komissio toteuttaa
valmistelutyönsä aikana asianmukaiset kuulemiset myös asiantuntijatasolla ja
ottaen tähän mukaan päätöksen 98/500/EY nojalla perustetun maahuolintapalveluja
käsittelevän työryhmän.
(33)
Komission on varmistettava delegoituja säädöksiä
valmistellessaan ja laatiessaan asiakirjojen samanaikainen, täsmällinen ja
asianmukainen toimittaminen Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
(34)
Tämän asetuksen yhtenäisten
täytäntöönpanoedellytysten varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä
täytäntöönpanovaltaa. Tätä täytäntöönpanovaltaa on käytettävä yleisistä
säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission
täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan
parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 mukaisesti.[16].
(35)
Neuvoa-antavaa menettelyä olisi käytettävä
tehtäessä täytäntöönpanopäätöksiä poikkeuksista, jotka koskevat
maahuolintapalvelujen markkinoiden asteittaista avaamista kolmansille
osapuolille ja omahuolintaa harjoittaville lentoyhtiöille ottaen huomioon, että
kyseisten säädösten soveltamisala on kapea.
(36)
Neuvoa-antavaa menettelyä olisi käytettävä myös
tehtäessä täytäntöönpanopäätöksiä siitä, miten laajan julkisen palvelun
velvoitteen jäsenvaltiot voivat asettaa saarella sijaitsevalle lentoasemalle
ottaen huomioon, että kyseisten säädösten soveltamisala on kapea.
(37)
Tarkastelumenettelyä olisi käytettävä tehtäessä
täytäntöönpanopäätöksiä maahuolintapalvelujen markkinoillepääsyoikeuden
täydellisestä tai osittaisesta keskeyttämisestä jäsenvaltion alueella
kolmansista maista lähtöisin olevien maahuolintapalvelujen tarjoajien ja
lentoasemien käyttäjien osalta.
(38)
Koska jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla
saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta eli maahuolintapalveluja koskevan unionin
lainsäädännön nykyistä yhtenäisempää soveltamista lentoliikenteen
kansainvälisestä luonteesta johtuen ja koska tavoite tästä syystä voidaan
toteuttaa paremmin unionin tasolla, unioni voi hyväksyä toimenpiteitä
perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen
mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen
mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen
saavuttamiseksi.
(39)
Gibraltarin vuoropuhelufoorumin ensimmäisen
ministeritason tapaamisen aikana Cordobassa 18 päivänä syyskuuta 2006 annettu
Gibraltarin lentoasemaa koskeva ministerien lausunto korvaa Gibraltarin
lentoasemasta 2 päivänä joulukuuta 1987 annetun yhteisen julkilausuman, ja sen
täysimääräinen noudattaminen katsotaan vuoden 1987 julkilausuman
noudattamiseksi.
(40)
Direktiivi 96/67/EY olisi näin ollen kumottava,
OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I luku – Soveltamisala ja määritelmät
1 artikla
Soveltamisala
Tätä asetusta sovelletaan kaikkiin
jäsenvaltioiden alueella sijaitseviin lentoasemiin, joihin sovelletaan
perussopimusta ja jotka ovat kaupallisen lentoliikenteen käytössä.
Tämän asetuksen soveltaminen Gibraltarin
lentoasemaan ei rajoita Espanjan kuningaskunnan ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan
oikeudellista asemaa näiden maiden kiistassa sen alueen suvereniteetista, jolla
lentoasema sijaitsee.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
(a)
'lentoasemalla' aluetta, joka on erityisesti
järjestetty ilma-alusten laskua, lentoonlähtöä ja siirtelyä varten, mukaan
lukien siellä olevat lentoliikenteen ja ilma-aluksien palvelujen edellyttämät
lisärakennelmat ja -laitteet sekä kaupallisen lentoliikenteen tarvitsemat
rakennelmat ja laitteet,
(b)
'lentoaseman pitäjällä' yhteisöä, jolle kansallisen
lainsäädännön tai sääntelyn nojalla on annettu tehtäväksi huolehtia – muun
toimintansa ohella tai yksinomaisesti – lentoasemien infrastruktuurien
hallinnasta sekä eri tahojen toiminnan yhteensovittamisesta ja valvonnasta
kyseisellä lentoasemalla,
(c)
'lentoaseman käyttäjällä' luonnollista henkilöä tai
oikeushenkilöä, joka kuljettaa lentoteitse matkustajia, postia ja/tai rahtia
kyseiselle lentoasemalle tai kyseiseltä lentoasemalta,
(d)
'maahuolinnalla' lentoasemalla sen käyttäjälle
toimitettuja palveluja sellaisina kuin ne on määritelty liitteessä,
(e)
'omahuolinnalla' tilannetta, jossa lentoaseman
käyttäjä huolehtii yhden tai useamman maahuolinta-alan palvelulajin
suorittamisesta itselleen tekemättä sopimusta kolmannen osapuolen kanssa näiden
palvelujen toimittamisesta. Tässä asetuksessa toisiinsa nähden kolmansina
osapuolina ei pidetä sellaisia käyttäjiä,
–
joista toisella on hallussaan toisen
osake-enemmistö, tai
–
joiden molempien osake-enemmistö on saman tahon
hallussa;
(f)
'maahuolintapalvelujen tarjoajalla' luonnollista
henkilöä tai oikeushenkilöä, joka toimittaa kolmansille osapuolille yhden tai
useamman maahuolintalajin palveluja;
(g)
'keskitetyllä infrastruktuurilla' lentoaseman
erityisrakennelmia ja/tai tiloja, joita ei voi teknisistä, ympäristöä
koskevista, kustannus- tai kapasiteettisyistä jakaa tai lisätä ja joiden
saatavuus on tärkeää ja välttämätöntä maahuolintapalvelujen suorittamisen
kannalta;
(h)
'alihankinnalla' maahuolintapalvelujen tarjoajan
laatiman sopimuksen tekemistä sen toimiessa pääsopimuspuolena, tai
poikkeuksellisesti omahuolintaa harjoittavan lentoaseman käyttäjän laatiman
sopimuksen tekemistä kolmannen osapuolen, 'alihankkijan', kanssa, missä
yhteydessä alihankkijan on määrä toimittaa yhteen tai useampaan
maahuolintapalvelujen lajiin (tai alalajeihin) kuuluvia palveluja;
(i)
'hyväksynnällä' toimivaltaisen viranomaisen
yritykselle myöntämää lupaa tarjota maahuolintapalveluja hyväksynnän
mukaisesti;
(j)
'riippumattomalla valvontaviranomaisella'
direktiivissä 2009/12/EY olevassa 11 artiklassa tarkoitettua viranomaista.
II luku – Yleiset ennakkovaatimukset
3 artikla
Lentoaseman pitäjä
1.
Jos lentoaseman hallinnoinnista ja toiminnan
ylläpitämisestä vastaa useampi kuin yksi yhteisö, pidetään kutakin näistä tätä
asetusta sovellettaessa osana lentoaseman pitäjää.
2.
Jos yksi pitäjä hallinnoi monta lentoasemaa,
katsotaan jokainen näistä lentoasemista tätä asetusta sovellettaessa
erilliseksi.
4 artikla
Käyttäjien komitea
1.
Kunkin tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvan
lentoaseman on perustettava lentoaseman käyttäjien tai käyttäjiä edustavien
järjestöjen edustajista muodostuva komitea ('käyttäjien komitea').
2.
Kaikilla lentoaseman käyttäjillä on oikeus
valintansa mukaisesti osallistua käyttäjien komitean työhön joko itse tai
nimeämänsä järjestön edustamana. Käyttäjiä edustava järjestö ei kuitenkaan saa
tarjota maahuolintapalveluja kyseisellä lentoasemalla.
3.
Käyttäjien komitea laatii kirjallisesti
työjärjestyksensä, johon sisältyvät sen äänestyssäännöt.
Äänestyssäännöissä
on oltava erityissäännöksiä siitä, miten käyttäjien komiteassa vältetään
eturistiriitoja, joita syntyy kyseisellä lentoasemalla maahuolintapalveluja
tarjoavien lentoaseman käyttäjien läsnä ollessa. Kun käyttäjien komiteaa
kuullaan 8 ja 9 artiklassa tarkoitetun valintamenettelyn yhteydessä, ne
lentoaseman käyttäjät, jotka hakevat lupaa maahuolintapalvelujen tarjoamiseen
kolmannelle osapuolelle, eivät saa äänestää.
4.
Käyttäjien komitean äänet painotetaan seuraavasti:
(a)
yksittäisen lentoaseman käyttäjän äänivalta saa
olla enintään 49 prosenttia kaikista äänistä riippumatta sen kuljettamasta
vuotuisesta matkustajamäärästä,
(b)
omahuolintaa harjoittavien lentoaseman käyttäjien
äänivalta saa olla enintään kolmannes äänistä.
5.
Lentoaseman pitäjä vastaa käyttäjien komitean
sihteeristön tehtävistä.
Jos
lentoaseman pitäjä kieltäytyy asiasta tai jos käyttäjien komitea ei hyväksy
asiaa, lentoaseman pitäjän on nimettävä tehtävään jokin toinen elin, mikä
edellyttää käyttäjien komitean hyväksyntää. Käyttäjien komitean sihteeristö
ylläpitää luetteloa lentoaseman käyttäjien komiteaan kuuluvista lentoaseman
käyttäjistä tai niiden edustajista.
6.
Käyttäjien komitean sihteeristö laatii pöytäkirjan
kaikista käyttäjien komitean kokouksista. Pöytäkirjasta on käytävä
täsmällisesti ilmi kokouksen aikana esitetyt näkemykset ja suoritettujen
äänestysten tulokset.
III luku – Maahuolintamarkkinoiden
avaaminen
Osa 1          Omahuolinta
5 artikla
Omahuolinta
Kaikkien lentoaseman käyttäjien on voitava
harjoittaa omahuolintaa.
Osa 2          Kolmansille osapuolille tarjottavat
maahuolintapalvelut
6 artikla
Kolmansille osapuolille tarjottavat maahuolintapalvelut
1.
Maahuolintapalvelujen tarjoajalla on vapaa pääsy
kolmansille osapuolille tarjottavien maahuolintapalvelujen markkinoille
kaikilla lentoasemilla, joiden liikennemäärä on ollut vähintään kaksi miljoonaa
matkustajaa tai 50 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden
ajan.
2.
Jäsenvaltiot voivat edellä 1 kohdassa
tarkoitettujen lentoasemien osalta rajoittaa sellaisten palvelujen tarjoajien
määrää, joilla on lupa tarjota seuraavia maahuolintapalveluja:
(a)
matkatavaran käsittely,
(b)
asematasopalvelut,
(c)
polttoaine- ja öljynhuolinta,
(d)
rahdin ja postin fyysinen käsittely terminaalin ja
ilma-aluksen välillä saapuvien ja lähtevien lentojen sekä kauttakulun
yhteydessä.
Jäsenvaltiot
saavat rajoittaa kyseisen määrän vähintään kahteen toimittajaan kunkin
maahuolintapalvelulajin osalta, tai lentoasemilla, joiden vuotuinen
liikennemäärä on ollut vähintään viisi miljoonaa matkustajaa tai 100 000
tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden ajan, vähintään kolmeen
toimittajaan kunkin maahuolintapalvelulajin osalta.
3.
Lentoasemilla, joilla palveluntarjoajien lukumäärä
on rajoitettu kahteen tai useampaan toimijaan tämän artiklan 2 alakohdan
tai 14 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdan mukaisesti, vähintään
yksi palveluntarjoaja ei saa olla suoraan tai epäsuorasti
(a)
lentoaseman pitäjän määräysvallassa,
(b)
palveluntarjoajien valintaa edeltävän vuoden aikana
enemmän kuin 25 prosenttia lentoaseman matkustaja- tai rahtiliikenteestä
kuljettaneen käyttäjän määräysvallassa,
(c)
sellaisen elimen määräysvallassa, jonka
määräysvallassa a alakohdassa tarkoitettu lentoaseman pitäjä tai
b alakohdassa tarkoitettu käyttäjä on suoraan tai epäsuorasti taikka joka
on suoraan tai epäsuorasti a alakohdassa tarkoitetun lentoaseman pitäjän
tai b alakohdassa tarkoitetun käyttäjän määräysvallassa.
Määräysvallalla
tarkoitetaan oikeuksia, sopimuksia ja muita keinoja, jotka joko erikseen tai
yhdessä ja ottaen huomioon asiaan liittyvät tosiasialliset ja oikeudelliset
olosuhteet antavat mahdollisuuden käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa
palveluntarjoajaan Euroopan unionin tuomioistuimen tulkinnan mukaisesti.
4.
Jos jäsenvaltio 2 kohdan mukaisesti rajoittaa
palveluntarjoajien määrää, se ei saa estää lentoaseman käyttäjää halutessaan
valitsemasta kutakin rajoituksen soveltamisalaan kuuluvaa
maahuolintapalvelulajia kohden 2 ja 3 kohdassa säädettyjen edellytysten
mukaisesti ja riippumatta siitä, mikä osa lentoasemaa sille on osoitettu,
vähintään
–
kahden maahuolintapalveluja tarjoavan toimijan
välillä tai
–
kolmen maahuolintapalveluja tarjoavan toimijan
välillä lentoasemilla, joiden vuotuinen liikennemäärä on ollut vähintään viisi
miljoonaa matkustajaa tai 100 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen
vuoden ajan.
5.
Jos lentoasemalla saavutetaan jokin tässä
artiklassa säädetty rahtiliikennettä koskeva raja, mutta ei matkustajaliikennettä
koskevaa vastaavaa rajaa, tätä asetusta ei sovelleta pelkästään matkustajille
varattuihin maahuolintapalvelulajeihin.
6.
Kaikkien lentoasemien, joiden liikennemäärä on
ollut vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa tai 50 000 tonnia rahtia
vähintään kolmen peräkkäisen vuoden ajan ja joiden liikennemäärä jää alle
kahden miljoonan matkustajan rajan tai joiden rahdin määrä jää alle 50 000
tonnin, on pidettävä markkinansa avoinna kolmannen osapuolen
maahuolintapalvelujen tarjoajille vähintään kolmen peräkkäisen vuoden ajan sen
vuoden jälkeen, jolloin niiltä jäi kyseinen raja saavuttamatta.
7.
Kaikkien lentoasemien, joiden liikennemäärä on
ollut vähintään viisi miljoonaa matkustajaa tai 100 000 tonnia rahtia
vähintään kolmen peräkkäisen vuoden ajan ja joiden liikennemäärä jää alle
viiden miljoonan matkustajan rajan tai joiden rahdin määrä jää alle
100 000 tonnin, on pidettävä markkinansa avoinna kolmannen osapuolen
maahuolintapalvelujen tarjoajille vähintään kolmen peräkkäisen vuoden ajan sen
vuoden jälkeen, jolloin niiltä jäi kyseinen raja saavuttamatta.
7 artikla
Maahuolintapalvelujen tarjoajien valinta
1.
Maahuolintapalvelujen tarjoamiseen oikeutetut
toimijat sellaisilla lentoasemilla, joilla palveluntarjoajien määrä on
rajoitettu 6 artiklan tai 14 artiklan nojalla, valitaan avoimessa ja
syrjimättömässä tarjousmenettelyssä.
2.
Tarjouskilpailun järjestäjä on
(a)
lentoaseman pitäjä, jos
–
se ei itse tarjoa vastaavanlaisia
maahuolintapalveluja, eikä
–
sillä ole suoraa tai epäsuoraa määräysvaltaa
tällaisia palveluja tarjoavissa yrityksissä, eikä
–
sillä ole osuutta tällaisissa yrityksissä;
(b)
muissa tapauksissa lentoaseman pitäjästä
riippumaton toimivaltainen viranomainen.
3.
Käyttäjien komitealla ei ole oikeutta saada
nähtäväkseen hakijoiden ehdotuksia missään valintamenettelyn vaiheessa. Lentoaseman
pitäjällä ei ole oikeutta saada nähtäväkseen hakijoiden ehdotuksia missään
valintamenettelyn vaiheessa, ellei se ole tarjouskilpailua järjestävä
viranomainen.
4.
Annettuaan komissiolle tiedon asiasta asianomainen
jäsenvaltio voi osana tarjouserittelyä asettaa julkisen palvelun velvoitteen,
joka maahuolintapalvelujen tarjoajan on täytettävä, alueensa syrjäistä aluetta tai
kehitysaluetta palveleville lentoasemille, joilla maahuolintapalvelujen
tarjoajat eivät ole halukkaita toimittamaan palveluja ilman julkista tukea (eli
ilman yksinoikeuksia tai korvauksia), mutta jotka ovat ehdottoman
välttämättömiä asianomaisen jäsenvaltion yhteyksien kannalta. Asetuksella ei
rajoiteta Euroopan unionin valtiontukea koskevien säännösten soveltamista.
5.
Tarjouskilpailuilmoitus julkaistaan Euroopan
unionin virallisessa lehdessä.
6.
Tarjouskilpailun järjestävä viranomainen tekee
palveluntarjoajien valinnan kahdessa vaiheessa:
(a)
kelpuuttamismenettelyssä, jossa tutkitaan
hakijoiden soveltuvuutta ja
(b)
myöntämismenettelyssä, jossa valitaan
palvelujentarjoaja(t).
8 artikla
Kelpuuttamismenettely
1.
Tarjouskilpailun järjestävä viranomainen varmistaa
kelpuuttamismenettelyssä, että hakijat täyttävät kaikki vähimmäisvaatimukset.
Tarjouskilpailun järjestävä viranomainen laatii kyseiset vähimmäisvaatimukset
käyttäjien komiteaa ja lentoaseman pitäjää kuultuaan, jos jälkimmäinen ei ole
tarjouskilpailuviranomainen.
2.
Vähimmäisvaatimuksiin on sisällytettävä seuraavat
seikat:
(a)
hakijalla on hyväksymismenettelyä käsittelevän IV
luvun mukaisesti myönnetty voimassa oleva hyväksyntä,
(b)
hakija osoittaa kyvykkyyttään ja sitoutuu
kirjallisesti noudattamaan asiaan liittyviä säännöksiä ja sääntöjä, mukaan
lukien sovellettava työlainsäädäntö, sovellettavat työehtosopimukset,
lentoaseman menettelytapasäännöt ja lentoaseman laatuvaatimukset.
3.
Tarjouskilpailun järjestävä viranomainen laatii
kelpuuttamismenettelyssä vaatimukset täyttäneistä hakijoista jatkoon päässeiden
hakijoiden luettelon.
9 artikla
Myöntämismenettely
1.
Myöntämismenettelyssä tarjouskilpailun järjestävä
viranomainen valitsee jatkoon päässeistä hakijoista palveluntarjoajan ja
myöntää kyseiselle palveluntarjoajalle hyväksynnän käyttäjien komiteaa ja
lentoaseman pitäjää kuultuaan, ellei jälkimmäinen ole
tarjouskilpailuviranomainen.
2.
Luvan myöntämiseen tähtäävä palveluntarjoajan
valinta perustuu hakijoiden ehdotusten ja myöntämisperusteiden vertailuun.
Myöntämisperusteiden on oltava asiaankuuluvia, puolueettomia, avoimia ja
syrjimättömiä. Tarjouskilpailun järjestävä viranomainen laatii
myöntämisperusteet käyttäjien komiteaa ja lentoaseman pitäjää kuultuaan, jos
jälkimmäinen ei ole tarjouskilpailuviranomainen.
3.
Myöntämisperusteisiin on sisällytettävä seuraavat
seikat:
(a)
liiketoimintasuunnitelman johdonmukaisuus ja
uskottavuus mallikustannuslaskennasta tehdyn arvioinnin perusteella,
(b)
toimintojen laatu arvioituna edustavan
lentoaikataulun pohjalta; tähän sisältyvät tarvittaessa henkilöstön ja
välineiden tehokas käyttö, matkatavaroiden ja rahdin myöhäisin
hyväksymisajankohta, matkatavaroiden ja rahdin toimitusajat sekä lastauksen
enimmäisajat,
(c)
materiaalin soveltuvuus laitteiden saatavuuden ja
laitteiden ympäristövaikutusten kannalta,
(d)
henkilöstön soveltuvuus työntekijöiden kokemuksen
kannalta ja koulutusohjelman soveltuvuus,
(e)
tieto- ja viestintätekniikan laatu,
(f)
organisaatiosuunnittelun laatu,
(g)
ympäristönsuojelun taso.
4.
Myöntämisperusteiden suhteellisesta painotuksesta
on ilmoitettava tarjouskilpailuilmoituksessa ja asiaankuuluvissa asiakirjoissa.
Kuhunkin myöntämisperusteeseen on sovellettava pisteasteikkoa, jossa on
asianmukainen pistejakauma. Tarjouskilpailun järjestävä viranomainen voi
määrittää vähimmäispistemäärän, joka hakijan on menestyäkseen saatava tietyn
myöntämisperusteen kohdalla. Vähimmäispistemäärän asettaminen ei saa olla
syrjivää, ja siitä on selkeästi ilmoitettava tarjouskilpailuilmoituksessa ja
asiaankuuluvissa asiakirjoissa. Tarjouskilpailuviranomainen ei saa poistaa
tarjouskilpailuilmoituksessa alun perin säädettyjä myöntämisperusteita, lisätä
uusia perusteita eikä jakaa niitä edelleen.
5.
Lupa tarjota lentoasemalla maahuolintapalveluja
tulee myöntää korkeimman pistemäärän saaneelle hakijalle, joka on lisäksi
saavuttanut tietyissä myöntämisperusteissa vaaditun vähimmäispistemäärän.
6.
Sellaisia lentoaseman käyttäjiä, jotka jättävät
hakemuksen tarjotakseen maahuolintapalveluja kolmannelle osapuolelle tai jotka
harjoittavat omahuolintaa, ei kuulla myöntämismenettelyn yhteydessä.
7.
Tarjouskilpailun järjestävä viranomaisen on
varmistettava, että myöntämispäätös ja siihen johtaneet syyt julkaistaan.
10 artikla
Valinnan voimassaolo ja toiminnan päättäminen
1.
Maahuolintapalvelujen tarjoajat saavat tarjota
palvelujaan vähintään seitsemän vuoden ja enintään kymmenen vuoden ajan paitsi
poikkeustapauksissa, joissa on kyse 14 artiklan 1 kohdassa
tarkoitetun omahuolinnan ja kolmannen osapuolen maahuolinnan aloittamisesta.
Tarjouskilpailuilmoituksessa on ilmoitettava täsmällisesti ajanjakso, jonka
ajan palveluntarjoajat saavat tarjota palvelujaan ja päivämäärä, jolloin
palvelujen tarjoaminen voi alkaa.
2.
Maahuolintapalvelujen tarjoajan on aloitettava
palvelujen tarjoaminen tarjouskilpailuilmoituksessa esitettyä aloitusajankohtaa
seuraavan kuukauden kuluessa. Tarjouskilpailuviranomainen voi
maahuolintapalvelujen tarjoajan pyynnöstä asianmukaisesti perustelluissa
tapauksissa ja käyttäjien komiteaa kuultuaan pidentää kyseisen ajanjakson
enintään kuuteen kuukauteen. Ajanjakson umpeuduttua toimilupa ei ole voimassa.
3.
Tarjouskilpailuviranomaisen on ennakoitava
lupa-ajanjakson päättymistä ja varmistettava, että uudessa tarjouskilpailussa
valittu palveluntarjoaja saa aloittaa toimintansa edellis(t)en
palveluntarjoajan tai palveluntarjoajien lupa-ajanjakson päättymistä seuraavana
päivänä.
4.
Jos maahuolintapalvelujen tarjoaja lopettaa
toimintansa ennen sen lupa-ajanjakson päättymistä, palveluntarjoaja korvataan
7, 8 ja 9 artiklassa ja tässä artiklassa kuvaillun valintamenettelyn
perusteella.
Toimintansa lopettavan palveluntarjoajan on ilmoitettava asianomaiselle
tarjouskilpailuviranomaiselle aikomuksestaan lopettaa toimintansa riittävän
ajoissa etukäteen ja vähintään kuusi kuukautta aiottua lopettamisajankohtaa
aikaisemmin. Palveluntarjoajalle voidaan määrätä sakkoja, jos se ei tiedota
tarjouskilpailun järjestäneelle viranomaiselle asiasta riittävän ajoissa,
paitsi jos palveluntarjoaja voi näyttää toteen, että kyseessä oli ylivoimainen
este.
5.
Jos palveluntarjoaja lopettaa toimintansa ennen
lupa-ajanjaksonsa päättymistä eikä jätä tarjouskilpailun järjestäneelle
viranomaiselle riittävästi aikaa valita uutta palveluntarjoajaa ennen
toimintansa lopettamista lentoasemalla ja jos tästä seuraa, että tietyissä
maahuolintapalveluissa vallitsee kyseisellä lentoasemalla väliaikainen
monopoli, jäsenvaltion on annettava maahuolintapalvelujen toimittajalle
enintään 10 kuukauden määräajan voimassa oleva lupa tarjota kyseisellä
lentoasemalla maahuolintapalveluja ilman 7, 8 ja 9 artiklassa sekä tässä
artiklassa tarkoitetun valintamenettelyn soveltamista.
Jos
jäsenvaltio ei onnistu löytämään maahuolintapalvelujen tarjoajaa kyseiseksi
määräajaksi, jäsenvaltion on säänneltävä niiden maahuolintapalvelujen hintoja,
joiden kohdalla vallitsee monopoli siihen asti, kunnes seuraava
palveluntarjoaja alkaa tarjota lentoasemalla kyseisiä maahuolintapalveluja.
6.
Tarjouskilpailuviranomainen tiedottaa käyttäjien
komitealle ja tarvittaessa lentoaseman pitäjälle 7, 8 ja 9 artiklan sekä tämän
artiklan mukaisesti tehdyistä päätöksistä.
7.
Edellä olevaa 7, 8 ja 9 artiklaa sekä tämän
artiklan säännöksiä ei sovelleta julkisia hankintoja koskevien sopimusten ja
käyttöoikeussopimusten myöntämiseen, sillä niitä koskevat unionin lainsäädännön
eri säännökset.
11 artikla
Lentoaseman pitäjä maahuolintapalvelujen tarjoajana
1.
Jos tarjoajien määrä on rajoitettu 6 artiklan
mukaisesti, lentoaseman pitäjä voi itse tarjota maahuolintapalveluja ilman,
että 7–10 artiklassa tarkoitettua valintamenettelyä tarvitsee noudattaa. Se voi
myös tätä menettelyä noudattamatta antaa jollekin palveluja tarjoavalle
yritykselle luvan tarjota maahuolintapalveluja kyseisellä lentoasemalla,
(a)
jos lentoaseman pitäjällä on suoraan tai
epäsuorasti määräysvalta kyseisessä yrityksessä, tai
(b)
jos kyseinen lentoaseman pitäjä on suoraan tai
epäsuorasti kyseisen yrityksen määräysvallassa.
2.
Jos 1 kohdan mukaisesti maahuolintapalveluja
tarjoava lentoaseman pitäjä ei enää täytä 1 kohdan ehtoja, kyseinen palveluntarjoaja
voi jatkaa maahuolintapalvelujen tarjoamista viiden vuoden ajan ilman, että
7–10 artiklassa tarkoitettua valintamenettelyä tarvitsee noudattaa. Tämän
viisivuotiskauden lopussa palveluntarjoajan on tiedotettava asiasta kyseiselle
tarjouskilpailuviranomaiselle riittävän ajoissa ja vähintään kuusi kuukautta
ennen viisivuotiskauden päättymistä. Palveluntarjoajalle voidaan määrätä
sakkoja, jos se ei tiedota tarjouskilpailuviranomaiselle asiasta riittävän
ajoissa, paitsi jos palveluntarjoaja voi näyttää toteen, että kyseessä oli
ylivoimainen este. Jos palveluntarjoaja lopettaa toimintansa ennen
viisivuotiskauden päättymistä, asiassa sovelletaan 10 artiklan 4–5 kohtaa.
12 artikla
Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen tapauksessa, jossa tapahtuva henkilöstön
siirto markkinoille pääsyn rajoittamisen yhteydessä
1.
Tätä artiklaa sovelletaan ainoastaan sellaisiin
maahuolintapalveluihin, joiden osalta asianomainen jäsenvaltio on rajoittanut
palveluntarjoajien määrää 6 artiklan tai 14 artiklan mukaisesti.
2.
Jos 1 kohdassa tarkoitettu maahuolintapalvelujen
tarjoaja menettää 7–10 artiklassa säädetyn valintamenettelyn seurauksena
lupansa tarjota kyseisiä palveluja, jäsenvaltiot voivat vaatia seuraavaa
maahuolintapalvelujen tarjoajaa tai tarjoajia myöntämään palvelujen tarjoamista
varten aiemmin palkatulle henkilöstölle ne oikeudet, joihin se olisi ollut
oikeutettu, jos kyseessä olisi ollut neuvoston direktiivissä 2001/23/EY[17]
tarkoitettu luovutus.
3.
Jäsenvaltioiden on rajoitettava edellä
2 kohdassa esitetty vaatimus edellisen palveluntarjoajan työntekijöihin,
jotka osallistuvat niiden palvelujen tarjoamiseen, joiden osalta edellinen
palveluntarjoaja menetti toimiluvan, ja jotka vapaaehtoisesti hyväksyvät
siirtymisen uuden palveluntarjoajan palvelukseen.
4.
Jäsenvaltioiden on rajoitettava edellä 2 kohdassa
esitettyä vaatimusta siten, että se on oikeassa suhteessa tosiasiallisesti
toiselle palveluntarjoajalle tai toisille palveluntarjoajille siirretyn
toiminnan laajuuteen nähden.
5.
Tilanteissa, joissa jäsenvaltio säätää edellä 2
kohdassa tarkoitetusta vaatimuksesta, 7–10 artiklassa säädettyyn
valintamenettelyyn liittyvissä tarjouskilpailuasiakirjoissa on esitettävä
luettelo kyseisestä henkilöstöstä ja kerrottava yksityiskohtaisesti
työntekijöiden sopimukseen perustuvista oikeuksista ja ehdoista, joiden
täyttyessä työntekijöiden katsotaan liittyvän kyseessä oleviin palveluihin.
6.
Jos palveluntarjoaja lakkaa tarjoamasta lentokentän
käyttäjälle maahuolintapalveluja, jotka muodostavat merkittävän osan kyseisen
palveluntarjoajan toiminnoista, tapauksissa, jotka eivät kuulu 2 kohdan
soveltamisalaan, tai jos omahuolintaa harjoittava lentoaseman käyttäjä päättää
lopettaa omahuolinnan, jäsenvaltiot voivat vaatia palveluntarjoajaa tai
omahuolintaa harjoittavaa lentokentän käyttäjää, joka tämän jälkeen huolehtii
näistä maahuolintapalveluista, antamaan aiemmin näitä palveluja varten
palkatulle henkilökunnalle oikeudet, jotka sillä olisi ollut, ellei neuvoston
direktiivin 2001/23/EY mukaista siirtoa olisi tapahtunut.
7.
Jäsenvaltioiden on rajoitettava 6 kohdassa
tarkoitettu vaatimus niihin edellisen palveluntarjoajan työntekijöihin, jotka
osallistuvat niiden maahuolintapalvelujen tarjoamiseen, joiden tarjoamisen
edellinen palveluntarjoaja lopettaa, ja jotka vapaaehtoisesti hyväksyvät
siirtymisensä uuden palveluntarjoajan tai omahuolintaa harjoittavan lentokentän
käyttäjän palvelukseen.
8.
Jäsenvaltioiden on rajoitettava 6 kohdassa
tarkoitettu vaatimus niihin omahuolintaa harjoittavan lentokentän käyttäjän työntekijöihin,
jotka osallistuvat niiden maahuolintapalvelujen tarjoamiseen, joiden osalta
omahuolintaa harjoittava lentoaseman käyttäjä päättää lopettaa omahuolinnan ja
jotka vapaaehtoisesti hyväksyvät siirtymisensä uuden palveluntarjoajan tai
omahuolintaa harjoittavan lentokentän käyttäjän palvelukseen.
9.
Jäsenvaltioiden on rajoitettava 6 kohdassa tarkoitettu
vaatimus siten, että se on oikeasuhtainen toiselle palveluntarjoajalle tai
omahuolintaa harjoittavalle lentokentän käyttäjälle tosiasiallisesti
siirrettyjen toimintojen määrään.
10.
Jäsenvaltiot voivat antaa johdon ja työntekijöiden
tehtäväksi asianmukaisella tasolla neuvotella sopimus käytännön järjestelyistä
tämän artiklan soveltamiseksi.
11.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle
kaikista toimenpiteistä, joihin ne ovat ryhtyneet tämän artiklan mukaisesti.
13 artikla
Saarilla sijaitsevat lentoasemat
Valittaessa 7–10 artiklan mukaisesti
lentoaseman maahuolintapalvelujen tarjoajia jäsenvaltio voi laajentaa julkisen
palvelun velvoitteen kyseisen jäsenvaltion muille lentoasemille edellyttäen,
että
(a)
nämä lentoasemat sijaitsevat samalla
maantieteellisellä alueella olevilla saarilla, ja
(b)
näiden lentoasemien vuotuinen asemakohtainen
liikennemäärä on vähintään 100 000 matkustajaa, ja
(c)
komissio hyväksyy tällaisen laajentamisen.
Laajentamisen hyväksymistä koskeva päätös muodostaa
täytäntöönpanosäädöksen, joka on hyväksyttävä 43 artiklan 2 kohdassa säädettyä
neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen. Asetuksella ei rajoiteta Euroopan unionin
valtiontukea koskevien säännösten soveltamista.
Osa 3          Omahuolintaa ja kolmannelle osapuolelle
tarjottavaa maahuolintaa koskevat poikkeukset
14 artikla
Poikkeukset
1.
Jos lentoasemalla käytettävissä olevan tilan tai
kapasiteetin tietyt rajoitteet erityisesti ruuhkautumisen ja tilojen
käyttöasteen vuoksi estävät markkinoiden avaamisen ja/tai omahuolinnan
harjoittamisen tässä asetuksessa säädetyssä laajuudessa, kyseessä oleva
jäsenvaltio voi päättää
(a)
rajoittaa maahuolintapalvelujen tarjoajien määrää
vähintään kahteen tarjoajaan yhden tai useamman muun paitsi 6 artiklan
2 kohdassa mainitun maahuolintapalvelun osalta koko lentoasemalla tai sen
osassa, jolloin sovelletaan 6 artiklan 3 kohtaa,
(b)
varata yhden tai useamman 6 artiklan
2 kohdassa mainitun maahuolintapalvelulajin tarjoamisen vain yhdelle
palveluntarjoajalle lentoasemilla, joiden vuosittainen liikennemäärä on
vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa tai 50 000 tonnia rahtia,
(c)
rajoittaa yhden tai useamman 6 artiklan
2 kohdassa mainitun maahuolintapalvelulajin tarjoamisen yhdelle tai
kahdelle palveluntarjoajalle lentoasemilla, joiden vuosittainen liikennemäärä
on vähintään viisi miljoonaa matkustajaa tai 100 000 tonnia rahtia; jos
palvelujen tarjoaminen on rajoitettu kahdelle tarjoajalle, sovelletaan
6 artiklan 3 kohtaa,
(d)
varata oikeuden 5 artiklassa tarkoitetun
omahuolinnan harjoittamiseen rajoitetulle määrälle lentoaseman käyttäjiä
edellyttäen, että käyttäjät valitaan asianmukaisin, puolueettomin, avoimin ja
syrjimättömin perustein.
2.
Kaikissa 1 kohdan mukaisesti tehdyissä
poikkeuksissa on
(a)
yksilöitävä maahuolintalaji tai -lajit, joille
poikkeus myönnetään, ja käytettävissä olevaan tilaan tai kapasiteettiin
liittyvät erityiset rajoitteet, joilla poikkeusta perustellaan,
(b)
liitettävä mukaan suunnitelma aiheellisista
toimenpiteistä, joilla rajoitteet voidaan poistaa.
3.
Poikkeukset eivät saa
(a)
vääristää kilpailua palvelujen tarjoajien ja/tai
omahuolintaan oikeutettujen käyttäjien kesken,
(b)
koskea laajempaa alaa kuin on tarpeen.
4.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikki
poikkeukset, jotka ne aikovat myöntää 1 kohdan nojalla, sekä niiden
perusteet vähintään kuusi kuukautta ennen poikkeusten voimaantuloa.
5.
Poikkeuspäätöksistä ilmoituksen saatuaan komissio
julkaisee niistä yhteenvedon Euroopan unionin virallisessa lehdessä sekä
kehottaa niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa.
6.
Komissio tutkii tarkoin jäsenvaltion ilmoittaman
päätöksen poikkeuksen myöntämisestä. Komissio tekee tätä varten perusteellisen
selvityksen tilanteesta ja jäsenvaltion ilmoittamista asianmukaisista
toimenpiteistä tutkiakseen, ovatko erityiset rajoitteet olemassa ja onko
markkinoiden avaaminen ja/tai omahuolinnan harjoittaminen mahdotonta tässä
asetuksessa säädetyssä laajuudessa.
7.
Tutkittuaan asiaa ja kuultuaan kyseistä
jäsenvaltiota komissio voi hyväksyä jäsenvaltion päätöksen tai vastustaa sitä,
jos se katsoo, että esitettyjä rajoitteita ei ole todettu tai että ne eivät ole
riittäviä ollakseen perusteena poikkeukselle. Kuultuaan kyseistä jäsenvaltiota
komissio voi lisäksi vaatia jäsenvaltiota muuttamaan poikkeuksen soveltamisalaa
tai rajoittamaan sen ainoastaan niihin osiin lentoasemaa, joissa esitetyt
rajoitteet on tosiasiallisesti todettu.
8.
Komissio tekee asiassa päätöksen viimeistään kuusi
kuukautta jäsenvaltion antaman täydellisen ilmoituksen jälkeen; päätös
julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
9.
Edellä tämän artiklan 7 ja 8 kohdassa tarkoitetut
täytäntöönpanopäätökset on hyväksyttävä 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua
neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen.
10.
Jäsenvaltioiden 1 kohdan mukaisesti myöntämien
poikkeusten voimassaoloaika on muissa kuin artiklan 1 kohdan b ja
c alakohdassa tarkoitetuissa poikkeuksissa enintään kolme vuotta.
Viimeistään kuusi kuukautta ennen tämän ajanjakson päättymistä jäsenvaltion on
tehtävä kustakin poikkeusta koskevasta pyynnöstä uusi päätös, jota koskevat
myös tämän artiklan säännökset.
11.
Tämän artiklan 1 kohdan b ja
c alakohdan mukaisesti jäsenvaltioiden myöntämät poikkeukset eivät saa
olla kestoltaan kahta vuotta pidempiä. Jäsenvaltio voi kuitenkin
1 kohdassa mainittujen näkökohtien mukaisesti pyytää, että määräaikaa jatketaan
yhden kerran kahdella vuodella. Komissio tekee tällaista pyyntöä koskevan
päätöksen. Täytäntöönpanopäätös annetaan 43 artiklan 2 kohdassa
tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen.
15 artikla
Maahuolintapalvelujen tarjoajien ja lentoaseman käyttäjien kuuleminen
Lentoaseman pitäjän on järjestettävä
kuulemismenettely tämän asetuksen soveltamisesta itsensä, käyttäjien komitean
ja maahuolintapalveluja tarjoavien yritysten välillä. Kuuleminen koskee muun
muassa niiden maahuolintapalvelujen hintaa, joiden osalta on myönnetty
14 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukainen poikkeus,
sekä kyseisten palvelujen tarjoamiseen liittyviä järjestelyjä.
Kuulemistilaisuus on järjestettävä vähintään kerran vuodessa. Lentoaseman
pitäjä laatii kyseisestä kokouksesta pöytäkirjan, joka lähetetään pyynnöstä
komissiolle.
IV luku – Hyväksymismenettelyt
16 artikla
Vaatimus saada Euroopan unionin kaikkien jäsenvaltioiden tunnustama
asianmukainen hyväksyntä
1.
Sellaisilla lentoasemilla, joiden liikennemäärä on
ollut vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa tai 50 000 tonnia rahtia
vähintään kolmen peräkkäisen vuoden ajan, mikään yritys ei saa tarjota
maahuolintapalveluja – oli sitten kyseessä maahuolintapalvelujen tarjoaja tai
omahuolintaa harjoittava lentoaseman käyttäjä – ellei sille ole myönnetty asianmukaista
hyväksyntää. Tämän luvun vaatimukset täyttävällä yrityksellä on oikeus saada
hyväksyntä.
2.
Jäsenvaltioiden on nimettävä lentoaseman pitäjästä
riippumaton toimivaltainen viranomainen ('hyväksyntäviranomainen'), jonka
tehtävänä on maahuolintapalvelujen tarjoamista koskevien hyväksyntien
myöntäminen.
3.
Hyväksyntäviranomainen ei saa myöntää hyväksyntiä
eikä pitää niitä voimassa, jos jotakin tämän luvun vaatimuksista ei noudateta.
17 artikla
Hyväksynnän myöntämisehdot
1.
Jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen on myönnettävä
yritykselle hyväksyntä, jos
(a)
sillä on sääntömääräinen kotipaikka jäsenvaltiossa,
(b)
hyväksyntäviranomainen voi sen yritysrakenteen
perusteella panna täytäntöön tämän luvun säännöksiä,
(c)
se noudattaa 18 artiklassa määritettyjä
rahoitusehtoja,
(d)
se voi todistaa olevansa 19 artiklassa määritetyn
hyvän maineen mukainen,
(e)
se noudattaa 20 artiklassa määritettyä henkilöstön
pätevyysvaatimusta,
(f)
se noudattaa 21 artiklassa määritettyjä
toimintakäsikirjan vaatimuksia,
(g)
se noudattaa 22 artiklassa määritettyjä vakuutusvaatimuksia.
2.
Edellä olevan 1 kohdan a, c ja
d alakohtaa ei sovelleta sellaisiin omahuolintaa harjoittaviin lentoaseman
käyttäjiin, jotka eivät tarjoa maahuolintapalveluja kolmansille osapuolille.
Omahuolintaa koskevan hyväksynnän saaneille lentoaseman käyttäjille ei myönnetä
lupaa tarjota maahuolintapalveluja kolmannelle osapuolelle tämän hyväksynnän
perusteella.
3.
Hyväksyntää hakevan tai hyväksynnän saaneen
yrityksen on noudatettava kaikkien niiden jäsenvaltioiden sosiaaliturvaa,
ympäristönsuojelua ja lentoaseman turvallisuutta koskevia kansallisia
säännöksiä, joissa sillä on toimintaa.
18 artikla
Hyväksynnän myöntämisen taloudelliset ehdot
1.
Hyväksyntää hakeva yritys ei saa olla
maksukyvyttömyysmenettelyssä tai vastaavassa menettelyssä eikä konkurssissa.
2.
Hyväksyntäviranomaisen on tarkoin arvioitava,
pystyykö hyväksyntää hakeva yritys osoittamaan toteen, että
(a)
se kykenee 24 kuukauden ajan toimintansa
aloittamisesta jatkuvasti täyttämään realististen olettamusten mukaisesti
arvioidut nykyiset ja mahdolliset muut velvoitteensa ja että
(b)
se kykenee kolmen kuukauden ajan toimintansa
aloittamisesta vastaamaan toimintasuunnitelmansa mukaisista ja realististen
olettamusten mukaisesti arvioiduista kiinteistä kuluista ja toimintakuluista
turvautumatta liiketoiminnastaan saamiinsa tuloihin.
3.
Kunkin hakijan on toimitettava tarkastetut
tilinpäätöstiedot kahdelta edelliseltä tilikaudelta edellä 1 kohdassa
tarkoitettua arviointia varten.
4.
Kunkin hakijan on toimitettava edellä
2 kohdassa tarkoitettua arviointia varten vähintään kolme ensimmäistä
toimintavuotta käsittävä liiketoimintasuunnitelma. Siinä on myös annettava
yksityiskohtaiset tiedot hakijan taloudellisista sidoksista muihin
liiketoimiin, joihin hakija osallistuu suoraan tai läheisesti liittyvien
yritysten kautta. Hakijan on toimitettava myös kaikki asiaan liittyvät tiedot,
erityisesti seuraavat asiakirjat:
(a)
kolmen seuraavan vuoden arvioitu tase ja
tuloslaskelma,
(b)
kolmen ensimmäisen toimintavuoden kassavirta-arviot
ja likviditeettisuunnitelmat,
(c)
yksityiskohtaiset tiedot laitteiden
oston/vuokraamisen rahoituksesta, myös tarvittaessa mahdollisen
vuokrasopimuksen yksityiskohtaiset ehdot.
19 artikla
Todistus hyvästä maineesta
1.
Hyväksyntää hakevan yrityksen on toimitettava
todistus viime vuosina maksamistaan veroista ja sosiaaliturvamaksuista
jäsenvaltioissa, joissa se harjoittaa toimintaa, tai ellei se harjoita
toimintaa Euroopan unionissa, todistus on esitettävä siitä maasta, jossa sen
kotipaikka on.
2.
Yrityksen on myös esitettävä todistus siitä, että
yrityksen toimintaa jatkuvasti ja tosiasiallisesti hallinnoivat henkilöt ovat
hyvämaineisia eikä heitä ole asetettu konkurssiin. Hyväksyntäviranomaisen on
hyväksyttävä jäsenvaltioiden kansalaisilta riittäväksi näytöksi näiden
vaatimusten täyttymisen osoittavat, sen jäsenvaltion toimivaltaisten
viranomaisten antamat asiakirjat, jossa kyseisellä yrityksellä on
sääntömääräinen kotipaikka tai jossa kyseisellä henkilöllä on vakituinen
asuinpaikka.
3.
Jos se jäsenvaltio, jossa asianomaisella
yrityksellä on sääntömääräinen kotipaikka tai jäsenvaltio, jossa asianomaisella
henkilöllä on vakituinen asuinpaikka, ei anna 1 kohdassa tarkoitettuja
asiakirjoja, niiden sijasta voidaan antaa valaehtoinen ilmoitus, tai – niissä
jäsenvaltioissa, joissa tällaisesta valasta ei ole säädetty – juhlallinen vakuutus,
jonka asianomainen antaa sen jäsenvaltion, jossa asianomaisella yrityksellä on
sääntömääräinen kotipaikka tai jäsenvaltio, jossa asianomaisella henkilöllä on
vakituinen asuinpaikka, toimivaltaiselle oikeus- tai hallintoviranomaiselle tai
tarvittaessa notaarille tai hyväksytylle ammatilliselle elimelle. Kyseisen
viranomaisen, notaarin tai hyväksytyn ammatillisen elimen on annettava todistus
valaehtoisen ilmoituksen tai juhlallisen vakuutuksen antamisesta.
20 artikla
Henkilöstön pätevyys
Hyväksyntää hakevan yrityksen on osoitettava
toteen, että sen työntekijöillä on hakemuksen kohteena olevien toimien
suorittamiseen vaadittu pätevyys, ammattikokemus ja palvelusaika.
21 artikla
Toimintakäsikirja
Hyväksyntää hakevan yrityksen on toimitettava
keskeisiä toimia käsittelevä toimintakäsikirja, josta on käytävä ilmi seuraavat
tiedot:
(a)
organisaatiokaavio, yrityksen johdosta vastaava
henkilöstö, vastuualueiden ja tehtävien kuvaus, vastuuvelvollisuus,
(b)
valmius toimia turvallisesti
lentoasemaympäristössä,
(c)
laitteita koskevat menettelyt,
(d)
henkilökunnan pätevyysvaatimukset ja vastaavat
koulutusvaatimukset ja -suunnitelmat,
(e)
turvallisuusjohtamis- ja laadunhallintamenettelyt,
(f)
vakiokäsittelymenettelyt, joihin sisältyvät
lentoaseman käyttäjien ja lentoaseman pitäjien välinen koordinointi, toimien
koordinointi ja erityisasiakkaisiin liittyvät käsittelymenettelyt,
(g)
hätätilanteiden hallinta,
(h)
turvallisuusmenettelyt.
22 artikla
Vakuutusvaatimukset
1.
Euroopan unionissa toimivilla maahuolintapalvelujen
tarjoajilla ja omahuolintaa harjoittavilla lentoaseman käyttäjillä on oltava
maahuolintapalvelut kattava vastuuvakuutus sellaisten jäsenvaltion alueella
tapahtuvien vahinkojen varalta, joihin liittyy oikeus korvaukseen.
2.
Komissio valtuutetaan antamaan jäljempänä olevan
42 artiklan mukaisesti delegoitu säädös, joissa annetaan yksityiskohtaisia
säännöksiä vakuutusvaatimuksista ja vähimmäissummista.
23 artikla
Hyväksynnän voimassaolo
1.
Hyväksyntä on voimassa viiden vuoden ajan.
2.
Hyväksyntä on voimassa hyväksynnässä ilmoitetuissa
palvelulajeissa ja/tai -alalajeissa.
3.
Maahuolintapalvelujen tarjoajan on milloin tahansa
pystyttävä pyydettäessä osoittamaan hyväksynnästä vastaavalle viranomaiselle
täyttävänsä tässä luvussa säädetyt vaatimukset.
4.
Hyväksyntäviranomaisen on valvottava tämän luvun
vaatimusten noudattamista. Sen on joka tapauksessa tarkistettava vaatimusten
noudattaminen seuraavissa tapauksissa:
(a)
epäiltäessä mahdollista ongelmaa tai
(b)
jonkin toisen jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen
pyynnöstä tai
(c)
komission pyynnöstä.
5.
Hyväksyntä toimitaan käsiteltäväksi uudelleen uutta
hyväksyntää varten, jos maahuolintapalveluja tarjoava yritys
(a)
ei ole 12 kuukauden kuluessa hyväksynnän
myöntämisestä aloittanut toimintaa tai
(b)
on keskeyttänyt toimintansa yli 12 kuukauden
ajaksi.
6.
Maahuolintapalveluja tarjoavan yrityksen on tehtävä
hyväksyntäviranomaiselle ilmoitus
(a)
kaikista toimintansa laajuudessa tapahtuvista
olennaisista muutoksista etukäteen,
(b)
jos yritys on joutunut maksukyvyttömyysmenettelyyn.

24 artikla
Hyväksynnän peruuttaminen
1.
Hyväksyntäviranomainen voi milloin tahansa
peruuttaa hyväksynnän, jos maahuolintapalvelujen tarjoaja tai omahuolintaa
harjoittava lentoaseman käyttäjä ei omasta syystään täytä tässä luvussa
tarkoitettuja perusteita. Peruuttamisen perusteista on ilmoitettava
asianomaiselle maahuolintapalvelujen tarjoajalle tai omahuolintaa
harjoittavalle lentoaseman käyttäjälle sekä muiden jäsenvaltioiden
hyväksyntäviranomaisille.
2.
Hyväksyntäviranomaisen on peruutettava hyväksyntä,
jos maahuolintapalvelujen tarjoaja tietoisesti tai piittaamattomasti toimittaa
hyväksyntäviranomaiselle keskeisestä asiasta vääriä tietoja.
25 artikla
Hyväksymispäätökset
1.
Hyväksyntäviranomaisen on tehtävä lupahakemusta
koskeva päätöksensä viipymättä, viimeistään kahden kuukauden kuluttua kaikkien
tarvittavien tietojen saamisesta, ja otettava huomioon kaikki käytettävissään
olevat tiedot. Päätöksestä on ilmoitettava hakijalle ja muiden jäsenvaltioiden
hyväksyntäviranomaisille. Kielteinen päätös on perusteltava.
2.
Hyväksyntä voidaan evätä ainoastaan, jos
palveluntarjoaja tai omahuolintaan oikeutettu lentoaseman käyttäjä ei omasta
syystään täytä tässä luvussa tarkoitettuja perusteita.
3.
Hyväksyntäviranomaisen on julkistettava hyväksynnän
myöntämisessä ja peruuttamisessa noudatettavat menettelytavat ja ilmoitettava
tästä komissiolle.
26 artikla
Hyväksynnän vastavuoroinen tunnustaminen
Jäsenvaltiossa tämän luvun mukaisesti
myönnetyn hyväksynnän myötä palveluntarjoaja saa tarjota maahuolintapalveluja
joko maahuolintapalvelujen tarjoajana tai omahuolintaa harjoittavana
lentoaseman käyttäjänä kaikissa jäsenvaltioissa, joihin sovelletaan
hyväksynnässä asetettuja ehtoja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 ja 14
artiklan mukaisten markkinoille pääsyn rajoitusten soveltamista.
V luku – Lentoaseman pitäjien ja
keskitettyjen infrastruktuurien hallinnoijien velvoite
27 artikla
Keskitettyjen infrastruktuurien ja rakennelmien käyttö
1.
Tätä artiklaa sovelletaan ainoastaan lentoasemiin,
joiden vuotuinen liikennemäärä on ollut vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa
tai 50 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden ajan.
2.
Lentoaseman pitäjän on julkistettava luettelo
lentoaseman keskitetystä infrastruktuurista.
3.
Keskitettyjen infrastruktuurien hallinnointi
voidaan antaa lentoaseman pitäjälle tai jollekin toiselle elimelle, joka voi
tehdä kyseisten infrastruktuurien käytön pakolliseksi palvelujen tarjoajille ja
omahuolintaa harjoittaville käyttäjille. Näitä infrastruktuureja on
hallinnoitava avoimesti, puolueettomasti ja syrjimättömästi.
4.
Lentoaseman pitäjä tai tarvittaessa viranomainen
tai jokin muu elin, jonka määräysvallassa lentoaseman pitäjä on, päättää
keskitettävistä infrastruktuureista puolueettomasti ja käyttäjien komiteaa sekä
maahuolintapalveluja lentoasemalle tarjoavia yrityksiä kuultuaan. Lentoaseman
pitäjän tai tarvittaessa viranomaisen tai jonkin muun elimen, jonka
määräysvallassa lentoaseman pitäjä on, on varmistettava, että kaikki
'keskitetyn infrastruktuurin' määritelmään kuuluvat infrastruktuurit ja
rakennelmat nimetään sellaisiksi ja että tässä luvussa säädettyjä vaatimuksia
noudatetaan kyseisissä infrastruktuureissa tai rakennelmissa.
5.
Jos käyttäjien komitea on eri mieltä
infrastruktuurin keskittämistä tai keskittämättä jättämistä koskevasta
lentoaseman pitäjän päätöksestä taikka keskittämisen laajuutta koskevasta
päätöksestä, se voi pyytää jäsenvaltion riippumatonta valvontaviranomaista
päättämään, onko kyseisen infrastruktuurin keskittäminen tarpeen vai ei ja
missä laajuudessa.
6.
Maahuolintapalvelujen tarjoajilla ja omahuolintaa
harjoittavilla lentoaseman käyttäjillä on oltava täysi mahdollisuus lentoasemien
infrastruktuurien, keskitettyjen infrastruktuurien ja rakennelmien käyttämiseen
siinä määrin, kuin heidän toimintansa harjoittaminen sitä edellyttää.
Lentoaseman pitäjä tai tarvittaessa keskitetyn infrastruktuurin hallinnoija tai
tarvittaessa viranomainen tai jokin muu elin, jonka määräysvallassa lentoaseman
pitäjä on, tai tarvittaessa keskitetyn infrastruktuurin hallinnoija voi asettaa
infrastruktuurin käytölle ehdot, jotka ovat asiaankuuluvia, puolueettomia,
avoimia ja syrjimättömiä.
7.
Lentoasemien maahuolintaan varatut tilat on
jaettava maahuolintapalvelujen tarjoajien ja omahuolintaan oikeutettujen
käyttäjien kesken, mukaan lukien markkinoille tulijat, heidän oikeuksiensa
käyttämisen edellyttämässä määrin sekä tosiasiallisen ja tasapuolisen kilpailun
mahdollistamiseksi asiaankuuluvien, puolueettomien, avoimien ja syrjimättömien
sääntöjen ja perusteiden mukaisesti.
8.
Jos keskitetyn infrastruktuurin laajuutta koskeva
päätös viedään riippumattoman valvontaviranomaisen ratkaistavaksi tämän
artiklan 5 kohdan mukaisesti, sovelletaan direktiivissä 2009/12/EY olevassa
6 artiklassa vahvistettua menettelyä.
28 artikla
Keskitettyjen infrastruktuurien ja rakennelmien käyttömaksut
1.
Tätä artiklaa sovelletaan ainoastaan lentoasemiin,
joiden vuotuinen liikennemäärä on ollut vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa
tai 50 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden ajan.
2.
Jos keskitettyjen infrastruktuurien tai lentoaseman
rakennelmien käytöstä peritään maksu, lentoaseman pitäjän tai tarvittaessa
keskitetyn infrastruktuurin hallinnoijan on varmistettava, että maksun taso
määritellään asiaankuuluvin, puolueettomin, avoimin ja syrjimättömin perustein.
3.
Lentoaseman pitäjällä tai tarvittaessa keskitetyn
infrastruktuurin hallinnoijalla on oikeus kattaa kulunsa ja saada kohtuullinen
tuotto perityistä maksuista. Maksujen on muodostettava palvelun vastineeksi
tarkoitettu palkkio.
4.
Kaikkien edellä 1 kohdassa tarkoitettujen
maksujen taso on määriteltävä kullakin lentoasemalla käyttäjien komitean
kuulemisen jälkeen ja maahuolintapalveluja lentoasemalle tarjoavien yritysten
kanssa. Lentoaseman pitäjä tai tarvittaessa keskitetyn infrastruktuurin
hallinnoija ilmoittaa käyttäjien komitealle ja lentoasemalla
maahuolintapalveluja tarjoaville yrityksille vuosittain maksujen määrittämisen
perusteena käytettävät osatekijät. Näistä tiedoista on käytävä ilmi vähintään
seuraavat seikat:
(a)
luettelo maksujen vastineeksi tarjotuista
palveluista ja infrastruktuureista,
(b)
maksujen määrittämisessä käytetty menetelmä,
(c)
maksujen kohteena olevien tilojen ja palvelujen
yleinen kulurakenne,
(d)
eri maksuista saatavat tulot, maksuilla katettujen
palvelujen kokonaiskustannukset ja maksuista saatu tuotto,
(e)
maksujen kohteena olevia tiloja ja palveluja varten
mahdollisesti saatu julkinen rahoitus,
(f)
ehdotettujen merkittävien investointien ennustetut
vaikutukset lentoaseman kapasiteettiin.
5.
Lentoaseman pitäjän on julkistettava maksujen taso
sekä yksityiskohtainen luettelo tarjotuista palveluista, jotta osoitettaisiin,
että kaikki keskitettyjen infrastruktuurien, maahuolintaan varattujen tilojen
ja maahuolintapalvelujen tarjoamiseen liittyvien palvelujen tarjoamisesta
perityt maksut käytetään yksinomaan tästä aiheutuneiden kustannusten
kattamiseen kokonaan tai osittain. Keskitettyjen infrastruktuurien hallinnoija
ilmoittaa tarvittaessa maksujen tason sekä yksityiskohtaisen luettelon
tarjotuista palveluista lentoaseman pitäjälle.
6.
Jos käyttäjien komitea on eri mieltä lentoaseman
pitäjän tai tarvittaessa keskitettyjen infrastruktuurien hallinnoijan
asettamasta maksusta, se voi pyytää asianomaisen jäsenvaltion
valvontaviranomaista päättämään maksun tasosta.
7.
Jos maksujen tasoa koskeva päätös viedään
riippumattoman valvontaviranomaisen ratkaistavaksi tämän artiklan 6 kohdan
mukaisesti, sovelletaan direktiivissä 2009/12/EY olevassa 6 artiklassa
vahvistettua menettelyä.
29 artikla
Oikeudellinen erottelu
1.
Lentoaseman pitäjän tai keskitettyjen
infrastruktuurien hallintaelimen on, mikäli se tarjoaa maahuolintapalveluja
kolmansille osapuolille, perustettava erillinen oikeushenkilö kyseisten
maahuolintapalvelujen tarjoamista varten sellaisilla lentoasemilla, joiden
vuotuinen liikennemäärä on ollut vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa tai
50 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden ajan.
Kyseisen
oikeushenkilön on oltava oikeudellisen muotonsa, organisaationsa ja
päätöksentekonsa osalta riippumaton kaikista lentoaseman infrastruktuurien
hallintaan osallistuvista oikeushenkilöistä tapauksissa, joissa lentoaseman
pitäjä tarjoaa maahuolintapalveluja kolmansille osapuolille, sekä kaikista
keskitettyihin infrastruktuureihin liittyvistä oikeushenkilöistä tapauksissa,
joissa keskitettyjen infrastruktuurien hallintaelin tarjoaa
maahuolintapalveluja kolmansille osapuolille.
2.
Lentoaseman infrastruktuurin hallinnoinnista tai
keskitettyjen infrastruktuurien hallinnoinnista vastaavat henkilöt eivät saa
osallistua suoraan tai epäsuorasti maahuolintapalveluja tarjoavan
riippumattoman oikeushenkilön yritysrakenteeseen sellaisilla lentoasemilla,
joiden vuotuinen liikennemäärä on ollut vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa
tai 50 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden ajan.
3.
Edellä 1 kohdassa tarkoitettu
maahuolintapalveluja tarjoava oikeushenkilö ei saa ottaa vastaan taloudellisia
ristikkäistukia lentoaseman infrastruktuurin hallinnointiin liittyvästä
ilmailualan toiminnasta tapauksissa, joissa lentoaseman pitäjä tarjoaa
maahuolintapalveluja, tai keskitettyjen infrastruktuurien hallinnointiin
liittyvästä ilmailualan toiminnasta tapauksissa, joissa keskitetyn
infrastruktuurin hallintaelin tarjoaa maahuolintapalveluja, sillä tämä antaisi
maahuolintapalveluja tarjoavalle oikeushenkilölle mahdollisuuden alentaa
maksuja, joita se perii kolmansille osapuolille tarjoamistaan
maahuolintapalveluista.
4.
Tässä artiklassa lentoaseman pitäjän 'ilmailualan toiminnalla'
tarkoitetaan kaikkea sellaista toimintaa, jota lentoaseman pitäjä harjoittaa
lentoasemallaan ja joka liittyy palvelujen ja infrastruktuurien tarjoamiseen
lentoaseman käyttäjille, maahuolintapalvelujen tarjoajille niiden
lentoliikennetoiminnassa tai lentoasemaa käyttäville matkustajille, esimerkiksi
lentoasemamaksujen perimistä, infrastruktuurien ja rakennelmien kohdentamista
sekä lentoaseman turvatoimenpiteitä. Muuhun kuin ilmailualan toimintaan
sisältyy kiinteistöihin liittyvää toimintaa tai muiden alojen kuin ilmailualan
toimintaa.
5.
Riippumaton tilintarkastaja tarkistaa tilanteen
kunkin tilikauden lopussa ja ilmoittaa julkisesti, ettei tällaisia
ristikkäistukia ole esiintynyt. Jos maahuolintapalveluja tarjoava oikeushenkilö
saa ristikkäistukia muusta kuin ilmailualan toiminnasta, lentoaseman
infrastruktuureja hallinnoivan oikeushenkilön tai keskitettyjä
infrastruktuureja hallinnoivan oikeushenkilön on ilmoitettava tästä
3 kohdan mukaisesti.
VI luku – Toiminnan ja laadun koordinointi
30 artikla
Lentoaseman pitäjän rooli maahuolintapalvelujen koordinoinnissa
1.
Lentoaseman pitäjän tulee vastata lentoasemansa
maahuolintatoiminnan asianmukaisesta koordinoinnista. Lentoaseman pitäjän on
maassa tapahtuvan toiminnan koordinoijana varmistettava, että maahuolintapalvelujen
tarjoajien ja omahuolintaa harjoittajien lentoaseman käyttäjien toimet ovat
31 artiklassa määritettyjen lentoaseman menettelytapasääntöjen mukaisia.
2.
Lisäksi sellaisilla lentoasemilla, joiden vuotuinen
liikennemäärä on ollut vähintään viisi miljoonaa matkustajaa tai 100 000
tonnia rahtia vähintään kolmen peräkkäisen vuoden ajan
(a)
maahuolintapalvelujen tarjoajat ja omahuolintaa
harjoittavat lentoaseman käyttäjät noudattavat 32 artiklassa määritettyjä
vähimmäislaatuvaatimuksia,
(b)
lentoaseman pitäjän on varmistettava, että
maahuolintapalvelujen tarjoajan ja omahuolintaa harjoittavien lentoaseman
käyttäjien toimia koordinoidaan yhteistyöhön perustuvan päätöksenteon ja
asianmukaisen valmiussuunnitelman avulla.
3.
Tämän artiklan säännökset eivät rajoita Euroopan
unionin kilpailusääntöjen soveltamista.
4.
Lentoaseman pitäjän on annettava edellä
2 kohdassa esitettyjen toimenpiteiden soveltamisesta vuosikertomus
Eurocontrolin alaisuudessa toimivalle suorituskyvyn tarkastuselimelle.
Suorituskyvyn tarkastuselimen on laadittava komissiolle konsolidoitu kertomus.
5.
Lentoaseman pitäjä ilmoittaa kansalliselle
hyväksyntäviranomaiselle lentoasemallaan esiintyvistä maahuolintapalvelujen
tarjoajiin tai omahuolintaa harjoittaviin lentoaseman käyttäjiin liittyvistä
ongelmista.
31 artikla
Menettelytapasäännöt
1.
Tässä artiklassa 'menettelytapasäännöillä'
tarkoitetaan kaikkia lentoaseman asianmukaista toimintaa valvovan lentoaseman
pitäjän, viranomaisen tai muun elimen määrittämiä sääntöjä.
2.
Lentoasemaa valvova lentoaseman pitäjä, viranomainen
tai muu elin voi antaa menettelytapasäännöt.
3.
Menettelytapasäännöissä on noudatettava seuraavia
periaatteita:
(a)
niitä on sovellettava syrjimättömällä tavalla
maahuolintapalvelujen tarjoajiin ja lentoaseman käyttäjiin,
(b)
niiden on liityttävä asetettuun tavoitteeseen,
(c)
ne eivät saa käytännössä johtaa markkinoille pääsyn
tai omahuolinnan harjoittamisen rajoittamiseen tässä asetuksessa säädettyä
alemmalle tasolle.
4.
Jäsenvaltio voi tarvittaessa lentoaseman pitäjän
ehdotuksesta:
(a)
kieltää maahuolintapalvelujen tarjoajaa tai
omahuolintaa harjoittavaa lentoaseman käyttäjää tarjoamasta
maahuolintapalveluja tai harjoittamasta omahuolintaa, jos kyseinen
palveluntarjoaja tai käyttäjä ei noudata menettelytapasääntöjä,
(b)
edellyttää lentoaseman maahuolintapalvelujen tarjoajia
tasapuolisella ja syrjimättömällä tavalla osallistumaan kansallisessa
lainsäädännössä tai säännöissä asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden
täyttämiseen, palvelujen jatkuvuuden turvaaminen mukaan lukien.
32 artikla
Vähimmäislaatuvaatimukset
1.
Tässä artiklassa 'vähimmäislaatuvaatimuksilla'
tarkoitetaan maahuolintapalvelujen laadun vähimmäisvaatimuksia.
2.
Lentoaseman pitäjän tai tarvittaessa viranomaisen
tai jonkin muun lentoasemaa valvovan elimen on määritettävä
maahuolintapalvelujen vähimmäislaatuvaatimukset sellaisilla lentoasemilla,
joiden vuotuinen liikennemäärä on ollut vähintään viisi miljoonaa matkustajaa
tai 100 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden ajan.
3.
Maahuolintapalvelujen tarjoajien ja omahuolintaa
harjoittavien lentoaseman käyttäjien on noudatettava kyseisiä
vähimmäislaatuvaatimuksia. Lentoaseman käyttäjien ja maahuolintapalvelujen
tarjoajien on lisäksi noudatettava sopimussuhteisiinsa sisältyviä
vähimmäislaatuvaatimuksia.
4.
Vähimmäislaatuvaatimusten on katettava erityisesti
seuraavat alat: toiminnallinen suorituskyky, koulutus, matkustajien
tiedottaminen ja avustaminen, erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksessa (EY) N:o 261/2004 [18] ja Euroopan parlamentin
ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1107/2006 [19] tarkoitetulla
tavalla yhteistyössä toteutettavan päätöksenteon, turvallisuuden,
varotoimenpiteiden ja ympäristön osalta.
5.
Vähimmäislaatuvaatimusten on oltava tasapuolisia,
avoimia ja syrjimättömiä, eivätkä ne saa rajoittaa unionin sovellettavan
lainsäädännön soveltamista, asetukset (EY) N:o 261/2004 ja (EY) N:o 1107/2006
mukaan lukien. Laatuvaatimusten on oltava johdonmukaisia, oikeasuhteisia ja
asiaankuuluvia lentoaseman toimintojen laadun kannalta. Näin ollen on
kiinnitettävä asianmukaista huomiota tullimenettelyn, lentoasemien
turvallisuusmenettelyjen ja maahanmuuttomenettelyn laatuun.
6.
Vähimmäislaatuvaatimusten on oltava komission
määräämien vaatimusten mukaisia. Komissio valtuutetaan antamaan delegoituja
säädöksiä kyseisistä vaatimuksista jäljempänä olevan 42 artiklan
mukaisesti.
7.
Ennen kyseisten vaatimusten laatimista lentoaseman
pitäjän on kuultava käyttäjien komiteaa ja maahuolintapalvelujen tarjoajia.
33 artikla
Maahuolintapalvelujen suorittamista koskevat raportointivelvoitteet
1.
Sellaisten lentoasemien, joiden vuotuinen
liikennemäärä on ollut vähintään viisi miljoonaa matkustajaa tai 100 000
tonnia rahtia vähintään kolmen peräkkäisen vuoden ajan, maahuolintapalvelujen
tarjoajien ja omahuolintaa harjoittavien lentoaseman käyttäjien on laadittava
komissiolle kertomus toimintansa tehokkuudesta.
2.
Komissio valtuutetaan antamaan jäljempänä olevan
42 artiklan mukaisesti delegoitu säädös raportointivelvoitteiden sisältöä
ja niiden levittämistä koskevista yksityiskohtaisia säännöksistä.
34 artikla
Koulutus
1.
Maahuolintapalvelujen tarjoajien ja maahuolintaa
harjoittavien lentoasemien käyttäjien on varmistettava, että kaikki
maahuolintapalvelujen tarjoamiseen osallistuvat työntekijät, johtohenkilöt ja
työnjohtajat mukaan lukien, osallistuvat säännöllisesti alan täydennyskoulutukseen,
jotta he voisivat suorittaa heille osoitetut tehtävät.
2.
Jokaisen maahuolintapalvelujen tarjoamiseen
osallistuvan työntekijän on osallistuttava vähintään kaksipäiväiseen kyseiselle
työntekijälle annettuja tehtäviä käsittelevään koulutukseen. Jokaisen työntekijän
on osallistuttava asiaankuuluvaan koulutukseen ottaessaan vastaan uuden työn
tai kun työntekijälle on osoitettu uusia tehtäviä.
3.
Kyseessä oleviin maahuolintapalvelutoimiin
liittyvään koulutukseen on tarvittaessa sisällyttävä ainakin seuraavat osa-alueet:
(a)
turvallisuus, johon sisältyvät turvatarkastukset,
toimintojen turvallisuus, turvalaitteet ja turvallisuutta vaarantavien uhkien
hallinta,
(b)
vaaralliset aineet,
(c)
lentokenttäalueen turvallisuus, muun muassa
turvallisuusfilosofia, turvallisuusmääräykset, vaarat, inhimilliset tekijät,
lentokenttäalueen merkinnät ja opasteet, hätätilanteet, vierasesinevaurioiden
ennaltaehkäisy, henkilönsuojaimet, onnettomuudet ja läheltä piti -tilanteet
sekä lentokenttäalueen turvallisuuden valvonta,
(d)
lentokenttäalueen kuljettajien koulutus, jossa
käsitellään yleisiä vastuualoja ja menettelyjä (heikentynyttä näkyvyyttä
koskevat menettelyt), ajoneuvojen välineitä, lentoaseman sääntöjä sekä
liikennealueen eri alueita,
(e)
maalaitteiston toiminnot ja hallinta,
maalaitteiston ylläpito ja toiminnot mukaan lukien,
(f)
lastauksen valvonta, mukaan lukien yleinen massa-
ja massakeskiötarkastus ja tilannetietoisuus, ilma-aluksen rakenteelliset
lastausrajoitteet, kuormansiirtovälineet, massa- ja massakeskiölaskelma,
lastiruuman kuormaus irtolastitavarana, taulukoiden/kaavioiden tasapaino,
lastausohjeraportti, lastausta koskevat viestit ja vaarallisten tavaroiden
lastauksen valvonta,
(g)
matkustajapalveluja koskeva käytännön koulutus,
mukaan lukien matkustajien lentokoneeseen nousemiseen liittyvä bridge-koulutus
ja koulutus matkustajien tiedottamisesta ja avustamisesta asetusten (EY) N:o
261/2004 ja (EY) N:o 1107/2006 mukaisesti,
(h)
matkatavaroiden käsittelyä koskeva käytännön
koulutus,
(i)
ilma-aluksen käsittelyä ja lastausta koskeva
koulutus,
(j)
ilma-aluksen maaliikenne, mukaan lukien
ilma-aluksen maaliikennetoiminnot, laitteiden toiminta, laitteiden ja
ilma-aluksen kytkemis- ja katkaisumenettelyt, ilma-aluksen maaliikenteen
käsimerkit, ilma-aluksen opastaminen ja ilma-aluksen maaliikenteen avustaminen,
(k)
rahdin ja postin käsittely sekä tavaroiden kauppaan
sovellettavat kiellot ja rajoitukset,
(l)
ilma-aluksen kääntämiseen liittyvästä
koordinoinnista annettava koulutus,
(m)
ympäristöasiat, muun muassa vuotojen valvonta,
päästöjen hallinta ja jätteiden käsittely,
(n)
hätätoimenpiteet ja valmiussuunnittelu,
(o)
raportointijärjestelmät,
(p)
ulkoistamisen laadunvalvonta.
4.
Kunkin maahuolintapalvelujen tarjoajan ja
omahuolintaa harjoittavan lentoaseman käyttäjän on laadittava vuosittain
kertomus koulutusvelvoitteensa noudattamisesta lentoaseman pitäjälle.
35 artikla
Alihankinta
1.
Maahuolintapalvelujen tarjoajat voivat harjoittaa
alihankintaa rajoittamatta jäljempänä 2, 3 ja 4 kohdan soveltamista.
2.
Omahuolintaa harjoittavat lentoaseman käyttäjät
saavat teettää maahuolintapalveluja alihankintana ainoastaan silloin, kun ne
ylivoimaisen esteen vuoksi eivät väliaikaisesti pysty harjoittamaan
omahuolintaa.
3.
Alihankkijat eivät saa teettää maahuolintapalveluja
alihankintana.
4.
Edellä 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
maahuolintapalvelujen tarjoaja ei saa teettää maahuolintapalveluja
alihankintana, paitsi jos se ylivoimaisen esteen vuoksi ei väliaikaisesti pysty
tarjoamaan kyseisiä maahuolintapalveluja.
5.
Sellaisten maahuolintapalvelujen tarjoajien ja
omahuolintaa harjoittavien lentoaseman käyttäjien, joilla on yksi tai useampi
alihankkija, on varmistettava, että alihankkijat noudattavat tämän asetuksen
mukaisia maahuolintapalvelun tarjoajia koskevia velvoitteita.
6.
Sellaisten maahuolintapalvelujen tarjoajien ja
omahuolintaa harjoittavien lentoaseman käyttäjien, joilla on yksi tai useampi
alihankkija, on ilmoitettava lentoaseman pitäjälle kyseisten alihankkijoiden
nimi ja toiminta.
7.
Jos maahuolintapalvelujen tarjoaja hakee lupaa
tarjota maahuolintapalveluja 7 artiklassa säädetyn valintamenettelyn
mukaisesti, sen on ilmoitettava niiden alihankkijoiden lukumäärä, toiminta ja
nimi, joilla se aikoo teettää alihankintaa.
VII luku – Kansainväliset suhteet
36 artikla
Suhteet kolmansiin maihin
1.
Komissio voi 43 artiklan 3 kohdassa
tarkoitetun tarkastelumenettelyn mukaisesti ja unionin kansainvälisiä
sitoumuksia rajoittamatta päättää, että jäsenvaltion tai jäsenvaltioiden on
ryhdyttävä toimenpiteisiin, joihin sisältyy maahuolintapalvelujen
markkinoillepääsyoikeuden täydellinen tai osittainen keskeyttäminen alueellaan kolmannesta
maasta lähtöisin olevien maahuolintapalvelujen tarjoajien ja omahuolintaa
harjoittavien lentoaseman käyttäjien osalta; tarkoituksena on oikaista kyseisen
kolmannen maan syrjivä kohtelu, kun on kyse siitä, että kolmas maa
maahuolintapalvelujen tai omahuolinnan markkinoille pääsyn osalta:
(a)
ei oikeudellisesti tai tosiasiallisesti myönnä
jäsenvaltion maahuolintapalvelujen tarjoajille ja omahuolintaa harjoittaville
lentoaseman käyttäjille kohtelua, joka vastaa jäsenvaltion kyseisen kolmannen
maan maahuolintapalvelujen tarjoajille ja omahuolintaa harjoittaville
lentoaseman käyttäjille lentoasemillaan myöntämää kohtelua, tai
(b)
oikeudellisesti tai tosiasiallisesti myöntää
jäsenvaltion maahuolintapalvelujen tarjoajille ja omahuolintaa harjoittaville
lentoaseman käyttäjille epäedullisempaa kohtelua kuin se myöntää omille
maahuolintapalvelujen tarjoajilleen ja omahuolintaa harjoittaville lentoaseman
käyttäjille, tai
(c)
myöntää muista kolmansista maista lähtöisin
oleville maahuolintapalvelujen tarjoajille ja omahuolintaa harjoittaville
lentoaseman käyttäjille suotuisampaa kohtelua kuin se myöntää jäsenvaltion
maahuolintapalvelujen tarjoajille ja omahuolintaa harjoittaville lentoaseman
käyttäjille.
2.
Kolmannesta maasta lähtöisin olevana
maahuolintapalvelujen tarjoajana ja omahuolintaa harjoittavana lentoaseman
käyttäjänä pidetään luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on
perustettu kyseisen kolmannen maan lainsäädännön mukaisesti ja jonka
sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai päätoimipaikka on kyseisen kolmannen
maan alueella.
3.
Euroopan unionin ja/tai jäsenvaltioiden on
varmistettava, että kolmansissa maissa markkinoillepääsyoikeuksien osalta ei
saa esiintyä syrjintää unionin niiden lentoaseman käyttäjien välillä, jotka
tarjoavat kolmannen osapuolen maahuolintapalveluja, ja unionin muiden
maahuolintapalvelujen tarjoajien välillä.
VIII luku – Raportointi- ja
valvontavelvoitteet
37 artikla
Jäsenvaltioiden raportointivelvoitteet
1.
Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle
vuosittain 1 päivään heinäkuuta mennessä luettelo lentoasemista, joita
koskee ainakin yksi 6 artiklan 2 kohdassa tai 14 artiklassa
säädetty maahuolinnan markkinoille pääsyn rajoitus.
2.
Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle
vuosittain 1 päivään heinäkuuta mennessä luettelo maahuolintapalvelujen
tarjoajista ja omahuolintaa harjoittavista lentoaseman käyttäjistä, jotka
jäsenvaltio on hyväksynyt hyväksymismenettelyistä annetun IV luvun mukaisesti.
38 artikla
Lentoasemaluettelon julkistaminen
Komissio julkaisee kunkin vuoden loppuun
mennessä Euroopan unionin virallisessa lehdessä seuraavat tiedot:
(a)
luettelo unionissa sijaitsevista lentoasemista,
joiden vuotuinen liikennemäärä on ollut vähintään viisi miljoonaa matkustajaa
tai 100 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden ajan,
(b)
luettelo unionissa sijaitsevista lentoasemista,
joiden vuotuinen liikennemäärä on ollut vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa
tai 50 000 tonnia rahtia vähintään kolmen edellisen vuoden ajan,
(c)
luettelo unionissa sijaitsevista kaupalliselle
lentoliikenteelle avoimista lentoasemista,
(d)
luettelo lentoasemista, joihin sovelletaan
6 artiklan 2 kohdan tai 14 artiklan mukaisia rajoitteita,
(e)
luettelo maahuolintapalvelujen tarjoajista ja
omahuolintaa harjoittavista lentoaseman käyttäjistä, jotka on hyväksytty
hyväksymismenettelyjä käsittelevän IV luvun mukaisesti.
39 artikla
Arviointi- ja tiedoksiantokertomus
1.
Komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja
neuvostolle kertomuksen tämän asetuksen täytäntöönpanosta viimeistään viiden
vuoden kuluttua asetuksen soveltamispäivästä. Kertomuksessa on arvioitava
erityisesti merkittäviä vaikutuksia maahuolintapalvelujen laatuun,
työllisyyteen ja työskentelyolosuhteisiin. Kertomuksen on sisällettävä
seuraavat keskeiset indikaattorit ja perusteet lentoasemien joukosta valitusta
otoksesta:
(a)
unionin lentoasemilla toimivien
maahuolintapalvelujen tarjoajien keskimääräinen lukumäärä 11 palvelulajin
osalta,
(b)
omahuolintaa harjoittavien lentoaseman käyttäjien
lukumäärä kullakin unionin lentoasemalla 11 palvelulajin osalta,
(c)
niiden lentoasemien lukumäärä, joilla
maahuolintapalvelujen tarjoajien määrä on rajoitettu, ja rajoituksen tai
rajoitusten arvo,
(d)
niiden yritysten lukumäärä, joilla on jäsenvaltion
myöntämä hyväksyntä ja jotka toimivat toisessa jäsenvaltiossa,
(e)
sidosryhmien mielipide hyväksymisjärjestelmästä
(hyväksymisperusteet, täytäntöönpanoa koskevat ongelmat, hinta, jne.),
(f)
maahuolintapalvelujen tarjoajien ja omahuolintaa
harjoittavien lentoaseman käyttäjien lukumäärä unionissa (yhteensä),
(g)
keskitettyjen infrastruktuurien hinta ja
hallintojärjestelmä kullakin lentoasemalla,
(h)
lentoaseman pitäjän markkinaosuus
maahuolintapalveluissa kullakin lentoasemalla 11 palvelulajin osalta,
(i)
kolmansille osapuolille maahuolintapalveluja
tarjoavien lentoaseman käyttäjien markkinaosuus kullakin lentoasemalla kaikkien
palvelulajien osalta,
(j)
turvallisuutta heikentäneet onnettomuudet, joihin
on liittynyt maahuolintapalveluja,
(k)
sidosryhmien mielipide maahuolintapalvelujen
laadusta lentoasemilla, kun arvioidaan henkilöstön pätevyyttä,
ympäristöasioita, turvallisuutta ja toiminnan koordinointia (yhteistyöhön
perustuva päätöksenteko, varotoimenpiteet, lentoasemalla annettava koulutus,
alihankinta),
(l)
maahuolintapalveluja tarjoavien yritysten
vähimmäislaatuvaatimukset,
(m)
koulutuksen piirteet,
(n)
henkilöstösiirrot ja niiden vaikutus työntekijöiden
suojaan,
(o)
maahuolinta-alan työllisyys ja työolosuhteet.
2.
Komissio ja jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä edellä
1 kohdassa tarkoitetun kertomuksen tietojen keräämisessä.
3.
Komissio voi tämän kertomuksen perusteella päättää,
onko tämän asetuksen tarkistaminen tarpeen.
IX luku – Sosiaaliturva
40 artikla
Sosiaaliturva
Jäsenvaltiot voivat toteuttaa työntekijöiden
oikeuksien turvaamisen edellyttämiä toimenpiteitä, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta tämän asetuksen säännösten soveltamista ja unionin oikeuden
muiden määräysten noudattamista.
X luku – Valitus päätöksiä tai yksittäisiä
toimenpiteitä vastaan
41 artikla
Valitusoikeus
1.
Jäsenvaltioiden tai lentoaseman pitäjien, milloin
se kuuluu heidän tehtäviinsä, on huolehdittava siitä, että kaikilla
osapuolilla, joiden laillinen etu sitä vaatii, on oikeus valittaa päätöksistä
tai niiden mukaisesti toteutetuista toimenpiteistä, jotka koskevat 6 artiklan 2
kohtaa (kolmansille osapuolille tarjottavat maahuolintapalvelut), 7–10 artiklaa
(valintamenettely), 13 artiklaa (saarilla sijaitsevat lentoasemat), 23 ja 24
artiklaa (hyväksymispäätökset), 27 artiklaa (keskitettyjen infrastruktuurien ja
rakennelmien käyttö), 28 artiklaa (keskitettyjen infrastruktuurien ja
rakennelmien käyttömaksut), 31 artiklaa (menettelytapasäännöt) ja 32 artiklaa
(vähimmäislaatuvaatimukset).
2.
Valitus on voitava saattaa kansallisen
tuomioistuimen tai jonkin muun, lentoaseman pitäjästä sekä tarvittaessa sitä
valvovasta viranomaisesta riippumattoman viranomaisen käsiteltäväksi. Valitus
on saatettava riippumattoman valvontaviranomaisen käsiteltäväksi, jos tässä
asetuksessa niin määritetään.
XI luku – Täytäntöönpanosäännökset ja
siirretty toimivalta
42 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttäminen
1.
Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja
säädöksiä tässä artiklassa säädetyin edellytyksin.
2.
Siirretään 22, 32 ja 33 artiklassa tarkoitettu
valta määräämättömäksi ajaksi tämän asetuksen voimaantulopäivästä.
3.
Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin
tahansa peruuttaa 22, 32 ja 33 artiklassa tarkoitetun säädösvallan
siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan kyseisessä päätöksessä mainittu
säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona
se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä tai jonakin
myöhempänä, siinä mainittuna päivänä. Päätös ei vaikuta jo voimassa olevien
delegoitujen säädösten pätevyyteen.
4.
Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen,
se antaa säädöksen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja
neuvostolle.
5.
Edellä olevan 22, 32 ja 33 artiklan nojalla
annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai
neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on
annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa
sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun
määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta
säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa
jatketaan kahdella kuukaudella.
43 artikla
Komiteamenettely
1.
Komissiota avustaa komitea, joka on asetuksessa
(EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.
2.
Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan
asetuksessa (EU) N:o 182/2011 olevassa 4 artiklassa säädettyä menettelyä.
Kun komitean lausunto on tarkoitus hankkia kirjallista menettelyä noudattaen,
tämä menettely päätetään tuloksettomana, jos komitean puheenjohtaja lausunnon
antamiselle asetetussa määräajassa niin päättää tai komitean jäsenten
yksinkertainen enemmistö sitä pyytää.
3.
Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan
asetuksessa (EU) N:o 182/2011 olevan 5 artiklan säännöksiä. Kun komitean
lausunto on tarkoitus hankkia kirjallista menettelyä noudattaen, tämä menettely
päätetään tuloksettomana, jos komitean puheenjohtaja lausunnon antamiselle
asetetussa määräajassa niin päättää tai komitean jäsenten yksinkertainen
enemmistö sitä pyytää.
XII luku – Loppusäännökset
44 artikla
Kumoaminen
Kumotaan direktiivi 96/67/EY tämän asetuksen
soveltamispäivästä alkaen.
Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään
viittauksina tähän asetukseen.
45 artikla
Siirtymäsäännökset
1.
Direktiivissä 96/67/EY olevan 11 artiklan
mukaisesti ennen tämän asetuksen voimaantuloa valituilla palveluntarjoajilla on
lupa jatkaa toimintaansa direktiivissä 96/67/EY vahvistettujen ehtojen
mukaisesti siihen asti, kunnes alun perin myönnetty määräaika on umpeutunut.
2.
Lentoasemilla, joilla on direktiivissä 96/67/EY
olevan 6 artiklan 2 kohdan nojalla valittu ainoastaan kaksi
palveluntarjoajaa kutakin palvelulajia kohden ja joilla tämän asetuksen
6 artiklan 2 kohdan nojalla on valittava vähintään kolme
palveluntarjoajaa, on järjestettävä tämän asetuksen 7–13 artiklan mukainen
valintamenettely siten, että valitaan kolmas palveluntarjoaja, joka pystyy
aloittamaan toimintansa viimeistään vuoden kuluttua tämän asetuksen
soveltamispäivästä.
3.
Direktiivissä 96/67/EY olevan 14 artiklan
mukaisesti myönnetyt hyväksynnät ovat voimassa niiden määräajan umpeutumiseen
saakka, kuitenkin enintään kaksi vuotta tämän asetuksen soveltamispäivästä.
4.
Jos yritykselle myönnetään hyväksyntä tämän
asetuksen mukaisesti, sen on pyydettävä kaikkien direktiivissä 96/67/EY olevan
14 artiklan mukaisesti sille myönnettyjen hyväksyntien peruuttamisesta kahden
kuukauden kuluessa. Jos direktiivissä 96/67/EY olevan 14 artiklan
mukaisesti myönnetyn hyväksynnän voimassaoloaika kuitenkin umpeutuu kahden
kuukauden kuluessa tämän asetuksen mukaisesti myönnetyn uuden hyväksynnän
myöntämisestä, yrityksen ei ole pakko pyytää peruuttamista.
5.
Tämän asetuksen 26 artiklaa ei sovelleta
direktiivissä 96/67/EY olevan 14 artiklan mukaisesti myönnettyihin
hyväksyntiin.
46 artikla
Voimaantulo ja soveltaminen
Tämä asetus tulee voimaan
kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan
unionin virallisessa lehdessä.
Tätä asetusta sovelletaan XX.XX.20XX. [18
kuukauden kuluttua soveltamispäivästä].
Tämä asetus on kaikilta osiltaan
velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä
Euroopan parlamentin puolesta                    Neuvoston
puolesta
Puhemies                                                       Puheenjohtaja
LIITE
LUETTELO
MAAHUOLINTAPALVELULAJEISTA
1.
Maahuolinnan hallintoon ja valvontaan kuuluvat
seuraavat alalajit:
1.1.
edustus- ja yhteydenpitopalvelut paikallisten
viranomaisten ja muiden tahojen kanssa, maksuliikenteen hoitaminen käyttäjän
puolesta ja toimitilojen antaminen käyttäjän edustajien käyttöön,
1.2.
lastauksen sekä tele- ja muun viestinnän valvonta,
1.3.
ilma-aluksessa kuljetettavien
kuormansiirtovälineiden käsittely, varastointi ja hallinnointi,
1.4.
muut valvontapalvelut ennen lentoa, sen aikana tai
sen jälkeen sekä muut käyttäjän pyytämät hallinnolliset palvelut,
2.
Matkustajien osalta käsittelyyn kuuluvat
saapuville, lähteville, lennolta toiselle siirtyville ja kauttakulkeville
matkustajille annettu tiedotus ja apu – myös sellainen tiedotus ja apu, joita
annetaan matkustajien oikeuksia koskevan asiaan liittyvän Euroopan unionin
lainsäädännön nojalla – mukaan lukien matkalippujen ja matkustusasiakirjojen
tarkastus sekä matkatavaroiden kirjaaminen ja kuljettaminen
lajittelujärjestelmiin.
3.
Matkatavaroiden käsittelyyn kuuluvat matkatavaroiden
käsittely lajittelualueella, niiden lajittelu, niiden valmistelu lähtöä varten,
tavaroiden kuormaaminen laitteisiin, joilla tavaroita kuljetetaan ilma-aluksen
ja lajittelualueen välillä, ja tavaroiden purku tällaisista laitteista sekä
tavaroiden kuljetus lajittelualueelta saapuvien tavaroiden alueelle.
4.
Rahdin ja postin käsittelyyn kuuluvat seuraavat
alalajit:
4.1.
rahdin osalta: vienti-, kauttakulku- ja
tuontirahdin fyysinen käsittely, rahtiasiakirjojen käsittely, tullaus sekä
osapuolten kesken sovitut tai olosuhteiden vaatimat turvatoimet,
4.2.
postin osalta: tulevan ja lähtevän postin fyysinen
käsittely, tähän liittyvien asiakirjojen käsittely sekä osapuolten kesken
sovitut tai olosuhteiden vaatimat turvatoimet.
5.
Asematasopalveluihin kuuluvat seuraavat alalajit:
5.1.
ilma-aluksen opastaminen maassa sen saapuessa ja
lähtiessä,
5.2.
ilma-aluksen avustaminen pysäköimisessä ja tähän
tarvittavien laitteiden toimittaminen,
5.3.
ilma-aluksen ja asematasopalvelujen tarjoajien
välisen viestinnän järjestäminen,
5.4.
ilma-aluksen lastaus ja tyhjennys, mukaan lukien
tähän tarvittavien välineiden toimittaminen ja käyttäminen sekä miehistön ja
matkustajien kuljetus ilma-aluksen ja lentoterminaalin välillä sekä
matkatavaroiden kuljetus ilma-aluksen ja lentoterminaalin välillä,
5.5.
ilma-aluksen käynnistämiseksi tarvittavien
välineiden hankkiminen ja käyttäminen,
5.6.
ilma-aluksen siirtäminen saapumisen ja lähdön
yhteydessä sekä tähän tarvittavien laitteiden hankkiminen ja käyttäminen,
5.7.
ruuan ja juomien kuljetus ja lastaus ilma-alukseen
sekä niiden purkaminen ilma-aluksista.
6.
Ilma-aluksen siivous- ja muihin palveluihin
kuuluvat seuraavat alalajit:
6.1.
ilma-aluksen siivoaminen ulkoa ja sisältä sekä
käymälä- ja vesipalvelut,
6.2.
matkustamon ilmastointi ja lämmittäminen, lumen ja
jään poistaminen, ilma-aluksen jäänesto,
6.3.
matkustamon uudelleenjärjestelyt, siihen liittyvien
varusteiden varastointi.
7.
Polttoaine- ja öljyhuolintaan kuuluvat seuraavat
alalajit:
7.1.
polttoainetäydennyksen ja -tyhjennyksen
järjestäminen ja suorittaminen, mukaan lukien polttoaineen varastointi, myös
silloin kun lentoasema on vieressä, sekä toimitusten laadun ja määrän
valvominen,
7.2.
öljyn ja muiden nesteiden täydentäminen.
8.
Ilma-alusten tekniseen huoltoon kuuluvat seuraavat
alalajit:
8.1.
rutiinihuolto ennen lentoa,
8.2.
käyttäjän pyytämät erityiset huoltotoimet,
8.3.
varaosien ja huollossa tarvittavien laitteiden
hankkiminen ja niiden hallinnointi,
8.4.
pysäköintipaikkoja ja/tai hallitiloja koskevat
pyynnöt tai varaukset.
9.
Lentotoiminnan ja miehistön avustamiseen kuuluvat
seuraavat alalajit:
9.1.
lennon valmistelu lähtöasemalla tai muussa
pisteessä,
9.2.
lennolla olevalle ilma-alukselle annettava palvelu,
mukaan lukien mahdollisesti tarvittava lennon uudelleen suunnittelu,
9.3.
lennon jälkeen toimitettavat palvelut,
9.4.
miehistön avustaminen.
10.
Kenttäkuljetuksiin kuuluvat seuraavat alalajit:
10.1.
matkustaja-, miehistö-, matkatavara-, rahti- ja
postikuljetusten organisointi ja suorittaminen saman lentoaseman eri
terminaalien välillä, mutta ei vastaava kuljetus ilma-aluksen ja jonkin toisen
pisteen välillä saman lentoaseman alueella,
10.2.
käyttäjän pyytämät erityiskuljetukset.
11.
Catering-palveluihin kuuluvat seuraavat alalajit:
11.1.
yhteyksien hoitaminen catering-toimittajiin ja
näiden palvelujen hallinnointi,
11.2.
ruoan, juomien ja niiden valmistamiseen
tarvittavien välineiden varastoiminen,
11.3.
näiden välineiden puhdistaminen,
11.4.
elintarvikkeiden ja tarvittavien välineiden
järjestely ja toimitus.
[1]               IAHA:n (riippumattomien huolitsijoiden järjestö)
jäseniensä keskuudessa tekemä arvio. Kaikki maahuolintapalvelujen tarjoajat
eivät ole IAHA:n jäseniä, ja maahuolinta-alalla saattaakin olla yli
110 000 työntekijää.
[2]               Sidosryhmien kuulemistilaisuudet ja ilmailumarkkinoiden
seurantakeskuksen vuosikertomukset saatavissa osoitteesta
http://ec.europa.eu/transport/air/observatory_market/annual_reports_en.htm .
[3]               KOM(2010)0623.
[4]               KOM(2006)821 lopullinen.
[5]               Lentoasemia edustavien EU:n toimialajärjestöjen
(ACI-Europe), riippumattomien huolitsijoiden (IAHA) ja ammattiliittojen
(Euroopan kuljetustyöntekijöiden liitto, ETF) lausunto, joka on annettu
7. huhtikuuta 2007. Saatavilla Internet-sivustolla: https://www.itfglobal.org/files/seealsodocs/28646/Statement%20GH%20ACI%20IAHA%20ETF%20070411.pdf.
[6]               Euroopan parlamentin
päätöslauselma 11. lokakuuta 2007 lentoasemien kapasiteetista ja
maahuolinnasta: kohti tehokkaampaa politiikkaa (2007/2092(INI)). Teksti on saatavissa
osoitteessa http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=TA&language=EN&reference=P6-TA-2007-0433
[7]               Tutkimus direktiivin 96/67/EY vaikutuksista
maahuolintapalveluihin 1996–2007, Airport Research Center, helmikuu 2009. Tutkimus
on luettavissa osoitteessa http://ec.europa.eu/transport/air/studies/doc/airports/2009_02_ground_handling.pdf.
[8]               Pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla
annetun direktiivin 96/67/EY mahdollinen tarkistaminen, Steer Davies, Gleave,
kesäkuu 2010. Teksti on luettavissa osoitteessa
http://ec.europa.eu/transport/air/studies/airports_en.htm.
[9]               Käyttäjien komitea on lentoaseman käyttäjien eli
lentoyhtiöiden edustajien muodostama komitea, joka perustetaan kaikille
lentoasemille.
[10]             Keskitetyt infrastruktuurit ovat infrastruktuureja, joita
käytetään maahuolintapalveluissa ja joita niiden moninaisuuden, kustannusten
tai ympäristöön kohdistuvien vaikutusten vuoksi ei voida jakaa tai lisätä.
[11]             Asia C-460(02, komissio vastaan Italia, tuomio 9.
joulukuuta 2004. Asia C-386/03, komissio vastaan Saksa, 14. heinäkuuta 2005.
[12]             EUVL C , , s. .
[13]             EUVL C , , s. .
[14]             EYVL L 272, 25.10.1996, s. 36.
[15]             KOM(2011) 144 lopullinen.
[16]             EUVL L 55, 28.2.2011, s. 13.
[17]             Neuvoston direktiivi 2001/23/EY, annettu 12 päivänä
maaliskuuta 2001, työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen
taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan
jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä, EYVL L 82, 22.3.2001, s. 16.
[18]             EUVL
L 46, 17.2.2004, s. 1.
[19]             EUVL
L 204, 26.7.2006, s. 1.