				|

		52013PC0038

			Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden valtuuttamisesta allekirjoittamaan ja ratifioimaan vuoden 2012 Kapkaupungin sopimus Torremolinoksessa 1977 tehtyyn kalastusalusten turvallisuutta koskevaan kansainväliseen yleissopimukseen liittyvän vuonna 1993 tehdyn pöytäkirjan määräysten täytäntöönpanosta tai liittymään siihen /* COM/2013/038 final - 2013/0020 (NLE) */

			   	PERUSTELUT
1.           EHDOTUKSEN TAUSTA
1.1.        Johdanto
Torremolinoksessa 1977 tehtyä kalastusalusten
turvallisuutta koskevaa kansainvälistä yleissopimusta muutettiin sen vuonna
1993 tehdyllä pöytäkirjalla, jossa saatettiin sopimuksen määräykset ajan
tasalle ja tarkistettiin velvoitetta soveltaa sopimuksen keskeisiä lukuja
45 metrin pituisiin ja sitä pidempiin aluksiin jättäen alueellisesti
päätettäväksi, onko niitä sovellettava myös 24 metrin pituisiin ja sitä
pidempiin aluksiin. Alkuperäinen yleissopimus ja vuoden 1993 pöytäkirja eivät
kumpikaan ole tulleet voimaan, koska ratifiointia koskevia vähimmäisvaatimuksia
ei ole koskaan täytetty.
Merkittävänä ponnistuksena vuoden 1993
pöytäkirjan saattamiseksi voimaan Kansainvälinen merenkulkujärjestö (IMO)
kutsui koolle Kapkaupunkiin Etelä-Afrikkaan 9.–11. lokakuuta 2012
diplomaattikonferenssin tarkastelemaan Torremolinoksen pöytäkirjaa koskevaa
sopimusta ja tekemään kyseisen sopimuksen.
Diplomaattikonferenssin tuloksena hyväksyttiin
vuoden 1993 Torremolinoksen pöytäkirjaa muuttava sopimus eli vuonna 2012 tehty
Kapkaupungin sopimus Torremolinoksessa 1977 tehtyyn kalastusalusten
turvallisuutta koskevaan kansainväliseen yleissopimukseen liitetyn vuoden 1993
pöytäkirjan määräysten täytäntöönpanosta, jäljempänä ’sopimus’.
1.2.        EU:n toimivalta ja
ratifioinnit
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen
(SEUT-sopimus) 3 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen ulkoista toimivaltaa
koskevien sääntöjen mukaisesti vuoden 1993 Torremolinoksen pöytäkirjan
muutokset kuuluvat unionin yksinomaiseen toimivaltaan, koska pöytäkirja on
saatettu osaksi EU:n lainsäädäntöä yhdenmukaistetun turvallisuusjärjestelmän
luomisesta kalastusaluksille, joiden pituus on 24 metriä tai enemmän, 11.
joulukuuta 1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/70/EY[1].
Euroopan unionista ei voi tulla sopimuksen
osapuolta, koska nykyiseen luonnokseen, sellaisena kuin Kansainvälisen
merenkulkujärjestön (IMO) meriturvallisuuskomitea on sen hyväksynyt, ei sisälly
alueellisia taloudellisen yhdentymisen järjestöjä koskevaa lauseketta. Koska
sopimus kuitenkin koskee EU:n yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvaa asiaa,
jäsenvaltiot eivät voi päättää itsenäisesti sopimuksen allekirjoittamisesta ja
ratifioinnista. Ne voivat tehdä niin, jos se on unionin edun mukaista ja vain,
jos ne ovat saaneet siihen neuvostolta valtuutuksen ja Euroopan parlamentti on
antanut siihen suostumuksensa komission ehdotuksesta.
1.3.        Sopimuksen yksityiskohdat
Sopimuksen mukaan Torremolinoksen pöytäkirja
tulee voimaan 12 kuukautta sen päivän jälkeen, jona vähintään 22
sellaista valtiota, joilla on aavalla merellä toimintaa harjoittavia, vähintään
24 metrin pituisia kalastusaluksia yhteensä vähintään 3 600, on
ilmaissut suostumuksensa tulla sen sitomaksi. Tämä merkitsee sitä, että
vaadittu kalastusalusten vähimmäismäärä on vuoden 1993 pöytäkirjaan verrattuna
huomattavasti pienempi, ja näin tämän vaatimuksen täyttyminen on nyt
realistinen tavoite.
Sopimus on avoinna allekirjoittamista varten
IMO:n päämajassa 11. helmikuuta 2013 ja 10. helmikuuta 2014 välisenä aikana,
minkä jälkeen se on avoinna liittymistä varten. Tarkoitus on, että ratifioivien
osapuolten lipun alla purjehtivien laivastojen kokoa arvioitaessa käytetään
puolueettomana perustana elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) ylläpitämiä
tietokantoja, mikä helpottaa sopimuksen pikaista voimaantuloa. Niiden käyttöä
tukivat myös EU:n jäsenvaltiot sopimukseen johtaneiden neuvottelujen aikana.
Soveltamisala:
Sopimuksen määräyksiä sovelletaan uusiin aluksiin, jollei erikseen muuta
määrätä. Sopimukseen on lisätty tiettyä joustoa, jotta se hyväksyttäisiin
helpommin laajalti. Viranomaiset voivat panna asteittain ja suunnitelman
mukaisesti täytäntöön IX luvun (radioviestintä) määräykset enintään kymmenen
vuotta kestävän ajanjakson kuluessa ja VII luvun (hengenpelastuslaitteet ja ‑järjestelyt),
VIII luvun (menettelyt hätätilanteissa, katselmukset ja harjoitukset) ja X
luvun (aluksen navigointilaitteet ja ‑järjestelyt) määräykset enintään
viisi vuotta kestävän ajanjakson kuluessa.
Poikkeukset:
Sopimus antaa viranomaisille mahdollisuuden vapauttaa jokainen asianomaisen
valtion lipun alla purjehtiva alus minkä tahansa säännellyn vaatimuksen
noudattamisesta, jos ne katsovat, että vaatimuksen soveltaminen olisi
kohtuutonta ja sen täyttäminen olisi mahdotonta, kun otetaan huomioon
alustyyppi, sääolot ja yleisten merenkulun vaarojen puuttuminen, seuraavin
edellytyksin:
a) alus täyttää sellaiset
turvallisuusvaatimukset, jotka asianomaisten viranomaisten näkemyksen mukaan
ovat riittävät siihen palveluun, johon alus on tarkoitettu, sekä takaavat
aluksen ja aluksella olevien henkilöiden yleisen turvallisuuden;
b) aluksella harjoitetaan toimintaa
ainoastaan
i) yhteisellä kalastusalueella, joka on
perustettu toistensa naapureina olevien valtioiden lainkäyttövaltaan kuuluville
vierekkäisille merialueille kyseisten valtioiden lipun alla purjehtimaan
oikeutettuja aluksia varten, ainoastaan siinä laajuudessa ja sellaisin
edellytyksin, jotka kyseiset valtiot sopivat kansainvälisen oikeuden mukaisesti
vahvistavansa tältä osin; tai
ii) aluksen lippuvaltion talousvyöhykkeellä
tai, jos kyseinen valtio ei ole perustanut talousvyöhykettä, välittömästi
kyseisen valtion aluemeren ulkopuolella siihen rajoittuvalla alueella, jonka
kyseinen valtio on määritellyt kansainvälisen oikeuden mukaisesti ja joka
ulottuu enintään 200 meripeninkulman päähän niistä perusviivoista, joista sen
aluemeren leveys mitataan; tai
iii) talousvyöhykkeellä, jonkin toisen
valtion lainkäyttövaltaan kuuluvalla merialueella tai yhteisellä
kalastusalueella asianomaisten valtioiden kansainvälisen oikeuden mukaisesti
tekemää sopimusta noudattaen, ainoastaan siinä laajuudessa ja sellaisin
edellytyksin, jotka kyseiset valtiot sopivat tältä osin vahvistavansa; ja
c) viranomaiset ilmoittavat IMO:n
pääsihteeristölle ehdot ja edellytykset, joilla tässä kohdassa tarkoitettu
poikkeus myönnetään.
Katsastukset ja todistuskirjat: Kalastusalusten turvallisuutta koskevaa kansainvälistä todistusta
muutetaan lisäämällä siihen maininta, että se annetaan Torremolinoksessa 1977
tehtyyn kalastusalusten turvallisuutta koskevaan kansainväliseen
yleissopimukseen liitetyn vuoden 1993 Torremolinoksen pöytäkirjan
täytäntöönpanosta vuonna 2012 tehdyn Kapkaupungin sopimuksen määräysten
mukaisesti.
Katsastusjärjestelmää muutetaan siten, että se vastaa rahti- ja matkustaja-aluksilla
käytettävää aikataulua eli siihen kuuluvat vuosikatsastus, pakollinen
välikatsastus toisen ja kolmannen vuoden välissä sekä uusintakatsastus
viimeistään viiden vuoden kuluttua. Myös katsastuksen määräajan ylittymiselle
myönnettävät lisäajat yhdenmukaistetaan. Lisäksi sopimukseen sisältyy määräys,
jonka mukaan viranomaiset voivat myöntää alukselle vapautuksen
vuosikatsastuksesta, jos katsotaan, että kyseinen vaatimus on kohtuuton tai
että sitä on mahdoton täyttää.
Kaiken kaikkiaan uusi katsastusjärjestelmä on
aiempaa tiukempi. Vuosi- ja määräaikaiset katsastukset ovat laajempia,
aikaisemmin harkinnanvaraisissa välikatsastuksissa tarkastettavat kohteet on
nyt sisällytetty pakollisiin määräaikaisiin katsastuksiin ja korjausten tarkastamiseksi
tehtävät lisäkatsastukset eivät enää ole harkinnanvaraisia. Uusintakatsastuksen
uusi viiden vuoden enimmäismääräaika neljän vuoden sijasta on ollut mahdollinen
jo nykyisessäkin järjestelmässä. Myös todistuksen voimassaoloajan umpeutumisen
jälkeen sovellettavat lisäajat vastaavat nyt muille SOLAS-yleissopimuksen
soveltamisalaan kuuluville aluksille myönnettyjen todistusten
yhdenmukaistettuja lisämääräaikoja siten, että pääasiallinen lisämääräaika
lyhenee viidestä kolmeen kuukauteen.
Osapuolten laatimia varauksia tai julistuksia
ei suljeta pois Torremolinoksen yleissopimuksessa, vuoden 1993 pöytäkirjassa
eikä myöskään vuoden 2012 sopimuksessa.
1.4.        Direktiiviin 97/70/EY
kohdistuvat vaikutukset
Torremolinoksen pöytäkirjan 3 artiklan 5 kohta
säilyy muuttumattomana ja mahdollistaa alueelliset järjestelyt varmistaen näin
sen, että kaikkiin EU:n vesillä toimintaa harjoittaviin kalastusaluksiin
sovelletaan yhtenäistä ja johdonmukaista turvallisuusjärjestelmää. Sopimus
sisältää turvallisuussääntöjä pienimmän mahdollisen kokonaisuuden, joten EU voi
myös soveltaa edelleen Torremolinoksen pöytäkirjan alkuperäisiä sääntöjä.
Kahden seikan osalta saatetaan tarvita toimia
tiettyjen voimassa olevien EU:n normien säilyttämiseksi. Niistä ensimmäinen on
sopimuksella käyttöön otettavien laajempien yleisten vapautusten ja
vuosikatsastusta koskevan vapautuksen sulkeminen soveltamisen ulkopuolelle ja
toinen direktiiviin ja sen liitteisiin sisältyvien viittausten saattaminen ajan
tasalle. Direktiivin 97/70/EY 8 ja 9 artiklan mukaan yhdessä asetuksen (EY) N:o
2099/2002[2]
5 artiklan kanssa molemmat kysymykset voidaan ratkaista muuttamalla direktiiviä
valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Direktiivissä 97/70/EY ei sovelleta
Torremolinoksen pöytäkirjan määräyksiä pelkästään EU:n jäsenvaltioiden lipun
alla purjehtiviin kalastusaluksiin vaan myös sellaisiin kolmansien maiden lipun
alla purjehtiviin kalastusaluksiin, jotka harjoittavat toimintaa jonkin
jäsenvaltion sisävesillä tai aluemerillä tai purkavat saaliinsa jonkin
jäsenvaltion satamassa kansainvälisen oikeuden yleisten sääntöjen mukaisesti.
Torremolinoksen pöytäkirjan määräyksiä olisi edelleen sovellettava kaikkiin
edellä mainittuihin kalastusalusryhmiin. Sen vuoksi komissio katsoo, että kun
EU:n jäsenvaltiot allekirjoittavat sopimuksen ja sitoutuvat noudattamaan sitä,
niiden olisi annettava julistus siitä, että Torremolinoksen pöytäkirjan
määräyksiä sovelletaan edelleen kyseisiin kahteen kolmansien maiden alusten
ryhmään voimassa olevan unionin lainsäädännön mukaisesti.
Koska direktiiviin sisältyvät vaatimukset
säilyvät olennaisilta osilta ennallaan, EU:n kalastusaluksiin kohdistuvat
kustannusvaikutukset ovat mitättömän pienet. Vaikka katsastuksista tuleekin
laajempia, ne toteutetaan pidemmän ajan kuluessa.
1.5.        Päätelmät
Maailmanlaajuisten kalastusaluksiin
sovellettavien turvallisuussääntöjen hyväksyminen ja voimaantulo on äärimmäisen
tärkeä asia alalle, jolla sattuu erityisen paljon onnettomuuksia ja
kuolonuhreja on joka vuosi yli 24 000[3].

Sopimuksen tarjoaman joustavuuden perusteella
odotetaan, että sopimuksen avulla saavutetaan vihdoin vuoden 1993
Torremolinoksen pöytäkirjan voimaantuloa koskeva tavoite. Lisäksi pöytäkirjaan
voidaan tehdä muutoksia sen määräysten saattamiseksi ajan tasalle vasta sitten,
kun se on tullut voimaan. Koska direktiivissä 97/70/EY viitataan vuoden 1993
Torremolinoksen pöytäkirjan määräyksiin ja sillä pannaan täytäntöön kyseiset
määräykset, jotka eivät ole olennaisesti muuttuneet 20 vuoteen, sopimuksen
voimaantulo mahdollistaa sen, että tiettyjä pöytäkirjan vaatimuksia koskevat
muutokset voidaan saattaa ajan tasalle IMO:n puitteissa, minkä jälkeen ne
voidaan panna täytäntöön direktiivillä 97/70/EY.
Komissio arvioi, että sopimus auttaa suuresti
saavuttamaan direktiiviin 97/70/EY sisältyvät perussopimusten tavoitteet. Kuten
1.4 kohdan kolmannessa alakohdassa selostetaan, on kuitenkin tarpeen varmistaa,
että mainitun direktiivin soveltamisala säilyy ennallaan edellyttämällä, että
jäsenvaltiot antavat asianmukaiset julistukset, kun ne allekirjoittavat
sopimuksen ja sitoutuvat noudattamaan sitä.
2.           KUULEMISTEN JA
VAIKUTUSTENARVIOINNIN TULOKSET
Liittyminen tähän sopimukseen ei aiheuta
muutoksia voimassa olevan direktiivin mukaisiin kalastusaluksia koskeviin
teknisiin vaatimuksiin.
3.           EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN
SISÄLTÖ
1 artikla
Artiklalla valtuutetaan jäsenvaltiot tulemaan
kyseisen sopimuksen sitomiksi unionin yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvassa
asiassa, koska EU:sta ei voi tulla sopimuksen osapuolta. Sopimuksessa esitetään
IMO:n jäsenvaltioille erilaisia vaihtoehtoja, joilla ne voivat ilmaista
suostumuksensa tulla sopimuksen sitomaksi, ja artiklassa toistetaan eri
menetelmät, joita jäsenvaltiot voivat käyttää samaan tarkoitukseen.
2 artikla
Artiklassa edellytetään EU:n jäsenvaltioiden
sitoutuvan noudattamaan sopimusta kahden vuoden kuluessa tämän päätöksen
voimaantulosta. Jos EU:n kaikki jäsenvaltiot liittyvät sopimukseen jo
varhaisessa vaiheessa, pystytään täyttämään nopeammin sekä IMO:n
jäsenvaltioiden määrää että alusten yhteenlaskettua määrää koskevat
vähimmäisvaatimukset (22 jäsenvaltiota, 3 600 kalastusalusta).
Kun otetaan huomioon, että sopimus parantaa kalastusalusten turvallisuutta
maailmanlaajuisesti, vähentää eroja turvallisuustasoissa ja niistä EU:n
aluksille mahdollisesti aiheutuvia kilpailuhaittoja sekä helpottaa jatkossa
sopimukseen sisältyvien teknisten vaatimusten saattamista ajan tasalle,
sopimuksen pikainen voimaantulo on erittäin toivottavaa.
3 artikla
Artiklassa vahvistetaan neuvoston päätöksen
voimaantulopäivä.
4 artikla
Päätöksen tarkoitus on valtuuttaa jäsenvaltiot
sitoutumaan noudattamaan sopimusta, ja siispä päätös on osoitettu niille.
4.           TALOUSARVIOVAIKUTUKSET
Ei ole.
2013/0020 (NLE)
Ehdotus
NEUVOSTON PÄÄTÖS
jäsenvaltioiden valtuuttamisesta
allekirjoittamaan ja ratifioimaan vuoden 2012 Kapkaupungin sopimus
Torremolinoksessa 1977 tehtyyn kalastusalusten turvallisuutta koskevaan
kansainväliseen yleissopimukseen liittyvän vuonna 1993 tehdyn pöytäkirjan
määräysten täytäntöönpanosta tai liittymään siihen
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan 2 kohdan yhdessä sen
218 artiklan 5 kohdan, 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan v alakohdan
ja 218 artiklan 8 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin puoltavan
lausunnon[4],

sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Merenkulkualalla
toteutettavalla Euroopan unionin toiminnalla olisi pyrittävä parantamaan
meriturvallisuutta.
(2)       Vuonna 1977 tehtyyn
kalastusalusten turvallisuutta koskevaan Torremolinoksen kansainväliseen
yleissopimukseen liittyvä pöytäkirja, jäljempänä ’Torremolinoksen pöytäkirja’,
tehtiin 2 päivänä huhtikuuta 1993.
(3)       Yhdenmukaistetun
turvallisuusjärjestelmän luomisesta kalastusaluksille, joiden pituus on 24
metriä tai enemmän, annetussa neuvoston direktiivissä 97/70/EY[5] on vahvistettu Torremolinoksen
pöytäkirjaan perustuvat turvallisuusmääräykset ottaen alueelliset ja
paikalliset olosuhteet huomioon niin hyvin kuin mahdollista.
(4)       Torremolinoksen pöytäkirja ei
ole tullut voimaan, koska ratifioinnille asetettuja vähimmäisvaatimuksia ei ole
koskaan täytetty.
(5)       Tiukimpien mahdollisten
kalastusalusten turvallisuutta koskevien määräysten, jotka kaikki asianomaiset
valtiot voivat panna täytäntöön, vahvistamiseksi yksimielisesti ja
Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) puitteissa on Kapkaupungissa
Etelä-Afrikassa 9–11 päivänä lokakuuta 2012 pidetyssä diplomaattikonferenssissa
viimeistelty sopimusluonnos, jota on luettava yhdessä Torremolinoksen
pöytäkirjan kanssa.
(6)       Kyseinen 11 päivänä lokakuuta
2012 tehty sopimus on nimeltään ”vuoden 2012 Kapkaupungin sopimus
Torremolinoksessa vuonna 1977 tehtyyn kalastusalusten turvallisuutta koskevaan
kansainväliseen yleissopimukseen liittyvän vuonna 1993 tehdyn Torremolinoksen
pöytäkirjan määräysten täytäntöönpanosta”, jäljempänä ’sopimus’. Sopimus on
avoinna allekirjoittamista varten IMO:n päämajassa 11 päivän helmikuuta 2013 ja
10 päivän helmikuuta 2014 välisenä aikana, minkä jälkeen se on avoinna
liittymistä varten.
(7)       Sopimuksen määräykset
kuuluvat unionin yksinomaiseen toimivaltaan, ja ne koskevat kalastusalusten,
joiden pituus on 24 metriä tai enemmän, turvallisuusmääräyksiä.
(8)       Euroopan unionista ei voi
tulla sopimuksen osapuolta, koska sopimukseen ei sisälly alueellisia
taloudellisen yhdentymisen järjestöjä koskevaa lauseketta.
(9)       On meriturvallisuuden ja
reilun kilpailun kannalta eduksi, että Euroopan unionin jäsenvaltiot nyt
ratifioivat sopimuksen tai liittyvät siihen sen varmistamiseksi, että
Torremolinoksen pöytäkirjan määräykset tulevat voimaan. Sopimuksen tultua
voimaan voidaan lisäksi saattaa ajan tasalle IMO:lle toimitettavien ehdotusten
kautta tietyt sellaiset pöytäkirjan määräykset, jotka ovat vanhentuneet
direktiivin 97/70/EY antamisen myötä.
(10)     Sen vuoksi neuvoston olisi
SEUT-sopimuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti valtuutettava jäsenvaltiot
allekirjoittamaan ja ratifioimaan sopimus tai liittymään siihen unionin edun
nimissä. Nykyisten, neuvoston direktiivillä 97/70/EY säädettyjen
turvallisuustasojen säilyttämiseksi jäsenvaltioiden olisi kuitenkin sopimusta
allekirjoittaessaan ja ratifiointi- tai liittymisasiakirjoja tallettaessaan
annettava julistus siitä, että soveltamisen ulkopuolelle suljetaan
vuosikatsastusten osalta sopimuksen 1.6 säännössä ja yhteisten kalastusalueiden
tai talousvyöhykkeiden osalta sopimuksen 3.3 säännössä määrätyt vapautukset ja
että niiden alue- tai sisävesillä toimintaa harjoittaviin kolmansien maiden
kalastusaluksiin, joiden pituus on 24 metriä tai enemmän, sovelletaan
mainitussa direktiivissä vahvistettuja turvallisuusmääräyksiä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtuutetaan jäsenvaltiot allekirjoittamaan
tai allekirjoittamaan ja ratifioimaan vuoden 2012 Kapkaupungin sopimus
Torremolinoksessa 1977 tehtyyn kalastusalusten turvallisuutta koskevaan
kansainväliseen yleissopimukseen liittyvän vuonna 1993 tehdyn Torremolinoksen
pöytäkirjan määräysten täytäntöönpanosta tai liittymään siihen.
2 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat
toimenpiteet sopimuksen ratifiointi- tai liittymisasiakirjojen tallettamiseksi
Kansainvälisen merenkulkujärjestön pääsihteerin huostaan viipymättä ja joka
tapauksessa viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän päätöksen voimaantulosta.
Kun jäsenvaltiot allekirjoittavat tai
ratifioivat sopimusta tai liittyvät siihen, niiden on myös talletettava tämän
päätöksen liitteessä esitetty julistus.
3 artikla
Tämä päätös tulee voimaan seuraavana päivänä
sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

4 artikla
Tämä päätös on osoitettu kaikille
jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
LIITE
JULISTUS,
JONKA JÄSENVALTIOT TALLETTAVAT ALLEKIRJOITTAESSAAN JA RATIFIOIDESSAAN VUODEN
2012 KAPKAUPUNGIN SOPIMUKSEN TORREMOLINOKSESSA VUONNA 1977 TEHTYYN
KALASTUSALUSTEN TURVALLISUUTTA KOSKEVAAN KANSAINVÄLISEEN YLEISSOPIMUKSEEN
LIITTYVÄN VUONNA 1993 TEHDYN TORREMOLINOKSEN PÖYTÄKIRJAN MÄÄRÄYSTEN
TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA TAI LIITTYESSÄÄN SOPIMUKSEEN
Osana vuonna 1993 tehdyn Torremolinoksen
pöytäkirjan 3 artiklan 5 kohdan nojalla hyväksyttyä alueellista järjestelyä [lisätään
sopimuspuolena olevan jäsenvaltion nimi] sitoo asiaa koskeva
yhdenmukaistetun turvallisuusjärjestelmän luomisesta kalastusaluksille, joiden
pituus on 24 metriä tai enemmän, annettu Euroopan unionin (EU) lainsäädäntö
(neuvoston direktiivi 97/70/EY, annettu 11. joulukuuta 1997), ja sen vuoksi se
soveltaa Torremolinoksen pöytäkirjan määräyksiä niihin kolmansien maiden lipun
alla purjehtiviin kalastusaluksiin, joiden pituus on 24 metriä tai enemmän ja
jotka harjoittavat toimintaa sen sisä- tai aluevesillä tai purkavat saaliin
johonkin sen satamaan, edellä mainitussa EU:n lainsäädännössä vahvistettujen edellytysten
mukaisesti.
Kyseisessä alueellisessa järjestelyssä
soveltamisen ulkopuolelle suljetaan Kapkaupungin sopimuksen 1.6 säännössä
vuosikatsastusten osalta ja 3.3 säännössä yhteisten kalastusalueiden tai
talousvyöhykkeiden osalta määrätyt vapautukset.
[1]               EYVL L 34, 9.2.1998, s. 1.
[2]               EYVL L 324, 29.11.2002, s.1.
[3]               ILO:n raportti turvallisuudesta ja terveydestä
kalastusalalla (2001).
[4]               EUVL C, , s. .
[5]               EYVL L 34, 9.2.1998, s. 1.


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007PC0318

Ehdotus neuvoston päätös luvan antamisesta Ranskalle jatkaa alennetun valmisteverokannan soveltamista sen merentakaisissa departementeissa valmistettuun "perinteiseen" rommiin ja 18 päivänä helmikuuta 2002 annetun neuvoston päätöksen 2002/166/EY kumoamisesta  /* KOM/2007/0318 lopull. - CNS 2007/0131 */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 27.6.2007KOM(2007) 318 lopullinen2007/0131 (CNS)EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSluvan antamisesta Ranskalle jatkaa alennetun valmisteverokannan soveltamista sen merentakaisissa departementeissa valmistettuun "perinteiseen" rommiin ja 18 päivänä helmikuuta 2002 annetun neuvoston päätöksen 2002/166/EY kumoamisesta(komission esittämä)PERUSTELUT1) EHDOTUKSEN TAUSTA-  EHDOTUKSEN PERUSTELUT JA TAVOITTEETSokeriruoko-, sokeri- ja rommialan säilyttäminen merentakaisissa departementeissa on välttämätöntä niiden taloudellisen ja yhteiskunnallisen tasapainon varmistamiseksi. Kolmessa departementissa, joita asia eniten koskee, eli Réunionissa, Guadeloupessa ja Martiniquessa, kyseisen alan vuosittainen liikevaihto on noin 250 miljoonaa euroa ja se tarjoaa noin 40 000 työpaikkaa, joista 22 000 on välitöntä työpaikkaa. Sokeriruo'on viljely on ylivoimaisesti tärkein merentakaisissa departementeissa harjoitettu elinkeino, josta on välitöntä hyötyä rommin ja sokerin tuotannon kautta ja välillistä hyötyä sivutuotteiden, kuten melassin tai energialähteenä, eläinten ravintona tai luonnonlannoitteena käytettävän oljen, tuotannon kautta. Lisäksi on syytä ottaa huomioon sokeriruo'on viljelyn myönteinen vaikutus merentakaisten departementtien luonnonympäristön säilyttämiseen. Sokeriruo'on viljely suojaa maaperää eroosiolta, mistä on huomattavaa hyötyä, kun otetaan huomioon alueen jyrkät rinteet ja rankkasateet. Sokeriruo'on juuristo ei tarvitse juurikaan lannoitteita, mikä auttaa pitämään vesistön laadun hyvänä. Myös tuholaismyrkkyjen käyttö sokeriruo'on viljelyssä on rajoitettua. Ranskan viranomaisten mukaan teollisessa tuotannossa syntyvää sokeriruokojätettä voidaan käyttää tehokkaasti hyväksi sähkön tuotannossa, jolloin voidaan välttää fossiilisesta energiasta peräisin olevat hiilidioksidipäästöt ilmaan. Näin noudatetaan Kioton sopimuksen puitteissa tehtyjä ympäristön suojeluun liittyviä kansainvälisiä sitoumuksia. Sokeriruokoala on banaanialan lisäksi ainoa merkittävä vientiala alueilla, joiden vienti on korkeintaan seitsemän prosenttia tuonnista.Ehdotuksen tarkoituksena on antaa Ranskalle lupa soveltaa alennettua valmisteveroa sen merentakaisissa departementeissa valmistettuun "perinteiseen" rommiin 108 000 hehtolitran suuruisen kiintiön osalta puhdasta alkoholia 1 päivästä tammikuuta 2007 alkaen 31 päivään joulukuuta 2012. Ehdotuksella laajennetaan perinteiseen rommiin tällä hetkellä sovellettavan verosäädöksen kattavuutta ja kestoa, sillä tilanne on huonontunut vuodesta 2001.Kun otetaan huomioon paikallisten markkinoiden rajoittuneisuus, merentakaisten departementtien tislaamot pystyvät jatkamaan toimintaansa ainoastaan säilyttämällä osuutensa Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden markkinoilla, jotka muodostavat niiden rommintuotannon pääasiallisen markkina-alueen (50 prosenttia kokonaistuotannosta).Merentakaisista departementeista peräisin oleva rommi ei pysty kilpailemaan yhteisön markkinoilla ennen muuta korkeampien markkinointihintojen vuoksi, jotka johtuvat merentakaisissa departementeissa tuotetun rommin korkeista omakustannushinnoista.Etenkin merentakaisten departementtien palkkakehitys on ollut epäsuotuisa vuodesta 2001 lähtien , sillä vähimmäistuntipalkka on noussut 24 prosenttia vuosina 2001–2006.Lisäksi merentakaisissa departementeissa on tehty vuodesta 2001 lähtien huomattavia investointeja yli 45,5 miljoonalla eurolla. Departementeissa noudatetaan myös yhteisön päästö- ja turvanormeja, jotka edellyttävät huomattavia tuottamattomia investointeja [1]. Kokonaisinvestointien määrä nousi 2,6-kertaisesti vuosina 2001–2004. Ympäristön säilyttämiseksi vaadittavien investointien osuus oli 21,3 miljoonaa euroa, mikä vastasi 47:ää prosenttia kokonaisinvestoinneista. Nämä investoinnit on osittain katettu rakennerahastoista[2], joiden varoja on käytetty tislaamojen alkuinvestointien rahoittamiseen. On kuitenkin syytä huomata, että kyseinen tuki ei kata kokonaan vaadittavia investointeja eikä sillä voida korvata normien mukaiseksi saattamisesta koitunutta käyttökustannusten nousua. On syytä pitää mielessä, ettei tämä kustannusten nousu paranna millään tavoin tuottavuutta vaan nostaa jokaisen tuotetun rommilitran yksikköhintaa: tislaamoista riippuen tuotantolaitteiden ylläpito- ja toimintakustannukset ovat nostaneet rommin omakustannushintaa noin 10–15 prosentilla. Tislaamot tarvitsevat näin ollen joka vuosi merkittävää taloudellista tukea.Kaikki nämä kustannukset saattavat merentakaisten departementtien yritykset usein vaikeisiin taloudellisiin tilanteisiin entistä velvoittavammassa säädösympäristössä. Tislaamojen ainoana ratkaisuna on korvata nämä kustannukset suuremmilla tuotantomäärillä, mikä takaa niille riittävän läsnäolon Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden markkinoilla, sillä yhteisön markkinoille toimitetun rommin kokonaismäärä on laskenut 12 prosenttia vuosien 2002 (176 791 hl puhdasta alkoholia) ja 2005 (155 559 hl puhdasta alkoholia) välisenä aikana.Näin ollen on tärkeää sallia merentakaisten departementtien säilyttää asemansa Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden markkinoilla kasvattamalla niiden nykyistä kiintiötä. Rommin kulutus Ranskassa on noussut 20 prosenttia vuosina 2000–2005, mutta merentakaisista departementeista peräisin olevan rommin osuus on noussut vain 16 prosenttia, mikä merkitsee markkina-osuuden suhteellista laskua samalla kun tuotantokustannukset ovat nousseet. Vuodesta 2005 lähtien kiintiö on käytetty kokonaisuudessaan. Alennetun verotuksen avulla voidaan kuitenkin osittain korvata merentakaisista departementeista peräisin olevan rommin korkea omakustannushinta ja suhteellisen korkea alkoholipitoisuus ja näin ollen säilyttää jakeluverkosto ja markkina-asemat.Näiden syiden vuoksi ehdotetaan, että nykyistä 18 000 hehtolitran suuruista kiintiötä puhdasta alkoholia nostettaisiin 108 000 hehtolitraan puhdasta alkoholia, mikä vastaisi Ranskan emämaassa viime vuosina rekisteröidyn kulutuksen kehitystä, joka on ekstrapoloitu kuuden vuoden perusteella.Ottaen huomioon tarpeen luoda sokeriruoko-, sokeri- ja rommialan taloudellisille toimijoille oikeusvarmuuden ilmapiiri ja ottaen huomioon välineiden ja rakennusten poistoajat sekä ottaen huomioon johdonmukaisuuden yhteisön muiden alaa koskevien puitesääntöjen kanssa olisi suostuttava kyseisen poikkeuksen voimassaolon jatkamiseen vuoteen 2012 asti.-  Yleinen taustaRanskalle annettiin 30 päivänä lokakuuta 1995 tehdyllä neuvoston päätöksellä lupa soveltaa etyylialkoholiin sovellettavaa täyttä valmisteveroa alempaa valmisteverokantaa sen merentakaisissa departementeissa valmistettuun perinteiseen rommiin. Tämän toimenpiteen voimassaolon piti päättyä 31 päivänä joulukuuta 2002. Sen voimassaoloa jatkettiin 18 päivänä helmikuuta 2002 annetulla neuvoston päätöksellä 90 000 hehtolitran suuruiseen kiintiöön puhdasta alkoholia. Toimenpiteen puitteissa Ranskan tuli toimittaa viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2006 komissiolle kertomus, jonka avulla komissio pystyisi arvioimaan, onko olemassa enää niitä seikkoja, jotka oikeuttivat alennetun verokannan myöntämiseen. Ranska toimitti 27 päivänä joulukuuta 2005 väliarvioinnin ja pyysi perinteiselle rommille lisäkiintiötä. Ranskan viranomaisten pyyntö käsiteltiin perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan vaatimusten perusteella.-  Voimassa olevat aiemmat säännöksetEY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan mukaan sopimuksen määräyksiä sovelletaan Ranskan merentakaisiin departementteihin, Azoreihin, Madeiraan ja Kanariansaariin. Ottaen huomioon Ranskan merentakaisten departementtien, Azorien, Madeiran ja Kanariansaarten rakenteellinen, sosiaalinen ja taloudellinen tilanne, jota vaikeuttaa niiden syrjäinen sijainti, saaristoluonne, pieni koko, vaikea pinnanmuodostus ja ilmasto sekä taloudellinen riippuvuus muutamista harvoista tuotteista, jotka sen vuoksi, että ne ovat pysyviä tekijöitä ja niillä on yhteisvaikutuksia, haittaavat suuresti näiden alueiden kehitystä, neuvosto hyväksyy kuitenkin määräenemmistöllä komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan erityistoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on erityisesti määritellä ne edellytykset, joilla tätä sopimusta sovelletaan kyseisiin alueisiin, mukaan lukien yhteiset politiikat.Neuvoston EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan perusteella 18 päivänä helmikuuta 2002 tekemällä päätöksellä 2002/166/EY annettiin Ranskalle lupa soveltaa alennettua valmisteverokantaa sen merentakaisissa departementeissa valmistettuun "perinteiseen" rommiin. Alennettu valmisteverokanta rajoitettiin 90 000 hehtolitran suuruiseen vuosittaiseen kiintiöön puhdasta alkoholia. Muista kuin Ranskan merentakaisista departementeista peräisin oleviin vastaaviin tuotteisiin sovellettaviin verokantoihin nähden alennettu verokanta saattoi olla direktiivissä 92/84/ETY säädettyä alkoholin valmisteveron vähimmäismäärää pienempi, mutta se sai olla enintään 50 prosenttia alkoholin tavanomaista kansallista valmisteverokantaa pienempi. Neuvoston päätöstä sovelletaan 31 päivään joulukuuta 2009. Ranska laati väliarvioinnin vuoden 2006 kesäkuuhun mennessä. Tämän ehdotuksen tarkoituksena on korvata tämä päätös.-  Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiinEY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa erityistoimenpiteissä on otettava huomioon syrjäisimpien alueiden erityispiirteet ja rajoitukset huomioon ottaen ja heikentämättä yhteisön oikeusjärjestyksen, sisämarkkinat ja yhteiset politiikat mukaan luettuina, yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta. Tämä vaatimus otettiin huomioon tutkimalla Ranskan viranomaisten esittämä pyyntö erityisen huolellisesti. Vaikka Ranskan viranomaisten alkuperäinen pyyntö koski kiintiön nostamista 30 000 hehtolitralla puhdasta alkoholia, komissio katsoo, että ainoastaan 18 000 hehtolitran määrä puhdasta alkoholia voidaan perustella EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan perusteella, sillä kyseinen määrä vastaa Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden perinteisissä kauppavirroissa viime vuosina kirjattua kehitystä, joka on ekstrapoloitu kuuden vuoden perusteella.Ehdotusta analysoidessaan komission yksiköt ottivat huomioon myös muiden olemassa olevien sokeriruoko-, sokeri- ja rommialaa edistävien toimenpiteiden (vuoden 2006 helmikuussa toteutetun sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn tarkastelun avulla pyritään osaltaan turvaamaan alan tulevaisuus) vaikutuksen, etenkin unionin syrjäisimpien alueiden hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä 30 päivänä tammikuuta 2006 annetun neuvoston säädöksen (EY) N:o 247/2006 puitteissa toteutettavat tukitoimenpiteet sekä näiden säännösten johdonmukaisuuden tämän ehdotuksen kanssa.Yhteisten markkinajärjestelyjen puitteissa myönnettävien tukien avulla rommia sokerijalostamoissa valmistavat ja rommia melassista valmistavat tuottajat voivat ylläpitää ennallaan raaka-aineen ostohinnan sokerin hinnan laskusta huolimatta, mutta tuet eivät vähennä heidän tuotantokustannuksiaan.2) KUULEMISET JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI-  Intressitahojen kuuleminenRanskan viranomaisten pyyntö on esitetty sellaisille talouselämän alojen edustajille, joita asia koskee.-  Asiantuntijatiedon käyttöUlkoista asiantuntija-apua ei ole tarvinnut käyttää.-  Vaikutusten arviointiMerentakaisten departementtien rommien osuus yhteisön kokonaismarkkinoista on noin 20 prosenttia.Nykyisen kiintiön osuus on alle 8,68 prosenttia yhteisön markkinoista ja ehdotettu kiintiön nosto koskisi vain 1,5:tä prosenttia näistä markkinoista kuuden vuoden ajalta laskettuna. Kiintiö nousisi 18 000 hehtolitralla puhdasta alkoholia, mikä vastaa Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden perinteisissä kauppavirroissa vuosina 1999–2005 rekisteröityä kehitystä, joka on ekstrapoloitu kuuden vuoden perusteella.Kulutuksen kehitys"Alennetun valmisteveron" alainen kulutus | kiintiön ulkopuolinen kulutus | Kolmannet maat | Yhteensä |2005 | 90 000 | 35 500 | 5500 | 131 000 |2004 | 87 900 | 30 800 |2003 | 86 400 | 26 200 |2002 | 86 900 | 37 000 |2001 | 86 200 | 26 500 |2000 | 78 300 | 30 000 | 1000 | 109 300 |Muutos 2000/2005 | 20 %, |Arvio | 18 000 hl puhdasta alkoholia |Toimenpiteellä pyritään edistämään paikallista kehitystä. Veroetuudesta on hyötyä sokeriruoko-, sokeri- ja rommialan eri toimijoille:- koska toimenpide kohdistuu kulutukseen, Ranskan emämaan kuluttajat voivat sen ansiosta hankkia Ranskan merentakaisista departementeista peräisin olevaa perinteistä rommia kohtuulliseen hintaan;- toimenpiteen avulla voidaan taata tislaamojen markkina-alue ja edistää niiden tuotteiden menekkiä;- toimenpiteen avulla voidaan säilyttää sokeriruokoala ja siihen liittyvät työpaikat sekä kehittää merentakaisia alueita.Ranskan viranomaisten arvioiden mukaan veroedun menettäminen aiheuttaisi 50 prosentin menetyksen markkina-alueista (pääosin Ranskan Euroopassa sijaitsevat alueet) ja johtaisi siihen, että 75 prosenttia tislaamoista lopettaisi toimintansa. Muut vaikutukset kohdistuisivat koko alan tuottavuuteen, viljelijöihin ja sokerijalostamoihin. Noin 22 000:n romminvalmistukseen suoraan liittyvän työpaikan säilyttämisen lisäksi toimenpiteellä pyritään edistämään välillisesti sokeriruo'osta saatavien ja energialähteenä, eläinten ravintona tai luonnonlannoitteina käytettävien tuotteiden, kuten melassi ja olki, tuotantoa. Verotusjärjestelyn ansiosta 11 Guadeloupessa, 9 Martiniquessa ja 3 Réunionissa sijaitsevaa tislaamoa sekä yksi Guyanassa sijaitseva tislaamo on voitu säilyttää. Vain yksi tislaamo on lopettanut toimintansa vuosina 2002–2005.On syytä tuoda esiin, että muualta peräisin olevien rommien tuonti Ranskan emämaahan on kasvanut yli viisinkertaiseksi vuosina 2002–2005. Erityisen verotusjärjestelyn olemassaolo ei siis estä kilpailevien rommien osuuden kasvua Ranskan markkinoilla. Myös sisämarkkinoiden yhtenäisyyttä on noudatettu: merentakaisille departementeille vuodesta 1995 alkaen myönnetty erityinen verotusjärjestely ei ole vaikuttanut muualta peräisin olevien rommien markkinaosuuksien kehitykseen sisämarkkinoilla (vuoteen 1995 verrattuna merentakaisten departementtien markkinaosuudet Euroopan unionin (Ranskaa lukuun ottamatta) sisämarkkinoilla ovat laskeneet yli 50 prosenttia, kun taas AKT-valtioista ja kolmansista maista peräisin olevan tuonnin markkinaosuudet ovat kasvaneet yli 20 prosenttia ja ovat noin 80 prosenttia vuonna 2005 kaupan pidetyistä määristä) eikä Ranskan markkinoilla.Näin ollen alennetun valmisteverokannan alaisen Ranskan Euroopassa sijaitsevilla alueilla sovellettavan kiintiön ehdotettu nosto ei vaaranna sisämarkkinoita eikä yhteistä veropolitiikkaa.3) EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT-  Ehdotetun toimen lyhyt kuvausEhdotuksessa Ranskalle annetaan lupa jatkaa alennetun valmisteverokannan soveltamista sen merentakaisissa departementeissa valmistettuun "perinteiseen" rommiin 108 000 hehtolitran suuruisen kiintiön osalta puhdasta alkoholia 1 päivästä tammikuuta 2007 alkaen 31 päivään joulukuuta 2012.-  OikeusperustaPerustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohta.-  ToissijaisuusperiaateEhdotus koskee alaa, joka kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Toissijaisuusperiaatetta ei näin ollen sovelleta.-  SuhteellisuusperiaateEhdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen. Se ei ylitä sitä, mikä on välttämätöntä perinteisen rommin tuottajien osaksi koituvien korkeiden kustannusten kattamiseksi.Ranskan viranomaiset huomauttavat myös, että merentakaisista departementeista peräisin oleviin perinteisiin rommeihin sovellettu alennettu valmistevero ei ole rohkaissut kansainvälisiä suurtuottajia asettumaan merentakaisiin departementteihin ja kehittämään niissä omaa tuotantoaan sekä hyödyntämään näin alan veroetua. Viimeinen kansainvälinen yritys lähti Martiniquesta vuonna 2004, mutta se jatkoi kuitenkin alan toimintaa AKT-maissa.Kaikki nämä tiedot osoittavat tukijärjestelmän suhteellisuuden suhteessa tavoitteeseen, kuten sokeriruoko-, sokeri- ja rommialan kilpailukyvyn parantamiseen, sekä sen, että toimenpide ei ole vaikuttanut muualta peräisin olevien rommien markkinaosuuksien kehitykseen sisämarkkinoilla.-  Sääntelytavan valintaPerustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan mukaan neuvosto hyväksyy syrjäisimpiä alueita koskevat erityistoimenpiteet.4) VAIKUTUKSET TALOUSARVIOONEhdotus ei vaikuta yhteisön talousarvioon.2007/0131 (CNS)EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSluvan antamisesta Ranskalle jatkaa alennetun valmisteverokannan soveltamista sen merentakaisissa departementeissa valmistettuun "perinteiseen" rommiin ja 18 päivänä helmikuuta 2002 annetun neuvoston päätöksen 2002/166/EY kumoamisestaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 299 artiklan 2 kohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen[3],ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[4],sekä katsoo seuraavaa:(1) EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan mukaan sopimuksen määräyksiä sovelletaan Ranskan merentakaisiin departementteihin, Azoreihin, Madeiraan ja Kanariansaariin. Ottaen huomioon Ranskan merentakaisten departementtien, Azorien, Madeiran ja Kanariansaarten rakenteellinen, sosiaalinen ja taloudellinen tilanne, jota vaikeuttaa niiden syrjäinen sijainti, saaristoluonne, pieni koko, vaikea pinnanmuodostus ja ilmasto sekä taloudellinen riippuvuus muutamista harvoista tuotteista, jotka sen vuoksi, että ne ovat pysyviä tekijöitä ja niillä on yhteisvaikutuksia, haittaavat suuresti näiden alueiden kehitystä, neuvosto hyväksyy kuitenkin määräenemmistöllä komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan erityistoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on erityisesti määritellä ne edellytykset, joilla tätä sopimusta sovelletaan kyseisiin alueisiin, mukaan lukien yhteiset politiikat. Nämä toimenpiteet hyväksyessään neuvosto ottaa huomioon erityisesti veropolitiikan. Neuvosto hyväksyy nämä toimenpiteet syrjäisimpien alueiden erityispiirteet ja rajoitukset huomioon ottaen ja heikentämättä yhteisön oikeusjärjestyksen, sisämarkkinat ja yhteiset politiikat mukaan luettuina, yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta.(2) Tämän EY:n perustamissopimuksen määräyksen perusteella neuvosto teki 8 päivänä helmikuuta 2002 Ranskan merentakaisia departementteja koskevan päätöksen 2002/166/EY luvan antamisesta Ranskalle soveltaa alennettua valmisteveroa Ranskan merentakaisissa departementeissa valmistettuun "perinteiseen" rommiin. Muista kuin Ranskan merentakaisista departementeista peräisin oleviin vastaaviin tuotteisiin sovellettaviin verokantoihin nähden alennettu verokanta saattoi olla direktiivissä 92/84/ETY säädettyä alkoholin valmisteveron vähimmäismäärää pienempi, mutta se sai olla enintään 50 prosenttia alkoholin tavanomaista kansallista valmisteverokantaa pienempi. Neuvoston päätöstä sovelletaan 31 päivään joulukuuta 2009, ja väliarviointi oli laadittava vuoden 2006 kesäkuuhun mennessä.(3) Ranskan viranomaiset toimittivat 27 päivänä joulukuuta 2005 väliarvioinnin, jossa ne esittivät, että Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden markkinoilla kaupan pidettävään perinteiseen rommiin sovellettavan verosäädöksen säilyttäminen on välttämätöntä. Ottaen huomioon myös yhteisön rommimarkkinoiden, joille tuodaan pääasiassa yhteisön ulkopuolisista maista peräisin olevia tuotteita, kehityksen, ja ottaen huomioon alan taloudellisen ja yhteiskunnallisen merkityksen sekä tuotanto-olosuhteiden rakenteellisen luonteen, joka heikentää alan tuottavuutta merentakaisissa departementeissa ja vaikeuttaa tuotannon säilyttämistä yhteisön markkinoilla, Ranska pyysi, että Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden markkinoilla kaupan pidettävään perinteiseen rommiin sovellettavan verosäädöksen kattavuutta ja kestoa laajennettaisiin.(4) Sokeriruoko-, sokeri- ja rommialan säilyttäminen merentakaisissa departementeissa on välttämätöntä niiden taloudellisen ja yhteiskunnallisen tasapainon varmistamiseksi. Kolmessa departementissa, joita asia eniten koskee, eli Réunionissa, Guadeloupessa ja Martiniquessa, kyseisen alan vuosittainen liikevaihto on noin 250 miljoonaa euroa ja se tarjoaa noin 40 000 työpaikkaa, joista 22 000 on välitöntä työpaikkaa. On syytä ottaa huomioon myös sokeriruo'on viljelyn myönteinen vaikutus merentakaisten departementtien ympäristön säilyttämiseen. Sokeriruokoala on banaanialan lisäksi ainoa merkittävä vientiala alueilla, joiden vienti on enintään seitsemän prosenttia tuonnista. Tämän vuoksi perustamissopimuksen 90 artiklasta poiketen Ranskan alennetun valmisteverokannan soveltamisen jatkaminen sen merentakaisissa departementeissa valmistettuun "perinteiseen" rommiin on välttämätöntä ja perusteltua departementtien kehityksen vaarantumisen estämiseksi.(5) Vuoden 2006 helmikuussa toteutetulla sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn tarkistuksella pyrittiin osaltaan turvaamaan alan tulevaisuus. Alalla otetaankin käyttöön POSEI-järjestelmien puitteissa toteutettavat tukitoimenpiteet (30 päivänä tammikuuta 2006 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 247/2006 unionin syrjäisimpien alueiden hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä) sekä yhteisön tukien että kansallisten tukien muodossa merentakaisten departementtien sokeriruoko-, sokeri- ja rommialan kilpailukyvyn parantamiseksi. Nämä toimenpiteet eivät kuitenkaan riitä korvaamaan tullisuojien asteittaista purkamista ja säilyttämään merentakaisista departementeista peräisin olevan rommin markkinaosuuksia.(6) Kun otetaan huomioon paikallisten markkinoiden rajoittuneisuus, merentakaisten departementtien tislaamot pystyvät jatkamaan toimintaansa ainoastaan hyödyntämällä riittävää läsnäoloa Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden markkinoilla, jotka muodostavat niiden rommintuotannon pääasiallisen markkina-alueen (50 prosenttia kokonaistuotannosta).(7) Merentakaisista departementeista peräisin oleva rommi ei pysty kilpailemaan yhteisön markkinoilla ennen muuta korkeampien markkinahintojen vuoksi, jotka johtuvat omakustannushintojen tilanteesta, joka on huonontunut entisestään vuodesta 2001 lähtien. Kyseisestä vuodesta lähtien sekä tuotanto- että työvoimakustannukset ovat nousseet voimakkaasti merentakaisissa departementeissa. Merentakaisista departementeista peräisin olevien rommien on lisäksi noudatettava yhteisön lainsäädännöllisiä normeja, mikä edellyttää merkittäviä tuottamattomia investointeja. Merentakaisissa departementeissa vuodesta 2001 lähtien toteutettujen investointien määrä on ylittänyt 45,5 miljoonaa euroa, ja pelkästään ympäristön säilyttämiseen tähtäävien investointien osuus tästä kokonaissummasta on 47 prosenttia. Osa investoinneista on rahoitettu rakennerahastoista, mutta tämä ei päde investoinneista johtuviin toimintakuluihin, jotka ovat nostaneet rommin omakustannushintaa tislaamoista riippuen noin 10–15 prosentilla.(8) Kaikki nämä kustannukset, jotka ovat nousseet voimakkaasti vuodesta 2001 lähtien, saattavat merentakaisten departementtien yritykset taloudellisiin vaikeuksiin. Ainoa ratkaisu alan tulevaisuuden turvaamiseksi on kompensoida nämä kustannukset suuremmilla tuotantomäärillä.(9) Yhteisön markkinoille toimitettu kokonaismäärä on laskenut vuodesta 2002 lähtien 12 prosenttia 176 791 hehtolitrasta puhdasta alkoholia 155 559 hehtolitraan puhdasta alkoholia. Ainoastaan Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden markkinat, joilla merentakaisista departementeista peräisin olevaan rommiin sovelletaan erityistä verotusjärjestelyä, jolla voidaan osittain korvata korkeammat omakustannushinnat, ovat mahdollistaneet merentakaisten departementtien rommintuotannon jatkumisen. Ottaen huomioon, että on syytä tukea merentakaisista departementeista peräisin olevan perinteisen rommin kilpailukykyä Ranskan emämaan markkinoilla merentakaisten departementtien sokeriruoko-, sokeri- ja rommialan toiminnan säilyttämiseksi, olisi syytä tarkistaa ne merentakaisista departementeista peräisin olevan rommin määrät, jotka voivat hyötyä alennetusta valmisteverosta kyseisillä markkinoilla kulutukseen saattamisen yhteydessä.(10) Tämän päätöksen sallima veroetu ei ylitä sitä, mikä on välttämätöntä perinteisen rommin tuottajien osaksi koituvien korkeiden kustannusten kattamiseksi.(11) Jotta sisämarkkinoiden yhtenäisyyttä ei vahingoitettaisi, toimenpiteen kohteena olevat merentakaisista departementeista peräisin olevan rommin määrät eivät saa kuten aikaisemminkaan ylittää viime vuosina kirjattujen perinteisten kauppavirtojen tasoa.(12) Ottaen huomioon tarpeen luoda sokeriruoko-, sokeri- ja rommialan taloudellisille toimijoille oikeusvarmuuden ilmapiiri ja ottaen huomioon välineiden ja rakennusten poistoajat sekä ottaen huomioon johdonmukaisuuden yhteisön muiden alaa koskevien puitesääntöjen kanssa olisi suostuttava kyseisen poikkeuksen voimassaolon jatkamiseen vuoteen 2012 asti.(13) Poikkeuksen myöntämiseen kyseiseksi ajaksi olisi kuitenkin liitettävä velvollisuus antaa välivaiheen arviointikertomus, jonka avulla komissio voi arvioida, onko enää olemassa niitä seikkoja, jotka oikeuttivat verotusta koskevan poikkeuksen myöntämiseen, ja tuleeko poikkeuksen kestoa tai siihen liittyviä määriä kenties tarkistaa yhteisön rommimarkkinoiden kehityksen perusteella.(14) Neuvoston päätös 2002/166/EY olisi syytä korvata.(15) Tällä päätöksellä ei rajoiteta perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mahdollista soveltamista,ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artiklaPerustamissopimuksen 90 artiklasta poiketen Ranskalle annetaan lupa jatkaa alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/84/ETY 3 artiklassa vahvistettua alkoholiin sovellettavaa täyttä valmisteveroa alemman valmisteverokannan soveltamista emämaassa sen merentakaisissa departementeissa tuotettuun "perinteiseen" rommiin.2 artiklaEdellä 1 artiklassa tarkoitettu poikkeus on rajoitettu tislattujen alkoholijuomien määritelmää, kuvausta ja esittelyä koskevista yleisistä säännöistä 29 päivänä toukokuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1576/89 1 artiklan 4 kohdan a alakohdassa määriteltyyn rommiin, joka on tuotettu Ranskan merentakaisissa departementeissa tuotantopaikalla kerätystä sokeriruo'osta, joka sisältää muita haihtuvia aineita kuin etyyli- ja metyylialkoholia vähintään 225 grammaa hehtolitralta puhdasta alkoholia ja jonka alkoholipitoisuus on vähintään 40 tilavuusprosenttia.3 artikla1. Edellä 2 artiklassa tarkoitettuun tuotteeseen sovellettava alennettu valmisteverokanta rajoitetaan 108 000 hehtolitran suuruiseen vuosittaiseen kiintiöön puhdasta alkoholia.2. Alennettu verokanta voi olla direktiivissä 92/84/ETY säädettyä alkoholin valmisteveron vähimmäismäärää pienempi, mutta se voi olla enintään 50 prosenttia alkoholin tavanomaista kansallista valmisteverokantaa pienempi.4 artiklaRanska toimittaa viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2010 komissiolle kertomuksen, jonka avulla komissio voi arvioida, onko enää olemassa niitä seikkoja, jotka oikeuttivat alennetun verokannan myöntämiseen, vai onko kiintiötä ehkä sovitettava markkinoiden muutoksiin.5 artiklaTätä päätöstä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2007 alkaen 31 päivään joulukuuta 2012.6 artikla1. 18 päivänä helmikuuta 2002 annettu päätös 2002/166/EY kumotaan.2. Viittauksia kumottuun päätökseen pidetään viittauksina tähän päätökseen.7 artiklaTämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtaja [1] Asian havainnollistamiseksi kerrottakoon, että esimerkiksi cachaçan tuotantokustannukset ovat yhtä suuret kuin kustannukset, joita koituu pelkästä merentakaisten departementtien tuotantolaitosten saattamisesta vastaamaan yhteisön ympäristönormeja.[2] On syytä huomata, että modernisointiin ohjatuilla yhteisrahoitettavilla tuilla ei voida kattaa kapasiteetin lisäystoimenpiteitä.[3] EYVL , , s. .[4] EYVL , , s. .


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007PC0290

Ehdotus neuvoston päätös metomyylin sisällyttämättä jättämisestä neuvoston direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I ja kyseistä ainetta sisältäville kasvinsuojeluaineille annettujen lupien peruuttamisesta  /* KOM/2007/0290 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 8.6.2007KOM(2007) 290 lopullinenEhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSmetomyylin sisällyttämättä jättämisestä neuvoston direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I ja kyseistä ainetta sisältäville kasvinsuojeluaineille annettujen lupien peruuttamisesta(komission esittämä)PERUSTELUTLiitteenä oleva ehdotusluonnos neuvoston päätökseksi tähtää siihen, että metomyyli jätetään sisällyttämättä tehoaineena neuvoston direktiiviin 91/414/ETY sisältyvään sallittujen tehoaineiden luetteloon (liite I) ja että kyseistä tehoainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden luvat peruutetaan. Sisällyttämättä jättämistä koskevan ehdotuksen taustalla ovat erinäiset tämän tehoaineen arvioinnin kuluessa todetut huolenaiheet.Neuvoston direktiivillä 91/414/ETY luodaan yhdenmukaistetut puitteet kasvinsuojeluaineiden lupia ja markkinoille saattamista varten. Kasvinsuojeluaineina käytettävät tehoaineet arvioidaan ja niille annetaan lupa yhteisön tasolla, minkä jälkeen ne lisätään direktiivin liitteessä I olevaan luetteloon. Yhdenmukaistettuja sääntöjä käyttäen jäsenvaltiot arvioivat tehoaineita sisältävät yksittäiset kasvinsuojeluaineet ja antavat niille luvan.Aluksi esittelevä jäsenvaltio eli tässä tapauksessa Yhdistynyt kuningaskunta arvioi toimialan toimittamat tiedot, minkä jälkeen se toimitti arviointikertomusluonnoksen. Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen järjesti alustavasta arvioinnista vertaisarvioinnin ja toimitti komissiolle metomyyliä koskevan riskinarvioinnin 23. kesäkuuta 2006.Kyseisen tehoaineen arvioinnissa tuli esiin joitakin avoimia kysymyksiä. Käytettävissä olevien tietojen pohjalta erityisesti käyttäjien altistuminen näyttää ylittävän käyttäjälle hyväksyttävän altistumistason (AOEL), eikä ole osoitettu, että myöskään työntekijöiden ja sivullisten altistuminen olisi hyväksyttävällä tasolla. Ekotoksikologian osalta huolta aiheuttaa lintuihin ja nisäkkäisiin, vesieliöihin, mehiläisiin ja muihin kuin kohdelajeina oleviin niveljalkaisiin kohdistuva suuri riski.Sisällyttämättä jättämistä koskeva päätösluonnos toimitettiin 16. maaliskuuta 2007 elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevälle pysyvälle komitealle.-  18 jäsenvaltiota äänesti puolesta (199 ääntä)-  7 jäsenvaltiota äänesti vastaan (107 ääntä)-  2 jäsenvaltiota pidättyi äänestämästä (39 ääntä).Komitea ei antanut lausuntoa. Komission edellytettiin näin ollen direktiivin 91/414/ETY 19 artiklan ja neuvoston päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan nojalla toimittavan neuvostolle ehdotuksen toteutettavista toimenpiteistä, ja neuvostolla on kolme kuukautta aikaa tehdä päätös määräenemmistöllä.Päätösluonnosta ei anneta Euroopan parlamentin tarkasteltavaksi (neuvoston päätöksen 1999/468/EY 8 artikla).EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSmetomyylin sisällyttämättä jättämisestä neuvoston direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I ja kyseistä ainetta sisältäville kasvinsuojeluaineille annettujen lupien peruuttamisesta(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY[1] ja erityisesti sen 8 artiklan 2 kohdan neljännen alakohdansekä katsoo seuraavaa:(1) Direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltio voi 12 vuoden kuluessa kyseisen direktiivin tiedoksi antamisesta sallia, että markkinoille saatetaan kasvinsuojeluaineita, jotka sisältävät kyseisen direktiivin liitteeseen I kuulumattomia tehoaineita ja jotka ovat jo olleet markkinoilla kaksi vuotta direktiivin tiedoksi antamisen jälkeen, samalla kun kyseisiä tehoaineita tutkitaan asteittain työohjelman mukaisesti.(2) Komission asetuksissa (EY) N:o 451/2000[2] ja (EY) N:o 703/2001[3] vahvistetaan direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman toisen vaiheen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt sekä luettelo tehoaineista niiden arviointia ja mahdollista direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I sisällyttämistä varten. Luettelossa on mukana metomyyli.(3) Metomyylin vaikutukset ihmisten terveyteen ja ympäristöön on arvioitu asetusten (EY) N:o 451/2000 ja (EY) No 703/2001 säännösten mukaisesti ilmoittajan ehdottamien käyttötarkoitusten osalta. Lisäksi kyseisissä asetuksissa nimetään esittelijöinä toimivat jäsenvaltiot, joiden on toimitettava asiaa koskevat arviointikertomukset ja suositukset Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselle asetuksen (EY) N:o 451/2000 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Metomyylin osalta esittelevä jäsenvaltio oli Yhdistynyt kuningaskunta, ja kaikki asiaa koskevat tiedot toimitettiin 3 päivänä toukokuuta 2004.(4) Jäsenvaltiot ja Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen ovat käsitelleet kyseistä arviointikertomusta vertaistarkasteluna, ja se esitettiin komissiolle 23 päivänä kesäkuuta 2006 Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen metomyyliä koskevan tieteellisen kertomuksen[4] muodossa. Jäsenvaltiot ja komissio ovat tarkastelleet kyseistä kertomusta elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevässä pysyvässä komiteassa.(5) Kyseisen tehoaineen arvioinnissa tuli esiin joitakin avoimia kysymyksiä. Käytettävissä olevien tietojen pohjalta erityisesti käyttäjien altistuminen näyttää ylittävän käyttäjälle hyväksyttävän altistumistason (AOEL), eikä ole osoitettu, että myöskään työntekijöiden ja sivullisten altistuminen olisi hyväksyttävällä tasolla. Ekotoksikologian osalta huolta aiheuttaa lintuihin ja nisäkkäisiin, vesieliöihin, mehiläisiin ja muihin kuin kohdelajeina oleviin niveljalkaisiin kohdistuva suuri riski.(6) Komissio pyysi ilmoittajaa toimittamaan vertaisarvioinnin tuloksia koskevat huomautuksensa ja ilmoittamaan, aikooko se edelleen esittää tehoainetta koskevan hakemuksensa. Ilmoittajan toimittamat huomautukset on tutkittu huolellisesti. Esitetyistä perusteluista huolimatta edellä mainitut kysymykset ovat jääneet ratkaisematta, ja Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselle toimitettujen ja sen asiantuntijakokouksissa arvioitujen tietojen perusteella tehdyt arvioinnit eivät ole osoittaneet, että metomyyliä sisältävien kasvinsuojeluaineiden voitaisiin odottaa yleisesti täyttävän direktiivin 91/414/ETY 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan vaatimukset ehdotetuissa käyttöolosuhteissa.(7) Metomyyliä ei pitäisi tästä syystä sisällyttää direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I.(8) Olisi toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että metomyyliä sisältäville kasvinsuojeluaineille myönnetyt luvat peruutetaan tietyn ajan kuluessa eikä niitä uusita ja että tällaisille tuotteille ei myönnetä enää uusia lupia.(9) Jäsenvaltioiden myöntämä lisäaika metomyyliä sisältävien kasvinsuojeluaineiden olemassa olevien varastojen hävittämiselle, säilyttämiselle, markkinoille saattamiselle ja käytölle olisi rajattava 12 kuukauteen niin, että olemassa olevia varastoja voitaisiin käyttää enää ainoastaan yhtenä kasvukautena, millä varmistetaan, että viljelijöiden saatavilla on metomyyliä sisältäviä kasvinsuojeluaineita 18 kuukauden ajan tämän päätöksen hyväksymisestä.(10) Tällä päätöksellä ei rajoiteta mahdollisuutta esittää direktiivin 91/414/ETY 6 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti metomyyliä koskeva hakemus sen mahdollisesta sisällyttämisestä liitteeseen I.(11) Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä komitea ei ole antanut lausuntoa puheenjohtajansa asettamassa määräajassa,ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artiklaMetomyyliä ei sisällytetä tehoaineena direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I.2 artiklaJäsenvaltioiden on varmistettava, ettäa) metomyyliä sisältävien kasvinsuojeluaineiden luvat peruutetaan viimeistään [LISÄTÄÄN PÄIVÄMÄÄRÄ, JOKA ON KUUSI KUUKAUTTA TÄMÄN PÄÄTÖKSEN HYVÄKSYMISESTÄ];b) metomyyliä sisältäville kasvinsuojeluaineille ei myönnetä lupia eikä niiden lupia uusita tämän päätöksen julkaisemispäivästä lähtien.3 artiklaJäsenvaltioiden direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 6 kohdan säännösten mukaisesti myöntämän lisäajan on oltava mahdollisimman lyhyt, ja sen on päätyttävä viimeistään [LISÄTÄÄN PÄIVÄMÄÄRÄ, JOKA ON 18 KUUKAUTTA TÄMÄN PÄÄTÖKSEN HYVÄKSYMISESTÄ].4 artiklaTämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtaja [1] EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2007/…/EY (EUVL L …, ... 2007, s. ...).[2] EYVL L 55, 29.2.2000, s. 25, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1044/2003 (EUVL L 151, 19.6.2003, s. 32).[3] EYVL L 98, 7.4.2001, s. 6.[4] EFSA Scientific Report (2006) 83, 1–73, Conclusion regarding the peer review of pesticide risk assessment of methomyl.


title: Ehdotus: neuvoston päätös, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 122 artiklan 2 kohdan mukaisesti yhtenäisvaluutan käyttöönottamisesta Maltassa 1 päivänä tammikuuta 2008

text:
Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007PC0259

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 16.5.2007KOM(2007) 259 lopullinen2007/0092 (CNS)Ehdotus:NEUVOSTON PÄÄTÖS,Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 122 artiklan 2 kohdan mukaisesti yhtenäisvaluutan käyttöönottamisesta Maltassa 1 päivänä tammikuuta 2008(komission esittämä)PERUSTELUTNeuvosto päätti 3. toukokuuta 1998, että Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Portugali, Itävalta ja Suomi täyttivät yhtenäisvaluuttaan 1. tammikuuta 1999 siirtymiseksi vaadittavat edellytykset. Koska Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta käyttivät oikeuttaan jättäytyä talous- ja rahaliiton ulkopuolelle, neuvosto ei arvioinut, täyttävätkö ne vastaavat edellytykset. Neuvosto katsoi, että Kreikka ja Ruotsi olivat jäsenvaltioita, joita koski poikkeus. Neuvosto päätti 19. kesäkuuta 2000, että Kreikka täytti tarvittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1. tammikuuta 2001. Euroopan unioniin 1. päivänä toukokuuta 2004 liittyneistä maista (Tšekki, Viro, Kypros, Latvia, Liettua, Unkari, Malta, Puola, Slovenia ja Slovakia) tuli jäsenvaltioita, joita koskee poikkeus liittymisasiakirjan 4 artiklan mukaisesti. Neuvosto päätti 11. heinäkuuta 2006, että Slovenia täytti tarvittavat edellytykset euron käyttöönottamiseksi 1. tammikuuta 2007. Bulgariasta ja Romaniasta, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. tammikuuta 2007, tuli jäsenvaltioita, joita koskee poikkeus liittymisasiakirjan 5 artiklan mukaisesti.Poikkeuksien kumoamisesta määrätään perustamissopimuksen 122 artiklan 2 kohdassa. Kyseisessä kohdassa tarkoitetut menettelyt käynnistetään joka tapauksessa kerran kahdessa vuodessa tai sellaisen jäsenvaltion pyynnöstä, jota koskee poikkeus. Näiden menettelyjen mukaan komission ja Euroopan keskuspankin (EKP) on annettava neuvostolle 121 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kertomus jäsenvaltioiden, joita koskee poikkeus, edistymisestä talous- ja rahaliiton toteuttamiseen liittyvien velvollisuuksiensa täyttämisessä. Komissio voi esittää omaan kertomukseensa ja EKP:n kertomukseen perustuvan ehdotuksen neuvoston päätökseksi vaaditut edellytykset täyttäviä jäsenvaltioita koskevan poikkeuksen kumoamiseksi.Komissio ja EKP arvioivat kaikki maat, joita koskee poikkeus, vuonna 2006. Malta esitti 27. helmikuuta 2007 pyynnön lähentymiskehityksen arvioimisesta uudelleen tarkoituksena ottaa euro käyttöön 1. tammikuuta 2008, jos poikkeus päätettäisiin kumota. Vastauksena pyyntöön komissio ja EKP arvioivat Maltan lähentymiskehitystä.Komissio hyväksyi Maltaa koskevan lähentymiskertomuksen kokouksessaan 16. toukokuuta 2007. EKP antoi oman kertomuksensa samana päivänä. Komission ja EKP:n kertomuksissa tutkitaan, onko Maltan lainsäädäntö, kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, sopusoinnussa perustamissopimuksen 108 ja 109 artiklan sekä EKPJ:n ja EKP:n perussäännön kanssa. Kertomuksissa tarkastellaan myös sitä, onko maa saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason lähentymisperusteiden mukaisesti, ja kiinnitetään huomiota myös useisiin muihin 121 artiklan 1 kohdan viimeisessä alakohdassa mainittuihin näkökohtiin.Komissio katsoo lähentymiskertomuksessaan, että Malta on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason.Kertomuksensa ja EKP:n kertomuksen perusteella komissio on hyväksynyt oheisen ehdotuksen neuvoston päätökseksi Maltaa koskevan poikkeuksen kumoamisesta 1. tammikuuta 2008 lukien.2007/0092 (CNS)Ehdotus:NEUVOSTON PÄÄTÖS,Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 122 artiklan 2 kohdan mukaisesti yhtenäisvaluutan käyttöönottamisesta Maltassa 1 päivänä tammikuuta 2008EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 122 artiklan 2 kohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon komission kertomuksen[1],ottaa huomioon Euroopan keskuspankin kertomuksen[2],ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon,ottaa huomioon valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontuneessa neuvostossa käydyt keskustelut,sekä katsoo seuraavaa:(1) Talous- ja rahaliiton (EMU) kolmas vaihe alkoi 1 päivänä tammikuuta 1999. Brysselissä 3 päivänä toukokuuta 1998 valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontunut neuvosto päätti, että Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Suomi täyttivät yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi 1 päivänä tammikuuta 1999 vaadittavat edellytykset.[3](2) Neuvosto teki 19 päivänä kesäkuuta 2000 päätöksen, jonka mukaan Kreikka täytti edellytykset yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi 1 tammikuuta 2001.[4] Neuvosto teki 11 päivänä heinäkuuta 2006 päätöksen, jonka mukaan Slovenia täytti edellytykset yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi 1 tammikuuta 2007.[5](3) Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti neuvostolle eräistä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan liittyvistä määräyksistä tehdyn, perustamissopimukseen liitetyn pöytäkirjan 1 kohdan mukaisesti, että se ei aikonut siirtyä talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen 1 päivänä tammikuuta 1999. Tätä ilmoitusta ei ole muutettu. Tanska on eräistä Tanskaa koskevista määräyksistä tehdyn, perustamissopimukseen liitetyn pöytäkirjan 1 kohdan ja valtion- tai hallitusten päämiesten Edinburghissa joulukuussa 1992 tekemän päätöksen mukaisesti ilmoittanut neuvostolle, että se ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen. Tanska ei ole pyytänyt perustamissopimuksen 122 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamista.(4) Ruotsia koskee päätöksen 1998/317/EY nojalla perustamissopimuksen 122 artiklassa määritelty poikkeus. Liittymisasiakirjan[6] 4 artiklan mukaisesti Kyprosta, Latviaa, Liettuaa, Maltaa, Puolaa, Slovakiaa, Sloveniaa, Tšekkiä, Unkaria ja Viroa koskee perustamissopimuksen 122 artiklassa määritelty poikkeus. Liittymisasiakirjan[7] 5 artiklan mukaisesti Bulgariaa ja Romaniaa koskee perustamissopimuksen 122 artiklassa määritelty poikkeus.(5) Euroopan keskuspankki (EKP) perustettiin 1 päivänä heinäkuuta 1998. Euroopan valuuttajärjestelmän on korvannut valuuttakurssijärjestelmä (ERM), jonka perustamisesta sovittiin valuuttakurssimekanismin perustamisesta talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa 16 päivänä kesäkuuta 1997 annetulla Eurooppa-neuvoston päätöslauselmalla.[8] Talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen valuuttakurssimekanismia (ERM II) koskevista toimintamenettelyistä määrätään talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen valuuttakurssimekanismia koskevista toimintamenettelyistä 1 päivänä syyskuuta 1998 tehdyssä Euroopan keskuspankin ja euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden kansallisten keskuspankkien välisessä sopimuksessa.[9](6) Poikkeuksen kumoamisesta asianomaisten jäsenvaltioiden osalta määrätään perustamissopimuksen 122 artiklan 2 kohdassa. Mainitun artiklan mukaan komissio ja EKP antavat neuvostolle kertomuksen 121 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti ainakin kerran kahdessa vuodessa tai sellaisen jäsenvaltion pyynnöstä, jota koskee poikkeus. Malta esitti 27 päivänä helmikuuta 2007 virallisen pyynnön lähentymiskehityksen arvioimisesta.(7) Kunkin jäsenvaltion kansallista lainsäädäntöä, kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on tarpeen mukaan muutettava, jotta se olisi sopusoinnussa perustamissopimuksen 108 ja 109 artiklan sekä Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) perussäännön kanssa. Komission ja EKP:n kertomuksissa arvioidaan yksityiskohtaisesti Maltan lainsäädännön yhteensopivuutta perustamissopimuksen 108 ja 109 artiklan sekä EKPJ:n perussäännön kanssa.(8) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 121 artiklassa tarkoitetuista lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan 1 artiklan mukaan perustamissopimuksen 121 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetulla hintatason vakauden arviointiperusteella tarkoitetaan, että jäsenvaltio on saavuttanut kestävän hintatason vakauden ja tarkasteluajankohtaa edeltävän vuoden aikana todetun keskimääräisen rahanarvon alentumisasteen, joka ylittää enintään 1,5 prosenttiyksiköllä enintään kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion vastaavan asteen. Hintavakautta arvioitaessa inflaatiota mitataan yhdenmukaistetuilla kuluttajahintaindekseillä (YKHI), jotka on määritelty neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2494/95.[10] Hintavakausperusteen arvioimiseksi jäsenvaltion inflaatiota on mitattu kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosentuaalisena muutoksena verrattuna edellisen jakson kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettiseen keskiarvoon. Maaliskuussa 2007 päättyneen yhden vuoden tarkastelujakson aikana kolme hintavakaudessa parhaiten suoriutunutta jäsenvaltiota olivat Suomi, jonka inflaatio oli 1,3 prosenttia, Puola, jonka inflaatio oli 1,5 prosenttia, ja Ruotsi, jonka inflaatio oli 1,6 prosenttia. Komission ja EKP:n kertomuksissa on käytetty viitearvoa, joka on saatu laskemalla kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion inflaation yksinkertainen aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä. Maaliskuussa 2007 päättyneen vuoden jakson viitearvo oli 3,0 prosenttia.(9) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 121 artiklassa tarkoitetuista lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan 2 artiklan mukaan 121 artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu julkistalouden tilannetta koskeva arviointiperuste merkitsee, ettei jäsenvaltiota tarkasteluajankohtana koske perustamissopimuksen 104 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu neuvoston päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta kyseisessä jäsenvaltiossa.(10) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 121 artiklassa tarkoitetuista lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan 3 artiklan mukaan perustamissopimuksen 121 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettu Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmään osallistumista koskeva arviointiperuste merkitsee, että jäsenvaltio on noudattanut Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmässä (ERM) määrättyjä tavanomaisia vaihteluvälejä ilman, että sillä on ollut merkittäviä paineita, ainakin kahtena viimeisenä tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena. Erityisesti jäsenvaltio ei ole omasta aloitteestaan saanut alentaa valuutan kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan samana aikana. Valuuttakurssia koskevan lähentymisperusteen täyttymistä on arvioitu 1 päivästä tammikuuta 1999 alkaen ERM II:n puitteissa. Arvioidessaan kertomuksissaan tämän lähentymisperusteen täyttymistä komissio ja EKP ovat tarkastelleet 26 päivänä huhtikuuta 2007 päättynyttä kahden vuoden jaksoa.(11) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 121 artiklassa tarkoitetuista lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan 4 artiklan mukaan 121 artiklan 1 kohdan neljännessä luetelmakohdassa tarkoitettu korkokantojen lähentymisperuste tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena merkitsee, että jäsenvaltion pitkän aikavälin korkokantojen keskimääräinen nimellistaso on enintään kaksi prosenttiyksikköä korkeampi kuin enintään kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion vastaava taso. Korkokantojen lähentymisperusteen tarkastelussa on käytetty vertailukelpoisia valtion 10 vuoden viitelainan korkoja. Korkokantojen lähentymisperusteen täyttämistä arvioitaessa komission ja EKP:n kertomuksissa on laskettu viitearvo lisäämällä kaksi prosenttiyksikköä kolmen hintavakauden parhaiten saavuttaneen jäsenvaltion pitkäaikaisten nimelliskorkojen yksinkertaiseen aritmeettiseen keskiarvoon. Maaliskuussa 2007 päättyneen vuoden jakson viitearvo oli 6,4 prosenttia.(12) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 121 artiklassa tarkoitetuista lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan 5 artiklan mukaan komissio toimittaa lähentymisperusteiden täyttämisen arvioinnissa käytettävät tiedot. Komissio on toimittanut tiedot tämän päätöksen valmistelua varten. Komissio on toimittanut julkista taloutta koskevat tiedot jäsenvaltioiden ilmoitettua ne 1 päivään huhtikuuta 2007 mennessä Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan soveltamisesta 22 päivänä marraskuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3605/93 mukaisesti.[11](13) Niiden kertomusten perusteella, jotka komissio ja EKP ovat laatineet Maltan edistymisestä talous- ja rahaliiton toteuttamiseen liittyvien velvollisuuksiensa täyttämisessä, komissio katsoo seuraavaa:Maltan kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on sopusoinnussa perustamissopimuksen 108 ja 109 artiklan sekä EKPJ:n perussäännön kanssa.Siltä osin, täyttääkö Malta perustamissopimuksen 121 artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet, voidaan todeta seuraavaa:-  Maltan keskimääräinen inflaatio oli maaliskuussa 2007 päättyneen vuoden aikana 2,2 prosenttia, joka on viitearvon alapuolella, ja inflaatio todennäköisesti pysyy lähikuukausina viitearvon alapuolella,-  Maltan julkisen talouden alijäämä on saatu supistettua realistisella ja kestävällä tavalla alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen, ja julkinen velka suhteessa BKT:hen on ollut supistumassa kohti 60 prosentin viitearvoa; sen vuoksi komissio suosittaa neuvostolle liiallisen alijäämän olemassaolosta Maltassa tehdyn päätöksen kumoamista,-  Malta on ollut ERM II:n jäsen 2 päivästä toukokuuta 2005; 26 päivänä huhtikuuta 2007 päättyneen kahden vuoden jakson aikana Maltan liiraan (MTL) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita eikä Malta ole omasta aloitteestaan alentanut liiran kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa euroon,-  maaliskuussa 2007 päättyneen vuoden aikana Maltan pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 4,3 prosenttia, mikä alittaa viitearvon.Malta on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason näiden lähentymisperusteiden perusteella tarkasteltuna ja täyttää euron käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset edellyttäen, että neuvosto kumoaa liiallisesta alijäämästä tehdyn päätöksen.(14) Komission suosituksesta neuvosto kumosi liiallisen alijäämän olemassaolosta tehdyn neuvoston päätöksen 5 päivänä kesäkuuta 2007[12].(15) Neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta, mitkä niistä jäsenvaltioista, joita koskee poikkeus, täyttävät yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset, ja kumoaa poikkeukset näiden jäsenvaltioiden osalta,ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artiklaMalta täyttää yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. Maltaa koskeva liittymisasiakirjan 4 artiklassa tarkoitettu poikkeus kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2008.2 artiklaTämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.3 artiklaTämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä .TehtyNeuvoston puolestaPuheenjohtaja[pic][pic][pic] [1] Kertomus annettiin 16 päivänä toukokuuta 2007 – [KOM(2007) 258].[2] Kertomus annettiin 16 päivänä toukokuuta 2007.[3] Neuvoston päätös 1998/317/EY, tehty 3 päivänä toukokuuta 1998 (EYVL L 139, 11.5.1998, s. 30).[4] Neuvoston päätös 2000/427/EY, tehty 19 päivänä kesäkuuta 2000 (EYVL L 167, 7.7.2000, s. 19).[5] Neuvoston päätös 2006/495/EY, tehty 11 päivänä heinäkuuta 2006 (EUVL L 195, 15. 7.2006, s. 25).[6] EUVL L 236, 23.9.2003, s. 33.[7] EUVL L 157, 21.6.2005, s. 203.[8] EYVL C 236, 2.8.1997, s. 5.[9] EYVL C 345, 13.11.1998, s. 6, sellaisena kuin se on muutettuna 14 päivänä syyskuuta 2000 tehdyllä sopimuksella (EYVL C 362, 16.12.2000, s. 11).[10] Neuvoston asetus (EY) N:o 2494/95, annettu 23 päivänä lokakuuta 1995, yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä (EYVL L 257, 27.10.1995, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003 (EUVL L 284, 31.10.2003, s. 1).[11] EYVL L 332, 31.12.1993, s. 7, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 2103/2005 (EUVL L 337, 22.12.2005, s. 1).[12] EUVL