                            EUROOPAN
                            KOMISSIO
                                                       Bryssel 22.6.2015
                                                       COM(2015) 305 final
                                                       2015/0136 (NLE)
                                             Ehdotus
                                   NEUVOSTON PÄÄTÖS
   vastuusta ja vahingonkorvauksesta vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten
    yhteydessä tehdyn kansainvälisen sopimuksen vuoden 2010 pöytäkirjan ratifioinnista
        jäsenvaltioiden toimesta ja siihen liittymisestä unionin puolesta oikeudelliseen
             yhteistyöhön siviilioikeudellisissa asioissa liittyvien seikkojen osalta
FI                                                                                FI
 ---pagebreak---                                         PERUSTELUT
   1.   EHDOTUKSEN TAUSTA
   1.1. Johdanto
        Erityyppisestä merenkulkutoiminnasta johtuvasta vahingonkorvausvastuusta
        säännellään kansainvälisellä tasolla useissa kansainvälisen merenkulkujärjestön,
        jäljempänä ’IMO’, yleissopimuksissa. Nämä yleissopimukset perustuvat samoihin
        keskeisiin periaatteisiin, joita ovat: aluksen omistajan ankara vastuu, kolmansille
        osapuolille aiheutuneet vahingot kattava pakollinen vakuutus, vahinkoa kärsineiden
        henkilöiden oikeus vedota suoraan vakuutuksenantajaan, vastuun rajoittaminen ja
        öljyn sekä vaarallisten ja haitallisten aineiden, jäljempänä ’HNS’, osalta erityinen
        korvausrahasto, josta aluksen omistajan vastuun yli menevät vahingot maksetaan.
        Vuonna 1996 tehty kansainvälinen yleissopimus vastuusta ja vahingonkorvauksesta
        vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten yhteydessä, jäljempänä ’vuoden
        1996 HNS-yleissopimus’, on viimeinen vastuuta koskeva IMO:n yleissopimus, jonka
        voimaantulo odottaa edelleen, että valtiot ratifioisivat sen. Kyseinen yleissopimus on
        tärkeä osa kansainvälisen merenkulkualan vastuujärjestelmää, kun otetaan huomioon,
        että HNS-lastin merikuljetukset, nesteytetty maakaasu (LNG) ja nestekaasu (LPG)
        mukaan lukien, on nopeasti kasvava kaupan ala, jonka osuus meriliikenteestä on
        huomattava.
        Vuoden 1996 HNS-yleissopimukseen vuonna 2010 tehty pöytäkirja, jäljempänä
        ’vuoden 2010 pöytäkirja’, sisältää vuoden 1996 HNS-yleissopimuksessa todettujen
        ongelmien ratkaisemiseksi tarvittavat muutokset. Vuoden 2010 pöytäkirjaa ja
        yleissopimuksen määräyksiä, sellaisina kuin ne ovat pöytäkirjalla muutettuina, on
        luettava, tulkittava ja sovellettava yhtenä ainoana välineenä pöytäkirjan 2 ja 18
        artiklan mukaisesti. IMOn sihteeristö valmisteli pöytäkirjan konsolidoidun version ja
        vahvisti sen IMOn oikeudellisen komitean 98. kokouksessa vuonna 2011 nimellä
        ’vuoden 2010 HNS-yleissopimus’. Vuoden 2010 HNS-yleissopimus eli
        yleissopimuksen erillinen, konsolidoitu versio tulee voimaan heti kun vuoden 2010
        pöytäkirja tulee voimaan.
        Kun valtio allekirjoittaa, ratifioi tai hyväksyy vuoden 2010 pöytäkirjan, kaikki
        kyseisen valtion aikaisemmat allekirjoitukset tai ratifioinnit vuoden 1996 HNS-
        yleissopimuksen osalta mitätöityvät pöytäkirjan 20 artiklan 8 kohdan mukaisesti
        (vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 45 artiklan 8 kohta).
        Vuoden 1996 HNS-yleissopimus ja HNS-yleissopimuksen vuoden 2010 pöytäkirja
        eivät vielä kumpikaan ole tulleet voimaan. Viimeksi mainitussa ei tähän päivään
        mennessä ole sopimuksen osapuolia.
        On tärkeää huomata, että ilmaukseen sitoutua vuoden 2010 pöytäkirjaan on
        pöytäkirjan 20 artiklan 4 kohdan mukaisesti liitettävä tiedot edeltävän
        kalenterivuoden aikana vastaanotetun maksuvelvollisen lastin kokonaismäärästä
        (vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 45 artiklan 4 kohta). Tämä ennakkoehto on
        suurin syy siihen, ettei yksikään valtio ole vielä ratifioinut yleissopimusta.
        Sen jälkeen, kun HNS-yleissopimukseen tehty vuoden 2010 pöytäkirja oli
        hyväksytty IMOssa, ryhmä valtioita laati yhdessä kansainvälisen öljyvahinkojen
        korvausrahaston, jäljempänä ’IOPS-rahasto’, sihteeristön kanssa joukon
        maksuvelvollisen HNS-lastin raportointia koskevia suuntaviivoja (Guidelines on
        reporting of HNS contributing cargo). Nämä suuntaviivat vahvistettiin IMO:n
FI                                              2                                              FI
 ---pagebreak---           oikeudellisen komitean 100. istunnossa 19. huhtikuuta 20131 ja niillä pyrittiin
          puuttumaan yleissopimuksen ratifioinnin esteenä olevaan tärkeimpään käytännön
          syyhyn.
          Jotta yleissopimuksen ratifiointi edistyisi, IMOn oikeudellisen komitean 101.
          istunnossa perustettiin HNS-kirjeenvaihtoryhmä, jonka tehtävänä on avustaa valtioita
          yleissopimuksen täytäntöönpanossa tarvittavien menettelyjen luomisessa, erityisesti
          mitä tulee maksuvelvollisesta HNS-lastista raportointiin. Useat EU:n jäsenvaltiot ja
          Euroopan komissio kuuluvat tähän ryhmään.
   1.2.   EU:n toimivalta ja sen seuraukset
        Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’ 3
        artiklan 2 kohdassa määrättyä unionin ulkoista toimivaltaa koskevien sääntöjen
        mukaisesti vuoden 2010 pöytäkirja – ja jatkossa vuoden 2010 HNS-yleissopimus –
        kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan, koska se vaikuttaa unionin yhteisiin
        sääntöihin tai muuttaa niiden ulottuvuutta.
        Yleissopimuksen vuoden 2010 pöytäkirjan tekeminen vaikuttaisi ympäristövastuusta
        ympäristövahinkojen ehkäisemisen ja korjaamisen osalta annetun direktiivin
        2004/35/EY2 säännöksiin ja soveltamisalaan, kuten 1.4 jaksossa esitetään. Lisäksi
        syistä, jotka esitetään yksityiskohtaisesti jäljempänä 1.5 jaksossa, vuoden 2010
        pöytäkirjan tekeminen vaikuttaisi tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden
        tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla
        (uudelleenlaadittu Bryssel I asetus) annetun asetuksen (EU) N:o 1215/20123
        säännöksiin.
        Viimeksi mainittu on päällekkäinen yleissopimuksen määräysten kanssa, sellaisina
        kuin ne ovat muutettuina; lisäksi unionin oikeudellisesta yhteistyöstä siviili- ja
        kauppaoikeudellisissa asioissa annetut säännökset olivat oikeusperustana neuvoston
        päätökselle 2002/971/EY4, jolla jäsenvaltiot valtuutetaan ratifioimaan yhteisön
        puolesta vuoden 1996 kansainvälinen HNS-yleissopimus tai liittymään siihen. Vuoden
        1996 HNS-yleissopimusta muutettiin kuitenkin vuoden 2010 pöytäkirjalla, ja vuoden
        2010 yleissopimus on kyseisestä muutoksesta johtuva konsolidoitu väline, kuten
        johdannossa todetaan. Sen vuoksi unionin oikeusjärjestyksessä päätöksen
        2002/971/EY hyväksymisen jälkeen tapahtunut kehitys on otettava huomioon, kun
        vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen vaikutusta EU:n sääntöihin arvioidaan.
        Unioni ei voi itse toimia erillisenä oikeudellisena yksikkönä ja käyttää unionin
        yksinomaista toimivaltaa vuoden 2010 pöytäkirjan tekemiseen, koska yleissopimuksen
        tai pöytäkirjan tekstistä puuttuu niin sanottu REIO-lauseke (alueellisen taloudellisen
        yhdentymisen järjestön lauseke). Tilanne velvoittaa jäsenvaltiot tekemään kyseisen
        kansainvälisen sopimuksen unionin puolesta. Koska vuoden 2010 pöytäkirja koskee
        EU:n yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvia asioita, jäsenvaltiot eivät voi itsenäisesti
        päättää tämän pöytäkirjan allekirjoittamisesta ja ratifioinnista. Ne voivat tehdä sen
   1
        IMO LEG 100. istunto, LEG 100/14 ”Report of the Legal Committee on the work of its one hundredth
        session”, pp. 5-6; LEG 100/3, Kanadan toimittama asiakirja aiheesta Monitoring the Implementation of
        the HNS Protocol, 2010”, liite 2 ”Reporting guidelines on the submission of HNS contributing cargo”.
   2
        EUVL L 143, 30.4.2004, s. 56.         .
   3
        EYVL L 351, 20.12.2012, s. 1.         .
   4
        Neuvoston päätös, tehty 18 päivänä marraskuuta 2002, jäsenvaltioiden valtuuttamisesta ratifioimaan
        yhteisön puolesta vuoden 1996 kansainvälinen yleissopimus vastuusta ja vahingonkorvauksesta
        vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten yhteydessä (HNS-yleissopimus) tai liittymään siihen
        yhteisön puolesta (EYVL L 337, 13.12.2002, s. 55).
FI                                                       3                                                        FI
 ---pagebreak---         ainoastaan unionin puolesta sen jälkeen, kun neuvosto on antanut luvan ja Euroopan
        parlamentti hyväksynnän komission ehdotuksesta SEUT-sopimuksen 218 artiklan 6
        kohdan a alakohdan mukaisesti.
   1.3.   Yleissopimuksen yksityiskohtia
        Vuoden 2010 pöytäkirja ja siten vuoden 2010 konsolidoitu HNS-yleissopimus tulee
        voimaan 18 kuukauden kuluttua siitä, kun vähintään 12 valtiota, joista neljän valtion
        bruttovetoisuutta osoittava luku on vähintään 2 miljoonaa, on ratifioinut sen, ja IMOn
        pääsihteerille on asianmukaisesti toimitettu maksuvelvollista lastia koskevat tiedot,
        joista käy ilmi, että kyseisissä jäsenvaltioissa oli edeltäneen kalenterivuoden aikana
        vastaanotettu yhteismäärältään 40 miljoonaa tonnia HNS-yleistilin maksuvelvollista
        lastia. Vuoden 1996 HNS-yleissopimuksen voimaantulon edellytykset olivat samat.
        Tärkeimmät muutokset vuoden 1996 HNS-yleissopimuksen ja vuoden 2010 HNS-
        yleissopimuksen välillä ovat seuraavat:
          a)    pakattu HNS-lasti jätettiin HNS-rahastolle maksuvelvollisen lastin määritelmän
                ulkopuolelle, vaikka yleissopimuksessa              vahvistettu kaksiportainen
                korvausjärjestelmä kattaa pakatun HNS-lastin aiheuttaman vahingon (vuoden
                2010 HNS-yleissopimuksen 1 artiklan 10 kohta);
          b)    pakattua HNS-lastia kuljettavien alusten omistajien vastuun rajoja nostettiin,
                jotta pakatun HNS-lastin poisjättäminen HNS-rahastoon maksuvelvollisen
                lastin määritelmästä tulisi paremmin otetuksi huomioon (vuoden 2010 HNS-
                yleissopimuksen 9 artiklan 1 kohdan b alakohta);
          c)    nesteytetyn maakaasun todelliselle vastaanottajalle annettiin vastuu HNS-
                rahastolle maksettavista suorituksista, ellei sopimuksenhaltijan ja
                vastaanottajan välillä ole erillistä sopimusta (vuoden 2010 HNS-
                yleissopimuksen 19 artiklan 1a kohta);
          d)    HNS-rahaston kattaman vahinkotapahtuman korvaamisen ehdoksi asetettiin,
                että asianomainen jäsenvaltio on täyttänyt velvoitteensa toimittaa
                maksuvelvollista lastia koskevat raportit kaikilta vahinkotapahtumaa edeltäviltä
                vuosilta (vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 21 a artiklan 2 kohta).
        Näillä muutoksilla poistetaan vuoden 1996 HNS-yleissopimuksen ratifioinnin
        suurimmat esteet.
        Soveltamisala: Vuoden 2010 HNS-yleissopimusta sovelletaan HNS-lastin
        merikuljetuksista aiheutuviin korvausvaatimuksiin, lukuun ottamatta tavara- ja
        henkilökuljetuksia koskevasta sopimuksesta johtuvia vaateita. Yleissopimus kattaa
        kaikki sopimusvaltion alueelle – aluemeri mukaan lukien – aiheutuneet vahingot,
        sopimusvaltion talousvyöhykkeellä aiheutetut ympäristövahingot ja kaikki
        sopimusvaltion alueen ja aluemeren ulkopuolella tapahtuneet muut kuin
        ympäristövahingot, joiden aiheuttajana on sopimusvaltion rekisteröimä alus, sekä
        kaikki mahdollisesti toteutetut torjuntatoimenpiteet, joiden tarkoituksena on
        minimoida edellä mainitun tyyppisiä vahinkoja. Sota-alukset tai muut valtion
        omistamat tai operoimat alukset, joita käytetään muihin kuin kaupallisiin tarkoituksiin,
        eivät kuulu yleissopimuksen soveltamisalaan, ellei kyseinen jäsenvaltio toisin päätä.
        Lisäksi valtio voi jättää tämän yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle
        bruttovetoisuudeltaan alle 200 tonnia olevia aluksia, jotka kuljettavat HNS-lastia
        yksinomaan pakatussa muodossa, kun niitä käytetään kyseisen valtion satamien tai
        avomerilaitosten välisiin matkoihin. Viimeksi mainittua vapautusta voidaan soveltaa
        myös kahden naapurivaltion välillä, jos kyseiset valtiot ovat selkeästi sopineet siitä.
FI                                              4                                                FI
 ---pagebreak---    Tällaisista yhtä tai kahta naapurivaltiota koskevista vapautuksista on ilmoitettava
   asianmukaisesti IMOlle.
   Vastuu-      ja    vahingonkorvausjärjestelmän       pääkohdat:     Vuoden       2010
   yleissopimuksessa HNS-lastia kuljettavan aluksen omistajalle määrätään ankara
   vastuu kaikista kyseisellä aluksella HNS-lastin merikuljetusten yhteydessä
   tapahtuneista vahinkotapahtumista. Aluksen omistajan ankara vastuu sisältää rajallisen
   määrän poikkeuksia, joiden soveltamiseksi todistustaakka on omistajalla.
   Ankaran vastuun lisäksi omistaja on velvollinen ottamaan vakuutuksen tai muun
   rahavakuuden, joka kattaa omistajalle yleissopimuksen mukaan kuuluvan
   korvausvastuun. Sopimusvaltioiden on osoitettava tällaisen vakuutuksen tai
   rahavakuuden olemassaolo yleissopimuksen mukaisesti.
   Jotta ankaralle vastuulle ja pakollisille vakuutusvaatimuksille saataisiin kyseisen
   toimialan tuki, yleissopimuksessa määrätään myös oikeudesta rajata omistajan vastuu
   enintään 100 miljoonaan laskentayksikköön irtotavarana kuljetettavan HNS-lastin
   osalta ja 115 miljoonaan laskentayksikköön pakatun HNS-lastin osalta. Lisäksi
   yleissopimus sisältää kaikkien merenkulun vastuukysymyksiä koskevien
   yleissopimusten tapaan lausekkeen, jonka mukaan aluksen omistajalta saa vaatia
   korvausta vahingoista, jotka kuuluvat vuoden 2010 HNS-sopimuksen piiriin
   ”ainoastaan tämän yleissopimuksen mukaisesti”.
   Tämän yleissopimuksen suurin anti merenkulkualan ja erityisesti meritse tapahtuvan
   HNS-kaupan aiheuttamien onnettomuuksien kansainväliselle vastuu- ja
   vahingonkorvausjärjestelmälle on erityisen korvausrahaston perustaminen. HNS-
   korvausrahaston tarkoituksena on maksaa korvauksia henkilöille, jotka ovat kärsineet
   vahinkoa HNS-lastin merikuljetusten yhteydessä siltä osin, etteivät he ole voineet
   saada aluksen omistajalta ja aluksen vakuutusyhtiöltä täyttä ja riittävää korvausta
   vahingosta. Viimeksi mainittu tilanne voi syntyä useiden eri olosuhteiden vuoksi,
   esimerkiksi jos vastuu asiasta ei kuulu aluksen omistajalle, aluksen omistajan tai
   vakuutusyhtiön taloudelliset resurssit eivät täysin riitä kattamaan vaatimuksia tai
   vahinko ylittää aluksen omistajan vastuun rajat.
   Tässä kaksiportaisessa järjestelmässä käytettävissä oleva korvausmäärä on yhteensä
   250 miljoonaa laskentayksikköä (nykyisen vaihtokurssin mukaan noin 310 miljoonaa
   euroa). Jotta tämä määrä olisi käytettävissä, vuoden 2010 HNS-yleissopimuksessa
   vahvistetaan maksujärjestelmä, jonka mukaiset osuudet kussakin sopimusvaltiossa
   HNS-lastia vastaanottavat henkilöt maksavat HNS-rahastoon. Sopimusvaltiot ovat
   puolestaan vastuussa maksuvelvollisen lastin HNS-rahastoon raportoinnin
   oikeellisuudesta, ajantasaisuudesta ja säännöllisyydestä; valtio voi myös päättää
   maksaa rahastoon maksettavan osuuden itse HNS-lastin vastaanottajan puolesta.
   Vahingonkorvausvaatimukset tai kanteet sopimusvaltion tuomioistuimissa:
   Vuoden 2010 yleissopimus sisältää sopimusvaltioiden tuomioistuinten toimivaltaa
   koskevia sääntöjä vahingonkorvausvaatimuksista, joita vahinkoa kärsineet ovat
   yleissopimuksen kattamien vahinkojen osalta esittäneet aluksen omistajalle,
   vakuutusyhtiölle tai HNS-rahastolle. Lisäksi        yleissopimuksen piiriin kuuluu
   sopimusvaltioiden tuomioistuinten antamien tuomioiden tunnustaminen ja
   täytäntöönpano. Näillä vuoden 1996 HNS-yleissopimuksesta muuttamattomina
   otetuilla osilla pyritään varmistamaan yleissopimuksen piiriin kuuluvien
   onnettomuuksien uhrien osalta oikeusvarmuus ja selkeät menettelysäännöt, joilla
   korvausvaatimusten läpimeno tehostuu.
FI                                        5                                               FI
 ---pagebreak---    1.4.   Direktiiviin 2004/35/EY kohdistuvat vaikutukset
        Ammatillisen           toiminnan,         myös        merenkulun,         toiminnanharjoittajien
        ympäristövastuuseen on vuodesta 2004 alkaen sovellettu ympäristövahinkojen
        ehkäisemisen ja korjaamisen osalta direktiiviä 2004/35/EY jäsenvaltioiden
        lainkäyttövaltaan kuuluvilla alueilla ja vesillä EU:ssa.
        Sekä vuoden 1996 että vuoden 2010 HNS-yleissopimukset ovat direktiivin
        soveltamisalan kanssa päällekkäisiä siltä osin kuin on kyse seuraavista: i)
        sopimusvaltion alueeseen, aluemeri mukaan luettuna, kohdistunut ympäristövahinko
        (vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 3 artiklan a kohta), ii) sopimusvaltion
        talousvyöhykkellä tai vastaavalla alueella aiheutunut ympäristön pilaantumisesta
        johtuva vahinko (enintään 200 meripeninkulman sisällä niiden perusviivoista lukien)
        (vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 3 artiklan b kohta) ja iii) ’vahingon estämiseen ja
        minimoimiseen tarkoitetut torjuntatoimet riippumatta siitä, missä toimiin ryhdytään’
        (vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 3 artiklan d kohta). Direktiivissä vastaavat
        säännökset ovat 2 artiklan 1 kohdan määritelmä ’ympäristövahingosta’ ja 2 artiklan 10
        kohdan määritelmä ’ehkäisevistä toimista’, luettuna yhdessä yhteisön
        meriympäristöpolitiikan puitteista annetun direktiivin 2008/56/EY5 3 artiklan 1
        kohdan a alakohdan kanssa, ja lintudirektiivin 79/409/ETY61 artiklan 1 kohta sekä
        luontodirektiivin 92/43/ETY7 2 artiklan 1 kohta, sellaisina kuin niihin viitataan
        komission ohjeasiakirjassa ”Commission Guidelines for the establishment of the
        Natura 2000 network in the marine environment - Application of the Habitats and
        Birds Directives”8. ’Ympäristövahingon’ määritelmä yleissopimuksessa ja
        direktiivissä 2004/35/EY ei ole täysin samanlainen, vaikkakin suurelta osin
        päällekkäinen. Käytännössä kuitenkin katsotaan, että yleissopimuksessa olisi pyrittävä
        yhtä korkeatasoiseen ympäristövahinkojen korjaamiseen kuin kyseisellä direktiivillä.
        Koska direktiivi 2004/35/EY ja vuoden 2010 HNS-yleissopimus ovat
        soveltamisalaltaan päällekkäisiä, on selvää, että vuoden 2010 pöytäkirja, jolla
        muutetaan vuoden 1996 HNS-yleissopimusta ja joka muodostaa uuden oikeudellisen
        tekstin (vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen) vaikuttaa olemassa oleviin unionin
        sääntöihin.
        Eritoten direktiivissä 2004/35/EY nimenomaisesti viitataan vuoden 1996 HNS-
        yleissopimukseen ja jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle sellaiset vahingot,
        jotka johtuvat yleissopimuksen tai siihen myöhemmin tehtävien muutosten kattamista
        vahinkotapahtumista, edellyttäen, että yleissopimus on kyseisessä jäsenvaltiossa
        voimassa (direktiivin 2004/35/EY liitteen 4 artiklan 2 kohta ja liite IV). Tämä
        mahdollistaa sen, että erityistä ammatillista toimintaa koskevan siviilioikeudellisen
        vastuun kattavat erityiset kansainväliset järjestelyt voivat olla ensisijaisia direktiiviin
        nähden, sillä niiden on katsottu tehokkaammin tarjoavan asianmukaisen ja riittävän
        korvauksen ympäristövahingosta sekä vastaavan paremmin tällaisen ammatillisen
        toiminnan luonnetta. Vuoden 2010 pöytäkirja on vuoden 1996 HNS-yleissopimuksen
        muutos, joten tällainen vapautus direktiivin 2004/35/EY soveltamisesta koskee sitä.
        Tämä osoittaa selvästi, että yleissopimuksen ratifiointi tai yleissopimukseen
        liittyminen vaikuttaa nykyisten EU-sääntöjen soveltamisalaan.
   5
        EUVL L 164, 25.6.2008, s. 19.
   6
        Neuvoston direktiivi 79/409/ETY, luonnonvaraisten lintujen suojelusta (EYVL L 103, 25.4.1979, s. 1).
   7
        Neuvoston direktiivi 92/43/ETY luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston
        suojelusta (EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7).
   8
        http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf
FI                                                    6                                                      FI
 ---pagebreak---         Yleissopimuksen määräysten ja direktiivin säännösten välillä olevien merkittävien
        päällekkäisyyksien lisäksi niiden välillä on myös olennainen ristiriita, joka määrittää
        yleissopimuksen määräysten vaikutusta unionin sääntöihin. HNS-yleissopimuksen 7
        artiklan 4 kohdassa (joka esiintyy sekä vuoden 1996 että vuoden 2010
        yleissopimuksen tekstissä) estetään esittämästä aluksen omistajalle mitään muita
        vahingonkorvausvaatimuksia millään muulla tavalla tai foorumilla kuin mistä
        yleissopimuksessa määrätään. Tämä tarkoittaa sitä, ettei direktiiviä voida
        yleissopimuksen lisäksi soveltaa siltä osin kuin on kyse HNS-vahinkoa koskevasta
        aluksen omistajan vastuusta. Näin ollen yleissopimus rajoittaa direktiivin
        soveltamisalaa, mikä on vuoden 2010 pöytäkirjan allekirjoittamisen kannalta
        merkityksellinen seikka.
   1.5.   Vaikutukset asetukseen (EU) N:o 1215/2012 (asetuksen (EY) N:o 44/2001
          uudelleenlaadittu toisinto –”Bryssel I”)
        Vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen IV luvussa vahvistetaan menettelysäännöt, joita
        sopimusvaltioiden tuomioistuimissa sovelletaan yleissopimuksen mukaisiin
        vaatimuksiin ja kanteisiin. Erityisesti yleissopimuksen 38, 39 ja 40 artiklassa
        vahvistetaan säännöt, jotka koskevat tuomioistuimen toimivaltaa ja tuomioiden
        tunnustamista ja täytäntöönpanoa. Nämä artiklat ovat samat kuin vuoden 1996 HNS-
        yleissopimuksen 38, 39 ja 40 artiklat, jotka olivat oikeusperustana yhteisön
        yksinomaiselle toimivallalle ja oikeuttivat neuvoston päätöksen 2002/971/EY.
        Asetuksessa (EU) N:o 1215/2012 vahvistetaan säännöt tuomioistuimen toimivallasta
        sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla
        EU:n jäsenvaltioiden välillä. Jos yleissopimus tulisi voimaan, edellä mainitut
        yleissopimuksen määräykset vaikuttaisivat kyseisen asetuksen säännöksiin.
        Yksityiskohtainen katsaus ja selvitys yleissopimuksen ja Bryssel I -asetuksen (asetus
        (EY) N:o 44/20019) päällekkäisyyksistä on asiakirjassa ”Ehdotus neuvoston
        päätökseksi jäsenvaltioiden valtuuttamisesta ratifioimaan Euroopan yhteisön puolesta
        vuonna 1996 tehty kansainvälinen yleissopimus vahingonkorvausvastuusta
        vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten yhteydessä (HNS-yleissopimus)”,
        KOM (2001) 674 lopullinen10.
        Edellä mainitun lisäksi vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen IV luvun 37, 41 ja 42
        artiklat liittyvät toisiinsa, joten ne eivät voi sellaisenaan esiintyä yksin, eikä niitä voi
        soveltaa erillään muista yleissopimuksen määräyksistä. Näin ollen unionin
        yksinomainen toimivalta kattaa yleissopimuksen IV luvun kokonaisuudessaan.
        Tanskan erityisasemaa yleissopimuksen IV luvun osalta on käsiteltävä erikseen
        perussopimuksiin liitetyn Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan N:o 2211 mukaisesti.
        Tanska on vapautettu SEUT-sopimuksen kolmannen osan V osaston soveltamisesta,
        eikä sen vuoksi osallistu hyväksymismenettelyyn, joka koskee seuraavaa ehdotusta:
        neuvoston päätös vastuusta ja vahingonkorvauksesta vaarallisten ja haitallisten
        aineiden merikuljetusten yhteydessä tehdyn kansainvälisen sopimuksen vuoden 2010
        pöytäkirjan ratifioinnista jäsenvaltioiden toimesta ja siihen liittymisestä unionin
        puolesta oikeudelliseen yhteistyöhön siviilioikeudellisissa asioissa liittyvien seikkojen
        osalta.
   1.6.   Päätelmät
   9
        EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1.
   10
        EYVL C 51E, 26.2.2002, s. 370.
   11
        EUVL C 326, 26.10.2002, s. 299.
FI                                                 7                                                 FI
 ---pagebreak---       HNS-lastin merikuljetuksista aiheutuvien sopimukseen perustumattomien vahinkojen
      vastuuta koskevien kansainvälisten sääntöjen hyväksyminen ja voimaantulo on
      ratkaisevan tärkeää, kun otetaan huomioon HNS-lastin suuri osuus meriliikenteen
      tavarakuljetuksissa maailmanlaajuisesti.
      IMOlle on kertynyt kokemusta muusta merenkulkutoiminnasta aiheutuvien vahinkojen
      vastuuta koskevista samanlaisista kansainvälisistä järjestelyistä esimerkiksi tankkerilla
      kuljetettavan öljyn osalta, joten se hyväksyi tämän kansainvälisen sopimuksen,
      sellaisena kuin se on vuoden 2010 HNS-pöytäkirjalla muutettuna, täydentääkseen
      merenkulkualan vastuita koskevien yleissopimusten järjestelmää erityisellä välineellä,
      jolla lisäksi perustetaan HNS-lastin aiheuttamiin vahinkoihin erikoistunut uusi
      korvausrahasto.
      Neuvoston päätöksen 2002/971/EY perusteella jäsenvaltiot on valtuutettu ratifioimaan
      vuoden 1996 HNS-yleissopimus. Vuoden 2010 yleissopimuksen muuttamisesta
      tehdystä vuoden 2010 pöytäkirjasta on myös laadittava perussopimusten mukaisesti
      uusi neuvoston päätös, jossa otetaan huomioon unionin lainsäädännön kehitys
      vuodesta 2002. Vuoden 2010 pöytäkirja tarkoittaa uuden kansainvälisen sopimuksen
      tekemistä (ks. erityisesti vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen konsolidoidun tekstin 45
      artiklan 8 kohta). Ratifioidessaan vuoden 2010 pöytäkirjan tai siihen liittyessään
      unioni siis valtuuttaa jäsenvaltiot soveltamaan vuoden 2010 HNS-yleissopimusta
      paitsi asioihin, jotka kuuluvat pöytäkirjan soveltamisalaan myös kaikkiin muihin
      asioihin, jotka kuuluvat vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen muutetun tekstin
      soveltamisalaan.”
      Komissio ehdottaa edellä esitetyn perusteella, että hyväksytään kaksi erillistä
      neuvoston päätöstä, jotka koskevat vuoden 2010 pöytäkirjan ratifiointia
      jäsenvaltioiden toimesta sekä jäsenvaltioiden liittymistä siihen unionin puolesta ja
      joilla varmistetaan, että direktiivissä 2004/35/EY ja asetuksessa (EU) N:o 1215/2012
      vahvistetut perussopimusten tavoitteet saavutetaan ja pöytäkirjan N:o 22 määräyksiä
      noudatetaan. Edellä mainitun asetuksen osalta, ja erityisesti siltä osin kuin on kyse
      jäsenvaltion tuomioistuimessa annettujen tuomioiden tunnustamisesta ja
      täytäntöönpanosta, jäsenvaltioiden on annettava ehdotetun neuvoston päätöksen
      liitteessä vahvistettu asianmukainen lausuma, kun ne ratifioivat vuoden 2010
      pöytäkirjan tai liittyvät siihen. Näin varmistetaan, että asetuksessa (EU)
      N:o 1215/2012 säädettyjä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia
      sääntöjä sovelletaan edelleen siltä osin kuin on kyse jäsenvaltioiden tuomioistuimen
      antaman tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta toisessa jäsenvaltiossa. Edellä
      tarkoitetun lausuman tulisi kattaa myös muut merkitykselliset asiaan liittyvät unionin
      säännöt, erityisesti tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja
      täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 30 päivänä lokakuuta 2007 tehty
      Luganon yleissopimus12.
   2.   INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI
      Muodollista vaikutusten arviointia ei edellytetä tässä vaiheessa prosessia, jossa EU:n
      toimia jo rajoittavat tehdystä kansainvälisestä välineestä käynnissä olevat neuvottelut.
      Useita vaihtoehtoja on kuitenkin tutkittu ja punnittu:
        1)     Ei toteuteta mitään toimia
   12
      EUVL L 339, 21.12.2007, s. 3.
FI                                             8                                                FI
 ---pagebreak---    Tällä hetkellä HNS-yleissopimus ei ole voimassa ja HNS-lastia EU:ssa meritse
   kuljettavalle alukselle tapahtuneen onnettomuuden aiheuttamaan ympäristövastuuseen
   sovelletaan direktiiviä 2004/35/EY. Tämä tarkoittaa sitä, että sovelletaan direktiivissä
   vahvistettua ympäristövahingon määritelmää ja aluksen omistajalla on oikeus rajoittaa
   vastuutaan merioikeudellisia vaateita koskevan vastuun rajoittamisesta vuonna 1976
   tehdyn yleissopimuksen mukaisesti, jäljempänä ’merioikeudellisia vaateita koskevan
   vastuun rajoittamisesta tehty yleissopimus’, kuten direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa
   säädetään. Aluksen omistajan oikeudella rajoittaa vastuutaan merioikeudellisia
   vaateita koskevan vastuun rajoittamisesta tehdyn yleissopimuksen yleisiin rajoihin on
   muutamia poikkeuksia, kuten aiheutetun vahingon tahallisuus tai piittaamattomuus.
   Merioikeudellisia        vaateita     koskevan    vastuun    rajoittamisesta     tehdyssä
   yleissopimuksessa vahvistetut vahingonkorvausvastuun rajat ovat alemmat kuin
   vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 9 artiklassa vahvistetut rajat. Koska vuoden 2010
   HNS-yleissopimuksen III luvussa säädetyn kaltaista korvausrahastoa ei ole,
   direktiivissä ei tällä hetkellä ole mitään säännöstä, jonka nojalla HNS-lastin merellä
   aiheuttaman pilaantumisen uhreille (esimerkiksi kalastajat ja paikallisyhteisöt)
   voitaisiin maksaa aluksen omistajan vastuun rajat ylittäviä korvauksia. Nykyisessä
   oikeudellisessa kehyksessä ei myöskään ole pakollista vakuutusta koskevaa
   vaatimusta, mutta vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 12 artiklassa aluksen
   omistajalle säädetään tämä velvoite, minkä lisäksi vastaajat voivat esittää
   vahingonkorvauksen suoraan vakuutuksenantajalle (12 artiklan 8 kohta). Direktiivissä
   2004/35/EY EU:n lainsäätäjät ovat säätäneet vapautuksesta, joka asettaa etusijalle
   merenkulkutoiminnan kansainvälisen vastuujärjestelmän kaikkien asiaan liittyvien
   yleissopimusten osalta, HNS-yleissopimus mukaan luettuna, ja jättää kansainvälisten
   yleissopimusten        soveltamisalaan      kuuluvat   vahinkotapahtumat      direktiivin
   soveltamisalan ulkopuolelle. Jos EU:n tasolla ei ryhdytä toimiin sen
   mahdollistamiseksi, että jäsenvaltiot ratifioisivat vuoden 2010 HNS-pöytäkirjan tai
   liittyisivät siihen, jotta viimeisin IMO:n vastuuta koskeva yleissopimus tulisi voimaan,
   ero merenkulkutoimintaa koskevan kansainvälisen ja EU:n vastuujärjestelmän välillä
   vahvistuisi, mistä kärsivät oikeusvarmuus ja muun muassa meritse kuljetettavasta
   HNS-lastista johtuviin ympäristövahinkoihin sovellettavien normien yhdenmukaisuus.
     2)     HNS-yleissopimuksen yhdenmukaistaminen unionin säännöstön kanssa
   Direktiivi 2004/35/EY ei ole täysin päällekkäinen vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen
   kanssa ympäristövahinkojen määritelmän osalta. Direktiivin määritelmä on laajempi ja
   kattaa useammantyyppiset korjaavat toimet, mukaan lukien                 luonnonvarojen
   palauttaminen perustilaan ja tarvittaessa, jos perustilaan palauttaminen ei ole
   mahdollista, täydentävät ja korvaavat toimenpiteet ja vastaavasti korvaukset
   luonnonvarojen väliaikaisesta menetyksestä (toimenpiteet eivät koskaan sisällä
   rahallista korvausta, vaan kaikissa tapauksissa kyse on toimenpiteistä, joilla
   parannetaan luonnonvarojen tilannetta vahingoittuneella alueella tai sen lähialueilla).
   Näin ollen voitaisiin ajatella, että yleissopimusta kannattaisi muuttaa vastaamaan
   direktiivin säännöksiä.
   On kuitenkin erittäin epätodennäköistä, että ajatus saisi IMOn sopimusvaltioilta
   riittävästi tukea, varsinkin kun otetaan huomioon ongelmat, jotka piti ratkaista ennen
   kuin yleissopimuksen nykyisestä versiosta päästiin sopimukseen. Yleissopimuksessa
   esiintyvä pilaantumisvahinkojen määritelmä on lisäksi laadittu tarkasti erityyppisestä
   merenkulkutoiminnasta johtuvien merionnettomuuksien vastuuta koskevien nykyisten
   järjestelmien mukaisesti (esimerkiksi vuoden 1992 kansainvälinen yleissopimus öljyn
   aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvasta siviilioikeudellisesta vastuusta ja
FI                                           9                                               FI
 ---pagebreak---       vuoden 2001 kansainvälinen yleissopimus aluksen polttoaineen aiheuttamasta
      pilaantumisvahingosta             johtuvasta            siviilioikeudellisesta     vastuusta
      (bunkkeriyleissopimus 2001). Vuoden 2010 HNS-yleissopimuksessa esiintyvän
      määritelmän muuttaminen aiheuttaisi vakavia häiriöitä merenkulkualan eri sektorien
      välisessä tasapainossa ja aiheuttaisi laajaa vastustusta IMOssa.
        3)    ”Irtautumislausekkeen” lisääminen HNS-yleissopimukseen                 ja  vastaavan
              muutoksen tekeminen direktiiviin 2004/35/EY
      Mahdollisuutta lisätä yleissopimukseen ”irtautumislauseke” voitaisiin tutkia.
      Irtautumislausekkeella varmistettaisiin, että EU:n ja sen jäsenvaltioiden välistä
      suhdetta hallinnoitaisiin unionin lainsäädännöllä senkin jälkeen, kun jäsenvaltio on
      liittynyt yleissopimukseen. Kolmansien maiden suhteen yleissopimuksen mukaiset
      velvoitteet säilyisivät muuttumattomina.
      Irtautumislausekkeen hyväksymisellä kaikki yleissopimuksen osapuolet (myös EU:n
      ulkopuoliset valtiot) sopisivat, että EU ja sen jäsenvaltiot soveltavat keskinäisissä
      suhteissaan EU:n lainsäädäntöä siltä osin kuin se koskee myös yleissopimuksen
      kohdetta. Edellä esitetty pohdinta koskee myös tätä vaihtoehtoa siten, ettei ole
      realistista ajatella, että jäsenvaltiot esittäisivät sitä unionin puolesta IMOssa.
      Lisäksi tällainen lauseke edellyttäisi direktiivin 2004/35/EY muuttamista, jotta
      direktiivin soveltamisalasta HNS-yleissopimuksen soveltamisalaan siirtyviin
      vahinkotapahtumista aiheutuviin vahinkoihin sovellettavaa vapautusta saataisiin
      lievennettyä. Direktiivissä käsitellään kuitenkin kaikkia liitteessä IV lueteltuja
      merenkulun vastuukysymyksiä koskevia yleissopimuksia samalla tavalla. Olisi
      direktiivin hengen vastaista ottaa yhden sopimuksen osalta erilainen järjestelmä
      käyttöön, varsinkin kun IMOn kaikki vastuuta koskevat yleissopimukset on rakennettu
      samojen periaatteiden mukaisesti. Näitä ovat aluksen omistajan ankara vastuu,
      pakollinen vakuutus ja riittävät varat merenkulkuun liittyvästä vahinkotapahtumasta
      johtuvien pilaantumisvahinkojen korvaamiseksi.
        4)    Vuoden 2010 HNS-pöytäkirjan ratifiointi
      Vuoden 2010 pöytäkirjan tekeminen HNS-yleissopimukseen, varmistaisi vastuuta ja
      vahingonkorvausta koskevien sääntöjen yhdenmukaisen noudattamisen meritse HNS-
      lastia EU:n alueella kuljettavien alusten aiheuttamien onnettomuuksien yhteydessä.
      Lisäksi sillä varmistettaisiin riittävät varat tällaisten onnettomuuksien uhreille
      maksettavia korvauksia varten. Kansainvälinen järjestely sopii alueellisia ratkaisuja
      paremmin merenkulun luonteeseen maailmanlaajuisena liiketoimintana, kun otetaan
      huomioon tällaisilla onnettomuuksilla todennäköisesti olevat rajatylittävät vaikutukset.
      Sen vuoksi pääteltiin, että tämä ehdotus päätökseksi, joka koskee jäsenvaltioiden
      valtuuttamista ratifioimaan vuoden 2010 HNS-pöytäkirja ja siten sitoutumaan vuoden
      2010 HNS-yleissopimuksen konsolidoituun tekstiin, on paras toimintatapa.
   3.   EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT
      Johdannossa todettiinkin jo, että vuoden 2010 pöytäkirjan osalta valtion allekirjoitus,
      ratifiointi tai hyväksyminen mitätöi kaikki vuoden 1996 HNS-yleissopimusta koskevat
      aiemmat kyseisen valtion allekirjoitukset tai ratifionnit. Pöytäkirjan ratifioivat valtiot
      ilmaisevat suostumuksensa sitoutua vuoden 2010 HNS-yleissopimukseen erillisenä,
      yleissopimuksen konsolidoituna välineenä, joka tulee voimaan heti kun vuoden 2010
      pöytäkirja tulee voimaan.
FI                                                10                                               FI
 ---pagebreak---       Ehdotetuilla neuvoston päätöksillä valtuutetaan sen vuoksi jäsenvaltiot unionin
      puolesta ratifioimaan vuoden 2010 HNS-pöytäkirja tai liittymään siihen ja näin ollen
      sitoutumaan vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen sääntöihin.
      Ehdotetut neuvoston päätökset perustuvat SEUT-sopimuksen 218 artiklan 6 kohtaan
      luettuna yhdessä toisaalta SEUT-sopimuksen 81 artiklan kanssa, jossa säädetään EU:n
      oikeudellista yhteistyötä siviiliasioissa koskevasta tärkeimmästä oikeusperustasta, joka
      on merkityksellinen käsiteltäessä menettelysääntöjä, joita sovelletaan vuoden 2010
      HNS-yleissopimuksen IV luvun nojalla vaatimuksiin ja kanteisiin, ja toisaalta SEUT-
      sopimuksen 192 artiklan kanssa, jossa säädetään ympäristönsuojelua koskevan EU:n
      lainsäädännön oikeusperustasta.
      Vuoden 2010 HNS-yleissopimuksella on useita päämääriä, joita ei voida erottaa
      toisistaan ja joista mikään ei ole toiseen nähden toisarvoinen ja välillinen. Kahden
      oikeusperustan käyttäminen yhden päätöksen hyväksymisessä ei kuitenkaan ole
      mahdollista, jos näiden perustojen osalta määrätyt menettelyt ovat keskenään
      yhteensopimattomia13. Juuri tällaisesta tapauksesta on nyt kyse, koska siviiliasioissa
      tehtävä oikeudellinen yhteistyö ei sido Tanskaa, mikä tarkoittaa, että neuvostossa
      esiintyy erilaisia äänestysoikeuksia. Tästä syystä tarvitaan kaksi erillistä neuvoston
      päätöstä.
      Nämä kaksi päätöstä rakentuvat samalla tavalla. Niiden 1 artiklassa jäsenvaltiot
      valtuutetaan ratifioimaan unionin puolesta HNS-yleissopimuksen vuoden 2010
      pöytäkirja tai liittymään siihen, koska EU ei voi olla osapuolena tällaisessa
      yleissopimuksessa.
      Yhteisessä 2 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot sitoutuvat vuoden 2010
      pöytäkirjaan kahden vuoden kuluessa tämän päätöksen voimaantulosta. Jos EU:n
      kaikki jäsenvaltiot liittyvät sopimukseen jo varhaisessa vaiheessa, pystytään
      täyttämään nopeammin sekä IMOn jäsenvaltioiden määrää että alusten yhteenlaskettua
      määrää koskevat vähimmäisvaatimukset sopimuksen voimaantulon osalta (12
      jäsenvaltiota, joista neljällä on kullakin bruttovetoisuudeltaan vähintään 2 miljoonan
      tonnin laivasto). Vieläkin tärkeämpi seikka on se, että ratifiointi tietyn ajan kuluessa
      estää niitä jäsenvaltioita, jotka lykkäävät liittymistään vuoden 2010 pöytäkirjaan ja
      näin ollen vuoden 2010 HNS-yleissopimukseen, saamasta kilpailuetua merellä
      tapahtuneiden HNS-vahinkotapausten uhrien saatavilla olevien korjaavien
      toimenpiteiden tasapuolisuuden kustannuksella. Tietojen ja parhaiden käytäntöjen
      vaihto on erityisen hyödyllistä ratifioinnin tai liittymisen kannalta, etenkin siltä osin
      kuin on kyse maksuvelvollisen lastin raportoinnista yleissopimuksen mukaisesti.
      Ehdotetun neuvoston päätöksen 3 artiklassa, jossa oikeudellista yhteistyötä
      siviilioikeudellisissa asioissa koskevia seikkoja jätetään soveltamisalan ulkopuolelle,
      edellytetään, että jäsenvaltiot viittaavat kirjallisesti molempiin neuvoston päätöksiin
      tallettaessaan vuoden 2010 pöytäkirjaa koskevat ratifiointi- tai liittymiskirjansa.
      Ehdotetun neuvoston päätöksen oikeudelliseen yhteistyöhön siviilioikeudellisissa
      asioissa liittyviä seikkoja koskevassa 3 artiklassa viitataan tuomioiden tunnustamista
      ja täytäntöönpanoa koskevaan lausumaan, joka jäsenvaltioiden on annettava
      sitoutuessaan vuoden 2010 pöytäkirjaan, koska Euroopan unionilla on näissä asioissa
      yksinomainen toimivalta. Lausuma on samanlainen kuin neuvoston päätöksen
      2002/971/EY 2 artiklaan sisällytetty lausuma.
   13
      Ks. 11. kesäkuuta 2014 annettu viimeinen Euroopan unionin tuomioistuimen tuomio asiassa C-377/12,
      34 kohta.
FI                                               11                                                     FI
 ---pagebreak---    Yhteisessä 4 artiklassa         vahvistetaan    ehdotettujen   neuvoston     päätösten
   voimaantulopäivä.
   Yhteisessä 5 artiklassa tehdään selväksi, että päätökset on osoitettu perussopimusten
   mukaisesti jäsenvaltioille, koska päätöksen tarkoituksena on valtuuttaa jäsenvaltiot
   sitoutumaan unionin puolesta vuoden 2010 pöytäkirjaan,
     4.   TALOUSARVIOVAIKUTUKSET
   Ei mitään.
FI                                       12                                               FI
 ---pagebreak---                                                                     2015/0136 (NLE)
                                                       Ehdotus
                                             NEUVOSTON PÄÄTÖS
    vastuusta ja vahingonkorvauksesta vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten
      yhteydessä tehdyn kansainvälisen sopimuksen vuoden 2010 pöytäkirjan ratifioinnista
         jäsenvaltioiden toimesta ja siihen liittymisestä unionin puolesta oikeudelliseen
                yhteistyöhön siviilioikeudellisissa asioissa liittyvien seikkojen osalta
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä SEUT-
   sopimus, ja erityisesti sen 81 artiklan yhdessä 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan v alakohdan
   kanssa,
   ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin hyväksynnän14, sekä katsoo seuraavaa:
   (1)     Vuoden 1996 kansainvälisellä yleissopimuksella vastuusta ja vahingonkorvauksesta
           vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten yhteydessä, jäljempänä ’vuoden
           1996 HNS-yleissopimus’, pyrittiin varmistamaan riittävä, nopea ja tehokas korvaus
           henkilöille, joille aiheutuu vahinkoa meriteitse kuljetettujen vaarallisten ja haitallisten
           aineiden päästöistä. Vuoden 1996 HNS-yleissopimus korjasi huomattavan puutteen
           meren pilaantumiseen liittyvän vastuun kansainvälisessä sääntelyssä.
   (2)     Neuvosto antoi vuonna 2002 neuvoston päätöksen 2002/971/EY15, jolla jäsenvaltiot
           valtuutetaan ratifioimaan yhteisön puolesta vuoden 1996 HNS-yleissopimus tai
           liittymään siihen. Päätöksessä 2002/971/EY jäsenvaltiot velvoitettiin toteuttamaan
           tarvittavat toimet vuoden 1996 HNS-yleissopimuksen ratifioimiseksi tai siihen
           liittymiseksi ennen 30 päivää kesäkuuta 2006. Tämän seurauksena neljä jäsenvaltiota
           on ratifioinut kyseisen yleissopimuksen. Vuoden 1996 HNS-yleissopimus ei ole
           koskaan tullut voimaan.
   (3)     Vuoden 1996 HNS-yleissopimusta on muutettu vuoden 2010 pöytäkirjalla. Vuoden
           2010 pöytäkirjan 2 artiklan ja 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti vuoden 2010
           pöytäkirjaa ja vuoden 1996 HNS-yleissopimusta on luettava, tulkittava ja sovellettava
           yhdessä, yhtenä ainoana välineenä, vuoden 2010 pöytäkirjan osapuolten välillä.
   (4)     Kansainvälisen merenkulkujärjestön, jäljempänä ’IMO’, sihteeristö on laatinut vuoden
           2010 pöytäkirjan ja vuoden 1996 HNS-yleissopimuksen konsolidoidun version, jonka
           IMOn oikeudellinen komitea hyväksyi 98. kokouksessaan, jäljempänä ’vuoden 2010
           HNS-yleissopimus’. Vuoden 2010 HNS-yleissopimus ei ole allekirjoittamista tai
   14
           EUVL C326, 26.10.2012, s. 47.
   15
           Neuvoston päätös, tehty 18 päivänä marraskuuta 2002, jäsenvaltioiden valtuuttamisesta ratifioimaan
           yhteisön puolesta vuoden 1996 kansainvälinen yleissopimus vastuusta ja vahingonkorvauksesta
           vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten yhteydessä (HNS-yleissopimus) tai liittymään siihen
           yhteisön puolesta (EYVL L 337, 13.12.2002, s. 55).
FI                                                         13                                                        FI
 ---pagebreak---         ratifiointia varten avoinna oleva asiakirja. Vuoden 2010 HNS-yleissopimus tulee
        voimaan heti kun vuoden 2010 pöytäkirja tulee voimaan jäsenvaltioissa.
   (5)  Jos valtio ilmaisee suostuvansa sitoutumaan vuoden 2010 pöytäkirjaan, kaikki
        kyseisen valtion aikaisemmat sitoutumista ilmaisevat suostumukset vuoden 1996
        HNS-yleissopimuksen osalta mitätöityvät pöytäkirjan 20 artiklan 8 kohdan mukaisesti
        (vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 45 artiklan 8 kohta). Tämän seurauksena vuoden
        1996 HNS-yleissopimuksen osapuolina olevat valtiot lakkaavat olemasta sen
        osapuolia heti kun ne ilmaisevat suostumuksensa sitoutua vuoden 2010 pöytäkirjaan
        kyseisen pöytäkirjan 20 artiklan ja erityisesti sen 2, 3 ja 4 kohdan mukaisesti.
   (6)  Vuoden 2010 HNS-yleissopimus on edeltäjänsä tapaan erityisen tärkeä Euroopan
        unionille ja sen jäsenvaltioille, koska se tarjoaa HNS-lastin merellä tapahtuvasta
        pilaantumisesta aiheutuvien vahinkojen uhreille ja ympäristölle paremman suojan
        meren pilaantumiseen liittyvää vastuuta koskevien kansainvälisten sääntöjen
        mukaisesti, mikä on linjassa vuoden 1982 Yhdistyneiden Kansakuntien
        merioikeusyleissopimuksen kanssa.
   (7)  Tullakseen vuoden 2010 pöytäkirjan ja siten vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen
        osapuoliksi valtioiden on toimitettava IMOn pääsihteerille samaan aikaan suostumusta
        koskevan asiakirjansa kanssa tiedot edeltävää kalenterivuotta koskevan
        maksuvelvollisen lastin kokonaismääristä vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen nojalla,
        sen 20 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Jäsenvaltioiden on sitä varten perustettava
        maksuvelvollisen lastin raportointia koskeva järjestelmä ennen kuin ne ilmaisevat
        suostumuksensa sitoutua vuoden 2010 pöytäkirjaan.
   (8)  Vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen 38, 39 ja 40 artiklat vaikuttavat tuomioistuinten
        toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja
        kauppaoikeuden alalla annettuun unionin sekundaarilainsäädäntöön, sellaisena kuin
        siitä säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1215/201216
        (uudelleenlaadittu toisinto Bryssel I asetus).
   (9)  Unionilla on sen vuoksi yksinomainen toimivalta vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen
        38, 39 ja 40 artiklan osalta siltä osin kuin kyseinen yleissopimus vaikuttaa asetuksen
        (EU) N:o 1215/2012 säännöksiin. Lisäksi vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen IV
        luvun 37, 41 ja 42 artiklat liittyvät yleissopimuksen aineellisiin määräyksiin, joten ne
        eivät voi sellaisenaan esiintyä yksin, eivätkä erillään muista yleissopimuksen
        määräyksistä. Näin ollen unionin yksinomainen toimivalta kattaa yleissopimuksen IV
        luvun kokonaisuudessaan.
   (10) Jäsenvaltioiden välinen tietojen ja parhaiden käytäntöjen vaihto vuoden 2010
        pöytäkirjan ratifiointiin ja siihen liittymiseen johtavista menettelyistä voi helpottaa
        jäsenvaltioiden pyrkimyksiä perustaa maksuvelvollista HSN-lastia koskeva
        raportointijärjestelmä vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen mukaisesti.
   (11) Vuoden 1996 yleissopimuksen tapaan ainoastaan täysivaltaiset valtiot voivat olla
        vuoden 2010 pöytäkirjan osapuolia, koska pöytäkirja ei sisällä alueellisen taloudellisen
        yhdentymisen järjestön (REIO) lauseketta. Sen vuoksi unioni ei toistaiseksi voi
        ratifioida vuoden 2010 pöytäkirjaa ja siten vuoden 2010 HNS-yleissopimusta tai liittyä
        siihen. Jäsenvaltioita ja unionia sitoo kuitenkin perussopimusten nojalla vilpittömän
        yhteistyön periaate unionin tavoitteiden toteutumiseksi ympäristösuojelun ja
   16
        Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012, tuomioistuinten toimivallasta sekä
        tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (uudelleenlaadittu)
        (EUVL L 351, 20.12.2012, s. 1)
FI                                                 14                                                         FI
 ---pagebreak---           siviilioikeudellisen yhteistyön alalla. Tässä tapauksessa vilpittömän yhteistyön
          periaate edellyttää, että jäsenvaltiot pyrkivät kaikin tavoin siihen, että unioni liittyy
          tähän yleissopimukseen.
   (12)   Vuoden 2010 pöytäkirjan ratifiointi kaikkien jäsenvaltioiden toimesta tiettyyn
          määräaikaan mennessä varmistaisi tasavertaiset toimintaedellytykset kaikille
          toimijoille, joita vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen soveltaminen koskee, ja estäisi
          ketään saamasta kilpailuetua lykkäämällä pöytäkirjaan liittymistä.
   (13)   Jäsenvaltiot olisi sen vuoksi valtuutettava ratifioimaan vuoden 2010 pöytäkirja tai
          liittymään siihen oikeudelliseen yhteistyöhön siviilioikeudellisissa asioissa liittyvien
          seikkojen osalta. Unionin toimivaltaan kuuluvista muuhun kuin oikeudelliseen
          yhteistyöhön siviilioikeudellisissa asioissa liittyvistä yleissopimuksen määräyksistä
          tehdään päätös, joka hyväksytään samanaikaisesti tämän päätöksen17 kanssa.
   (14)   Ratifioidessaan vuoden 2010 pöytäkirjan tai liittyessään siihen jäsenvaltioiden on
          annettava vuoden 2010 HNS-yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvien tuomioiden
          tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeva lausuma.
   (15)   Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti ovat sitoutuneet asetukseen (EU) N:o 1215/2012
          ja osallistuvat sen vuoksi täysin tämän päätöksen hyväksymiseen ja soveltamiseen.
   (16)   Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn
          sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa18 olevien 1 ja 2
          artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, tämä päätös
          ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
   ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
                                                 1 artikla
   Jäsenvaltiot valtuutetaan ratifioimaan unionin puolesta vuoden 2010 pöytäkirja, tai tapauksen
   mukaan, liittymään siihen oikeudelliseen yhteistyöhön siviilioikeudellisissa asioissa liittyvien
   seikkojen osalta, jollei tämän päätöksen 2, 3 ja 4 artiklassa säädetyistä edellytyksistä muuta
   johdu.
                                                 2 artikla
   1.       Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tallettaakseen vuoden 2010
            pöytäkirjan ratifiointi- tai liittymisasiakirjat viipymättä ja joka tapauksessa
            viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän päätöksen voimaantulosta.
   2.       Jäsenvaltioiden on ilmoitettava neuvostolle ja komissiolle yhden vuoden kuluessa
            tämän päätöksen voimaantulosta, milloin ne saavat ratifiointi- tai
            liittymismenettelynsä päätökseen.
   3.       Jäsenvaltioiden on pyrittävä vaihtamaan tietoja ratifiointi- tai liittymismenettelyjensä
            edistymisestä, erityisesti perustamalla maksuvelvollisen lastin raportointijärjestelmä
            vuoden 2010 pöytäkirjan mukaisesti.
   17
          EUVL L
   18
          Pöytäkirja N:o 22 Tanskan asemasta (EUVL C 326, 26.10.2012, s. 299).
FI                                                  15                                               FI
 ---pagebreak---                                                3 artikla
   Ratifioidessaan vuoden 2010 pöytäkirjan tai liittyessään siihen jäsenvaltioiden on myös
   talletettava tämän päätöksen liitteessä vahvistettu lausuma.
                                               4 artikla
   Tämä päätös tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan
   unionin virallisessa lehdessä.
                                               5 artikla
   Tämä päätös on osoitettu jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti.
   Tehty Brysselissä
                                                Neuvoston puolesta
                                                Puheenjohtaja
FI                                                16                                       FI
 ---documentbreak---                             EUROOPAN
                            KOMISSIO
                                                       Bryssel 22.6.2015
                                                       COM(2015) 305 final
                                                       ANNEX 1
                                              LIITE
                                          asiakirjaan
                                Ehdotus neuvoston päätökseksi
   vastuusta ja vahingonkorvauksesta vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten
    yhteydessä tehdyn kansainvälisen sopimuksen vuoden 2010 pöytäkirjan ratifioinnista
        jäsenvaltioiden toimesta ja siihen liittymisestä unionin puolesta oikeudelliseen
             yhteistyöhön siviilioikeudellisissa asioissa liittyvien seikkojen osalta
FI                                                                                FI
 ---pagebreak---                                                       LIITE
                                                   asiakirjaan
                                        Ehdotus neuvoston päätökseksi
     vastuusta ja vahingonkorvauksesta vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten
      yhteydessä tehdyn kansainvälisen sopimuksen vuoden 2010 pöytäkirjan ratifioinnista
          jäsenvaltioiden toimesta ja siihen liittymisestä unionin puolesta oikeudelliseen
                 yhteistyöhön siviilioikeudellisissa asioissa liittyvien seikkojen osalta
   Neuvoston päätöksen 3 artiklassa tarkoitettu lausuma, joka jäsenvaltioiden on talletettava
   ratifioidessaan vuoden 2010 pöytäkirja tai liittyessään siihen:
   ”Tämän yleissopimuksen, sellaisena kuin se on vuoden 2010 pöytäkirjalla muutettuna, alaan
   kuuluvia asioita koskevat tuomiot, jotka on annettu [...n1] tuomioistuimessa, tunnustetaan ja
   pannaan täytäntöön [...ssa2], asiaa koskevien Euroopan unionin sisäisten säännösten
   mukaisesti3.
   Yleissopimuksen, sellaisena kuin se on vuoden 2010 pöytäkirjalla muutettuna, alaan kuuluvia
   asioita koskevat tuomiot, jotka on antanut jokin Tanskan kuningaskunnan tuomioistuin,
   tunnustetaan ja pannaan täytäntöön [..ssa4] Euroopan yhteisön ja Tanskan kuningaskunnan
   välillä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta
   siviili- ja kauppaoikeuden alalla vuonna 2005 tehdyn sopimuksen5 mukaisesti.
   Yleissopimuksen, sellaisena kuin se on vuoden 2010 pöytäkirjalla muutettuna, alaan kuuluvia
   asioita koskevat tuomiot, jotka on antanut jokin sellaisen kolmannen maan tuomioistuin, joka
   on sitoutunut tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja
   täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 30 päivänä lokakuuta 2007 tehtyyn
   Luganon sopimukseen6, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön [..ssa7] kyseisen yleissopimuksen
   mukaisesti.”
   1
            Kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot lausuman antavaa jäsenvaltiota ja Tanskaa lukuun ottamatta.
   2
            Jäsenvaltio, joka antaa lausuman.
   3
            Näistä säännöistä säädetään tällä hetkellä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden
            tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12 päivänä joulukuuta 2012
            annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1215/2012 (EUVL L 351,
            20.12.2012, s. 1).
   4
            Jäsenvaltio, joka antaa lausuman.
   5
            EUVL L 299, 16.11.2005, s. 62.
   6
            EUVL L 339, 21.12.2007, s. 3.
   7
            Jäsenvaltio, joka antaa lausuman.
FI                                                        2                                                   FI


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52004PC0618

Ehdotus neuvoston päätös yhteisön osallistumisesta tietojen keruusta jäsenvaltioille aiheutuvien menojen sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa tukevien tutkimusten ja koehankkeiden rahoitukseen 29 päivänä kesäkuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/439/EY muuttamisesta  /* KOM/2004/0618 lopull. - CNS 2004/0213 */

	Bryssel 29.9.2004KOM(2004) 618 lopullinen2004/0213 (CNS)EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSyhteisön osallistumisesta tietojen keruusta jäsenvaltioille aiheutuvien menojen sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa tukevien tutkimusten ja koehankkeiden rahoitukseen 29 päivänä kesäkuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/439/EY muuttamisesta(komission esittämä)PERUSTELUTTämän päätöksen tarkoituksena on yhteisön osallistumisesta tietojen keruusta jäsenvaltioille aiheutuvien menojen sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa (YKP) tukevien tutkimusten ja koehankkeiden rahoitukseen 29 päivänä kesäkuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/439/EY [1] soveltumisajan mukauttaminen.Päätös 2000/439/EY kattaa ajanjakson 2000–2005. Se liittyy läheisesti yhteisön puitteista yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamista varten tarvittavien tietojen keruulle ja käsittelylle 29 päivänä kesäkuuta 2000 annettuun asetukseen (EY) N:o 1543/2000 [2], jossa säädetään, että jäsenvaltioiden on laadittava kansallinen ohjelma kuuden vuoden jaksoille. Ensimmäisen ohjelmakauden tulisi kuitenkin poikkeuksellisesti kattaa vuodet 2002–2006, sillä vuoden 2001 tietojen keruu ja käsittely järjestettiin päätöksen (EY) N:o 439/2000 mukaisesti tarjouskilpailuilla ja tarjouspyynnöillä.Jäsenvaltioiden, jotka haluavat saada rahoitustukea ensimmäisen ohjelmakauden menoihin 1 päivästä tammikuuta 2002 31 päivään joulukuuta 2006, on pitänyt esittää komissiolle viimeistään 31 päivänä toukokuuta 2001 vuosittainen menoarvio tälle ajanjaksolle ja lisäksi ajanmukaistukset ennen jokaisen vuoden 31 päivää toukokuuta. Tämän tiedon perusteella komissio päättää joka vuosi menoarvioiden kelpoisuuden ja yhteisön rahoitustuen määrän seuraavalle vuodelle. Kansallisten ohjelmien laatiminen vuosille 2002–2006 ja kyseisten ohjelmien rahoitukseen osallistumista koskevat komission päätökset suunniteltiin tehtäviksi ohjelmien toteuttamista edeltävänä vuonna.Asetuksen (EY) N:o 1543/2000 soveltamisen täytäntöönpanosääntöjen myöhäisen vahvistamisen takia jäsenvaltiot toimittivat kansalliset ohjelmansa ja menoarvionsa vasta syksyllä 2001 toukokuun 2001 sijasta. Kansallisten ohjelmien myöhäinen toimittaminen ja niiden kauan kestänyt tutkiminen (käytettiin ulkoista konsulttia) johtivat siihen, että ensimmäisen vuoden (2002) määrärahoja oli mahdotonta jakaa edellisenä vuotena (2001). Sen sijaan määrärahojen jako tapahtui samana vuonna kuin ohjelman toteuttaminen, eli 2002. Hallinnolliset menettelyt ja rahoitusmenettelyt ovat viivästyneet myös vuosina 2003 ja 2004. Tämän takia komission päätös yhteisön rahoitustuen määrästä vuoden 2006 menoihin valmistellaan ja vahvistetaan vuonna 2006 vuoden 2005 sijasta.Sen vuoksi ehdotetaan, että 1 artiklan 2 kohdassa mainittu viitejakso vuodesta 2000 vuoteen 2005 muutetaan vuodesta 2001 vuoteen 2006.Päätöksen 439/2000/EY 1 artiklassa vahvistettu rahoitusohje ei enää kuvasta edellisten vuosien todellisiksi osoittautuneita tarpeita eikä seuraavien vuosien ajantasaistettuja arvioita. Siinä ei myöskään oteta huomioon uusien jäsenvaltioiden tarpeita. Rahoitusohje olisi mukautettava ajantasaistettuihin arvioihin.2004/0213 (CNS)EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSyhteisön osallistumisesta tietojen keruusta jäsenvaltioille aiheutuvien menojen sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa tukevien tutkimusten ja koehankkeiden rahoitukseen 29 päivänä kesäkuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/439/EY muuttamisestaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen [3],ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [4],sekä katsoo seuraavaa:(1) Neuvoston päätöksessä 439/2000/EY [5] säädetään, että yhteisö voi myöntää vuosille 2002–2006 yhteisön rahoitustukea jäsenvaltioille kalavaroja koskevien tietojen keruusta aiheutuviin menoihin neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1543/2000 [6] vahvistetuissa yhteisön puitteissa.(2) Vuonna 2001 tietojen keruu ja käsittely järjestettiin tarjouskilpailuilla ja tarjouspyynnöillä päätöksen 439/2000/EY mukaisesti.(3) Jäsenvaltioille aiheutuneisiin menoihin vuosina 2002–2006 myönnettävän rahoitustuen saamiseksi kansallisten ohjelmien laatiminen ja kyseisten ohjelmien rahoitukseen osallistumista koskevat komission päätökset suunniteltiin tehtäviksi ohjelmien toteuttamista edeltävänä vuonna. Sen vuoksi päätöksen 439/2000/EY 1 artiklassa vahvistettu viitejakso kattaa vuodet 2000–2005.(4) Koska tarvittavien hallinnollisten menettelyjen ja rahoitusmenettelyjen kesto aliarvioitiin, on osoittautunut mahdottomaksi laatia kansalliset ohjelmat ja tehdä niitä koskevat päätökset ohjelmien toteuttamista edeltävänä vuonna. Hallinnolliset menettelyt ja rahoitusmenettelyt on sen sijaan toteutettu samana vuonna kuin ohjelmatkin. Sen vuoksi päätöksen 439/2000/EY 1 artiklassa vahvistettu viitejakso olisi muutettava, jotta se kattaisi vuosien 2001–2006 toteuttamisjakson.(5) Päätöksen 439/2000/EY 1 artiklassa vahvistettu rahoitusohje ei enää kuvasta edellisten vuosien todellisiksi osoittautuneita tarpeita eikä seuraavien vuosien ajantasaistettuja arvioita. Siinä ei myöskään oteta huomioon uusien jäsenvaltioiden tarpeita. Rahoitusohje olisi mukautettava ajantasaistettuihin arvioihin.(6) Päätös 2000/439/EY olisi sen vuoksi muutettava vastaavasti,ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artiklaMuutetaan päätös 2000/439/EY seuraavasti:(1) Korvataan 1 artiklan 2 kohdan ensimmäinen virke seuraavasti:”Näiden toimien, joille myönnetään rahoitustukea kaudella 2001–2006, täytäntöönpanoa koskeva rahoitusohje on [164,5] miljoonaa euroa.”(2) Poistetaan 4 artiklan 3 kohdan b alakohdassa sanat ”seuraavalle vuodelle”.2 artiklaTämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä […]Neuvoston puolestaPuheenjohtaja+++++ TABLE +++++SÄÄDÖKSEEN LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS – LIITE+++++ TABLE +++++[1] EYVL L 176, 15.7.2000, s. 42.[2] EYVL L 176, 15.7.2000, s. 1.[3] EUVL C […], […], s. […].[4] EUVL C […], […], s. […].[5] EYVL L 176, 15.7.2000, s. 42.[6] EYVL L 176, 15.7.2000, s. 1.


               EUROOPAN KOMISSIO
            Bryssel 11.8.2017
            COM(2017) 433 final
            2017/0199(NLE)
            Ehdotus
            NEUVOSTON PÄÄTÖS
            Libanonin tasavallan osallistumista Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) koskevat ehdot ja edellytykset vahvistavan Euroopan unionin ja Libanonin tasavallan välistä tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskevan sopimuksen tekemisestä

               PERUSTELUT

               1.EHDOTUKSEN TAUSTA

               •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

                  Neuvosto valtuutti komission 30. toukokuuta 2017 aloittamaan unionin puolesta neuvottelut Libanonin tasavallan, jäljempänä ”Libanon”, kanssa unionin ja Libanonin välisestä kansainvälisestä sopimuksesta, jossa vahvistetaan ehdot ja edellytykset Libanonin osallistumiselle Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen, jäljempänä ”PRIMA”.

                  Valtuutusta koskevassa neuvoston päätöksessä säädettyjen ehtojen mukaisesti neuvottelut voitiin aloittaa vasta sen jälkeen, kun unionin osallistumisesta useiden jäsenvaltioiden yhdessä käynnistämään Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös oli hyväksytty.

                  Neuvottelut aloitettiin 26. kesäkuuta 2017, ja ne saatiin menestyksellisesti päätökseen 18. heinäkuuta 2017, jolloin tulevien osapuolten pääneuvottelijat allekirjoittivat pöytäkirjan, jossa osoitetaan neuvotteluprosessin saattaminen päätökseen. Tähän ehdotukseen liitetty sopimusluonnos on neuvoston antamien neuvotteluohjeiden mukainen. Siinä vahvistetaan erityisesti, että Libanonin osallistumista PRIMAan koskevat ehdot ja edellytykset ovat samat kuin päätöksessä (EU) 2017/1324
                     1
                  , johon siinä viitataan suoraan.

                  Jotta voidaan suojata unionin taloudelliset edut ja varsinkin komission, Euroopan petostentorjuntaviraston, Euroopan tilintarkastustuomioistuimen ja PRIMAn täytäntöönpanorakenteen, jäljempänä ’PRIMA-IS”, valtuudet tehdä tarkastuksia ja tutkimuksia sovellettavan unionin lainsäädännön mukaisesti, sopimuksessa viitataan nimenomaisesti päätöksen (EU) 2017/1324 asiaankuuluviin säännöksiin ja velvoitetaan osapuolet antamaan kaikki tarvittava apu niiden täytäntöönpanemiseksi. Lisäksi sopimuksessa määrätään, että osapuolten on sovittava apua koskevista yksityiskohtaisista järjestelyistä, jotka ovat välttämättömiä niiden tämän sopimuksen mukaiselle yhteistyölle. Libanonin pyynnöstä ja siten kuin neuvottelujen aikana sovittiin, sopimuksen johdanto-osaan lisättiin uusi johdanto-osan kappale, jotta otettaisiin huomioon, että molempien tulevien osapuolten toimivaltaisten viranomaisten välinen täysimääräinen yhteistyö ja koordinointi ovat olennaisen tärkeitä tulevan sopimuksen täytäntöönpanemiseksi.

               •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa

                  Kuten PRIMAsta laaditussa vaikutustenarviointiraportissa
                     2
                   todetaan, PRIMAn avoimuus kolmansien maiden, kuten Libanonin, osallistumiselle on sopusoinnussa kansainvälistä tutkimus- ja innovointiyhteistyötä koskevien tavoitteiden kanssa. Nämä tavoitteet vahvistetaan vuoden 2012 komission tiedonannossa ”EU:n kansainvälisen tutkimus- ja innovaatioyhteistyön vahvistaminen ja keskittäminen: strateginen lähestymistapa”
                     3
                   sekä Horisontti 2020 -puiteohjelmassa, jolla edistetään yhteistyötä kolmansien maiden kanssa tieteen, teknologian ja innovoinnin aloilla maailmanlaajuisiin yhteiskunnallisiin haasteisiin puuttumiseksi sekä unionin ulkoasioiden tukemiseksi. Tämä sopimus on myös yhdenmukainen Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Libanonin tasavallan Euro–Välimeri-assosiaatiosopimuksen
                     4
                   kanssa. Kyseisessä sopimuksessa määrätään unionin ja Libanonin välisestä yhteistyöstä tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen alalla ja kannustetaan tutkimus- ja kehittämistoimintaa yhteisen edun mukaisilla aloilla.

               •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa

                  Tiiviissä yhteistyössä kolmansien maiden, kuten Libanonin, kanssa tapahtuva PRIMAn täytäntöönpano on myös yhdenmukainen muuttoliike-, kehitysyhteistyö- ja naapuruuspolitiikan kaltaisten muiden unionin politiikkojen kanssa ja vaikuttaa niihin.

               2.EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ

                  Ehdotus neuvoston päätökseksi perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 186 artiklaan ja 218 artiklan 6 kohdan a alakohtaan.

               Edellä esitetyn perusteella komissio ehdottaa, että neuvosto tekee sopimuksen unionin puolesta.

               2017/0199 (NLE)

               Ehdotus

               NEUVOSTON PÄÄTÖS

               Libanonin tasavallan osallistumista Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) koskevat ehdot ja edellytykset vahvistavan Euroopan unionin ja Libanonin tasavallan välistä tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskevan sopimuksen tekemisestä

               EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

               ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 186 artiklan yhdessä sen 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan kanssa,

               ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

               ottaa huomioon Euroopan parlamentin hyväksynnän,

               sekä katsoo seuraavaa:

               (1)Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä (EU) 2017/1324
                  5
                säädetään unionin osallistumisesta useiden jäsenvaltioiden yhdessä käynnistämään Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen, jäljempänä ’PRIMA’.

               (2)Libanonin tasavalta, jäljempänä ’Libanon’, on ilmaissut halukkuutensa liittyä PRIMAan osallistujavaltiona ja tasavertaisesti PRIMAan osallistuvien jäsenvaltioiden ja Horisontti 2020 -puiteohjelmaan assosioituneiden maiden kanssa.

               (3)Päätöksen (EU) 2017/1324 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti Libanonista tulee PRIMAn osallistujavaltio edellyttäen, että Libanon tekee unionin kanssa tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskevan kansainvälisen sopimuksen, jossa vahvistetaan sen osallistumista PRIMAan koskevat ehdot ja edellytykset.

               (4)Neuvoston päätöksen <XXX>
                  6
                mukaisesti Libanonin osallistumista Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) koskevat ehdot ja edellytykset vahvistava Euroopan unionin ja Libanonin tasavallan välistä tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskeva sopimus allekirjoitettiin unionin puolesta XX, 20XX sillä varauksella, että sopimuksen tekeminen saatetaan myöhemmin päätökseen.

               (5)Sopimus olisi hyväksyttävä unionin puolesta,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

               1 artikla

               Hyväksytään unionin puolesta Libanonin tasavallan osallistumista Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) koskevat ehdot ja edellytykset vahvistava Euroopan unionin ja Libanonin tasavallan välistä tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskeva sopimus.

               Sopimuksen teksti on liitetty tähän päätökseen.

               2 artikla

               Neuvoston puheenjohtaja nimeää henkilön, jolla on valtuudet tehdä unionin puolesta sopimuksen 5 artiklan 2 kohdassa määrätty ilmoitus osoitukseksi siitä, että unioni suostuu sitoutumaan sopimukseen.

               3 artikla

               Tämä päätös tulee voimaan [päivänä, jona se hyväksytään].

               Tehty Brysselissä

                     Neuvoston puolesta

                     Puheenjohtaja

                     (1)
                  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös (EU) 2017/1324, annettu 4 päivänä heinäkuuta 2017, unionin osallistumisesta useiden jäsenvaltioiden yhdessä käynnistämään Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) (EUVL L 185, 18.7.2017, s. 1.).

                     (2)
                  SWD(2016)332 final, 18.10.2016.

                     (3)
                  KOM(2012) 497 final.

                     (4)
                  EUVL L 143, 30.5.2006, s. 2.

                     (5)
                  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös (EU) 2017/1324, annettu 4 päivänä heinäkuuta 2017, unionin osallistumisesta useiden jäsenvaltioiden yhdessä käynnistämään Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) (EUVL L 185, 18.7.2017, s. 1.).

    ---documentbreak---

               EUROOPAN KOMISSIO
            Bryssel 11.8.2017
            COM(2017) 433 final
            LIITE
            asiakirjaan
            ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI
            Libanonin tasavallan osallistumista Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) koskevat ehdot ja edellytykset vahvistavan Euroopan unionin ja Libanonin tasavallan välistä tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskevan sopimuksen tekemisestä

               Libanonin tasavallan osallistumista Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) koskevat ehdot ja edellytykset vahvistava Euroopan unionin ja Libanonin tasavallan välistä tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskeva sopimus

               Euroopan unioni,

               jäljempänä ’unioni’,

               sekä

               Libanonin tasavalta,

               jäljempänä ’Libanon’,

               jäljempänä ’osapuolet’

               ottavat huomioon, että 1 päivänä huhtikuuta 2006 voimaan tulleessa Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Libanonin tasavallan Euro–Välimeri-assosiaatiosopimuksessa määrätään tieteellisestä, teknisestä ja teknologisesta yhteistyöstä;

               ottavat huomioon, että unionin osallistumisesta useiden jäsenvaltioiden yhdessä käynnistämään Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä (EU) 2017/1324 vahvistetaan EU:n jäsenvaltioiden ja Horisontti 2020 -puiteohjelmaan assosioituneiden maiden, jotka ovat aloitteen osallistujavaltioita, osallistumisehdot ja -edellytykset ja erityisesti niiden taloudelliset velvoitteet ja niiden osallistuminen aloitteen hallintorakenteisiin;

               ottavat huomioon, että päätöksen (EU) 2017/1324 mukaisesti Libanonista tulee PRIMAn osallistujavaltio edellyttäen, että Libanon tekee unionin kanssa tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskevan kansainvälisen sopimuksen, jossa vahvistetaan sen osallistumista PRIMAan koskevat ehdot ja edellytykset;

               ottavat huomioon, että Libanon ilmaisi halukkuutensa liittyä PRIMAan osallistujavaltiona ja tasavertaisesti PRIMAan osallistuvien jäsenvaltioiden ja Horisontti 2020 -puiteohjelmaan assosioituneiden maiden kanssa;

               ottavat huomioon, että unionin ja Libanonin välillä on tehtävä kansainvälinen sopimus Libanoniin PRIMAn osallistujavaltiona sovellettavien oikeuksien ja velvollisuuksien vahvistamiseksi;

               ottavat huomioon, että täysimääräinen yhteistyö ja koordinointi sopimuspuolten toimivaltaisten viranomaisten välillä ovat olennaisen tärkeitä tämän sopimuksen täytäntöönpanemiseksi,

               OVAT SOPINEET SEURAAVAA:

               1 artikla

               Tarkoitus

               Tämän sopimuksen tarkoituksena on vahvistaa ehdot ja edellytykset Libanonin osallistumiselle Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA).

               2 artikla

               Ehdot ja edellytykset Libanonin osallistumiselle PRIMAan

               Ehdot ja edellytykset Libanonin osallistumiselle PRIMAan vahvistetaan unionin osallistumisesta useiden jäsenvaltioiden yhdessä käynnistämään Välimeren alueen tutkimus- ja innovointikumppanuuteen (PRIMA) annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä (EU) 2017/1324. Osapuolet noudattavat kyseisessä päätöksessä vahvistettuja velvoitteita ja toteuttavat asianmukaiset toimenpiteet erityisesti antamalla kaiken tarvittavan avun päätöksen 10 artiklan 2 kohdan sekä 11 artiklan 3 ja 4 kohdan soveltamisen varmistamiseksi. Osapuolet sopivat keskenään apua koskevat yksityiskohtaiset järjestelyt, jotka ovat välttämättömiä niiden tämän sopimuksen mukaiselle yhteistyölle.

               3 artikla

               Alueellinen soveltaminen

               Tätä sopimusta sovelletaan alueisiin, joihin sovelletaan Euroopan unionin toiminnasta tehtyä sopimusta ja Euroopan unionista tehtyä sopimusta, sekä Libanonin alueeseen.

               4 artikla

               Allekirjoittaminen ja väliaikainen soveltaminen

               Tätä sopimusta sovelletaan väliaikaisesti sen allekirjoituspäivästä alkaen.

               5 artikla

               Voimaantulo ja kesto

               1. Osapuolet hyväksyvät tämän sopimuksen omia menettelyjään noudattaen.

               2. Tämä sopimus tulee voimaan päivänä, jona molemmat osapuolet ovat ilmoittaneet toisilleen diplomaattikanavien kautta, että ensimmäisessä kohdassa tarkoitetut menettelyt on saatettu päätökseen.

               3. Tämä sopimus on voimassa niin kauan kuin päätös (EU) 2017/1324 on voimassa, ellei jompikumpi osapuoli sano sopimusta irti 6 artiklan mukaisesti.

               6 artikla

               Irtisanominen

               1. Kumpi tahansa osapuoli voi milloin tahansa irtisanoa tämän sopimuksen ilmoittamalla toiselle osapuolelle kirjallisesti aikeensa irtisanoa sopimus.

               Irtisanominen tulee voimaan kuuden kuukauden kuluttua päivästä, jona kirjallinen ilmoitus saapuu sen vastaanottajalle.

               2. Tämän sopimuksen irtisanomishetkellä käynnissä olevia hankkeita ja toimintoja jatketaan, kunnes ne on saatettu päätökseen tässä sopimuksessa määrättyjen edellytysten mukaisesti.

               3. Osapuolet sopivat yhteisellä suostumuksella mahdollisista muista sopimuksen irtisanomisen seurauksista.

               7 artikla

               Riitojen ratkaiseminen

               Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Libanonin tasavallan Euro–Välimeri-assosiaatiosopimuksen 82 artiklassa määrättyä riitojenratkaisumenettelyä sovelletaan kaikkiin riita-asioihin, jotka liittyvät tämän sopimuksen soveltamiseen tai tulkintaan.

               Tämä sopimus on laadittu kahtena kappaleena bulgarian, englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, kroaatin, latvian, liettuan, maltan, portugalin, puolan, ranskan, romanian, ruotsin, saksan, slovakin, sloveenin, suomen, tanskan, tšekin, unkarin, viron ja arabian kielellä, ja kukin teksti on yhtä todistusvoimainen.


Avis juridique important

|

52004PC0168

Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös Euroopan unionin solidaarisuusrahaston varojen käyttöön ottamisesta Euroopan unionin solidaarisuusrahaston rahoittamisesta 7 päivänä marraskuuta 2002 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen, talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta 6 päivänä toukokuuta 1999 tehtyä toimielinten sopimusta täydentävän toimielinten sopimuksen 3 kohdan mukaisesti  /* KOM/2004/0168 lopull. */

Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS Euroopan unionin solidaarisuusrahaston varojen käyttöön ottamisesta Euroopan unionin solidaarisuusrahaston rahoittamisesta 7 päivänä marraskuuta 2002 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen, talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta 6 päivänä toukokuuta 1999 tehtyä toimielinten sopimusta täydentävän toimielinten sopimuksen 3 kohdan mukaisesti(komission esittämä)PERUSTELUTMarraskuun 7. päivänä 2002 tehdyssä toimielinten sopimuksessa [1] määrätään, että Euroopan unionin solidaarisuusrahaston varoja voidaan ottaa käyttöön joustomekanismin avulla enintään miljardi euroa vuodessa ylittämällä asianomaiset rahoitusnäkymien otsakkeet. Edellytykset tuen saamiselle rahastosta on määritelty neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2012/2002 [2].[1] EYVL C 283, 20.11.2002, s. 1.[2] EYVL L 311, 14.11.2002, s. 3.Maltassa ja Ranskassa tapahtuneiden suurten tulvien ja Espanjassa esiintyneiden metsäpalojen aiheuttamien katastrofien johdosta kyseiset maat ovat hakeneet tukea solidaarisuusrahastosta. Hakemusten perusteella vahinkojen kokonaismäärät on arvioitu seuraavasti:// Välittömät vahingotRanska // 785 000 000 euroaMalta // 30 172 000 euroaEspanja // 53 231 000 euroaYhteensä // 868 403 000 euroaTutkittuaan hakemukset [3] ja otettuaan huomioon rahastosta myönnettävän suurimman mahdollisen tuen sekä mahdollisuudet määrärahojen uudelleen kohdentamiseen lisävaroja edellyttävän otsakkeen sisällä komissio esittää, että EU:n solidaarisuusrahaston varoja otetaan käyttöön yhteensä 21 916 995 euroa, jotka kohdennetaan rahoitusnäkymien otsakkeisiin 3 ja 7.[3] Michel Barnier'n, Michaele Schreyerin, Günter Verheugenin ja Franz Fischlerin tiedonanto komissiolle kuudesta hakemuksesta, jotka Kreikka, Ranska, Espanja, Malta ja Italia ovat tehneet Euroopan unionin solidaarisuusrahaston varojen käyttöön ottamiseksi.Komissio esittää lisätalousarvion (LT), jotta vuoden 2004 talousarvioon voidaan ottaa tietty määrä maksusitoumusmäärärahoja, jotka jaotellaan saajamaittain 7. marraskuuta 2002 tehdyn toimielinten sopimuksen 4 kohdan mukaisesti.Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS Euroopan unionin solidaarisuusrahaston varojen käyttöön ottamisesta Euroopan unionin solidaarisuusrahaston rahoittamisesta 7 päivänä marraskuuta 2002 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen, talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta 6 päivänä toukokuuta 1999 tehtyä toimielinten sopimusta täydentävän toimielinten sopimuksen 3 kohdan mukaisestiEUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan unionin solidaarisuusrahaston rahoittamisesta 7 päivänä marraskuuta 2002 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen, jolla täydennetään talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta 6 päivänä toukokuuta 1999 tehtyä toimielinten sopimusta [4], ja erityisesti sen 3 kohdan,[4] EYVL C 172, 18.6.1999, s. 1.ottavat huomioon Euroopan unionin solidaarisuusrahaston perustamisesta 11 päivänä marraskuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2012/2002 [5],[5] EYVL L 311, 14.11.2002, s. 3.ottavat huomioon komission ehdotuksen,sekä katsovat seuraavaa:(1) Euroopan unioni on perustanut Euroopan unionin solidaarisuusrahaston (jäljempänä 'rahasto') osoittaakseen solidaarisuutta katastrofialueiden väestöä kohtaan.(2) Malta jätti 10 päivänä marraskuuta 2003 hakemuksen tuen saamiseksi solidaarisuusrahastosta myrskyn ja tulvien aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi, Espanja jätti 1 päivänä lokakuuta 2003 hakemuksen metsäpalojen aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi ja Ranska jätti 26 päivänä tammikuuta 2004 hakemuksen tulvien aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi.(3) Marraskuun 7 päivänä 2002 tehdyn toimielinten sopimuksen perusteella rahaston varoja voidaan ottaa käyttöön vuosittain enintään miljardi euroa.(4) Maltaa syyskuussa 2003 koetelleet myrsky ja tulvat, Espanjassa kesällä 2003 raivonneet metsäpalot ja Etelä-Ranskassa joulukuussa 2003 esiintyneet tulvat täyttävät kriteerit tuen myöntämiselle Euroopan unionin solidaarisuusrahastosta,OVAT TEHNEET TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artiklaEuroopan unionin yleiseen talousarvioon varainhoitovuodeksi 2004 otetaan käyttöön Euroopan unionin solidaarisuusrahaston varoja 21 916 995 euroa maksusitoumusmäärärahoina.2 artiklaTämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.Tehty BrysselissäEuroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolestaPuheenjohtaja Puheenjohtaja


				|

		52014PC0024

			Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS päätöksen 2004/162/EY muuttamisesta sen soveltamiseksi Mayotteen 1 päivästä tammikuuta 2014 /* COM/2014/024 final - 2014/0010 (CNS) */

			   	PERUSTELUT
1.           EHDOTUKSEN TAUSTA
Euroopan unionin syrjäisimpiin alueisiin – joihin
myös Ranskan merentakaiset departementit kuuluvat – sovellettavissa Euroopan
unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) määräyksissä ei sallita
lähtökohtaisesti sitä, että paikallisia tuotteita verotetaan merentakaisissa
departementeissa eri tavalla kuin Ranskan Euroopassa sijaitsevilta alueilta tai
muista jäsenvaltioista lähtöisin olevia tuotteita. SEUT-sopimuksen 349
artiklassa (entinen EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohta) määrätään
kuitenkin mahdollisuudesta ottaa käyttöön kyseisten alueiden hyväksi
toteutettavia erityistoimenpiteitä syrjäisimpien alueiden taloudelliseen ja
sosiaaliseen kehitykseen vaikuttavien pysyvien haittojen vuoksi.
EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan
nojalla 10. helmikuuta 2004 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2004/162/EY
(sellaisena kuin se on muutettuna 9. kesäkuuta 2008 tehdyllä neuvoston
päätöksellä 2008/439/EY ja 19. heinäkuuta 2011 annetulla neuvoston päätöksellä 448/2011/EU)
annetaan Ranskalle lupa soveltaa 1. heinäkuuta 2014 asti meriverosta vapautusta
tai meriveron alennusta eräisiin Guadeloupen, Guayanan, Martiniquen ja
Réunionin merentakaisissa departementeissa valmistettuihin tuotteisiin.
Mainitun päätöksen liitteessä on luettelo tuotteista, joihin verovapautuksia
tai veronalennuksia voidaan soveltaa. Ero paikallisesti valmistettujen
tuotteiden ja muiden tuotteiden verotuksen välillä saa olla tuotteesta riippuen
enintään 10, 20 tai 30 prosenttiyksikköä.
Päätöksessä 2004/162/EY ilmoitetaan syyt, joiden
vuoksi erityistoimenpiteiden toteuttaminen on katsottu perustelluksi. Näitä
ovat muun muassa syrjäinen sijainti, alueen raaka-aine- ja energiariippuvuus,
laajempien varastojen perustamisen välttämättömyys, paikallisten markkinoiden
pieni koko ja viennin kehittymättömyys. Kyseisten haittojen vuoksi
paikallisesti valmistettujen tuotteiden tuotantokustannukset kasvavat. Tämä
puolestaan nostaa tuotteiden omakustannushintaa. Ilman erityistoimenpiteitä
paikalliset tuotteet eivät pystyisi kilpailemaan yhtä hyvin ulkopuolelta
lähtöisin olevien tuotteiden kanssa, vaikka huomioon otettaisiin myös
kustannukset, joita ulkopuolisten tuotteiden kuljettamisesta merentakaisiin
departementteihin aiheutuu. Tämä vaikeuttaisi paikallisen tuotannon
säilyttämistä. Päätökseen 2004/162/EY sisältyvät erityistoimenpiteet onkin
suunniteltu siten, että ne lujittavat paikallista teollisuustuotantoa
parantamalla sen kilpailukykyä.
Eurooppa-neuvosto päätti Mayotten aseman
muuttamisesta Euroopan unioniin nähden antamallaan päätöksellä 2012/419/EU,
että Mayotte saa 1. tammikuuta 2014 SEUT-sopimuksen 349 artiklassa tarkoitetun
syrjäisimmän alueen aseman ja lakkaa olemasta SEUT-sopimuksen 355 artiklan 2
kohdassa tarkoitettu merentakainen maa ja alue. Sen vuoksi Mayotte lisättiin
mainitulla Eurooppa-neuvoston päätöksellä SEUT-sopimuksen 349 artiklassa
lueteltujen syrjäisimpien alueiden luetteloon. Näin ollen Mayotteen sovelletaan
unionin verolainsäädäntöä siitä alkaen, kun sen asema muuttuu.
Elokuun 7. päivänä 2013[1] annetun
direktiiviehdotuksen tarkoituksena on varmistaa, että Mayottea kohdellaan
arvonlisäveron ja valmisteveron suhteen samalla tavalla kuin Ranskan muita
syrjäisimpiä alueita jättämällä tämä kyseinen merentakainen departementti
arvonlisäveroa ja valmisteveroja koskevien direktiivien alueellisen
soveltamisalan ulkopuolelle 1. tammikuuta 2014 alkaen.
Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet komissiolle
aikeestaan ottaa Mayottessa käyttöön merivero samanlaisin edellytyksin kuin
Guayanassa ja pyytäneet komissiolta lupaa soveltaa eriytettyä verotusta sen
mukaan, onko tuotteet valmistettu paikallisesti vai ei. Tähän liittyen Ranskan
viranomaiset toimittivat 24. toukokuuta 2013 esittämänsä pyynnön yhteydessä
komissiolle luettelon noin sadasta tuotteesta, joihin ne toivoivat saavansa
soveltaa eriytettyä verotusta sen mukaan, onko tuotteet valmistettu
paikallisesti vai ei. Ranskan viranomaisia on pyydetty useita kertoja antamaan
lisätietoja sekä esittämään pyynnön kohteena olevien eri tuotteiden osalta
perusteluja tuotannon paikallisuudesta, paikallisen tuotannon markkinaosuudesta
ja siihen liittyvistä lisäkustannuksista verrattuna muualta tuleviin
samanlaisiin tuotteisiin.
2.           INTRESSITAHOJEN KUULEMISTEN
JA VAIKUTUSTEN ARVIOINNIN TULOKSET
Mayottea koskeva Ranskan viranomaisten pyyntö
perustui asianomaisten elinkeinoalojen esittämiin toiveisiin.
Komissio ei ole tehnyt vaikutustenarviointia.
3.           EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET
NÄKÖKOHDAT
 Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Ehdotuksen tarkoituksena on muuttaa neuvoston päätöstä 2004/162/EY siten, että sitä voidaan soveltaa Mayotteen. Lisäksi siinä esitetään luettelo mayottelaisista tuotteista, joihin Ranska saa luvan soveltaa tietyin rajoituksin paikallisesti valmistettuja tuotteita koskevaa vapautusta niin sanotusta meriverosta tai meriveron alennusta. Ehdotuksen mukaan eriytettyä verotusta saisi soveltaa 59 tuotteeseen, joita valmistetaan paikallisesti Mayottessa. Ranskan viranomaiset ovat osoittaneet kaikkien näiden tuotteiden osalta, että niitä tuotetaan paikallisesti, että merkittävä tuonti (mukaan luettuna tuonti Ranskan Euroopassa sijaitsevilta alueilta ja muista jäsenvaltioista) voisi vaarantaa paikallisen tuotannon ja että paikalliseen tuotantoon liittyy tuotuihin tuotteisiin verrattuna lisäkustannuksia, jotka vaarantaisivat paikallisesti valmistettujen tuotteiden kilpailukyvyn. Sallittu ero verotuksessa ei saa ylittää perusteltuja lisäkustannuksia. Neuvoston päätöksen 2004/162/EY liitteeseen ehdotetaan sisällytettäväksi tuotteita siten, että liitteen A osaan (sallittu ero verotuksessa 10 prosenttiyksikköä) 11 tuotetta, liitteen B osaan (sallittu ero verotuksessa 20 prosenttiyksikköä) 32 tuotetta ja liitteen C osaan (sallittu ero verotuksessa 30 prosenttiyksikköä) 16 tuotetta. Kyseiset tuotteet luetellaan neuvoston päätösehdotuksen johdanto-osan 5–7 kappaleessa.
 Oikeusperusta SEUT-sopimuksen 349 artikla.
 Toissijaisuusperiaate Ainoastaan neuvostolla on SEUT-sopimuksen 349 artiklan nojalla valtuudet toteuttaa syrjäisimpien alueiden hyväksi erityistoimenpiteitä, joilla mukautetaan perussopimusten, mukaan lukien yhteisten politiikkojen, soveltamista kyseisiin alueisiin syrjäisimpien alueiden taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen vaikuttavien pysyvien haittojen vuoksi. Sen vuoksi ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen.
 Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä:
 Ehdotuksen tarkoituksena on muuttaa päätöstä 2004/162/EY siten, että sitä voidaan soveltaa Mayotteen. Se koskee ainoastaan tuotteita, joiden osalta on perusteltu paikallisen tuotannon lisäkustannukset. ||
 Lisäksi tähän ehdotukseen sisältyviin tuotteisiin sovellettava suurin sallittu verokannan porrastus on myös rajattu siihen, mikä on välttämätöntä paikalliselle tuotannolle aiheutuvien lisäkustannusten kannalta. Ranskan merentakaisiin departementteihin tuotaviin tuotteisiin kohdistuva verorasitus ei sen vuoksi ylitä sitä, mikä on välttämätöntä kyseessä olevien paikallisesti valmistettujen tuotteiden heikomman kilpailukyvyn kompensoimiseksi.
 Sääntelytavan valinta
 Ehdotettu sääntelytapa: neuvoston päätös
 Muut sääntelytavat eivät soveltuisi seuraavista syistä: Myös muutettava asiakirja on neuvoston päätös, joka on tehty saman oikeusperustan (silloinen EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohta) perusteella.
4.           TALOUSARVIOVAIKUTUKSET
Ehdotuksella ei ole vaikutuksia Euroopan unionin
talousarvioon.
2014/0010 (CNS)
Ehdotus
NEUVOSTON PÄÄTÖS
päätöksen 2004/162/EY muuttamisesta sen
soveltamiseksi Mayotteen 1 päivästä tammikuuta 2014
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 349 artiklan,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys
lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu
kansallisille parlamenteille,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[2],
noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Ranskan viranomaisilla on
päätöksen 2004/162/EY[3]
mukaan lupa soveltaa meriverosta vapautusta tai meriveron alennusta
paikallisesti Ranskan merentakaisissa departementeissa valmistettaviin
tuotteisiin, jotka on lueteltu päätöksen liitteessä. Nämä vapautukset ja
alennukset ovat toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on korvata syrjäisimpien
alueiden erityisiä haittoja, jotka lisäävät paikallisten yritysten
tuotantokustannuksia ja vaikeuttavat niiden tuottamien tuotteiden kilpailukykyä
verrattuna Ranskan Euroopassa sijaitsevilla alueilla tai muissa jäsenvaltioissa
tuotettuihin samanlaisiin tuotteisiin. Mayotte on samassa tilanteessa kuin Ranskan
muut syrjäisimmät alueet.
(2)       Päätöksen 2012/419/EU[4] mukaan Mayotte on 1
päivästä tammikuuta 2014 alkaen perussopimuksen 349 artiklassa tarkoitettu
syrjäinen alue. Kaikkia perussopimuksen määräyksiä sovelletaan näin ollen
Mayotteen kyseisestä päivämäärästä alkaen.
(3)       Ranskan viranomaiset ovat
pyytäneet meriveroa koskevan päätöksen 2004/162/EY soveltamista Mayotteen 1
päivästä tammikuuta 2014 ja toimittaneet luettelon tuotteista, joihin ne
toivovat sovellettavan eriytettyä verotusta sen perusteella, onko tuotteet
valmistettu paikallisesti vai ei.
(4)       Tämän päätöksen tarkoitus on
antaa Ranskan viranomaisille oikeus soveltaa eriytettyä verotusta tuotteisiin,
joiden osalta niiden on ensinnäkin osoitettava tuotannon olevan paikallista ja
toiseksi se, että merkittävä tavarantuonti (myös Ranskan Euroopassa
sijaitsevilta alueilta ja muista jäsenvaltioista) voisi vaarantaa paikallisen
tuotannon säilymisen. Lisäksi on perusteltava ylimääräiset kustannukset, joiden
vuoksi paikallisen tuotannon omakustannushinnat nousevat muualta tuleviin
tuotteisiin verrattuna niin korkeiksi, että paikallisesti tuotettujen
tuotteiden kilpailukyky vaarantuu. Sallittu ero verotuksessa ei saisi ylittää
perusteltuja lisäkustannuksia. Näiden periaatteiden soveltaminen mahdollistaa
perussopimuksen 349 artiklan täytäntöönpanon ylittämättä sitä, mikä on tarpeen,
ja tuottamatta perusteetonta etua paikalliselle tuotannolle.
(5)       Tuotteet, joiden osalta
Ranskan viranomaiset ovat esittäneet kyseiset kolme perustelua, luetellaan
neuvoston päätöksen 2004/162/EY liitteen A, B ja C osassa Päätöksen liitteessä
olevassa A osassa (sallittu ero verotuksessa 10 prosenttiyksikköä) luetellut
tuotteet, joita asia koskee, ovat pippuri (tuotteet 0904 11 ja
0904 12[5]),
vanilja (tuote 0905), suklaa (tuote 1806), eräät muovitavarat (tuotteet 3925 10
10, 3925 90 80, 3926 90 90 ja 3926 90 97), tiilet
(6901 ja 6902) ja hammasproteesit (tuote 9021 21 90).
(6)       Neuvoston päätöksen 2004/162/EY
liitteessä B (sallittu ero verotuksessa 20 prosenttiyksikköä) luetellut tuotteet,
joita asia koskee, ovat kalat (tuotteet 0301, 0302, 0303, 0304 ja 0305), eräät
puusta valmistetut tavarat (tuotteet 4407, 4409, 4414, 4418, 4419, 4420 ja
4421), eräät paperista tai pahvista valmistetut tavarat (tuotteet 4819 ja
4821), eräät lehdet ja painotuotteet (tuotteet 4902, 4909, 4910 ja 4911) eräät
tasolasia olevat tuotteet (tuotteet 7003 ja 7005), eräät rautatavarat (tuotteet
7210, 7301, 7312, 7314, 9406 00 31 ja 9406 00 38), eräät alumiinitavarat
(tuotteet 7606, 7610 10 ja 8310) ja eräät istuimet (tuotteet 9401 69,
9401 90 30 ja 9403 40).
(7)       Neuvoston päätöksen 2004/162/EY
liitteessä C (sallittu ero verotuksessa 30 prosenttiyksikköä) luetellut
tuotteet, joita asia koskee, ovat maito ja meijerituotteet (tuotteet 0401, 0403
ja 0406), eräät jalostetut lihavalmisteet (tuotteet 1601 ja 1602) eräät
leipomatuotteet (tuotteet 1901 ja 1905), jäätelö (tuote 2105), mineraalivedet
ja virvoitusjuomat (tuotteet 2201 ja 2202), olut (tuote 2203), ylang-ylang
(tuotteet 3301 29 11 ja 3301 29 31), saippua ja pesuvalmisteet
(tuotteet 3401 ja 3402) sekä vaahtomuovipatjat (tuote 9404 29 90).
(8)       Sen vuoksi päätöstä
2004/162/EY olisi muutettava.
(9)       Kiireellisyyden vuoksi olisi
poikettava Lissabonin sopimukseen liitetyn kansallisten parlamenttien asemaa
Euroopan unionissa koskevassa pöytäkirjassa nro 1 olevassa 4 artiklassa
tarkoitetusta kahdeksan viikon määräajasta.
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Muutetaan päätös 2004/162/EY seuraavasti:
1) Korvataan 1 artiklan 1 kohdan ensimmäinen
alakohta seuraavasti:
”Poiketen siitä, mitä perustamissopimuksen 28,
30 ja 110 artiklassa säädetään, Ranskan viranomaisille annetaan lupa soveltaa 1
päivään heinäkuuta 2014 meriverosta vapautusta tai meriveron alennusta
liitteessä tarkoitettuihin tuotteisiin, jotka valmistetaan paikallisesti
Guadeloupen, Guyanan, Martiniquen, Mayotten ja Réunionin Ranskan
merentakaisissa departementeissa. ”
2) Muutetaan liite seuraavasti:
a) Lisätään A osaan 5 kohta seuraavasti:
”5. Mayotten departementti
0904 11, 0904 12, 0905,1806,
3925 10 00, 3925 90 80, 3926 90 90,
3926 90 97, 6901, 6902, 9021 21 90. ”
b) Lisätään B osaan 5 kohta seuraavasti:
”5. Mayotten departementti
0301, 0302, 0303, 0304, 0305, 4407, 4409, 4414,
4418, 4419, 4420, 4421, 4819, 4821, 4902, 4909, 4910, 4911, 7003, 7005, 7210,
7301, 7312, 7314, 7606, 7610 10, 8310, 9401 69, 9401 90 30,
9403 40, 9406 00 31, 9406 00 38. ”
c) Lisätään C osaan 5 kohta seuraavasti:
”5. Mayotten departementti
0401, 0403, 0406, 1601, 1602, 1901, 1905, 2105,
2201, 2202, 2203, 3301 29 11, 3301 29 31, 3401, 3402,
9404 29 90. ”
2 artikla
Tätä päätöstä
sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2014.
3 artikla
Tämä päätös on
osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               Ehdotus neuvoston direktiiviksi direktiivien 2006/112/EY
ja 2008/118/EY muuttamisesta Ranskan syrjäisempien alueiden ja erityisesti
Mayotten osalta (COM(2013) 577 final, 7.8.2013).
[2]               EUVL C , s. .
[3]               Neuvoston päätös 2004/162/EY, tehty 10 päivänä
helmikuuta 2004, Ranskan merentakaisten departementtien meriverojärjestelmästä
ja päätöksen 89/688/ETY voimassaoloajan jatkamisesta (EUVL L 52, 21.1.2004, s.
64).
[4]               EUVL L 204,
31.7.2012, s. 131.
[5]               Yhteisen tullitariffin nimikkeistön luokittelun mukaan.