				|

		52013PC0520

			Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta /* COM/2013/0520 final - 2013/0253 (COD) */

			   	PERUSTELUT
1.           EHDOTUKSEN TAUSTA
Yhdennetty
rahoituskehys tai ’pankkiunioni’ kuuluu erittäin tärkeänä osana poliittisiin
toimenpiteisiin, joilla Euroopan talous saadaan suunnattua takaisin kohti
elpymistä ja kasvua, kuten todettiin vuonna 2012 komission Euroopan
parlamentille ja neuvostolle antamassa tiedonannossa ”Etenemissuunnitelma kohti
pankkiunionia”[1],
tiedonannossa ”Hahmotelma tiiviin ja aidon talous- ja rahaliiton luomiseksi –
Keskustelunavaus”[2]
sekä kolmen puheenjohtajan ja yhden pääjohtajan selvityksessä ”Kohti todellista
talous- ja rahaliittoa”[3].
Nopea kehitys kohti pankkiunionia on
välttämätöntä rahoitusvakauden ja talouskasvun varmistamiseksi euroalueella ja
koko sisämarkkinoilla. Se on ratkaisevan tärkeää, jotta voidaan poistaa
finanssimarkkinoita nykyisin haittaava epäyhtenäisyys ja epävarmuus, helpottaa
kriisistä kärsivien valtioiden ja pankkien rahoitusedellytyksiä ja katkaista
näiden kahden väliset takaisinkytkennät sekä uudistaa sisämarkkinoilla
edellytyksiä rajat ylittävälle pankkitoiminnalle, joka hyödyttää sekä
euroalueeseen kuuluvia että euroalueen ulkopuolisia jäsenvaltioita. Tämän
vuoksi komissio soveltaa sisämarkkinoilla toimivien 28 jäsenvaltion yhteisen
sääntelykehyksen (yhteinen sääntökirja) pohjalta osallistavaa lähestymistapaa ja
on ehdottanut pankkiunionia varten etenemissuunnitelmaa, joka sisältää
erilaisia välineitä ja vaiheita ja johon voivat mahdollisesti osallistua kaikki
jäsenvaltiot, mutta joka tapauksessa nykyiset 18 euroalueeseen kuuluvaa.
Maaliskuussa 2013 Eurooppa-neuvosto sitoutui
toteuttamaan pankkiunionin seuraavassa kuvattujen vaiheiden kautta. Ensinnäkin
olisi asetettava etusijalle vielä toteuttamatta olevat lainsäädäntömenettelyt,
joilla perustetaan yhteinen valvontamekanismi (YVM). Näin annettaisiin EKP:lle
valtuudet valvoa euroalueen pankkeja[4].
Toiseksi olisi kesän aikana sovittava siitä, miten Euroopan vakausmekanismilla
(EVM) voitaisiin pääomittaa pankkeja suoraan, kun YVM on perustettu ja pankkien
taseet tarkistettu, mihin kuuluu myös ’heikkolaatuisten omaisuuserien’
määrittely. Samoin olisi kesällä 2013 päästävä sopimukseen komission
ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi luottolaitosten ja
sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä, jäljempänä
’Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi [ ]’[5]. Lopuksi olisi ensisijaisena
toimena tarkasteltava komission ehdotusta yhteiseksi
kriisinratkaisumekanismiksi sekä siihen liittyviä asianmukaisia ja toimivia
varautumisjärjestelyjä, jotta ne voitaisiin hyväksyä kuluvan vaalikauden
aikana.
Kuten on todettu, pankkiunioniin kuuluvat
kaikki euroalueen jäsenvaltiot sekä ne euroalueen ulkopuoliset jäsenvaltiot,
jotka haluavat liittyä siihen. Pankkiunionin sisällä ja kaikissa muissa
jäsenvaltioissa sovelletaan samaa EU:n laajuista vakavaraisuusvaatimuksia
koskevaa yhteistä sääntökirjaa[6]
sekä pankkien kriisinratkaisua koskevia sääntöjä. Näin säilytetään
sisämarkkinoiden yhtenäisyys. Pankkiunionin tuoma rahoitusvakauden parantuminen
lisää myös luottamusta ja kasvunäkymiä sisämarkkinoilla. Kaikki jäsenvaltiot
hyötyvät siitä, että vakavaraisuus- ja kriisinratkaisusääntöjä sovelletaan
keskitetysti ja yhtenäisesti pankkiunioniin osallistuvissa jäsenvaltioissa. Kun
päästään eroon taloudellista toimintaa nykyisin haittaavasta finanssimarkkinoiden
epäyhtenäisyydestä, on helpompi varmistaa terve kilpailu ja poistaa
perusvapauksien vapaan käytön esteet mukana olevissa jäsenvaltioissa samoin
kuin koko sisämarkkinoilla.
1.1.        Yhteinen
kriisinratkaisumekanismi ja rahoitusjärjestelyt pankkiunionin keskeisinä
tekijöinä
Yhteisestä valvontamekanismista päästiin
nopeasti sopimukseen huhtikuussa, vain seitsemän kuukautta komission syyskuussa
2012 tekemän ehdotuksen jälkeen, ja tämä sopimus loi pohjan pankkiunionille,
joka on erottamaton osa talous- ja rahaliittoa.
Yhteisen vakautusmekanismin kautta tapahtuva
valvonnan tehostaminen palauttaa luottamuksen pankkien terveyteen. Kaikkien
euroalueen pankkien valvonnasta on vuonna 2014 viime kädessä vastuussa EKP.
Käytännössä EKP valvoo suoraan suurimpia ja toiminnaltaan kansainvälisimpiä
pankkeja, ja sillä on mahdollisuus kutsua suoraan valvontaansa muitakin.
Pienempien pankkien päivittäisestä valvonnasta ovat vastuussa kansalliset
viranomaiset.
Jotta EU voisi vakauttaa pankkimarkkinat
yhteisen vakautusmekanismin pohjalta siihen osallistuvissa jäsenvaltioissa, sen
on perustettava yhteinen kriisinratkaisumekanismi kaatumassa olevia pankkeja
varten. Aina on olemassa vaara siitä, että pankki joutuu vakaviin
likviditeetti- tai maksukyvyttömyysongelmiin. Sen vuoksi on tarpeen luoda
kehys, jossa viranomaisten on mahdollista toteuttaa pankkien perusteellinen
uudelleenjärjestely mutta jossa vältetään talouden vakaudelle aiheutuvat
merkittävät riskit ja kustannukset, jotka aiheutuvat pankkien sekavasta
alasajosta kansallisten konkurssilakien mukaisesti, ja jossa päästään eroon
tarpeesta rahoittaa prosessi julkisin varoin.
Elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä –
Euroopan parlamentin ja neuvoston hyväksyttyä sen – määritetään säännöt siitä,
millä tavoin vakavissa rahoitusvaikeuksissa olevien EU:n pankkien
uudelleenjärjestely toteutetaan, miten reaalitalouden elintärkeät toiminnot
säilytetään ja miten tappiot ja kustannukset kohdennetaan pankkien
osakkeenomistajille, velkojille ja vakuuttamattomille tallettajille.
Kriisinratkaisudirektiivin keskeisiin välineisiin kuuluvalla velkakirjojen
arvon alaskirjauksella voidaan kohdentaa tappiot järjestyksessä
osakkeenomistajille, etuoikeudettomille velkojille ja etuoikeutetuille
velkojille ja alaskirjata näiden saatavat. Tallettajat, joiden talletuksen arvo
on alle 100 000 euroa, ovat joka tapauksessa suojassa tappioilta, sillä
heidän saatavansa on suojattu kansallisilla talletussuojajärjestelmillä.
Ehdotetussa direktiivissä pankkien
kriisinratkaisusta huolehtii kansallisten viranomaisten ja
kriisinratkaisurahastojen verkosto. Tämä on suuri edistysaskel kansallisten
toimintamallien erojen minimoimiseksi ja sisämarkkinoiden yhtenäisyyden
suojelemiseksi, mutta se ei ole riittävä niille jäsenvaltioille, jotka
osallistuvat luottolaitosten valvontaan yhteisen valvontamekanismin puitteissa.
Kuten Eurooppa-neuvosto on todennut, pankkiunionissa pankkien valvonta ja
kriisinratkaisu on toteutettava samalla viranomaistasolla. Muutoin valvojan
(EKP) ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välille saattaa syntyä
jännitteitä siitä, miten vaikeuksissa olevien pankkien kanssa on toimittava, ja
samanaikaisesti markkinoilla vallitsevat oletukset jäsenvaltioiden
kyvy(ttömyyde)stä hoitaa pankkikonkurssit kansallisesti voisivat jatkua, mikä
lisäisi valtioiden ja pankkien välistä negatiivista kierrettä sekä
hajanaisuutta ja kilpailun vääristymistä sisämarkkinoilla.
Kriisinratkaisuviranomaisten verkostoon
verrattuna yhteinen kriisinratkaisumekanismi, jolla on keskitetty
päätöksentekoelin, ja yhteinen pankkien kriisinratkaisurahasto tarjoavat
merkittäviä etuja, jotka hyödyttävät jäsenvaltioita, veronmaksajia ja pankkeja
sekä rahoitusjärjestelmän ja talouden vakautta koko EU:ssa:
·
vahvalla ja keskitetyllä päätöksenteolla
varmistetaan, että kriisinratkaisua koskevat päätökset tehdään osallistuvissa
jäsenvaltioissa tehokkaasti ja nopeasti, välttäen koordinoimatonta toimintaa,
minimoiden kielteiset vaikutukset rahoitusvakauteen ja rajoittaen rahoitustuen
tarvetta;
·
keskittämällä yhteen pankkien kriisinratkaisun
asiantuntemus ja kokemus pystytään huolehtimaan kaatumassa olevista pankeista
järjestelmällisemmin ja tehokkaammin kuin siinä tapauksessa, että tästä
huolehtisivat yksittäiset kansalliset viranomaiset, joiden resurssit ja kokemus
ovat suppeammat;
·
yhteinen pankkien kriisinratkaisurahasto voi
yhdistää pankkien rahoitusosuuksista kertyvät merkittävät resurssit ja sen
vuoksi suojella veronmaksajia tehokkaammin kuin kansalliset rahastot, ja
samalla se tarjoaa tasavertaiset toimintaedellytykset osallistuvien
jäsenvaltioiden pankeille. Yhteisellä kriisinratkaisurahastolla estetään
koordinointiongelmat kansallisten varojen käytössä ja voidaan poistaa pankkien
riippuvuus valtioiden luottokelpoisuudesta.
Yhteinen kriisinratkaisumekanismi on luotava
EU:n oikeudellisen ja institutionaalisen kehyksen puitteissa.
Eurooppa-neuvoston 14. joulukuuta 2012 antamissa päätelmissä todetaan, että
EMUn toteuttamisprosessin olisi perustuttava EU:n institutionaalisiin ja
oikeudellisiin puitteisiin. EU:n puitteiden ulkopuolisten hallitustenvälisten
välineiden tilapäinen käyttö on ollut tarpeen poikkeuksellisten
markkinaolosuhteiden ja EMUn alkuperäisessä rakenteessa olleiden
päätöksentekoon, ohjaukseen ja valvontaan liittyvien puutteiden vuoksi, mutta
se vaarantaa EU:n päätöksenteon demokraattisuuden ja EU:n oikeusjärjestelmän
johdonmukaisuuden. Sen vuoksi on tarpeen perustaa yhteinen
kriisinratkaisumekanismi EU:n oikeudellisissa ja institutionaalisissa
puitteissa – kuten sitä ennen yhteinen valvontamekanismi –, jotta voidaan
viedä eteenpäin EMUn toteuttamista Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti ja,
tätä laajemmin, jotta voidaan suojella EU:n demokraattista ja
toimielinjärjestystä.
1.2.        Siirtyminen pankkiunioniin
Yhteisen valvontamekanismin on määrä tulla
voimaan vuoden 2014 puolivälissä. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin sen sijaan
pitäisi alkaa toimia tammikuussa 2015, jolloin direktiivin [ ], jossa annetaan
pankkien kriisinratkaisua sisämarkkinoilla koskeva sääntökirja, on määrä tulla
voimaan[7].
Yhteisen kriisinratkaisumekanismin piirissä sovellettaisiin sen jälkeen
pankkiunioniin osallistuviin jäsenvaltioihin tämän asetuksen sääntöjä, jotka
ovat direktiivin [ ] sääntöjen mukaiset, ja kansalliset viranomaiset
soveltaisivat direktiivin [ ] sääntöjä pankkiunionin ulkopuolisiin
jäsenvaltioihin.
Vastuunjakoa koskevia valtiontukisääntöjä
sovelletaan joka tapauksessa, jos kriisinratkaisutoimiin liittyy julkista
tukea. Jotta voitaisiin panna täytäntöön vastuunjako osakkeenomistajien ja
etuoikeudettomien velkojien osalta, yhteistä kriisinratkaisumekanismia
voitaisiin soveltaa tämän asetuksen voimaantulosta, sikäli kuin säännöt
mahdollistavat osakkeiden ja etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevien
velkojen alaskirjauksen siinä määrin kuin on tarpeen valtiontukisääntöjen
soveltamiseksi.
Lisäksi jäsenvaltiot voivat päättää saattaa
direktiivissä [ ] säädetyt uudet säännöt osaksi kansallista lainsäädäntöään jo
ennen kyseisessä direktiivissä edellytettyä määräaikaa. Joka tapauksessa valtiontukea koskeva
komission toimivalta säilytetään kaikissa kriisinratkaisutapauksissa, joihin
liittyy valtiontueksi katsottavaa tukea. Siltäkin osin kuin yhteisen pankkien
kriisinratkaisurahaston käyttö yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa ei
muodosta valtiontukea perussopimuksessa määrättyjen erityisten kriteerien mukaisesti,
näitä kriteerejä sovellettaisiin edelleen analogisesti sen varmistamiseksi,
että kun kriisinratkaisurahastoa käytetään, sen toimiin sovelletaan samoja
sääntöjä kuin silloin, kun kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät
kansallisia rahoitusjärjestelyjä.
Tätä lähentämisprosessia edistetään Euroopan
tasolla toisaalta valtiontukea koskevilla tarkistetuilla suuntaviivoilla
pankkien tukemiseksi ja toisaalta sopimalla siitä, miten Euroopan
vakausmekanismilla voitaisiin pääomittaa vaikeuksiin joutuneita pankkeja.
Valtiontukea koskevilla tarkistetuilla suuntaviivoilla asetetaan tiukemmat
vaatimukset osakkeenomistajien ja etuoikeudettomien velkojien vastuunjaolle
kaikissa jäsenvaltioissa, jotka antavat julkista tukea pankeilleen. Näin on
tarkoitus torjua käynnissä olevaa sisämarkkinoiden pirstoutumista sen mukaan,
miten vakavarainen valtio on ja liittyykö tapaukseen heikkolaatuisia
omaisuuseriä. Euroopan vakausmekanismin suuntaviivoilla tarkennettaisiin,
millaisin edellytyksin, ottaen huomioon valtiontukisäännöt, jäsenvaltiot, jotka
eivät pysty antamaan pankeille julkista tukea, voisivat saada lainoja tai miten
pankkeja voitaisiin tarvittaessa pääomittaa suoraan Euroopan
vakausmekanismista.
2.           YHTEISEN KRIISINRATKAISUMEKANISMIN
PERUSTELUT
Komissio on ottanut huomioon analyysin, joka
tehtiin direktiiviä [ ] koskevan ehdotuksen hyväksymiseksi suoritetussa
vaikutustenarvioinnissa. Siinä arvioitiin toiminnallisia ja oikeudellisia
seikkoja, joilla on merkitystä yhteisen kriisinratkaisumekanismin perustamisen
kannalta.
Vaikutustenarviointiin sisältyvien tietojen
ajantasaistusten pohjalta yhteisen kriisinratkaisumekanismin ehdotetuista
ominaisuuksista on tehty täydentävä analyysi. Siltä osin kuin on kyse yhteisen
kriisinratkaisumekanismin mahdollisuuksista tuottaa toimivia ratkaisuja, aika
on ratkaiseva tekijä kahdesta merkittävästä syystä: jotta voidaan jo ennakolta
parantaa vastaperustetun yhteisen kriisinratkaisumekanismin uskottavuutta
kriisintorjuntavälineenä, jolla voidaan auttaa minimoimaan epävarmuuden lähteitä
markkinoilla; ja kun kriisinratkaisu on aloitettu, jotta yhteinen
kriisinratkaisumekanismi voi säilyttää varojen arvon, joka voi heikentyä, jos
kriisinratkaisuprosessi viivästyy tarpeettomasti. Kansallisten viranomaisten
verkosto tarvitsisi lisää käsittelyaikaa aina kun on kyse useissa maissa
toimivista laitoksista. Ehdotettu toimivallan jako, jossa päätöksenteko on
keskitetty ja täytäntöönpanosta huolehtivat paikallisviranomaiset, sen sijaan
säästää aikaa. Täytäntöönpanosta huolehtivien asiantuntijoiden kokoaminen sujuu
nopeammin kansallisella tasolla kuin keskustasolla, koska sovellettava
lainsäädäntö on kansallista; keskustasolla on mahdollista muodostaa suurempi
kriittinen massa, jonka myötä saadaan joutuisammin koottua ja hankittua paras
asiantuntemus.
Siltä osin kuin on kyse yhteisen
kriisinratkaisumekanismin kyvystä tuottaa toimivia ratkaisuja, keskitetty
päätöksentekotaso auttaa minimoimaan kriisinratkaisun kustannukset, koska sen
avulla voidaan saavuttaa merkittäviä mittakaavaetuja verkostoa paremmin ja
koska sillä on vaikutusta kriisinratkaisupäätöksen täytäntöönpanokelpoisuuden
ja optimoinnin kannalta. Rakenteellisesti tarkastellen järjestelmä, joka jäisi
edelleen alisteiseksi kansallisten viranomaisten tehtävälle minimoida omalle
jäsenvaltiolle aiheutuvat kustannukset, ei ota täysin huomioon rajat ylittäviä
ulkoisvaikutuksia. Jäsenvaltiot ovat suunnitelleet kriisin alkamisesta lähtien
vastuunjakomekanismia, jolla minimoidaan globaalin hyvinvoinnin menetykset
näissä tilanteissa[8].
Yhteinen kriisinratkaisumekanismi soveltuu verkostoa paremmin takaamaan
vastuunsiirtojen täytäntöönpanokelpoisuuden, joka on vastuunjakosopimuksen
toiminnan välttämätön edellytys. Se takaa myös optimaalisen
kriisinratkaisupolitiikan ulkoisen täytäntöönpanokelpoisuuden, minkä ansiosta
on mahdollista sopia ennakolta vastuunjakosäännöstä, jolla kohdennetaan
kriisinratkaisukustannukset tasapuolisin ja tasapainoisin perustein.
3.           EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ
3.1.        Oikeusperusta
Ehdotuksen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen
114 artikla, jonka nojalla voidaan toteuttaa sisämarkkinoiden toteuttamista ja
toimintaa koskevia toimenpiteitä jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja
hallinnollisten määräysten lähentämiseksi.
Ehdotuksen tarkoituksena on säilyttää
yhtenäisyys ja parantaa sisämarkkinoiden toimintaa. Kun sovelletaan
yhdenmukaisesti yhteisiä kriisinratkaisusääntöjä ja kun keskusviranomainen voi
käyttää yhteistä eurooppalaista kriisinratkaisurahastoa, unionin
pankkimarkkinoiden asianmukainen toiminta palautuu, perusoikeuksien käytön
esteet poistuvat ja kilpailun merkittävä vääristyminen vältetään ainakin niissä
jäsenvaltioissa, jotka osallistuvat luottolaitosten valvontaan Euroopan
tasolla.
Direktiivillä [ ] yhdenmukaistetaan toimintaa
merkittävästi mutta jätetään kuitenkin jäsenvaltioille joustoa, mikä tarkoittaa
sitä, että sisämarkkinoille voi edelleen jäädä epäyhtenäisyyttä. Yhteinen
kriisinratkaisumekanismi tarjoaa sen sijaan yhdennetyn päätöksentekorakenteen,
jossa yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa suoritettava
kriisinratkaisu on yhteisen valvontamekanismin valvonnassa. Tämän tarkoituksena
on estää se, että yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvien jäsenvaltioiden
pankit olisivat epäedullisessa kilpailuasemassa verrattuna siihen
osallistumattomien jäsenvaltioiden pankkeihin, koska keskitetty järjestelmä
kaatumassa olevia pankkeja varten puuttuu. Sen varmistamiseksi, että kaikki
osallistuvat jäsenvaltiot luottavat täysin pankkien kriisinratkaisuprosessin
laatuun ja puolueettomuuteen etenkin paikallisten talousvaikutusten osalta,
kriisinratkaisupäätökset valmistelee ja niitä valvoo keskitetysti yhteinen
kriisinratkaisuneuvosto. Näin varmistetaan johdonmukainen ja yhdenmukainen
toimintamalli. Kriisinratkaisuprosessin panee alulle komissio. Komissio myös
päättää asianomaiseen yhtiöön sovellettavien kriisinratkaisuvälineiden
puitteista ja kriisinratkaisurahaston käytöstä kriisinratkaisutoimien
tukemiseen.
Ehdotetulla asetuksella perustetaan lisäksi
yhteinen pankkialan kriisinratkaisurahasto, jolla tuetaan ja tehostetaan
kriisinratkaisuprosessia. Ehdotettua asetusta sovelletaan suoraan kaikissa
jäsenvaltioissa, mutta se koskee vain niitä yhtiöitä, jotka ovat yhteisen
valvontamekanismin valvonnassa. Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten
vakavaraisuusvaatimuksista 26. kesäkuuta 2013 annetulla Euroopan parlamentin ja
neuvoston asetuksella (EU) N:o 575/2013[9],
oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja
sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta 26. kesäkuuta 2013 annetulla
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2013/36/EY[10] ja direktiivillä [ ]
vahvistettua yhteistä sääntökirjaa sovelletaan osallistuviin jäsenvaltioihin
kuten niitä sovelletaan koko sisämarkkinoiden piirissä.
Asianmukainen oikeusperusta on näin ollen
SEUT-sopimuksen 114 artikla.
3.2.        Toissijaisuusperiaate
SEU-sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa
tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti unioni toimii aloilla, jotka
eivät kuulu sen yksinomaiseen toimivaltaan, ainoastaan jos ja siltä osin kuin
jäsenvaltiot eivät voi keskushallinnon tasolla tai alueellisella taikka
paikallisella tasolla riittävällä tavalla saavuttaa suunnitellun toiminnan
tavoitteita, vaan ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten
vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla.
Ainoastaan Euroopan tasolla toteutettavilla
toimilla voidaan varmistaa, että kaatumassa olevien pankkien kriisinratkaisu
hoidetaan mahdollisimman pienin heijastusvaikutuksin ja johdonmukaisella
tavalla yhteisten sääntöjen mukaisesti. Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla
saavutetaan huomattavia mittakaavaetuja ja vältetään kielteiset
ulkoisvaikutukset, joita puhtaasti kansalliset päätökset ja yksinomaan
kansallisten varojen käyttö voivat aiheuttaa. Huomattavat erot kansallisella
tasolla toteutetuissa kriisinratkaisupäätöksissä, joihin vaikuttavat
paikalliset erityisyydet ja rahoitusmahdollisuudet, voivat vaarantaa
sisämarkkinoiden vakauden ja yhtenäisyyden.
Yhteisen valvontamekanismin perustamisella
varmistetaan tasapuoliset toimintamahdollisuudet pankkien valvonnassa ja
vähennetään laiminlyöntien vaaraa. Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla
puolestaan varmistetaan, että kun pankki kaatuu, uudelleenjärjestely voidaan
toteuttaa mahdollisimman vähäisin kustannuksin, velkojat saavat
oikeudenmukaisen ja yhtäläisen kohtelun ja rahoitusta voidaan siirtää nopeasti
mahdollisimman tuottavaan käyttöön sisämarkkinoilla.
Tämän vuoksi on aiheellista, että unioni
ehdottaa tarvittavia lainsäädäntötoimia, joilla perustetaan tällainen
kriisinratkaisujärjestely yhteisen valvontamekanismin valvontaan kuuluville
pankeille. Soveltuva oikeudellinen väline on asetus, sillä sen avulla voidaan
välttää eroavuudet kansallisessa täytäntöönpanossa ja varmistaa yhtenäiset
institutionaaliset mekanismit ja tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille osallistuvien
jäsenvaltioiden pankeille.
3.3.        Suhteellisuusperiaate
Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti unionin
toiminnan sisältö ja muoto eivät saa ylittää sitä, mikä on tarpeen
perussopimusten tavoitteiden saavuttamiseksi.
Pankkiunionissa pankkien valvonta ja
kriisinratkaisu on toteutettava samalla viranomaistasolla. Muutoin
eurooppalaisen valvojan ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välille
voi syntyä jännitteitä päätettäessä siitä, miten vaikeuksissa olevien pankkien
kanssa toimitaan ja miten tähän liittyvät kustannukset katetaan. Nämä
jännitteet voisivat vaarantaa sekä valvonnan että kriisinratkaisun tehokkuuden
ja vääristää jäsenvaltioiden välistä kilpailua.
Äskettäinen kriisi toi esiin tarpeen toteuttaa
nopeasti ja määrätietoisesti toimia, joita tuetaan rahoitusjärjestelyin
Euroopan tasolla. Näin voidaan välttää kansallisesti toteutetusta pankkien
kriisinratkaisusta aiheutuvat suhteettomat vaikutukset reaalitaloudelle,
hillitä epävarmuutta sekä estää talletuspako ja kriisin leviäminen sisämarkkinoilla.
Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla varmistettaisiin, että osallistuvassa
jäsenvaltiossa sovelletaan samoja sääntöjä samalla tavalla kaikkiin kaatumassa
oleviin pankkeihin. Riittävällä tukirahoituksella lievennettäisiin yksittäisten
pankkien ongelmia siten, etteivät ongelmat muunnu luottamuksen puutteeksi koko
pankkijärjestelmää kohtaan kyseisessä jäsenvaltiossa tai muissa
jäsenvaltioissa, jotka markkinat mieltävät altistuvan samanlaisille riskeille.
Kun otetaan huomioon lisääntynyt
oikeusvarmuus, asianmukaisesti yhteensovitetut kannustimet pankkiunionin
yhteydessä sekä keskitetyillä ja yhtenäisillä kriisinratkaisutoimilla
saavutettavat taloudelliset hyödyt, voidaan todeta, että ehdotus on
suhteellisuusperiaatteen mukainen eikä siinä ylitetä sitä, mikä on tarpeen
tavoitteiden saavuttamiseksi.
Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia
ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut
periaatteet, erityisesti oikeus henkilötietojen suojaan, elinkeinovapaus sekä
oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, ja
se on pantava täytäntöön mainittujen oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.
4.           EHDOTUKSEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
4.1.        Yhteinen
kriisinratkaisumekanismi
4.1.1.     Periaatteet, rakenne ja
soveltamisala
Yhteisen kriisinratkaisumekanismin on
sisällettävä päätöksentekorakenteet, jotka ovat oikeudellisesti päteviä ja
kriisitilanteessa toimivia. Päätöksenteossa on varmistettava Euroopan tason
päätökset, mutta jäsenvaltiot on otettava mukaan päätöksentekoon, sillä
pankkien kriisinratkaisulla on suuri merkitys kansantalouksille.
Yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin
sovelletaan elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä vahvistettua pankkien
kriisinratkaisua koskevaa yhteistä sääntökirjaa, kun kyse on tähän mekanismiin
osallistuvien jäsenvaltioiden vaikeuksissa olevista pankeista. Yhteinen
kriisinratkaisumekanismi koostuu yhtenäisistä säännöistä ja menettelyistä,
joita yhteinen kriisinratkaisuneuvosto soveltaa yhdessä komission sekä
osallistuvien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten kanssa.
Euroopan komissio osallistuu yhteiseen
kriisinratkaisumekanismiin vain siinä määrin kuin on tarpeen tässä asetuksessa
säädettyjen erityisten tehtävien suorittamiseksi sekä perussopimuksen nojalla
tehtävän valtiontukien valvonnan yhteydessä tai soveltaakseen analogisesti
SEUT-sopimuksen 107 artiklan soveltamiseksi vahvistettuja perusteita.
Kriisinratkaisuprosessin ominaispiirteiden
vuoksi yhteinen kriisinratkaisumekanismi ei kuitenkaan noudata yhteisessä
valvontamekanismissa omaksuttua eriytettyä lähestymistapaa, jonka mukaan
erityyppisiä pankkeja varten käytetään eriytettyjä toimintamalleja.
Päivittäinen valvonta on jatkuva tehtävä, mutta vain muutama pankki
todennäköisesti kaatuu ja on kriisinratkaisun kohteena tiettynä ajankohtana.
Lisäksi yhteisen kriisinratkaisumekanismin kattava soveltamisala on täysin
yhteensopiva sen logiikan kanssa, että EKP voi ottaa valvontaansa minkä tahansa
pankin ongelmatilanteessa, pankin mahdollinen kriisinratkaisu mukaan luettuna.
Kriisi on osoittanut, että myös muut kuin suuret kansainväliset pankit
tarvitsevat kriisinratkaisupuitteet Euroopan tasolla. Jos erikokoisia pankkeja
varten olisi olemassa eriytyneet kriisinratkaisuviranomaiset, myös rahoitus ja
varautumismekanismit olisivat eriytyneitä, mikä voisi juurruttaa kytkentöjä
valtioiden ja pankkien välille ja vääristää kilpailua.
4.1.2.     Yhteisen
kriisinratkaisumekanismin toimien periaatteet
Objektiivisen ja oikeudenmukaisen
kriisinratkaisuprosessin varmistamiseksi kaikkinainen komission, yhteisen
kriisinratkaisuneuvoston ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
harjoittama syrjintä, joka perustuu kansallisuuteen tai toimipaikkaan ja
kohdistuu pankkeihin, niiden tallettajien, velkojiin tai osakkeenomistajiin, on
kielletty. Rajat ylittävää toimintaa harjoittavien konsernien kriisinratkaisua
ohjaa muutama periaate, jotta voidaan varmistaa yhdenvertainen kohtelu
konsernin eri yhtiöiden välillä, ottaa asianmukaisesti huomioon
kriisinratkaisuun osallistuvien jäsenvaltioiden edut ja välttää tilanne, jossa
velkojille kohdennetut kustannukset ylittävät kustannukset, jotka aiheutuisivat
tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Ehdotuksessa pyritään
varmistamaan, että jos kriisinratkaisu kohdistuu vain osaan konserniin
kuuluvista yhtiöistä, kriisinratkaisuprosessilla ei ole kielteisiä vaikutuksia
niihin konsernin yhtiöihin, jotka eivät ole kriisinratkaisun kohteena.
Periaatteena on, että kriisinratkaisusta aiheutuvat kustannukset katetaan
velkakirjojen arvon alaskirjauksella ja pankkialan toimesta. Sen vuoksi
ehdotuksessa varmistetaan, että komissio, yhteinen kriisinratkaisuneuvosto ja
kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset päättävät kriisinratkaisun
rahoitusjärjestelyistä siten, että poikkeuksellisesti käytettävän julkisen tuen
määrä on mahdollisimman pieni.
4.1.3.     Suhde valtiontukea koskevaan
komission valvontaan
Yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa
valtiontukea koskeva komission valvonta säilytettäisiin kaikissa olosuhteissa.
Tämä tarkoittaa sitä, että kun EKP on ilmoittanut komissiolle ja yhteiselle
kriisinratkaisuneuvostolle jonkin pankin olevan kaatumassa tai todennäköisestä
kaatuvan, yhteisen kriisinratkaisumekanismin mukaisen kriisinratkaisumenettelyn
olisi soveltuvin osin tapahduttava rinnakkain valtiontukimenettelyn kanssa, eli
asianomaista jäsenvaltiota tai asianomaisia jäsenvaltioita olisi kehotettava
antamaan komissiolle tieto aiotuista toimenpiteistä SEUT-sopimuksen 108
artiklan mukaisesti. Tämä edellyttää, että yhteisen kriisinratkaisuneuvoston ja
komission välille luodaan jatkuva yhteistyö ja tiedonvaihto
valtiontukimenettelyn toteuttamiseksi. Komission tekemä valtiontukisääntöjen
mukainen päätös olisi myös edellytyksenä sille, että komissio voi tehdä
päätöksen pankin asettamisesta kriisinratkaisuun. Jos kriisinratkaisurahaston
käyttöön ei liity valtiontukea, edellytyksenä päätöksen tekemiselle pankin
asettamisesta kriisinratkaisuun olisi sovellettava analogisesti SEUT-sopimuksen
107 artiklan soveltamiseksi vahvistettuja perusteita, jotta säilytetään
sisämarkkinoiden yhtenäisyys osallistuvien ja osallistumattomien
jäsenvaltioiden välillä.
4.1.4.     Tehtävät ja
päätöksentekorakenne
Yhteinen kriisinratkaisumekanismi kattaa
kaikki keskeiset kriisinratkaisutehtävät, jotka ovat välttämättömiä kaatuvien
pankkien kriisinratkaisussa. Näihin tehtäviin kuuluvat muun muassa seuraavat:
luvan antaminen yksinkertaistettujen velvoitteiden soveltamiseen
kriisinratkaisusuunnitelman laadinnassa, kriisinratkaisusuunnitelmien laadinta,
kriisinratkaisusuunnitelmien tarkistaminen, pankkien purkamismahdollisuuksien
arviointi, päättäminen pankin asettamisesta kriisinratkaisuun,
kriisinratkaisuvaltuuksien käyttö suhteessa kriisinratkaisun kohteena olevaan
laitokseen ja kriisinratkaisujärjestelmien täytäntöönpano. Lisäksi yhteinen
kriisinratkaisumekanismi kattaa kriisinratkaisurahoituksen käyttöä koskevat
päätökset.
Yhteisen kriisinratkaisumekanismin
koostumuksella varmistetaan, että päätöksentekorakenteet ovat oikeudellisesti
päteviä ja tehokkaita, myös kriisien aikana. Ne on suunniteltu varmistamaan,
että päätökset tehdään Euroopan tasolla ja että jäsenvaltiot ovat mukana
päätöksenteossa, sillä pankkien kriisinratkaisulla on suuri merkitys
kansantalouksille.
Yhteisen kriisinratkaisumekanismin
päätöksentekorakenteisiin kuuluvat yhteinen kriisinratkaisuneuvosto,
osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset ja
Euroopan komissio. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin tehtävät on jaettu
yhteisen kriisinratkaisuneuvoston ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
kesken.
Yhteisen kriisinratkaisumekanismin tehokkuuden
ja siihen liittyvän vastuullisuuden varmistamiseksi Euroopan komissio on EU:n
toimielimenä oikeudellisesti toimivaltainen panemaan alulle pankin
kriisinratkaisun yhteisen kriisinratkaisuneuvoston suosituksen perusteella tai
omasta aloitteestaan. Jos komissio panee alulle kriisinratkaisumenettelyn, se
päättäisi myös kussakin tapauksessa sovellettavien kriisinratkaisuvälineiden
puitteista ja kriisinratkaisurahaston käytöstä. Ehdotuksen mukaan yhteinen
kriisinratkaisuneuvosto tekee kaikki muut päätökset yhteistä
kriisinratkaisumekanismia koskevan asetuksen, jäljempänä ’YKM-asetus’, nojalla
ja osoittaa ne kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille kansallisella
tasolla täytäntöönpanoa varten YKM-asetuksen sekä direktiivin [ ] mukaisesti.
Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto seuraa, miten kansalliset
kriisinratkaisuviranomaiset panevat sen päätökset täytäntöön kansallisella
tasolla, ja jos kansallinen kriisinratkaisuviranomainen ei noudata sen
päätöstä, se voisi osoittaa päätöksiä suoraan pankeille.
4.1.5.     Päätöksentekoprosessi
Direktiivissä [ ] esitetyn sääntökirjan mukaan
kaatuva tai todennäköisesti kaatuva pankki asetettaisiin kriisinratkaisuun, kun
kaatumista ei voida estää millään yksityissektorin järjestelyllä ja kun
kriisinratkaisu on yleisen edun mukaista, koska pankin tilanteella on
merkitystä koko järjestelmän kannalta siten, että sen kaatuminen aiheuttaisi
vahinkoa rahoitusvakaudelle. Kriisinratkaisun tavoitteena on varmistaa pankin
kriittisten toimintojen jatkuvuus, suojella rahoitusvakautta, minimoida
turvautuminen veronmaksajien rahoihin sekä suojella tallettajia.
Kriisinratkaisu käynnistyy prosessilla, jossa
varmistetaan, että kaatuvan pankin osalta tehdään perusteltu ja puolueeton
päätös:
–
EKP antaa pankkivalvojana komissiolle, yhteiselle
kriisinratkaisuneuvostolle ja asianomaisille kansallisille viranomaisille ja
ministeriöille tiedon siitä, että pankki on kaatumassa;
–
yhteinen kriisinratkaisuneuvosto arvioi, onko
kyseessä järjestelmään vaikuttava uhka ja onko jääty ilman yksityisen sektorin
ratkaisua;
–
jos näin on, yhteinen kriisinratkaisuneuvosto
suosittaa, että komissio panee kriisinratkaisun alulle;
–
komissio päättää panna kriisinratkaisun alulle ja
ilmoittaa yhteiselle kriisinratkaisuneuvostolle puitteet
kriisinratkaisuvälineiden soveltamiselle ja kriisinratkaisurahaston
käyttämiselle kriisinratkaisutoimien tukemiseen. Kriisinratkaisuneuvosto
hyväksyy kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille osoitetulla päätöksellä
kriisinratkaisujärjestelmän, jossa esitetään kriisinratkaisuvälineet ja ‑toimet
sekä rahoitustoimenpiteet ja jossa ohjeistetaan asianomaisia kansallisia
kriisinratkaisuviranomaisia panemaan täytäntöön kriisinratkaisutoimenpiteet;
–
kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset panevat
täytäntöön yhteisen kriisinratkaisuneuvoston päättämät toimenpiteet kansallisen
lainsäädännön mukaisesti. Jos kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset eivät
noudata yhteisen kriisinratkaisuneuvoston päätöksiä, kriisinratkaisuneuvostolla
on valtuudet syrjäyttää kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset ja osoittaa
tiettyjä kriisinratkaisutoimenpiteiden täytäntöönpanopäätöksiä suoraan
pankeille.
4.1.6.     Vastuuvelvollisuus ja
talousarvio
Yhteisen kriisinratkaisumekanismin kukin
yksittäinen osatekijä toteuttaa tehtäviään itsenäisesti, ja kuhunkin niistä sovelletaan
tiukkoja vastuuvelvollisuutta koskevia säännöksiä sen varmistamiseksi, että ne
käyttävät valtuuksiaan oikein ja puolueettomasti tämän asetuksen sekä
direktiivin [ ] asettamissa rajoissa. Tämän vuoksi yhteinen
kriisinratkaisuneuvosto on vastuussa Euroopan parlamentille ja neuvostolle
tämän ehdotuksen perusteella tekemistään päätöksistä. Yhteisen
kriisinratkaisuneuvoston toimet annetaan tiedoksi myös osallistuvien
jäsenvaltioiden kansallisille parlamenteille. Kriisinratkaisuneuvoston on
vastattava mahdollisiin huomautuksiin tai kysymyksiin, joita osallistuvien
jäsenvaltioiden kansalliset parlamentit sille osoittavat. Yhteisen
kriisinratkaisumekanismin talousarvio, joka sisältää yhteisen
kriisinratkaisurahaston, ei ole osa unionin talousarviota. Yhteisen
kriisinratkaisumekanismin tehtäviin liittyvät menot sekä rahaston hallinnointi
ja käyttö rahoitetaan pankkialan maksuosuuksilla.
4.1.7.     Suhde osallistumattomiin
jäsenvaltioihin
Direktiivillä [ ] perustetaan kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten keskuudessa kriisinratkaisukollegioita, jotka
puuttuvat pankkialan konsernien ongelmiin. Näin varmistetaan kaikkien niiden
jäsenvaltioiden, joissa pankki toimii, kriisinratkaisuviranomaisten
asianmukainen ja tasapainoinen osallistuminen. Euroopan pankkiviranomaisella
(EPV) on sovittelijan tehtävä tilanteissa, joissa kotijäsenvaltion ja
vastaanottavan jäsenvaltion kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset ovat eri
mieltä kriisinratkaisusuunnitelmien valmistelusta ja itse kriisinratkaisusta.
Yhteinen kriisinratkaisumekanismi korvaa luottolaitosten ja
sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä annetussa
direktiivissä [ ] säädetyt kriisinratkaisukollegiot sellaisten yhtiöiden ja
konsernien osalta, jotka ovat sijoittautuneet yksinomaan yhteiseen valvontamekanismiin
osallistuviin jäsenvaltioihin. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
edustajat sen sijaan osallistuvat yhteiseen kriisinratkaisuneuvostoon.
Pankkeihin, jotka ovat sijoittautuneet
osallistumattomiin jäsenvaltioihin, sellaisina kuin ne on määritelty yhteistä
valvontamekanismia koskevassa asetuksessa, direktiiviä [ ] sovelletaan edelleen
täysimääräisesti. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten väliseen vuorovaikutukseen sovelletaan
osallistumattomissa jäsenvaltioissa samoin täysimääräisesti direktiiviä [ ].
Eri kriisinratkaisurahastojen välistä vuorovaikutusta koskevia säännöksiä
(vastavuoroisuus sekä vapaaehtoinen keskinäinen lainananto ja lainanotto)
sovelletaan myös täysimääräisesti yhteisen kriisinratkaisurahaston ja
osallistumattomien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisurahastojen
välillä. Lisäksi ehdotuksessa selvennetään, että direktiivissä [ ] ja
EPV-asetuksessa tarkoitetut Euroopan pankkiviranomaisen tehtävät,
sovitteluvaltuudet mukaan lukien, ovat täysimääräisesti käytössä yhteisen
kriisinratkaisuneuvoston suhteen.
Ehdotuksessa otetaan lisäksi kolmella tavalla
huomioon sellaisten pankkien tilanne, jotka ovat sijoittautuneet
jäsenvaltioihin, jotka eivät osallistu yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin.
Ensimmäiseksi ehdotetussa asetuksessa
säädetään yhteisen kriisinratkaisumekanismin osatekijöitä koskevasta
syrjimättömyyden periaatteesta, jonka mukaan luottolaitoksia, tallettajia,
sijoittajia tai muita velkojia ei saa syrjiä kansallisuuden tai toimipaikan
perusteella.
Toiseksi ehdotetussa asetuksessa edellytetään,
että kun konserniin kuuluu sekä osallistuvaan jäsenvaltioon että
osallistumattomaan jäsenvaltioon sijoittautuneita luottolaitoksia, yhteinen
kriisinratkaisuneuvosto korvaa osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset
kriisinratkaisuviranomaiset direktiivissä [ ] tarkoitetuissa
kriisinratkaisukollegioissa.
Kolmanneksi
osallistumattomien jäsenvaltioiden on aina mahdollista liittyä yhteiseen
valvontamekanismiin ja varmistaa näin, että niiden alueelle sijoittautuneisiin
pankkeihin sovelletaan yhteistä kriisinratkaisumekanismia.
4.1.8.     Suhde luottolaitosten ja
sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä [ ] annettuun
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin [ ]
Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten
elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä annetussa direktiivissä [ ] esitettyä
sääntökirjaa sovelletaan osallistuviin jäsenvaltioihin yhteisen
kriisinratkaisumekanismin puitteissa siten kuin sitä sovelletaan koko sisämarkkinoilla.
Tästä voidaan tehdä poikkeuksia ainoastaan silloin, kun tässä asetuksessa
säädetyt menettelyt tai säännökset syrjäyttävät direktiivin [ ] asiaankuuluvat
säännökset (esimerkiksi säännökset rajat ylittävistä kollegioista, jotka
yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa tapahtuva päätöksenteko
syrjäyttää).
Yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskevaan
ehdotukseen otetaan eräitä säännöksiä, jotka ovat yhtäläisiä direktiivin [ ]
säännösten kanssa, sillä yhteisen kriisinratkaisuneuvoston ja komission on
perustettava toimensa suoraan sovellettavaan unionin oikeuteen. Joissakin
toisissa tämän ehdotuksen säännöksissä tehdään erityisiä ristiviittauksia
direktiiviä [ ] koskevaan komission ehdotukseen. Joitakin näistä säännöksistä
on muutettu Euroopan parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnan
toukokuussa äänestämällä mietinnöllä sekä 26. kesäkuuta vahvistetulla neuvoston
yleisnäkemyksellä. YKM-asetuksen on viime kädessä oltava täysin sen mukainen,
mitä Euroopan parlamentti ja neuvosto sopivat direktiivistä [ ]. Tässä
ehdotuksessa viitataan tuoreimpaan saatavilla olevaan asiakirjaan, joka on
neuvoston yleisnäkemys. Koska Euroopan parlamentin ja neuvoston väliset
neuvottelut ovat käynnissä eikä direktiivi ole vielä lopullisessa muodossaan,
komission tavoitteena on korvata kyseiset oikeussäännökset lainsäädäntövallan
käyttäjien välisten, direktiiviä [ ] koskevien neuvottelujen lopullisten
tulosten mukaisesti.
Direktiivillä [ ] jo säänneltyjen tiettyjen
näkökohtien osalta on välttämätöntä yhdenmukaistaa säännöksiä vielä lisää,
jotta yhteinen kriisinratkaisumekanismi toimisi moitteettomasti yhdessä
yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston kanssa. Ensinnäkin saatavien
etuoikeusjärjestys olisi kaikilta osin yhdenmukaistettava kriisinratkaisua
varten siten, että periaatteena on tallettajien asettaminen etusijalle.
Asetusehdotuksen 15 artiklassa yhdenmukaistetaan saatavien etuoikeusjärjestys
kriisinratkaisussa siten, että periaatteena on tallettajien asettaminen
etusijalle. Komissio katsoo, että tällainen yhdenmukaistaminen on tarpeen
kaikkien direktiivin [ ] soveltamisalaan kuuluvien yhtiöiden osalta, jotta
varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla. Toiseksi
joustavuus velkakirjojen arvon alaskirjauksen käytössä on yhteisen kriisinratkaisumekanismin
puitteissa rajattava tiukasti, ja kaikkiin pankkeihin on sovellettava sen
yhteydessä samoja edellytyksiä. Sen vuoksi asetusehdotuksen 24 artikla sisältää
tiukan lisärajauksen, joka perustuu 26. kesäkuuta 2013 vahvistettuun neuvoston
yleisnäkemykseen ja jossa suljetaan tässä yhteydessä pois direktiivissä [ ]
säädettyjen poikkeusten käyttö (erityisesti velkakirjojen arvon alaskirjauksen
kynnysarvon laskemisessa).
4.2.        Kriisinratkaisuneuvosto
4.2.1.     Hallinto
Jotta voidaan varmistaa tehokas ja vastuullinen
päätöksentekoprosessi kriisinratkaisussa, kriisinratkaisuneuvoston rakenne ja
toimintasäännöt edellyttävät kaikkien jäsenvaltioiden, joita asia suoraan
koskee, asianmukaista osallistumista. Kriisinratkaisuneuvosto koostuu
pääjohtajasta, varapääjohtajasta, komission ja EKP:n nimittämistä edustajista
sekä kunkin osallistuvan jäsenvaltion nimittämistä, kansallisia
kriisinratkaisuviranomaisia edustavista jäsenistä. Kriisinratkaisuneuvosto,
jonka puheenjohtajana toimii pääjohtaja, kokoontuu ja toimii kahdessa
kokoonpanossa: johdon istunnossa ja täysistunnossa. Kriisinratkaisuneuvoston
kokouksiin voi kutsua tarkkailijoita.
Täysistunnossa kriisinratkaisuneuvoston on
tarkoitus tehdä kaikki yleisluontoiset päätökset. Johdon istunnossa
kriisinratkaisuneuvosto tekee päätöksiä, jotka koskevat yksittäisiä yhtiöitä
tai pankkialan konserneja. Päätökset liittyvät kriisinratkaisun suunnitteluun,
valtuuksiin tehdä varhaisessa vaiheessa päätöksiä
kriisinratkaisujärjestelmistä, mukaan lukien kriisinratkaisurahaston käyttö
kriisinratkaisuprosessin rahoituksessa, ja kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten ohjaamiseen kriisinratkaisupäätösten
täytäntöönpanossa.
Johdon istunnossa kriisinratkaisuneuvoston
kokoonpanoon kuuluvat pääjohtaja, varapääjohtaja sekä komission ja EKP:n
nimittämät edustajat.
Kokoontuessaan johdon istunnossa
kriisinratkaisuneuvosto kutsuu pääjohtajan, varapääjohtajan ja komission ja
EKP:n nimittämien jäsenten lisäksi mukaan myös asiaankuuluvien kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten nimittämiä jäseniä sen mukaan, mitkä pankit tai
konsernit kussakin tapauksessa ovat kriisinratkaisun kohteena. Tämän vuoksi
rajat ylittävien pankkikonsernien kriisinratkaisussa kokouksiin ja
päätöksentekoprosessiin osallistuvat sekä sen jäsenvaltion, jossa konsernitason
kriisinratkaisuviranomainen sijaitsee, nimittämä jäsen, että niiden
jäsenvaltioiden, joihin tytäryhtiöt tai muut konsolidoidun valvonnan piiriin
kuuluvat yhtiöt ovat sijoittautuneet, nimittämät jäsenet.
Kriisinratkaisuneuvostoa koskevissa äänestyssäännöissä otetaan huomioon, että
on tarpeen tarkastella kaikkien niiden jäsenvaltioiden etua, joita
kriisinratkaisupäätös koskee. Yhdelläkään käsittelyyn osallistuvista ei ole
veto-oikeutta.
Koska jäsenvaltioilla on täysivaltaisuus
päättää kansallisten talousarviovarojen käytöstä, ehdotettavassa asetuksessa
säädetään nimenomaisesti, ettei yhteinen kriisinratkaisumekanismi voi
edellyttää, että jäsenvaltiot antavat poikkeuksellista julkista tukea
kriisinratkaisun kohteena oleville yhtiöille. Lisäksi, jotta voidaan ottaa
täysin huomioon jäsenvaltioille mahdollisesti aiheutuvat julkistaloudelliset
vaikutukset, asianomaisten kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
kriisinratkaisuneuvostoon nimittämät jäsenet voivat johdon istunnossa pyytää
yhtä lisäkäsittelyä, jossa keskustellaan tällaisista mahdollisista
vaikutuksista.
4.2.2.     Toimivalta
Kriisinratkaisuneuvosto kokoaa keskitetysti
tiedot, jotka EKP:llä ja kansallisilla kriisinratkaisuviranomaisilla on
toimivaltansa piiriin kuuluvien pankkien taloudellisesta vakaudesta.
Kansallisten valtuuksien puitteissa toimivien kansallisten viranomaisten
verkostoon verrattuna näin voidaan paremmin arvioida olosuhteet, jotka
saattaisivat johtaa siihen, että jokin pankki on asetettava kriisinratkaisuun,
ja vältetään vaikutusten leviäminen rajojen yli. Ehdotus rakentuu elvytys- ja
kriisinratkaisudirektiivissä esitetyille puitteille, ja siinä valtuutetaan
kriisinratkaisuneuvosto puuttumaan asiaan nopeasti, kun pankin tai konsernin
taloudellinen tilanne on heikkenemässä.
Kriisinratkaisuneuvostolle on annettu
valtuudet päättää, milloin suositella komissiota asettamaan pankki tai konserni
kriisinratkaisuun. Kun komissio katsoo, että edellytykset täyttyvät, ja asettaa
pankin kriisinratkaisuun, kriisinratkaisuneuvosto päättää – komission vahvistamissa
puitteissa – sovellettavia kriisinratkaisuvälineitä koskevista yksityiskohdista
sekä siitä, miten kriisinratkaisurahaston varat kohdennetaan. Tämän toimivallan
ansiosta kriisinratkaisuneuvosto voi valita ja soveltaa
kriisinratkaisuvälineitä, sääntöjä ja menettelyjä yhdenmukaisella tavalla.
Erityisesti silloin, kun pankit toimivat useissa eri maissa, voidaan tämän
ansiosta päästä eroon nykyisistä eroavuuksista jäsenvaltioiden säännöissä ja
toimintamalleissa, samoin kuin kielteisistä seurauksista, joita eroavuuksilla
on unionin pankkimarkkinoiden toimintaan.
Tällaisella kriisinratkaisuneuvostolle
annetulla suoralla vastuulla varmistetaan pankkien tasavertainen kohtelu
osallistuvissa jäsenvaltioissa, luottamus pankkien kriisinratkaisua koskevan
yhteisen sääntökirjan täytäntöönpanoon sekä sen ennustettavuus. Tämä lisää
oikeusvarmuutta ja auttaa säilyttämään paremmin rahoitusvarojen arvon, kun
tarpeettomat keskeytykset pääomavirroissa vältetään. Tällä varmistetaan myös
se, että kaatumassa olevan luottolaitoksen varoja käytetään kaikkein
tuottoisimmalla tavalla niin, että velkojien tappiot osallistuvissa
jäsenvaltioissa ovat mahdollisimman pienet, sen sijaan että niiden käyttö
riippuisi yksittäisten jäsenvaltioiden eduista.
Kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että
kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset panevat kriisinratkaisupäätökset
huolellisesti täytäntöön kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Tässä
tarkoituksessa kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet valvoa ja arvioida
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten toteuttamaa täytäntöönpanoa: se voi
tarvittaessa hankkia tietoja suoraan pankeilta tai suorittaa tutkimuksia tai
paikan päällä tehtäviä tarkastuksia. Jos kansallinen
kriisinratkaisuviranomainen ei pane kriisinratkaisupäätöstä täytäntöön sovitun kriisinratkaisujärjestelmän
mukaisesti, kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet osoittaa tiettyjä päätöksiä
suoraan asianomaiselle pankille ja vaatia toteuttamaan tarvittavat toimet
kriisinratkaisupäätöksen täytäntöön panemiseksi.
4.2.3.     Eurooppalainen ja kansainvälinen
yhteistyö
Tehtäviensä suorittamiseksi
kriisinratkaisuneuvosto tekee yhteistyötä EKP:n ja muiden sellaisten
viranomaisten kanssa, joilla on valtuudet valvoa luottolaitoksia yhteisen
valvontamekanismin puitteissa, sekä muiden Euroopan finanssivalvontajärjestelmään
kuuluvien viranomaisten kanssa. Lisäksi kriisinratkaisuneuvosto toimii
tiiviissä yhteistyössä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa, sillä
ne ovat keskeisessä asemassa kriisinratkaisutoimenpiteiden valmistelussa ja
täytäntöönpanossa.
Koska monet luottolaitokset toimivat myös
unionin ulkopuolella, kriisinratkaisuneuvostolle annetaan yksinomainen
toimivalta tehdä osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten
puolesta ei-sitovia yhteistyösopimuksia unionin ulkopuolisten maiden
viranomaisten kanssa.
4.3.        Yhteinen pankkialan
kriisinratkaisurahasto
4.3.1.     Periaatteet, perustaminen ja
tehtävät
Kriisinratkaisuneuvoston toimintaa ohjaa
periaate, jonka mukaan kriisinratkaisuvälineiden käytön yhteydessä
aiheutuneista tappioista, kustannuksista tai muista menoista vastaavat
ensisijaisesti kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajat ja
velkojat ja viime kädessä tarvittaessa rahoitusala. Vaikka laitoksen
uudelleenjärjestelyn kustannusten kattamiseen olisikin käytettävä laitoksen
sisäisiä resursseja, on käytössä oltava mekanismi, jonka avulla laitos (joko
alkuperäisessä muodossaan, omaisuudenhoitoyhtiön kautta tai erillisenä
varainhoitoyhtiönä – roskapankkina) voi jatkaa toimintaansa. Sen vuoksi on
tärkeää perustaa pankkialan kriisinratkaisurahasto, jolla varmistetaan
tehokkaat kriisinratkaisutoimet, kuten lyhytaikainen rahoitus kriisinratkaisun
kohteena olevalle laitokselle tai takaukset kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen mahdollisille ostajille.
Yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
ensisijaisena tavoitteena on rahoitusvakauden varmistaminen, ei niinkään
tappioiden kattaminen tai pääoman hankinta kriisinratkaisun kohteena olevalle
laitokselle. Kriisinratkaisurahastoa ei tulisi pitää tukirahastona. On kuitenkin
mahdollista, että esiintyy poikkeustilanteita, joissa sisäisiä varoja on ensin
riittävästi käytetty (vähintään 8 % kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen
veloista ja omista varoista), mutta ensisijaista tavoitetta ei voitaisi
saavuttaa ilman että kriisinratkaisurahasto kattaa tappiot tai antaa käyttöön
varoja. Ainoastaan tällaisissa olosuhteissa kriisinratkaisurahasto voisi toimia
yksityisten varojen lisäksi käytettävänä viimeisenä takeena.
Yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
luominen on perusteltua ensisijaisesti siitä syystä, että yhdentyneillä
rahoitusmarkkinoilla pankin kriisinratkaisuun annettava rahoitustuki parantaa
rahoitusvakautta ja muiden pankkien terveyttä sekä asianomaisessa
jäsenvaltiossa että muissakin jäsenvaltioissa. Koska osallistuvien
jäsenvaltioiden pankit ovat tällaisen tuen välillisiä edunsaajia, myös muiden
kuin yhden jäsenvaltion pankkien olisi osallistuttava tuen rahoittamiseen.
Kriisinratkaisurahaston kautta voidaan
yhdistää kaikkien euroalueen pankkien resurssit, ja tämä muodostaa paljon
tehokkaamman puskurin sellaisia pankkikriisejä vastaan, joissa tappiot
keskittyvät epäsymmetrisesti vain joihinkin jäsenvaltioihin. Tässä suhteessa
kriisinratkaisurahasto toimii euroalueen laajuisena suojamekanismina. Äskettäinen
kriisi osoitti, että tappiot syntyivät jäsenvaltioissa eri tavoin.
Mahdollisista tulevista pankkialan häiriöistä
aiheutuvat tappiot keskittyvät todennäköisesti tiettynä ajankohtana tiettyihin
jäsenvaltioihin, ja sen vuoksi yhteinen, yksityinen eurooppalainen
varautumismekanismi vaimentaa tällaisia häiriöitä niiden rahoitusosuuksien
avulla, joita koko euroalueen pankkiala on suorittanut etukäteen ja,
äärimmäisissä tapauksissa, jälkikäteen, paljon tehokkaammin kuin erikseen
käytetyt kansalliset varautumisjärjestelyt. Yhdistämällä tällä tavoin resurssit
Euroopan tasolla kriisinratkaisurahasto tarjoaa enemmän kapasiteettia ja
parantaa pankkijärjestelmän häiriönsietokykyä. Samanaikaisesti
poikkeuksellisten jälkikäteen suoritettavien rahoitusosuuksien periminen tasaisesti
kaikilta osallistuvien jäsenvaltioiden pankeilta pienentää tällaisten
rahoitusosuuksien määrää kunkin pankin osalta ja rajoittaa niiden mahdollisia
myötäsyklisiä vaikutuksia.
Lisäksi kansallisten rajojen yli ulottuva
tappioiden kattamismekanismi voi tehokkaasti murtaa noidankehän, joka muodostuu
tietyssä jäsenvaltiossa vallitsevan pankkikriisin ja valtion julkisen talouden
rahoitusaseman välisestä riippuvuussuhteesta. Tällä tavoin joidenkin
jäsenvaltioiden nykyinen rasitus olisi lieventynyt, jos yhteinen pankkialan
kriisinratkaisurahasto olisi ollut olemassa rahoituskriisin alusta alkaen.
Yhteisellä pankkialan
kriisinratkaisurahastolla, jonka kautta voidaan yhdistää osallistuvien
jäsenvaltioiden pankkialan varoja, on laajempi maksupohja ja sen vuoksi myös
parempi maine, minkä ansiosta yhteinen kriisinratkaisuneuvosto voi tarvittaessa
ottaa markkinoilta enemmän lainaa ja tehdä sen pienemmin kustannuksin. Paremmat
mahdollisuudet saada markkinoilta ulkoista rahoitusta vähentävät
kriisinratkaisurahaston tarvetta turvautua julkiseen rahoitukseen äärimmäisissä
tappiotapauksissa, minkä ansiosta saataisiin myös katkaistua valtioiden ja
pankkien väliset takaisinkytkennät ja suojattua veronmaksajia kriisinratkaisun
kustannuksilta.
Myös pankkiunionin piiriin kuuluvien laitosten
kannustimien saamiseksi riittävän yhteneviksi tarvitaan yhteistä rahastoa. Jos
– erityisesti rajat ylittävien pankkikonsernien tapauksessa – kriisinratkaisun
kustannuksia, jotka ylittävät osakkeenomistajien ja velkojien kattamat kustannukset,
olisi katettava kansallisista varoista, sekä yhteisen kriisinratkaisumekanismin
että yhteisen valvontamekanismin tehokkuus heikentyisivät.
Yhteisen kriisinratkaisumekanismin
perustaminen edellyttää, että kriisinratkaisuneuvostolla on mahdollisuus käyttää
yhteistä pankkialan kriisinratkaisurahastoa nopeasti ja tehokkaasti.
Kriisinratkaisurahasto muodostaa yksityisen ulkoisen suojamekanismin, josta
voidaan saada keskipitkää ja pitkäaikaista rahoitusta, jolla vältetään tai
minimoidaan julkisten varojen käyttö pankkien kriisinratkaisussa. Lisäksi se
tehostaa kriisinratkaisuprosessia ehkäisemällä koordinaatio-ongelmat, joita
syntyy kansallisten varojen käytössä, erityisesti rajat ylittävien konsernien
tapauksessa.
4.3.2.     Kriisinratkaisurahastosta
saatava rahoitus
Jotta voitaisiin varmistaa riittävä rahoitus,
välttää tarpeen tullen rahoitettavien järjestelmien myötäsyklisyys ja minimoida
tarve pyytää ulkoista rahoitustukea, kriisinratkaisurahasto tarvitsee
välittömästi käytettävissä olevia varoja. Tämän vuoksi kriisinratkaisurahaston
tavoitekoon olisi oltava vähintään 1 % suojatuista talletuksista osallistuvien
jäsenvaltioiden pankkijärjestelmässä. Tämä riittäisi varmistamaan hallitun
kriisinratkaisun tulevissa kriiseissä, edellyttäen että velkojien osuus velkakirjojen
arvon alaskirjauksessa on vähintään 8 % kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen velkojen kokonaismäärästä ja omista varoista.
Vuoden 2011 pankkeja koskevien tietojen ja
euroalueen pankeissa olevien suojattujen talletusten arvioidun määrän perusteella
yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston 1 %:n tavoitekoko vastaisi noin
55:tä miljardia euroa. Kriisinratkaisurahaston tavoitekoko absoluuttisina
lukuina (euroina) on muuttuva, ja se suurenee automaattisesti, jos pankkiala
kasvaa.
Kriisinratkaisurahaston täysimääräisen
tavoitetason saavuttamista varten on tarkoitus asettaa 10 vuoden siirtymäkausi.
Sitä voitaisiin pidentää 14 vuoteen, jos rahastosta suoritetaan maksuja, joiden
määrä on yli puolet rahaston tavoitekoosta. Jos kriisinratkaisurahastosta ei
suoriteta maksuja perustamisvaiheessa, pankkiala maksaisi vuosittain noin yhden
kymmenesosan tavoitesummasta eli absoluuttisina lukuina noin 5,5 miljardia
euroa.
Kriisinratkaisurahaston perustamisvaiheen
jälkeen pankkien on maksettava lisäosuuksia, jos niiden maksuperusteet kasvavat
tai rahastosta suoritetaan maksuja. Jos kriisinratkaisurahaston käytettävissä
olevat rahoitusvarat putoavat alle puoleen sen tavoitekoosta, pankkien on
maksettava vuotuinen vähimmäismaksuosuus, joka on vähintään yksi viidesosa
yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin osallistuvien jäsenvaltioiden kaikkien
pankkien velkojen kokonaismäärästä (pois lukien säädetty vähimmäispääoma ja
suojatut talletukset).
Rahoitusosuudet lasketaan elvytys- ja
kriisinratkaisudirektiiviä noudattaen pankin velkojen perusteella, pois lukien
omat varat ja suojatut talletukset, ja mukautetaan pankkien riskiprofiiliin.
Tämä tarkoittaa sitä, että pankkien, jotka saavat rahoituksensa lähes
yksinomaan talletuksista, maksuosuudet ovat käytännössä hyvin pienet. On
selvää, että nämä pankit suorittavat maksuja kansallisiin
talletussuojajärjestelmiin.
Maksuosuuksien perimisestä aiheutuvat ongelmat
terveiden laitosten rahoitusvakaudelle on tarkoitus välttää suojatoimilla,
esimerkiksi myöntämällä väliaikainen vapautus velvollisuudesta maksaa
jälkikäteen suoritettavia rahoitusosuuksia.
Jos etukäteen suoritettavat rahoitusosuudet
eivät ole riittäviä eivätkä jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet ole
välittömästi käytettävissä, saatetaan tarvita varalle lisärahoitusta, etenkin
siirtymävaiheessa, jotta voidaan varmistaa järjestelmän kannalta olennaisten
pankkitoimintojen jatkuvuus koko uudelleenjärjestelyprosessin ajan.
Kriisinratkaisurahasto voi tehdä tarvittaessa lainasopimuksia tai sopia muista
tukimuodoista saadakseen rahoitusta kriisinratkaisua varten rahoituslaitoksilta
tai muilta kolmansilta osapuolilta (myös julkisista varoista). Tämän tuen
maksaa periaatteessa takaisin itse kriisinratkaisun kohteena oleva laitos. Jos
tämä ei kuitenkaan ole mahdollista, tappiot kohdennetaan asetuksen mukaan
kaikille mekanismissa mukana oleville pankeille jälkikäteen suoritettavina
rahoitusosuuksina. Näin varmistetaan, että julkisten varojen käyttö on
neutraalia keskipitkällä aikavälillä.
Jottei asetettaisi epäedulliseen asemaan niitä
jäsenvaltioita, joilla on käytössään kriisinratkaisurahasto tämän ehdotuksen
tullessa voimaan, asetuksessa jätetään asianomaisten jäsenvaltioiden
päätettäväksi se, millä tavoin nykyisiä kansallisia kriisinratkaisurahastoja
käytettäisiin niiden velvoitteiden täyttämiseen, jotka syntyvät kyseisten
valtioiden pankeille tämän asetuksen nojalla.
4.3.3.     Talletussuojajärjestelmien
tehtävä kriisinratkaisun yhteydessä
Pankin kriisinratkaisun yhteydessä kansallinen
talletussuojajärjestelmä, johon pankki on liittynyt, vastaa suojattujen
talletusten määrään saakka tappioista, joista se olisi joutunut vastaamaan, jos
pankki olisi purettu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Tästä
tehtävästä säädetään jo kokonaisuudessaan direktiivillä [ ].
Yhteinen kriisinratkaisumekanismi ei vaikuta
laitosten suojajärjestelmiin eikä muihin ryhmänsisäisiin
rahoitustukimekanismeihin, joita jotkin luottolaitosryhmät ovat perustaneet.
Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla puututaan tilanteeseen vasta sitten, kun
tällaisilla yksityisen sektorin toimilla ei saada ratkaistua kaatumassa olevan
pankin ongelmia.
4.3.4.     Kriisinratkaisurahaston
tehtävä konsernien kriisinratkaisun yhteydessä, kun mukana on yhteisen
kriisinratkaisumekanismin ulkopuolella olevia laitoksia
Kun kriisinratkaisun kohteena on konserneja,
joihin kuuluu sekä yhteisen kriisinratkaisumekanismin piiriin kuuluvia että sen
ulkopuolella olevia laitoksia, kriisinratkaisurahastosta maksettava
rahoitusosuus kattaa vain ne konsernin osat, jotka kuuluvat yhteisen kriisinratkaisumekanismin
piiriin, ja loppuosa katetaan yhteisen kriisinratkaisumekanismin
rahoitusosuuden ulkopuolisilla kansallisilla rahoitusjärjestelyillä.
Jotta voitaisiin vahvistaa kriisinratkaisun
rahoitusta kaikkialla sisämarkkinoilla, ehdotetussa asetuksessa annetaan
kriisinratkaisurahastolle vapaaehtoisuuden pohjalta mahdollisuus ottaa lainaa
muilta kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyiltä tai antaa niille lainoja. Näin
kriisinratkaisurahasto voi maksaa huomattavia maksuja, joita etukäteen ja
jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet eivät kata. Näin tuetaan
kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä myös yhteisen kriisinratkaisumekanismin
ulkopuolisissa jäsenvaltioissa.
4.3.5.     Kansallisten kriisinratkaisun
rahoitusjärjestelyjen korvaaminen
Koska rahasto
korvaa kansalliset kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyt siihen osallistuvissa
jäsenvaltioissa, jäsenvaltiot, joilla jo on käytössä kansallisia
kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä tämän asetuksen tullessa voimaan, voivat
päättää tällaisten järjestelyjen käytöstä kansallisen lainsäädäntönsä
mukaisesti. Jäsenvaltiot voisivat myös päättää, että kansallisilla
kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyillä suoritetaan kriisinratkaisurahastoon
maksettavat rahoitusosuudet näiden valtioiden pankkien puolesta, kunnes
kyseisten järjestelyjen varat on käytetty loppuun.
5.           TALOUSARVIOVAIKUTUKSET
Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto rahoitetaan
kokonaisuudessaan rahoituslaitosten rahoitusosuuksilla.
Kriisinratkaisuneuvoston perustamisvaiheessa aiheutuu kuitenkin vähäisiä
vaikutuksia unionin talousarvioon. Yksityiskohtaiset tiedot esitetään ohessa
olevassa rahoitusselvityksessä.
2013/0253 (COD)
Ehdotus
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS
yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen
menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten
kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen
kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN
UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission
ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys
lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille
parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan keskuspankin
lausunnon[11],
ottavat huomioon Euroopan talous- ja
sosiaalikomitean lausunnon[12],
noudattavat tavallista
lainsäätämisjärjestystä,
sekä katsovat seuraavaa:
(1)       Pankkipalvelujen
sisämarkkinoiden yhdentämisellä on ratkaiseva merkitys, kun taloutta pyritään
elvyttämään unionissa. Nykyinen rahoitus- ja talouskriisi on kuitenkin
osoittanut, että tämän alan sisämarkkinoiden toiminta on vaarassa ja
rahoitusalan pirstoutuminen on yhä suurempana uhkana. Pankkienväliset markkinat
eivät ole enää yhtä likvidit, ja rajatylittävä pankkitoiminta on vähenemässä,
mikä johtuu häiriöiden leviämisen pelosta ja heikosta luottamuksesta muihin
kansallisiin pankkijärjestelmiin ja jäsenvaltioiden kykyyn tukea pankkeja.
(2)       Luottamuksen puutetta ja
markkinoiden epävakautta lisää myös se, että eri jäsenvaltioiden kansalliset
kriisinratkaisusäännöt ja vastaavat hallintokäytännöt poikkeavat toisistaan
eikä unionin tasolla ole yhtenäistettyä päätöksentekomenettelyä rajojen yli toimivien
pankkien kriisinratkaisua varten, minkä vuoksi pankin kaatumisen
lopputuloksesta ei ole varmuutta eikä se ole ennustettavissa. Kansallisella
tasolla tehdyt kriisinratkaisupäätökset voivat johtaa kilpailun vääristymiseen
ja viime kädessä sisämarkkinoiden heikkenemiseen.
(3)       Jäsenvaltioiden pankkien
luottoriskin, taloudellisen vakauden ja vakavaraisuuden arviointiin vaikuttaa
erityisesti se, että jäsenvaltiot noudattavat eri käytäntöjä kriisinratkaisun
kohteena olevien velkojien kohtelussa ja kaatumassa olevien pankkien
pelastamisessa. Tämä heikentää yleisön luottamusta pankkialaan ja vaikeuttaa
sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden hyödyntämistä
sisämarkkinoilla, sillä rahoituskustannukset olisivat pienemmät, jos
jäsenvaltioiden käytännöissä ei esiintyisi tällaisia eroja.
(4)       Eri jäsenvaltioiden
kansallisissa kriisinratkaisusäännöissä ja vastaavissa hallintokäytännöissä
esiintyvät erot voivat johtaa siihen, että pankkien ja asiakkaiden
lainakustannukset ovat suuremmat ainoastaan niiden sijoittautumispaikan vuoksi
riippumatta niiden todellisesta luottokelpoisuudesta. Lisäksi pankkien
asiakkaiden lainakorot ovat joissakin jäsenvaltioissa suuremmat kuin toisissa
asiakkaiden omasta luottokelpoisuudesta riippumatta.
(5)       Sisämarkkinoiden pirstoutuminen
jatkuu niin kauan kuin kriisinratkaisusäännöt ja ‑käytännöt ja
taakanjakomenettelyt ovat kansallisia ja kriisinrahoitukseen tarvittavat
rahoitusvarat kerätään ja käytetään kansallisella tasolla. Lisäksi
kansallisilla valvontaviranomaisilla on vahvat kannustimet minimoida
pankkikriisien mahdolliset vaikutukset kansallisiin talouksiinsa toteuttamalla
yksipuolisia toimia pankkitoimintojen turvaamiseksi, esimerkiksi rajoittamalla
konsernin sisäisiä siirtoja tai lainaustoimintaa, tai asettamalla suurempia
likviditeetti- ja pääomavaatimuksia mahdollisesti kaatuvien emoyritysten
tytäryrityksille, jotka ovat sijoittautuneet niiden lainkäyttöalueille. Tämä
rajoittaa pankkien rajatylittävää toimintaa, luo tällä tavoin esteitä
perusvapauksien käytölle ja vääristää kilpailua sisämarkkinoilla.
(6)       [ ] annetulla Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivillä [ ][13]
on jossain määrin yhdenmukaistettu kansallisia pankkialan
kriisinratkaisusääntöjä, ja siinä säädetään yhteistyöstä, jota
kriisinratkaisuviranomaisten on tehtävä käsitellessään rajojen yli toimivien
pankkien kaatumista. Direktiivillä [ ] ei kuitenkaan saavuteta täydellistä
yhdenmukaistamista eikä keskitetä päätöksentekomenettelyä. Siinä säädetään
lähinnä yhteisistä kriisinratkaisuvälineistä ja -valtuuksista, jotka ovat
jokaisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten käytettävissä, mutta jätetään
kansallisille viranomaisille harkintavaltaa näiden välineiden sekä
kriisinratkaisumenettelyjä tukevien kansallisten rahoitusjärjestelyjen
käytössä. Direktiivi [ ] ei estä sitä, että jäsenvaltiot tekevät rajojen yli
toimivien konsernien kriisinratkaisusta erillisiä ja mahdollisesti
epäyhdenmukaisia päätöksiä, jotka voivat vaikuttaa kriisinratkaisun
kokonaiskustannuksiin. Koska direktiivissä säädetään kansallisista
rahoitusjärjestelyistä, sillä ei myöskään vähennetä riittävästi pankkien
riippuvuutta kansallisista talousarvioista saatavasta tuesta eikä estetä
jäsenvaltioita soveltamasta erilaisia lähestymistapoja rahoitusjärjestelyjen
käyttöön.
(7)       Rahoituspalvelujen
sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta on olennaisen tärkeää varmistaa, että
unionissa tehdään toimivia kriisinratkaisupäätöksiä kaatumassa olevista
pankeista ja myös unionin tasolla kerätyn rahoituksen käytöstä. Pankkien
kaatuminen yhdessä jäsenvaltiossa voi vaikuttaa sisämarkkinoilla koko unionin
rahoitusmarkkinoiden vakauteen. Toimivien ja yhdenmukaisten
kriisinratkaisusääntöjen sekä yhtäläisten kriisinratkaisun rahoitusehtojen
varmistaminen ei ole pelkästään niiden jäsenvaltioiden etujen mukaista, joissa
pankit toimivat, vaan yleisesti kaikkien jäsenvaltioiden etujen mukaista, koska
sillä säilytetään kilpailu ja parannetaan sisämarkkinoiden toimintaa.
Pankkijärjestelmät ovat sisämarkkinoilla vahvasti kytköksissä toisiinsa,
pankkikonsernit ovat kansainvälisiä ja ulkomaisten varojen osuus pankkien
varoista on suuri. Yhteiseen valvontamekanismiin (YVM) osallistuvien
jäsenvaltioiden pankkikriiseillä olisi ilman yhteistä kriisinratkaisumekanismia
voimakkaampi kielteinen vaikutus myös valvontamekanismiin osallistumattomiin
jäsenvaltioihin. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin käyttöönotto lisää
osallistuvien jäsenvaltioiden pankkien vakautta, estää kriisien leviämisen
osallistumattomiin jäsenvaltioihin ja helpottaa siten koko sisämarkkinoiden
toimintaa.
(8)       Kun yhteinen
valvontamekanismi, jossa Euroopan keskuspankki (EKP) valvoo osallistuvien
jäsenvaltioiden pankkeja keskitetysti, otetaan käyttöön neuvoston asetuksella
(EU) N:o …/…[14],
syntyy epäsuhde siihen, miten unioni valvoo tällaisia pankkeja ja miten
kyseisiä pankkeja kohdellaan kansallisella tasolla direktiivin [ ] sääntöjen
mukaisissa kriisinratkaisumenettelyissä.
(9)       Yhteisen valvontamekanismin
ulkopuolelle jäävissä jäsenvaltioissa olevat pankit hyötyvät kansallisella
tasolla yhteensovitetuista valvonnasta, kriisinratkaisusta ja
varautumisjärjestelyistä, kun taas yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa
jäsenvaltioissa olevat pankit ovat sekä unionin valvontajärjestelyjen että
kansallisten kriisinratkaisu- ja varautumisjärjestelyjen alaisia. Tämä epäsuhde
asettaa yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevat
pankit epäedullisempaan kilpailuasemaan muissa jäsenvaltioissa oleviin
pankkeihin verrattuna. Koska valvonta ja kriisinratkaisu toimivat kahdella eri
tasolla, kriiseihin puuttuminen ja kriisinratkaisu eivät olisi yhteiseen
valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevissa pankeissa yhtä
nopeita, yhdenmukaisia ja tehokkaita kuin valvontamekanismin ulkopuolisissa
jäsenvaltioissa olevissa pankeissa. Tämä vaikuttaisi kielteisesti ensin
mainittujen pankkien rahoituskustannuksiin ja asettaisi ne epäedulliseen
kilpailuasemaan, mikä vaikuttaisi haitallisesti niihin jäsenvaltioihin, joissa
kyseiset pankit toimivat, ja yleensäkin sisämarkkinoiden toimintaan.
Keskitetyllä kriisinratkaisumekanismilla, joka on tarkoitettu kaikille
yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiville
pankeille, on siis olennainen merkitys tasapuolisten toimintaedellytysten
varmistamisessa.
(10)     Kriisinratkaisuvelvollisuuksien
jakamisen kansallisen tason ja unionin tason välillä olisi vastattava
valvontavelvollisuuksien jakamista näiden tasojen välillä. Niin kauan kuin
valvonta on jäsenvaltiossa kansallista, kyseisen jäsenvaltion olisi edelleen
oltava vastuussa pankin kaatumisen taloudellisista seurauksista. Yhteinen
kriisinratkaisumekanismi olisi sen vuoksi ulotettava koskemaan ainoastaan
sellaisia pankkeja ja rahoituslaitoksia, jotka ovat sijoittautuneet yhteiseen
valvontamekanismiin osallistuviin jäsenvaltioihin ja jotka ovat EKP:n valvonnan
alaisia yhteisen valvontamekanismin puitteissa. Pankkien, jotka ovat
sijoittautuneet yhteiseen valvontamekanismiin osallistumattomiin
jäsenvaltioihin, ei tulisi kuulua yhteisen kriisinratkaisumekanismin piiriin.
Näiden jäsenvaltioiden kuuluminen yhteiseen valvontamekanismiin loisi niille
vääränlaisia kannustimia. Niiden valvontaviranomaiset voisivat erityisesti
alkaa kohdella helläkätisemmin omalla lainkäyttöalueellaan olevia pankkeja,
koska kyseisten viranomaisten ei tarvitsisi kantaa pankkien kaatumiseen
liittyvää taloudellista riskiä kokonaan. Sen vuoksi yhteiseen
kriisinratkaisumekanismiin olisi kuuluttava ainoastaan yhteiseen
valvontamekanismiin osallistuvat jäsenvaltiot, jotta varmistettaisiin
rinnakkaisuus valvontamekanismin kanssa. Jäsenvaltioiden liittyessä yhteiseen
valvontamekanismiin ne tulisivat automaattisesti myös yhteisen
kriisinratkaisumekanismin piiriin. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin odotetaan
viime kädessä ulottuvan koskemaan koko sisämarkkinoita.
(11)     Yhteinen pankkialan kriisinratkaisurahasto,
jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’, on olennainen osa, jota ilman yhteinen
kriisinratkaisumekanismi ei voisi toimia kunnolla. Keskenään erilaiset
kansalliset rahoitusjärjestelmät väärentäisivät yhdenmukaisten pankkialan
kriisinratkaisusääntöjen soveltamisen sisämarkkinoilla. Kriisinratkaisurahaston
avulla olisi varmistettava hallintokäytäntöjen yhdenmukaisuus kriisinratkaisun
rahoituksessa ja vältettävä se, että toisistaan poikkeavat kansalliset
käytännöt luovat esteitä perusvapauksien käytölle tai vääristävät kilpailua
sisämarkkinoilla. Pankkien olisi rahoitettava kriisiratkaisurahasto suoraan, ja
rahaston varat olisi yhdistettävä unionin tasolla, jotta
kriisinratkaisuresurssit voitaisiin jakaa puolueettomasti jäsenvaltioiden
kesken. Näin voitaisiin lujittaa rahoitusvakautta ja heikentää kytköstä
yksittäisten jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusaseman ja kyseisissä
jäsenvaltioissa toimivien pankkien ja yritysten rahoituskustannusten välillä.
(12)     Näin ollen on tarpeen
toteuttaa toimenpiteet, joilla luodaan yhteinen kriisinratkaisumekanismi
kaikkia yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvia jäsenvaltioita varten, jotta
voidaan helpottaa sisämarkkinoiden moitteetonta ja vakaata toimintaa.
(13)     Ainoa keino varmistaa, että
yhteinen unionin kriisinratkaisuviranomainen soveltaa direktiivissä [ ]
vahvistettuja pankkialan kriisinratkaisusääntöjä osallistuvissa jäsenvaltioissa
keskitetyllä tavalla, on soveltaa kriisinratkaisumekanismin käyttöönottoa ja
toimintaa koskevia sääntöjä suoraan kyseisissä jäsenvaltioissa, jotta vältetään
erilaiset tulkinnat eri jäsenvaltioissa. Tämän pitäisi hyödyttää koko
sisämarkkinoita, koska se auttaa varmistamaan terveen kilpailun ja ehkäisemään
perusvapauksien käytön esteitä paitsi osallistuvissa jäsenvaltioissa myös koko
sisämarkkinoilla.
(14)     Yhteisen
kriisinratkaisumekanismin olisi neuvoston asetuksen (EU) N:o.../...
soveltamisalaa vastaavasti käsitettävä kaikki osallistuviin jäsenvaltioihin
sijoittautuneet luottolaitokset. Jotta sisämarkkinoilla ei esiintyisi
epäsymmetrioita kaatumassa olevien laitosten eikä velkojien kohtelussa,
yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa olisi voitava myös toteuttaa suoraan
minkä tahansa osallistuvassa jäsenvaltiossa olevan luottolaitoksen
kriisinratkaisu. Yhteinen kriisinratkaisumekanismi olisi ulotettava koskemaan
emoyrityksiä, sijoituspalveluyrityksiä ja rahoituslaitoksia, jotka kuuluvat
EKP:n harjoittaman konsolidoidun valvonnan piiriin. Vaikka EKP ei valvo näitä
laitoksia yksittäisesti, se on ainoa valvoja, jolla on kokonaiskäsitys
riskistä, joka kohdistuu konserniin ja välillisesti myös sen yksittäisiin
jäseniin. Jos yhteisöt, jotka kuuluvat EKP:n harjoittaman konsolidoidun
valvonnan piirin, jätettäisiin yhteisen kriisinratkaisumekanismin ulkopuolelle,
olisi mahdotonta suunnitella pankkikonsernien kriisinratkaisua ja vahvistaa
konsernien kriisinratkaisustrategiaa, minkä vuoksi kaikki
kriisinratkaisupäätökset olisivat huomattavasti tehottomampia.
(15)     Yhteisessä
kriisinratkaisumekanismissa päätökset olisi tehtävä tarkoituksenmukaisimmalla
tasolla.
(16)     EKP:llä on yhteisessä
valvontamekanismissa toimivana valvojana parhaat edellytykset arvioida, onko
luottolaitos tosiasiallisesti tai todennäköisesti kaatumassa ja onko
kohtuullista odottaa, että sen kaatuminen voidaan estää kohtuullisessa ajassa
vaihtoehtoisilla yksityisen sektorin tai valvontaviranomaisten toimilla.
Saatuaan asiasta EKP:n ilmoituksen kriisinratkaisuneuvoston olisi annettava
komissiolle suositus. Eri etujen tasapainottamiseksi komission olisi päätettävä
laitoksen asettamisesta kriisinratkaisuun sekä selkeästä ja yksityiskohtaisesta
kriisinratkaisukehyksestä, jossa vahvistettaisiin kriisinratkaisutoimet, jotka
kriisinratkaisuneuvosto toteuttaa. Kriisinratkaisuneuvoston olisi tämän
kehyksen rajoissa päätettävä kriisinratkaisujärjestelmästä ja ohjeistettava
kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia kriisinratkaisuvälineiden ja
-valtuuksien käytössä, joka toteutetaan kansallisella tasolla.
(17)     Kriisinratkaisuneuvostolle
olisi annettava valtuudet tehdä päätöksiä erityisesti kriisinratkaisun
suunnittelun, purkamismahdollisuuden arvioinnin, purkamismahdollisuuden
esteiden poistamisen ja kriisinratkaisutoimien valmistelun yhteydessä.
Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten olisi avustettava
kriisinratkaisuneuvostoa kriisinratkaisun suunnittelussa ja
kriisinratkaisupäätösten valmistelussa. Koska kriisinratkaisuvaltuuksien
käyttöön liittyy kansallisen lainsäädännön soveltamista, kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten olisi vastattava kriisinratkaisupäätösten
täytäntöönpanosta.
(18)     Sisämarkkinoiden
moitteettomaan toiminnan kannalta on tärkeää, että samoja sääntöjä sovelletaan
kaikkiin kriisinratkaisutoimiin riippumatta siitä, toteuttavatko niitä
kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset direktiivin [ ] nojalla vai
toteutetaanko niitä yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa. Komissio
arvioi kyseiset toimenpiteet SEUT-sopimuksen 107 artiklan nojalla. Jos
kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin ei sisälly SEUT-sopimuksen 107 artiklan
1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, komission olisi arvioitava
toimenpiteet analogisesti SEUT-sopimuksen 107 artiklaan nähden tasapuolisten
toimintaedellytysten varmistamiseksi sisämarkkinoilla. Jos SEUT-sopimuksen
108 artiklan mukainen ilmoitus ei ole tarpeen, koska kriisinratkaisuneuvoston
ehdottamaan kriisinratkaisurahaston käyttöön ei sisälly SEUT-sopimuksen 107
artiklassa tarkoitettua valtiontukea, komission olisi arvioidessaan ehdotettua
kriisinratkaisurahaston käyttöä sovellettava asiaa koskevia SEUT-sopimuksen 107
artiklan mukaisia valtiontukisääntöjä analogisesti, jotta varmistettaisiin
sisämarkkinoiden eheys osallistuvien ja osallistumattomien jäsenvaltioiden
välillä. Kriisinratkaisuneuvosto ei saisi päättää kriisinratkaisujärjestelmästä
ennen kuin komissio on varmistanut analogisesti valtiontukisääntöihin nähden,
että kriisinratkaisurahaston käytössä noudatetaan samoja sääntöjä kuin silloin,
kun asiaan puututaan kansallisilla rahoitusjärjestelyillä.
(19)     Jotta päätöksentekomenettely
olisi kriisinratkaisussa nopeaa ja tehokasta, kriisinratkaisuneuvoston olisi
oltava erityinen unionin virasto, jolla on sen erityistehtäviä vastaavat
rakenne ja joka poikkeaa kaikkien muiden unionin virastojen mallista. Sen
kokoonpanossa olisi otettava asianmukaisesti huomioon kaikki edut, jotka ovat
merkityksellisiä kriisinratkaisumenettelyissä. Kriisinratkaisuneuvoston olisi
toimittava johdon istunnoissa ja täysistunnoissa. Johdon istunnossa siihen
olisi kuuluttava pääjohtaja, varapääjohtaja sekä komission ja EKP:n edustajat.
Ottaen huomioon kriisinratkaisuneuvoston tehtävät neuvoston olisi nimitettävä
pääjohtaja ja varapääjohtaja komission ehdotuksesta kuultuaan ensin Euroopan
parlamenttia. Kun kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto keskustelee yhteen
osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneen pankin tai konsernin
kriisiratkaisusta, sen olisi kutsuttava päätöksentekomenettelyyn mukaan myös
asianomaisen jäsenvaltion nimeämä jäsen, joka edustaa sen kansallista
kriisinratkaisuviranomaista. Kun kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto
keskustelee rajojen yli toimivasta konsernista, sen päätöksentekomenettelyyn
olisi kutsuttava mukaan myös kotijäsenvaltion ja kaikkien vastaanottavien
jäsenvaltioiden nimeämät jäsenet, jotka edustavat asianomaisia kansallisia
kriisinratkaisuviranomaisia. Kotijäsenvaltion viranomaisilla ja vastaanottavien
jäsenvaltioiden viranomaisilla olisi kuitenkin oltava tasapainoinen vaikutus
päätökseen, minkä vuoksi vastaanottavien jäsenvaltioiden viranomaisilla olisi
oltava yksi yhteinen ääni. Kriisiratkaisuneuvoston kokouksiin voidaan kutsua myös
tarkkailijoita, muun muassa Euroopan vakausmekanismin ja euroryhmän edustaja.
(20)     Ottaen huomioon
kriisinratkaisuneuvoston tehtävät ja kriisinratkaisutavoitteet, joihin kuuluu
julkisten varojen suojelu, kriisinratkaisuneuvoston toiminta olisi rahoitettava
osallistuvissa jäsenvaltioissa olevien laitosten rahoitusosuuksilla.
(21)     Kriisinratkaisuneuvoston ja
tarvittaessa komission olisi korvattava direktiivillä [ ] nimetyt kansalliset
kriisinratkaisuviranomaiset kaikissa kysymyksissä, jotka liittyvät kriisinratkaisun
päätöksentekomenettelyyn. Direktiivillä [ ] nimettyjen kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten olisi hoidettava edelleen sellaisia tehtäviä,
jotka liittyvät kriisinratkaisuneuvoston hyväksymien
kriisinratkaisujärjestelmien täytäntöönpanoon. Avoimuuden ja demokraattisen
valvonnan varmistamiseksi sekä unionin toimielinten oikeuksien suojaamiseksi
kriisinratkaisuneuvoston olisi oltava vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille
ja neuvostolle kaikista tämän asetuksen perusteella tehtävistä päätöksistä.
Samoista avoimuuteen ja demokraattiseen valvontaan liittyvistä syistä
kansallisilla parlamenteilla olisi oltava tietyt oikeudet saada tietoja
kriisinratkaisuneuvoston toiminnasta ja käydä sen kanssa vuoropuhelua.
(22)     Niitä tilanteita varten,
joissa direktiivissä [ ] annetaan kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille
mahdollisuus soveltaa yksinkertaistettuja velvoitteita tai poikkeuksia
kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisvaatimukseen, olisi säädettävä
menettelystä, jolla kriisinratkaisuneuvosto antaa luvan yksinkertaistettujen
velvoitteiden soveltamiseen.
(23)     Jotta varmistettaisiin
yhdenmukainen lähestymistapa laitosten ja konsernien osalta,
kriisinratkaisuneuvostolle olisi annettava valtuudet laatia
kriisinratkaisusuunnitelmat laitoksia ja konserneja varten.
Kriisinratkaisuneuvoston olisi arvioitava laitosten ja konsernien
purkamismahdollisuudet ja toteutettava toimenpiteet, joiden tavoitteena on
poistaa mahdolliset purkamismahdollisuuden esteet. Yhdenmukaisuuden ja
kyseisten laitosten purkamismahdollisuuden varmistamiseksi
kriisinratkaisuneuvoston olisi vaadittava kansallisia
kriisinratkaisuviranomaisia toteuttamaan asianmukaiset toimenpiteet, joiden
tavoitteena on poistaa purkamismahdollisuuden esteet.
(24)     Kriisinratkaisun suunnittelu
on keskeinen osa tehokasta kriisinratkaisua. Sen vuoksi
kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava valtuudet vaatia laitosten tai
konsernien rakenteen tai organisaation muuttamista, jotta voitaisiin poistaa
kriisinratkaisuvälineiden käyttöä haittaavat käytännön esteet ja varmistaa
kyseisten yhteisöjen purkamismahdollisuus. Koska kaikki laitokset voivat olla
järjestelmän kannalta merkittäviä, rahoitusvakauden säilyttämiseksi on
ratkaisevan tärkeää, että viranomaisilla on mahdollisuus toteuttaa minkä
tahansa laitoksen kriisinratkaisu. Perusoikeuskirjan 16 artiklassa tarkoitetun
elinkeinovapauden kunnioittamiseksi kriisinratkaisuneuvoston harkintavalta
olisi rajoitettava siihen mikä on tarpeen, jotta laitoksen rakenne ja toiminnot
voidaan yksinkertaistaa ainoastaan sen purkamismahdollisuuden parantamiseksi.
Lisäksi kaikkien tällaisiin tarkoituksiin määrättävien toimenpiteiden olisi
oltava unionin lainsäädännön mukaisia. Toimenpiteet eivät saisi olla suoraan
eivätkä välillisesti kansallisuuden perusteella syrjiviä, ja niiden perusteena
olisi oltava erittäin tärkeä yleinen etu rahoitusvakauden säilyttämiseksi.
Jotta toimi olisi toteutettu yleisen edun vuoksi, kriisinratkaisuneuvoston
olisi yleisen edun nimissä toimiessaan voitava saavuttaa
kriisinratkaisutavoitteet kohtaamatta kriisinratkaisuvälineiden tai saamiensa
valtuuksien käyttöä haittaavia esteitä. Toimi ei myöskään saisi ylittää sitä,
mikä on vähintään tarpeen tavoitteiden saavuttamiseksi.
(25)     Yhteistä
kriisinratkaisumekanismia rakennettaessa olisi tukeuduttava direktiivin [ ] ja
yhteisen valvontamekanismin kehyksiin. Sen vuoksi kriisinratkaisuneuvostolle
olisi annettava valtuudet puuttua varhaisessa vaiheessa asiaan, kun laitoksen
taloudellinen tilanne tai vakavaraisuus on heikkenemässä. Tiedoilla, jotka
kriisinratkaisuneuvosto saa kansallisilta kriisinratkaisuviranomaisilta tai
EKP:ltä tässä vaiheessa, on suuri merkitys sen päättäessä toimista, jotka se
voi toteuttaa valmistellakseen kyseisen laitoksen kriisinratkaisua.
(26)     Sen varmistamiseksi, että
kriisiratkaisutoimi voidaan toteuttaa nopeasti sen käydessä tarpeelliseksi,
kriisinratkaisuneuvoston olisi tiiviisti seurattava yhteistyössä asianomaisen
toimivaltaisen viranomaisen tai EKP:n kanssa, mikä on kyseisten laitosten
tilanne ja noudattavatko ne niitä varten toteutettuja varhaisen asiaan
puuttumisen toimenpiteitä.
(27)     Kriisinratkaisuprosessi olisi
pantava täytäntöön lyhyen ajan kuluessa, jotta rahoitusmarkkinoille ja
taloudelle koituisi mahdollisimman vähän häiriötä. Komission olisi voitava
saada koko kriisinratkaisumenettelyn aikana kaikki tiedot, joita se katsoo
tarvitsevansa voidakseen tehdä tietoihin perustuvan päätöksen
kriisinratkaisuprosessissa. Jos komissio päättää asettaa laitoksen
kriisinratkaisuun, kriisinratkaisuneuvoston olisi viipymättä hyväksyttävä kriisinratkaisujärjestelmä,
jossa vahvistetaan käytettävien kriisinratkaisuvälineiden ja ‑valtuuksien
yksityiskohdat sekä mahdollisten rahoitusjärjestelyjen käyttö.
(28)     Kaatumassa olevan laitoksen
selvittäminen tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä saattaisi vaarantaa
rahoitusvakauden, keskeyttää olennaisten palvelujen tarjonnan ja vaikuttaa
tallettajien suojaan. Tällöin kriisinratkaisuvälineiden käyttö on yleisen edun
mukaista. Sen vuoksi kriisinratkaisun tavoitteena olisi oltava olennaisten
rahoituspalvelujen jatkuvuuden varmistaminen, rahoitusjärjestelmän vakauden
säilyttäminen, moraalikadon vähentäminen huolehtimalla siitä, että kaatumassa
olevat laitokset turvautuvat mahdollisimman vähän julkiseen rahoitustukeen,
sekä tallettajien suojaaminen.
(29)     Maksukyvyttömän laitoksen
likvidointia tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä olisi kuitenkin
harkittava aina ennen kuin tehdään päätös laitoksen toiminnan jatkamisesta.
Maksukyvytöntä laitosta olisi rahoitusvakauden vuoksi pidettävä toiminnassa
mahdollisimman pitkälle yksityisin varoin. Tähän voidaan päästä myymällä laitos yksityisen sektorin ostajalle tai
sulauttamalla se tällaiseen ostajaan tai kirjaamalla laitoksen velat alas tai
muuntamalla velka omaksi pääomaksi pääomapohjan vahvistamiseksi.
(30)     Käyttäessään
kriisinratkaisuvaltuuksia komission ja kriisinratkaisuneuvoston olisi
varmistettava, että osakkeenomistajat ja velkojat kantavat asianmukaisen
osuuden tappioista, että johto vaihdetaan, että laitoksen kriisinratkaisun
kustannukset karsitaan mahdollisimman vähiin ja että maksukyvyttömän laitoksen
kaikkia samanarvoisia velkojia kohdellaan yhtäläisesti.
(31)     Osakkeenomistajien ja
velkojien oikeuksien rajoitusten olisi oltava sopusoinnussa perusoikeuskirjan
52 artiklan kanssa. Sen vuoksi kriisinratkaisuvälineitä olisi käytettävä
vain sellaisiin laitoksiin, jotka ovat kaatumassa tai todennäköisesti kaatuvat,
ja ainoastaan silloin, kun tämä on välttämätöntä rahoitusvakaustavoitteen
vuoksi yleisen edun nimissä. Kriisinratkaisuvälineitä olisi käytettävä
erityisesti silloin, kun laitosta ei voida likvidoida tavanomaisessa
maksukyvyttömyysmenettelyssä, koska tämä vaarantaisi rahoitusjärjestelmän
vakauden ja koska kriisinratkaisutoimet ovat välttämättömiä järjestelmän
kannalta tärkeiden toimintojen nopean siirron ja jatkamisen varmistamiseksi,
sekä silloin, kun ei ole kohtuullista odottaa vaihtoehtoisia yksityisen
sektorin ratkaisuja, kuten nykyisiltä osakkeenomistajilta tai kolmannelta
osapuolelta saatavaa pääoman korotusta, joka riittäisi palauttamaan laitoksen
täyden elinkelpoisuuden.
(32)     Puuttuminen omistusoikeuteen
ei saisi olla suhteetonta. Näin ollen kyseeseen tulevat osakkeenomistajat ja
velkojat eivät saisi kärsiä suurempia tappioita kuin niille olisi aiheutunut,
jos laitos olisi likvidoitu ajankohtana, jona kriisinratkaisupäätös tehtiin.
Siinä tapauksessa, että osa kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varoista
siirtyy yksityiselle ostajalle tai omaisuudenhoitoyhtiölle, jäljelle jäävä osa
kriisinratkaisun kohteena olevasta laitoksesta olisi likvidoitava
tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Laitoksen osakkeenomistajien ja
velkojien suojelemiseksi likvidaatiomenettelyssä niillä olisi oltava oikeus
saada suorituksina saatavistaan vähintään se, minkä ne arvion mukaan olisivat
saaneet, jos koko laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa
maksukyvyttömyysmenettelyssä.
(33)     Jotta voitaisiin suojata
osakkeenomistajien ja velkojien oikeus saada vähintään se, minkä ne saisivat
tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, olisi vahvistettava selkeät velvoitteet
laitoksen varojen ja velkojen arvostusta varten ja varattava riittävästi aikaa
sellaisen kohtelun asianmukaiseen arviointiin, jonka osakkeenomistajat ja
velkojat olisivat saaneet, jos laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa
maksukyvyttömyysmenettelyssä. Arvostaminen olisi voitava aloittaa jo
toimenpiteiden varhaisessa vaiheessa. Ennen kriisinratkaisutoimiin ryhtymistä
olisi arvioitava laitoksen varojen ja velkojen arvo sekä kohtelu, jonka
osakkeenomistaja ja velkojat saisivat tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.
(34)     On tärkeää, että tappiot
kirjataan laitoksen jouduttua vaikeuksiin. Kaatumassa olevien laitosten varojen
ja velkojen arvostuksessa olisi käytettävä ohjaavana periaatteena niiden
markkina-arvoa hetkellä, jolloin kriisinratkaisuvälineet otetaan käyttöön,
sikäli kuin markkinat toimivat asianmukaisesti. Kun markkinoiden toiminta on
selvästi häiriintynyt, arvostuksessa voidaan käyttää varojen ja velkojen
asianmukaisesti perusteltua pitkän aikavälin taloudellista arvoa.
Kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava asian kiireellisyyden vuoksi
mahdollisuus tehdä kaatumassa olevan laitoksen varojen ja velkojen nopea
tilapäinen arvostus, jonka olisi oltava voimassa riippumattoman arvostuksen
suorittamiseen saakka.
(35)     Sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuprosessi
säilyy puoluettomana ja luotettavana, on tarpeen vahvistaa, missä
järjestyksessä velkojien vakuudettomat saamiset kriisinratkaisuun asetetulta
laitokselta olisi kirjattava alas tai muunnettava. Jotta voitaisiin rajoittaa
sitä riskiä, että velkojille aiheutuu suurempia tappioita kuin jos laitos olisi
likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, vahvistettavaa
järjestystä olisi sovellettava sekä tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä
että kriisiratkaisuun liittyvässä alaskirjaus- tai muuntamisprosessissa. Tämä
helpottaisi myös velan hinnoittelua.
(36)     Komission olisi kulloisenkin
tapauksen olosuhteiden mukaisesti vahvistettava kehys kriisinratkaisutoimia
varten, ja sillä olisi oltava mahdollisuus määrätä käyttöön kaikki tarvittavat
kriisinratkaisuvälineet. Kriisinratkaisuneuvoston olisi päätettävä
yksityiskohtaisesta kriisinratkaisujärjestelmästä tämän selkeän ja tarkan
kehyksen rajoissa. Käytettävissä oleviin kriisinratkaisuvälineisiin olisi
kuuluttava liiketoiminnan myynti, omaisuudenhoitoyhtiön käyttö, velkakirjojen
arvon alaskirjaus ja varojen erottelu, joista säädetään myös direktiivissä [ ].
Kehyksen avulla olisi myös voitava arvioida, täyttyvätkö pääomainstrumenttien
alaskirjauksen ja muuntamisen edellytykset.
(37)     Liiketoiminnan myynnin olisi
annettava mahdollisuus myydä laitos tai osia sen liiketoiminnasta yhdelle tai
useammalle ostajalle ilman osakkeenomistajien suostumusta.
(38)     Varojen erottelun avulla
viranomaisten olisi voitava siirtää muita heikommin tuottavat tai arvoltaan
alentuneet omaisuuserät erilliseen yhtiöön. Tätä välinettä tulisi käyttää
ainoastaan muiden välineiden kanssa, jotta estetään kaatumassa olevan laitoksen
aiheeton kilpailuetu.
(39)     Tehokkaassa
kriisinratkaisujärjestelyssä olisi minimoitava kaatumassa olevan laitoksen
kriisinratkaisusta veronmaksajille aiheutuvat kustannukset. Lisäksi sillä olisi
varmistettava, että jopa suurten ja järjestelmän kannalta merkittävien
laitosten kriisinratkaisu voidaan toteuttaa vaarantamatta rahoitusvakautta. Tämä
tavoite saavutetaan velkakirjojen arvon alaskirjauksella, jolla varmistetaan,
että yhteisön osakkeenomistajat ja velkojat kärsivät asianmukaiset tappiot ja
kantavat asianmukaisen osan näistä kustannuksista. Tätä varten
kriisinratkaisukehykseen olisi sisällytettävä lakisääteiset valtuudet velkojen
alaskirjaamiseen muita kriisiratkaisuvälineitä täydentävänä vaihtoehtona, kuten
finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä on suositellut.
(40)     Jotta tappiot voitaisiin jakaa
erilaisissa olosuhteissa riittävän joustavasti velkojien kesken, on
asianmukaista, että velkakirjojen arvon alaskirjausta voidaan käyttää sekä
silloin, kun tavoitteena on toteuttaa kaatumassa olevan laitoksen
kriisinratkaisu pitäen laitos toiminnassa ja laitoksen elinkelpoisuuden
palauttaminen on realistinen tavoite, että silloin, kun järjestelmän kannalta
tärkeät palvelut siirretään omaisuudenhoitoyhtiöön ja laitoksen jäljelle jäävä
osa lakkaa toimimasta ja likvidoidaan.
(41)     Kun velkakirjojen arvon
alaskirjausta käytetään kaatumassa olevan laitoksen pääomapohjan
vahvistamiseen, jotta laitos pystyisi jatkamaan toimintaansa, velkakirjojen
arvon alaskirjauksen avulla tapahtuvaan kriisinratkaisuun olisi aina liitettävä
johdon vaihto sekä laitoksen ja sen toimintojen uudelleenjärjestely, joilla puututtaisiin
laitoksen ongelmien syihin. Uudelleenjärjestely olisi toteutettava panemalla
täytäntöön liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelma.
(42)     Velkakirjojen arvon
alaskirjausta ei ole aiheellista käyttää saamisiin niiltä osin kuin niiden
vakuudeksi on annettu pantti tai kiinnitys tai ne ovat muulla tavoin
vakuudellisia. Jotta velkakirjojen arvon alaskirjaus toimisi ja saavuttaisi
tavoitteensa, sitä olisi kuitenkin voitava käyttää mahdollisimman monenlaisiin
kaatumassa olevan laitoksen vakuudettomiin velkoihin. Toisaalta on
asianmukaista rajata tietynlaiset vakuudettomat velat alaskirjauksen
ulkopuolelle. Oikeusjärjestyksen perusteiden ja tehokkaan kriisinratkaisun
vuoksi velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi soveltaa talletusten
vakuusjärjestelmistä 30 päivänä toukokuuta 1994 annetulla Euroopan parlamentin
ja neuvoston direktiivillä 94/19/EY[15]
suojattuihin talletuksiin, kaatumassa olevan laitoksen henkilöstön saamisiin
tai kaupallisiin saamisiin, jotka liittyvät laitoksen päivittäisessä toiminnassa
välttämättömiin hyödykkeisiin ja palveluihin.
(43)     Velkakirjojen arvon
alaskirjausta ei pitäisi käyttää tallettajiin, joiden talletukset on suojattu
talletussuojajärjestelmällä. Talletussuojajärjestelmä osallistuu kuitenkin
kriisinratkaisuprosessin rahoitukseen siltä osin kuin siitä olisi jouduttu
hyvittämään tallettajia. Velkakirjojen arvon alaskirjausvaltuuksien käyttö
varmistaisi sen, että talletukset ovat jatkuvasti tallettajien saatavilla, mikä
on pääasiallinen syy siihen, että talletussuojajärjestelmät on otettu käyttöön.
Jos talletussuojajärjestelmien osallistumista ei otettaisi näissä tapauksissa
huomioon, tämä tarjoaisi perusteettoman edun suhteessa muihin velkojiin, joihin
sovellettaisiin kriisinratkaisuviranomaisen valtuuksia.
(44)     Jotta taakan jakaminen
osakkeenomistajille ja etuoikeudettomille velkojille voitaisiin toteuttaa
valtiontukisääntöjen mukaisesti, velkakirjojen arvon alaskirjausta olisi
voitava käyttää yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa analogisesti tämän
asetuksen voimaantulosta alkaen.
(45)     Jotta vältettäisiin se, että
laitokset strukturoivat velkansa alaskirjausvälineen tuloksekkuutta
heikentävällä tavalla, kriisinratkaisuneuvoston olisi voitava päättää, että
laitoksilla on jatkuvasti kokonaismäärä, joka koostuu omista varoista,
etuoikeudeltaan huonommasta velasta ja etuoikeutetuista veloista, joihin
voidaan soveltaa velkakirjojen arvon alaskirjausta, ja joka ilmaistaan
prosentteina laitoksen kaikista veloista ja jota ei lueta omiksi varoiksi
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 575/2013[16] ja 26 päivänä kesäkuuta 2013
annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2013/36/EU[17] tarkoitetulla tavalla.
(46)     Olisi valittava paras
kriisinratkaisumenetelmä tapauksen olosuhteiden mukaisesti, ja tätä varten olisi
kaikkien direktiivissä [ ] säädettyjen kriisinratkaisuvälineiden oltava
käytettävissä.
(47)     Direktiivissä [ ]
pääomainstrumenttien alaskirjaus- ja muuntamisvaltuudet on annettu
kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille, koska pääomainstrumenttien alaskirjauksen
ja muuntamisen edellytykset voivat olla olemassa samanaikaisesti kuin
kriisinratkaisun edellytykset, jolloin on arvioitava, riittääkö pelkkä
pääomainstrumenttien alaskirjaus ja muuntaminen palauttamaan kyseisen yhteisön
taloudellisen vakauden vai tarvitaanko myös kriisinratkaisutoimea. Jälkimmäistä
pääsääntöisesti käytetään kriisinratkaisun yhteydessä. Komission olisi
korvattava kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset myös tässä tehtävässä, minkä
vuoksi sille olisi annettava valtuudet arvioida, täyttyvätkö
pääomainstrumenttien alaskirjauksen ja muuntamisen edellytykset, sekä valtuudet
päättää yhteisön asettamisesta kriisinratkaisuun, jos myös kriisinratkaisun
vaatimukset täyttyvät.
(48)     Kriisinratkaisutoimen
tehokkuus ja yhdenmukaisuus olisi varmistettava kaikissa osallistuvissa
jäsenvaltioissa. Tätä varten kriisinratkaisuneuvostolle olisi
poikkeustapauksissa ja silloin, kun kansallinen kriisinratkaisuviranomainen ei
ole pannut kriisinratkaisuneuvoston päätöstä lainkaan tai riittävästi
täytäntöön, annettava valtuudet siirtää kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen tietyt oikeudet, varat tai velat toiselle henkilölle tai vaatia
sellaisten velkainstrumenttien muuntamista, joihin sisältyy sopimusehto niiden
muuntamisesta tietyissä olosuhteissa. Olisi suljettava pois kaikki kansallisten
viranomaisten toimet, jotka rajoittaisivat kriisinratkaisuneuvoston valtuuksien
tai tehtävien käyttöä tai vaikuttaisivat siihen.
(49)     Yhteisen
kriisinratkaisumekanismin tehostamiseksi kriisinratkaisuneuvoston olisi kaikissa
olosuhteissa tehtävä tiivistä yhteistyötä Euroopan pankkiviranomaisen kanssa.
Tarvittaessa sen olisi tehtävä yhteistyötä myös Euroopan
arvopaperimarkkinaviranomaisen, Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen ja
Euroopan järjestelmäriskikomitean sekä muiden viranomaisten kanssa, jotka
kuuluvat Euroopan finanssivalvojien järjestelmään. Lisäksi
kriisinratkaisuneuvoston olisi tehtävä tiivistä yhteistyötä EKP:n ja muiden
viranomaisten kanssa, joilla on valtuudet valvoa luottolaitoksia yhteisen
valvontamekanismin puitteissa, erityisesti, kun on kyse EKP:n harjoittaman
konsolidoidun valvonnan alaisista konserneista. Voidakseen hoitaa kaatumassa
olevien pankkien kriisinratkaisuprosessin tehokkaasti kriisinratkaisuneuvoston
olisi tehtävä yhteistyötä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa
kaikissa kriisinratkaisuprosessin vaiheissa. Viimeksi mainittujen viranomaisten
kanssa tehtävää yhteistyötä tarvitaan paitsi kriisinratkaisuneuvoston tekemien
kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpanoon myös ennen kriisinratkaisupäätösten
tekoa, kriisinratkaisun suunniteluvaiheessa tai varhaisen asiaan puuttumisen
vaiheessa.
(50)     Koska kriisinratkaisuneuvosto
tekee kriisinratkaisupäätökset osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten sijasta, sen olisi toimittava niiden sijasta myös
osallistumattomien jäsenvaltioiden kanssa tehtävässä yhteistyössä silloin, kun
on kyse kriisinratkaisutehtävistä. Kriisinratkaisuneuvoston olisi erityisesti
edustettava kaikkia osallistuvien jäsenvaltioiden viranomaisia
kriisinratkaisukollegioissa, joissa on mukana myös osallistumattomien
jäsenvaltioiden viranomaisia.
(51)     Koska monet laitokset eivät
toimi pelkästään unionissa vaan harjoittavat myös kansainvälistä toimintaa,
tehokkaassa kriisinratkaisumekanismissa olisi vahvistettava periaatteet
kolmansien maiden asianomaisten viranomaisten kanssa käytävää yhteistyötä
varten. Kolmansien maiden viranomaisia olisi tuettava direktiivin [ ]
88 artiklalla vahvistetun oikeudellisen kehyksen mukaisesti. Tätä varten
kriisinratkaisuviranomaisen olisi oltava ainoa viranomainen, jolla on valtuudet
toteuttaa osallistuvissa jäsenvaltioissa toimivien, kaatumassa olevien pankkien
kriisinratkaisu, ja sille olisi myös annettava yksinomaiset valtuudet tehdä
ei-sitovia yhteistyösopimuksia kolmansien maiden viranomaisten kanssa
osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten puolesta.
(52)     Kriisinratkaisuneuvostolla
olisi oltava asianmukaiset tutkintavaltuudet, jotta se voisi hoitaa tehtävänsä
tehokkaasti. Sillä olisi oltava mahdollisuus vaatia kaikki tarvittavat tiedot
suoraan tai kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välityksellä sekä
suorittaa tutkimuksia ja paikalla tehtäviä tarkastuksia, tarvittaessa
yhteistyössä kansallisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Kriisinratkaisuneuvoston
olisi kriisinratkaisun yhteydessä voitava suorittaa paikalla tehtäviä
tarkastuksia, jotta se voisi seurata tehokkaasti kansallisten viranomaisten
suorittamaa täytäntöönpanoa ja jotta voitaisiin varmistaa, että komissio ja
kriisinratkaisuneuvosto tekevät päätöksensä täysin tarkkojen tietojen
perusteella.
(53)     Sen varmistamiseksi, että
kriisinratkaisuneuvostolla on oikeus saada kaikki merkitykselliset tiedot,
työntekijöillä ei saisi olla mahdollisuutta vedota salassapitosääntöihin
estääkseen tietojen antamisen kriisinratkaisuneuvostolle.
(54)     Jotta voitaisiin varmistaa
kriisinratkaisumekanismin puitteissa tehtävien päätösten noudattaminen,
rikkomisista olisi määrättävä oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia.
Kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava oikeus ohjeistaa kansallisia
kriisinratkaisuviranomaisia määräämään sakkoja tai uhkasakkoja yrityksille,
jotka eivät noudata kriisinratkaisuneuvoston päätöksissä asetettuja
velvoitteita. Yhdenmukaisten, tehokkaiden ja toimivien täytäntöönpanokäytäntöjen
varmistamiseksi kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava oikeus antaa
kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille osoitettuja ohjeita, jotka koskevat
sakkojen ja uhkasakkojen käyttöä.
(55)     Jos kansallinen
kriisinratkaisuviranomainen rikkoo yhteisen kriisinratkaisumekanismin sääntöjä
siten, ettei se käytä sille kansallisen lainsäädännön nojalla annettuja
valtuuksia panna kriisinratkaisuneuvoston antama ohje täytäntöön, kyseinen
jäsenvaltio voi sovellettavan oikeuskäytännön mukaisesti olla velvollinen korvaamaan
vahingot, joita aiheutuu henkilöille, tapauksen mukaan myös kriisinratkaisun
kohteena olevalle yhteisölle tai konsernille, tai kyseisen yhteisön tai
konsernin minkä tahansa osan velkojille missä tahansa jäsenvaltiossa.
(56)     Olisi vahvistettava asianmukaiset
säännöt kriisinratkaisuneuvoston talousarviosta, talousarvion laadinnasta,
talousarvion laadintaa ja toteutusta koskevien sisäisten sääntöjen antamisesta
sekä sisäisestä ja ulkoisesta tilintarkastusta.
(57)     On tilanteita, joissa
käytettävien kriisinratkaisuvälineiden tehokkuus voi riippua laitoksen tai
omaisuudenhoitoyhtiön lyhytaikaisen rahoituksen saatavuudesta, takauksien
tarjoamisesta mahdollisille ostajille tai pääoman hankkimisesta
omaisuudenhoitoyhtiölle. Sen vuoksi on tärkeää perustaa rahasto, jotta julkisia
varoja ei tarvitsisi käyttää tällaisiin tarkoituksiin.
(58)     Olisi varmistettava, että
rahastoa voidaan täysimittaisesti käyttää kaatumassa olevien laitosten
kriisinratkaisuun. Sen vuoksi sitä ei saisi käyttää mihinkään muuhun tarkoitukseen
kuin kriisinratkaisuvälineiden ja ‑valtuuksien tehokkaaseen
täytäntöönpanoon. Lisäksi rahastoa olisi käytettävä ainoastaan sovellettavien
kriisinratkaisutavoitteiden ja ‑periaatteiden mukaisesti. Näin ollen
kriisinratkaisuneuvoston olisi varmistettava, että kriisiratkaisun kohteena
olevan laitoksen osakkeenomistajat ja velkojat vastaavat ensisijaisesti
kriisinratkaisuvälineiden käytön yhteydessä syntyvistä tappioista,
kustannuksista ja muista menoista. Vasta siinä tapauksessa, että
osakkeenomistajien ja velkojien resurssit käytetään loppuun, rahasto vastaisi
kriisinratkaisuvälineiden yhteydessä syntyvistä tappioista, kustannuksista ja
muista menoista.
(59)     Sääntönä olisi oltava, että
rahoitusalalta kerätään maksuosuuksia ennen kriisinratkaisutoimia ja tällaisista
toimista riippumatta. Jos ennakkorahoitus ei riitä kattamaan rahaston käytöstä
aiheutuvia tappioita tai kustannuksia, olisi kerättävä lisävaroja kattamaan
lisäkustannukset tai -tappiot. Lisäksi rahaston olisi voitava sopia lainojen
ottamisesta tai muunlaisen tuen saamisesta rahoituslaitoksilta tai muilta
kolmansilta osapuolilta, jos rahaston käytettävissä olevat varat eivät riitä
kattamaan sen käytöstä aiheutuvia tappioita, kustannuksia ja muita menoja
eivätkä ylimääräiset jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet ole välittömästi
käytettävissä.
(60)     Jotta varat saavuttaisivat
kriittisen massan ja jotta voitaisiin välttää myötäsykliset vaikutukset, joita
syntyisi, jos rahaston olisi tukeuduttava yksinomaan jälkikäteen suorittaviin
rahoitusosuuksiin järjestelmäkriisin vallitessa, rahaston etukäteen
käytettävissä olevien varojen määrässä olisi saavutettava tietty tavoitetaso.
(61)     Olisi vahvistettava sopiva
määräaika rahaston rahoituksen tavoitetason saavuttamiselle.
Kriisinratkaisuneuvoston olisi kuitenkin voitava mukauttaa rahoitusosuuksien
keräämisaikaa, jotta voitaisiin ottaa huomioon rahastosta suoritettavat
huomattavat maksut.
(62)     Jos osallistuvat jäsenvaltiot
ovat jo ottaneet käyttöön kansallisia kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä,
niiden olisi voitava säätää, että kansallisten kriisinratkaisun
rahoitusjärjestelyjen käytettävissä olevia varoja, jotka on kerätty laitoksilta
aiemmin etukäteen suoritettavina rahoitusosuuksina, käytetään korvaamaan
laitoksille etukäteen suoritettavia rahoitusosuuksia, jotka niiden olisi
maksettava rahastoon. Tällainen hyvitys ei saisi vaikuttaa Euroopan parlamentin
ja neuvoston direktiivin 94/18/EY[18]
mukaisiin jäsenvaltioiden velvoitteisiin.
(63)     Jotta voitaisiin varmistaa
rahoitusosuuksien oikeudenmukainen laskeminen ja tarjota kannustimia toimia
pienemmällä riskillä, rahastoon maksettavissa rahoitusosuuksissa olisi otettava
huomioon luottolaitoksiin liittyvän riskin suuruus.
(64)     Jotta voitaisiin varmistaa
kriisinratkaisukustannusten asianmukainen jakautuminen talletussuojajärjestelmien
ja rahaston kesken, talletussuojajärjestelmä, johon kriisinratkaisun kohteena
oleva laitos on liittynyt, voisi vastata enintään suojattujen talletusten
määrään saakka niiden tappioiden määrästä, jotka sille olisi koitunut, jos laitos
olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.
(65)     Rahastossa olevien varojen
arvon suojaamiseksi kyseiset määrät olisi sijoitettava riittävän turvallisiin,
monipuolisiin ja likvideihin varoihin.
(66)     Komissiolle olisi siirrettävä
valta antaa SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä,
joissa vahvistetaan rahastoon maksettavien rahoitusosuuksien laji ja seikat,
joiden osalta niitä on maksettava, sekä rahoitusosuuksien määrän lasku- ja
maksutapa; rekisteröinti-, kirjanpito- ja raportointisäännöt ja muut säännöt,
joiden tarkoituksena on varmistaa, että rahoitusosuudet maksetaan
täysimääräisesti ja ajallaan; rahoitusosuusjärjestelmä laitoksille, jotka ovat
saaneet toimiluvan sen jälkeen, kun rahasto on saavuttanut tavoitetasonsa;
rahoitusosuuksien ajallisen jaksottamisen perusteet; olosuhteet, joissa
rahoitusosuuksien maksamista voidaan aikaistaa; vuotuisten rahoitusosuuksien
vahvistamisperusteet; toimenpiteet, joilla vahvistetaan olosuhteet ja
yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaan laitos voidaan vapauttaa kokonaan tai
osittain etukäteen suoritettavista rahoitusosuuksista, ja toimenpiteet, joilla
vahvistetaan olosuhteet ja yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaan laitos
voidaan vapauttaa kokonaan tai osittain jälkikäteen suoritettavista
rahoitusosuuksista.
(67)     Kriisinratkaisuneuvoston työn
luottamuksellisuuden säilyttämiseksi kriisinratkaisuneuvoston jäsenten, sen
henkilöstön ja kriisinratkaisutehtäviä hoitavan, osallistuvien jäsenvaltioiden
kanssa vaihdetun tai niiden lähettämän henkilöstön olisi noudatettava
vahvistettuja salassapitovaatimuksia myös tehtäviensä päättymisen jälkeen.
Jotta kriisinratkaisuneuvosto voisi hoitaa sille annetut tehtävät, sille olisi
annettava lupa vaihtaa tietyin edellytyksin tietoja kansallisten tai unionin
viranomaisten ja elinten kanssa.
(68)     Sen varmistamiseksi, että
kriisinratkaisuneuvosto on edustettuna Euroopan finanssivalvojien
järjestelmässä, asetusta (EU) N:o 1093/2010 olisi muutettava siten, että siinä
vahvistettu toimivaltaisten viranomaisten määritelmä käsittää myös
kriisinratkaisuneuvoston. Kriisinratkaisuneuvoston sisällyttäminen
toimivaltaisiin viranomaisiin asetuksen (EU) N:o 1093/2010 nojalla vastaa
EPV:lle kyseisen asetuksen 25 artiklan nojalla annettuja tehtäviä myötävaikuttaa
ja osallistua aktiivisesti tervehdyttämis- ja kriisinratkaisusuunnitelmien
kehittämiseen ja yhteensovittamiseen ja pyrkiä helpottamaan kaatumassa olevien
laitosten ja erityisesti rajojen yli toimivien konsernien kriisinratkaisua.
(69)     Kunnes kriisinratkaisuneuvosto
on täysin toimintakykyinen, komission olisi vastattava sen alkuvaiheen
toiminnasta, muun muassa hallintokulujen kattamiseen tarvittavien
rahoitusosuuksien keräämisestä ja väliaikaisesti tehtäviään hoitavan
pääjohtajan nimeämisestä antamaan luvan kaikkiin tarvittaviin maksuihin
kriisinratkaisuneuvoston puolesta.
(70)     Tässä asetuksessa
kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin
perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, erityisesti omistusoikeus, oikeus
henkilötietojen suojaan, elinkeinovapaus sekä oikeus tehokkaisiin
oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, ja se on pantava
täytäntöön mainittujen oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.
(71)     Jäsenvaltiot eivät voi
riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitteita, joita ovat tehokkaan
ja toimivan yhteisen eurooppalaisen kriisinratkaisukehyksen käyttöönotto
luottolaitoksia varten ja kriisinratkaisusääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen
varmistaminen, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi
unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5
artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa
artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei
ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSA
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan yhdenmukaiset
säännöt ja yhdenmukainen menettely sellaisten 2 artiklassa tarkoitettujen
yhteisöjen kriisinratkaisua varten, jotka ovat sijoittautuneet
4 artiklassa tarkoitettuihin osallistuviin jäsenvaltioihin.
Näitä yhdenmukaisia sääntöjä ja menettelyä
soveltaa komissio yhdessä kriisinratkaisuneuvoston ja osallistuvien
jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten kanssa tällä asetuksella käyttöön
otetun yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa. Yhteistä
kriisinratkaisumekanismia tuetaan yhteisestä kriisinratkaisurahastosta,
jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’.
2 artikla
Soveltamisala
Tätä asetusta sovelletaan seuraaviin
yhteisöihin:
a)           osallistuviin jäsenvaltioihin
sijoittautuneet luottolaitokset;
b)           johonkin osallistuvaan jäsenvaltioon
sijoittautuneet emoyritykset, mukaan luettuina rahoitusalan holdingyhtiöt ja
rahoitusalan sekaholdingyhtiöt, kun ne kuuluvat sellaisen konsolidoidun
valvonnan piiriin, jota EKP harjoittaa luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan
liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan
keskuspankille annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o [ ] 4 artiklan 1 kohdan
i alakohdan mukaisesti;
c)           osallistuviin jäsenvaltioihin
sijoittautuneet sijoituspalveluyritykset ja rahoituslaitokset, kun ne kuuluvat
sellaisen konsolidoidun valvonnan piiriin, jota EKP harjoittaa neuvoston
asetuksen (EU) N:o [ ] 4 artiklan 1 kohdan i alakohdan mukaisesti niiden
emoyritykseen nähden.
3 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan direktiivin [ ]
2 artiklassa sekä 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivin 2013/36/EU[19]
3 artiklassa vahvistettuja määritelmiä. Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)           ’kansallisella toimivaltaisella
viranomaisella’ neuvoston asetuksen (EU) N:o [ ] 2 artiklan 2 kohdassa
määriteltyä kansallista toimivaltaista viranomaista;
2)           ’kansallisella
kriisinratkaisuviranomaisella’ jäsenvaltion direktiivin [ ] 3 artiklan
mukaisesti nimeämää viranomaista;
3)           ’kriisinratkaisutoimella’
kriisinratkaisuvälineen käyttämistä laitokseen tai 2 artiklassa
tarkoitettuun yhteisöön tai yhden tai useamman kriisinratkaisuvaltuuden
käyttämistä siihen;
4)           ’suojatuilla talletuksilla’
talletuksia, jotka on suojattu direktiivin 94/19/EY mukaisesti kansallisessa
lainsäädännössä säädetyillä talletussuojajärjestelmillä kyseisen direktiivin 7
artiklassa säädettyyn talletussuojan tasoon asti;
5)           ’hyväksyttävillä talletuksilla’
direktiivin 94/19/EY 1 artiklassa määriteltyjä talletuksia, joita ei ole
suljettu kyseisen direktiivin 2 artiklan mukaisen suojan ulkopuolelle, niiden
määrästä riippumatta;
6)           ’konsernitason
kriisinratkaisuviranomaisella’ sen osallistuvan jäsenvaltion kansallista
kriisinratkaisuviranomaista, johon laitos tai konsolidoidun valvonnan piiriin
kuuluva emoyritys on sijoittautunut;
7)           ’luottolaitoksella’ asetuksen (EU)
N:o 575/2013[20]
4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa määriteltyä luottolaitosta;
8)           ’sijoituspalveluyrityksellä’
asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa määriteltyä
sijoituspalveluyritystä, johon sovelletaan kyseisen asetuksen 9 artiklassa
vahvistettua perustamispääomavaatimusta;
9)           ’rahoituslaitoksella’ asetuksen (EU)
N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 26 alakohdassa määriteltyä
rahoituslaitosta;
10)         ’emoyrityksellä’ asetuksen (EU) N:o
575/2013 4 artiklan 1 kohdan 15 alakohdassa määriteltyä emoyritystä, mukaan
luettuna laitos, rahoitusalan holdingyhtiö tai rahoitusalan sekaholdingyhtiö;
11)         ’kriisinratkaisun kohteena olevalla
laitoksella’ 2 artiklassa tarkoitettua yhteisöä, jonka osalta
kriisinratkaisutoimi toteutetaan;
12)         ’laitoksella’ luottolaitosta tai
sijoituspalveluyritystä, joka kuuluu 2 artiklan c alakohdan mukaisesti
konsolidoidun valvonnan piiriin;
13)         ’konsernilla’ emoyritystä ja sen
tytäryrityksiä, jotka ovat 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöjä;
14)         ’tytäryrityksellä’ asetuksen (EU) N:o
575/2013 4 artiklan 1 kohdan 16 alakohdassa määriteltyä tytäryritystä;
15)         ’liiketoiminnan myynnillä’
kriisinratkaisun edellytykset täyttävän laitoksen omistusinstrumenttien tai
varojen, oikeuksien tai velkojen siirtoa ostajalle, joka ei ole
omaisuudenhoitoyhtiö;
16)         ’omaisuudenhoitoyhtiön käytöllä’
kriisinratkaisuedellytykset täyttävän laitoksen varojen, oikeuksien tai
velkojen siirtoa omaisuudenhoitoyhtiölle;
17)         ’varojen erottelulla’
kriisinratkaisuedellytykset täyttävän laitoksen varojen ja oikeuksien siirtoa
erillisille varainhoitoyhtiölle;
18)         ’velkakirjojen arvon alaskirjauksella’
alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksien käyttöä kriisinratkaisuedellytykset
täyttävän laitoksen velkoihin;
19)         ’käytettävissä olevilla varoilla’
käteisvaroja, talletuksia, omaisuuseriä ja peruuttamattomia maksusitoumuksia,
jotka ovat kriisinratkaisurahaston käytettävissä 74 artiklassa lueteltuihin
tarkoituksiin;
20)         ’rahoituksen tavoitetasolla’
käytettävissä olevien varojen määrää, joka on saavutettava 68 artiklan
mukaisesti.
4 artikla
Osallistuvat jäsenvaltiot
Osallistuva jäsenvaltio on jäsenvaltio, jonka
rahayksikkö on euro, tai jäsenvaltio, jonka rahayksikkö ei ole euro mutta joka
on ryhtynyt tiiviiseen yhteistyöhön neuvoston asetuksen (EU) N:o [ ]
7 artiklan mukaisesti.
5 artikla
Suhde direktiiviin [ ] ja sovellettavaan kansalliseen lainsäädäntöön
1.           Jos komissio tai
kriisinratkaisuneuvosto tämän asetuksen nojalla hoitaa tehtäviä tai käyttää
valtuuksia, jotka annetaan direktiivillä [ ] osallistuvan jäsenvaltion
kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen käyttöön, kriisinratkaisuneuvostoa
pidetään tätä asetusta ja direktiiviä [ ] sovellettaessa asianomaisena
kansallisena kriisinratkaisuviranomaisena tai, jos on kyse rajojen yli toimivan
konsernin kriisinratkaisusta, asianomaisena konsernitason kansallisena
kriisinratkaisuviranomaisena.
2.           Toimiessaan kansallisena
kriisinratkaisuviranomaisena kriisinratkaisuneuvosto toimii tarvittaessa
komission luvalla.
3.           Jollei tämän asetuksen
säännöksistä muuta johdu, osallistuvan jäsenvaltion kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten on toimittava direktiivillä [ ]
yhdenmukaistettujen kansallisen säännösten perusteella ja mukaisesti.
6 artikla
Yleiset periaatteet
1.           Kriisinratkaisuneuvoston,
komission tai kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen toimissa, ehdotuksissa
tai politiikassa ei saa syrjiä 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöjä,
tallettajia, sijoittajia tai muita unioniin sijoittautuneita velkojia niiden
kansallisuuden tai toimipaikan perusteella.
2.           Tehdessään päätöksiä tai
toteuttaessaan toimia, jotka voivat vaikuttaa useampaan kuin yhteen
osallistuvaan jäsenvaltioon, ja erityisesti tehdessään vähintään kahteen
osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneita konserneja koskevia päätöksiä
komissio ottaa asianmukaisesti huomioon kaikki seuraavat tekijät:
a)      niiden osallistuvien jäsenvaltioiden
edut, joissa konserni toimii, ja erityisesti vaikutukset, joita mahdollisella
päätöksellä tai toimella tai toimimatta jättämisellä on jonkin kyseisen
jäsenvaltion rahoitusvakauteen, talouteen, talletussuojajärjestelmään tai
sijoittajien korvausjärjestelmään;
b)      tavoite tasapainottaa osallisina olevien
jäsenvaltioiden edut ja välttää osallistuvan jäsenvaltion etujen
epäoikeudenmukainen rajoittaminen tai epäoikeudenmukainen suojeleminen;
c)      tarve välttää haitallisten vaikutusten
kohdistuminen sen konsernin muihin osiin, johon kriisinratkaisun kohteena oleva
2 artiklassa tarkoitettu yhteisö kuuluu;
d)      tarve välttää kyseisten 2 artiklassa
tarkoitettujen yhteisöjen velkojille aiheutuvien kustannusten kohtuuton nousu,
joka johtaisi siihen, että niiden kustannukset olisivat suuremmat kuin jos
yhteisöjen kriisinratkaisu olisi toteutettu tavanomaisella
maksukyvyttömyysmenettelyllä;
e)      16 artiklan 10 kohdassa tarkoitetut
päätökset, jotka tehdään SEUT-sopimuksen 107 artiklan nojalla.
3.           Komissio ottaa
tasapainoisesti huomioon 2 kohdassa mainitut tekijät ja 12 artiklassa mainitut
kriisinratkaisutavoitteet kunkin tapauksen luonteen ja olosuhteiden mukaisesti.
4.           Kriisinratkaisuneuvoston tai
komission päätöksissä ei saa vaatia jäsenvaltioita myöntämään poikkeuksellista
julkista rahoitustukea.
II OSA
ERITYISSÄÄNNÖKSET
I OSASTO
Yhteisen kriisinratkaisumekanismin
toiminnot ja menettelysäännöt
1 luku
Kriisinratkaisun
suunnittelu
7 artikla
Kriisinratkaisusuunnitelmat
1.           Kriisinratkaisuneuvosto
laatii kriisinratkaisusuunnitelmat 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöä sekä
konserneja varten.
2.           Sovellettaessa 1 kohtaa
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on toimitettava
kriisinratkaisuneuvostolle kaikki direktiivin [ ] 10 artiklan ja 12 artiklan 1
kohdan mukaisesti saamansa tiedot, jotka tarvitaan kriisinratkaisusuunnitelmien
laadintaan ja täytäntöönpanoon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän osaston
5 luvun soveltamista.
3.           Kriisinratkaisusuunnitelmassa
on esitettävä vaihtoehtoiset tavat käyttää tässä asetuksessa tarkoitettuja
kriisinratkaisuvälineitä ja ‑valtuuksia 2 artiklassa tarkoitettuihin
yhteisöihin.
4.           Kriisinratkaisusuunnitelmassa
on esitettävä kriisinratkaisutoimet, jotka komissio ja kriisinratkaisuneuvosto
voivat toteuttaa, jos 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö tai konserni täyttää kriisinratkaisun
edellytykset. Kriisinratkaisusuunnitelmassa on otettava huomioon useita eri
skenaarioita, mukaan luettuna se, että vaikeudet aiheuttanut tapahtuma voi olla
epäsystemaattinen tai ilmetä laajemman rahoitusalan epävakauden tai koko
järjestelmää koskevien tapahtumien aikana. Kriisinratkaisusuunnitelmassa ei saa
olettaa, että tämän asetuksen mukaisesti perustetun kriisinratkaisurahaston
käytön ohella myönnetään poikkeuksellista julkista rahoitustukea.
5.           Kutakin yhteisöä koskevassa
kriisinratkaisusuunnitelmassa on oltava kaikki seuraavat osat:
a)      tiivistelmä suunnitelman keskeisistä
osista;
b)      tiivistelmä laitoksessa edellisten sitä
koskevien kriisinratkaisutietojen toimittamisen jälkeen tapahtuneista
olennaisista muutoksista;
c)      sen osoittaminen, miten kriittiset
toiminnot ja ydinliiketoiminta-alueet voidaan tarpeellisessa määrin erottaa
oikeudellisesti ja taloudellisesti muista toiminnoista niiden jatkuvuuden
varmistamiseksi laitoksen kaaduttua;
d)      arvio suunnitelman jokaisen olennaisen
osan toteuttamiseen tarvittavasta ajasta;
e)      yksityiskohtainen kuvaus 8 artiklan
mukaisesti tehdystä purkamismahdollisuuden arvioinnista;
f)       kuvaus 8 artiklan 5 kohdan nojalla
vaadittavista toimenpiteistä, joilla korjataan tai poistetaan 8 artiklan
mukaisesti tehdyn arvioinnin perusteella todetut purkamismahdollisuuden esteet;
g)      kuvaus prosesseista, joilla määritetään
laitoksen kriittisten toimintojen, ydinliiketoiminta-alueiden ja varojen arvo
ja markkinoitavuus;
h)      yksityiskohtainen kuvaus järjestelyistä,
joilla varmistetaan, että 8 artiklan nojalla vaaditut tiedot ovat ajan
tasalla ja aina kriisinratkaisuviranomaisten käytettävissä;
i)       kriisinratkaisuviranomaisen selvitys
siitä, miten kriisinratkaisun vaihtoehdot voitaisiin rahoittaa olettamatta,
että niihin myönnetään poikkeuksellista julkista rahoitustukea;
j)       yksityiskohtainen kuvaus erilaisista
kriisinratkaisustrategioista, joita voidaan soveltaa erilaisten mahdollisten
skenaarioiden mukaisesti;
k)      kuvaus kriittisistä keskinäisistä
sidoksista;
l)       analyysi suunnitelman vaikutuksista
konsernin muihin laitoksiin;
m)     kuvaus vaihtoehdoista, joilla maksu- ja
selvityspalvelujen ja muiden infrastruktuurien käyttömahdollisuus voidaan
säilyttää;
n)      tiedotusvälineille ja yleisölle
suunnattua viestintää koskeva suunnitelma;
o)      10 artiklan mukainen omia varoja ja
hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus ja tarvittaessa määräaika
kyseisen tason saavuttamiselle;
p)      tarvittaessa 10 artiklan mukainen omia
varoja ja sopimusperusteisen alaskirjauksen instrumentteja koskeva
vähimmäisvaatimus ja tarvittaessa määräaika kyseisen tason saavuttamiselle;
q)      kuvaus toiminnoista ja järjestelmistä,
jotka ovat olennaisia laitoksen operatiivisten prosessien jatkuvan ylläpidon
kannalta;
r)       kuvaus suunnitelman täytäntöönpanon
vaikutuksista henkilöstöön, mukaan luettuna arvio tähän liittyvistä
kustannuksista.
6.           Konsernien
kriisinratkaisusuunnitelmissa on oltava suunnitelma koko konsernin
kriisinratkaisua varten, ja siinä on yksilöitävä toimenpiteet konserniin
kuuluvien emoyritysten ja tytäryritysten kriisinratkaisua varten.
7.           Kriisinratkaisuneuvosto
laatii kriisinratkaisusuunnitelmat yhteistyössä valvojan tai
konsolidointiryhmän valvojan sekä niiden osallistuvien jäsenvaltioiden
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa, joihin kyseiset yhteisöt ovat
sijoittautuneet.
8.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
pyytää kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia laatimaan
kriisinratkaisusuunnitelmien alustavat luonnokset ja konsernitason
kriisinratkaisuviranomaista laatimaan konsernin kriisinratkaisusuunnitelman
alustavan luonnoksen.
9.           Kriisinratkaisusuunnitelmat
tarkistetaan ja tarvittaessa päivitetään vähintään kerran vuodessa ja aina sen
jälkeen, kun laitoksen oikeudellisessa tai organisatorisessa rakenteessa,
liiketoiminnassa tai rahoitustilanteessa on tapahtunut muutos, joka voi
vaikuttaa suunnitelmaan olennaisesti tai vaatia sen muuttamista.
8 artikla
Purkamismahdollisuuden arviointi
1.           Laatiessaan 7 artiklan
mukaisia kriisinratkaisusuunnitelmia kriisinratkaisuneuvosto, joka on kuullut
toimivaltaista viranomaista ja myös EKP:tä sekä sellaisten osallistumattomien
jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisia, joissa sijaitsee merkittäviä
sivuliikkeitä, jos asialla on tällaisen sivuliikkeen kannalta merkitystä, tekee
arvioinnin siitä, missä määrin laitokset ja konsernit ovat purkamiskelpoisia
olettamatta, että 64 artiklan mukaisesti perustetun kriisinratkaisurahaston
käytön ohella myönnetään poikkeuksellista julkista rahoitustukea.
2.           Edellä 2 artiklassa
tarkoitettuja yhteisöjä koskevia kriisinratkaisusuunnitelmia laatiessaan
kriisinratkaisuneuvosto arvioi, missä määrin yhteisö on tämän asetuksen mukaan
purkamiskelpoinen. Yhteisö katsotaan purkamiskelpoiseksi, jos
kriisinratkaisuviranomainen pystyy uskottavasti selvittämään yhteisön
tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä tai toteuttamaan sen
kriisinratkaisun käyttämällä siihen erilaisia kriisinratkaisuvälineitä ja ‑valtuuksia
niin, ettei tästä aiheudu merkittäviä haitallisia seurauksia, kuten
rahoitusmarkkinoiden laajempaa epävakautta tai koko järjestelmän laajuisia
tapahtumia, kyseisen yhteisön sijoittautumisjäsenvaltion, muiden
jäsenvaltioiden tai unionin rahoitusjärjestelmille, ja pyrkimällä varmistamaan
yhteisön kriittisten toimintojen jatkuvuuden.
3.           Laatiessaan konserneja
koskevia kriisinratkaisusuunnitelmia kriisinratkaisuneuvosto arvioi, missä
määrin konsernit ovat tämän asetuksen mukaan purkamiskelpoisia. Konserni
katsotaan purkamiskelpoiseksi, jos kriisinratkaisuviranomaiset pystyvät
uskottavasti likvidoimaan konserniyhtiöt tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä
tai toteuttamaan konserniyhtiöiden kriisinratkaisun käyttämällä niihin
kriisinratkaisuvälineitä ja ‑valtuuksia niin, ettei tästä aiheudu
merkittäviä haitallisia seurauksia, kuten rahoitusmarkkinoiden laajempaa
epävakautta tai koko järjestelmän laajuisia tapahtumia, kyseisten
konserniyhtiöiden sijoittautumisjäsenvaltioiden, muiden jäsenvaltioiden tai
unionin rahoitusjärjestelmille, ja pyrkimällä varmistamaan konserniyhtiöiden
kriittisten toimintojen jatkuvuuden joko erottamalla ne muista toiminnoista,
jos tämä voidaan toteuttaa helposti ja nopeasti, tai muilla keinoin.
4.           Arviointia varten
kriisinratkaisuneuvosto tarkastelee ainakin direktiivin [ ] liitteessä olevassa
C jaksossa mainittuja seikkoja.
5.           Jos kriisinratkaisuneuvosto, joka
on kuullut toimivaltaista viranomaista ja myös EKP:tä, katsoo yhteisön tai
konsernin purkamismahdollisuudesta 2 ja 3 kohdan mukaisesti tehdyn
arvioinnin perusteella, että yhteisön tai konsernin purkamismahdollisuudelle
saattaa olla olennaisia esteitä, kriisinratkaisuneuvosto laatii toimivaltaisia
viranomaisia kuullen laitokselle tai emoyritykselle osoitetun kertomuksen,
jossa analysoidaan kriisinratkaisuvälineiden ja ‑valtuuksien tehokkaan
käytön olennaisia esteitä. Lisäksi kertomuksessa suositellaan 8 kohdan
mukaisesti toimenpiteitä, joita kriisinratkaisuneuvosto pitää välttämättömiä
tai tarkoituksenmukaisina näiden esteiden poistamiseksi.
6.           Kertomus toimitetaan
asianomaiselle yhteisölle tai emoyritykselle, toimivaltaisille viranomaisille
ja niiden osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisille,
joissa sijaitsee merkittäviä sivuliikkeitä. Kertomuksessa esitetään arvioinnin
tai toteamuksen perusteet ja ilmoitetaan, millä tavoin arviointi tai toteamus
täyttää 6 artiklassa esitetyn oikeasuhteisen soveltamisen vaatimuksen.
7.           Yhteisö tai emoyritys voi
neljän kuukauden kuluessa kertomuksen vastaanottopäivästä esittää
huomautuksensa ja ehdottaa kriisinratkaisuneuvostolle vaihtoehtoisia
toimenpiteitä kertomuksessa yksilöityjen esteiden poistamiseksi.
Kriisinratkaisuneuvosto ilmoittaa yhteisön tai emoyrityksen ehdottamista
toimenpiteistä toimivaltaisille viranomaisille ja niiden osallistumattomien
jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisille, joissa sijaitsee merkittäviä
sivuliikkeitä.
8.           Jos yhteisön tai emoyrityksen
ehdottamat toimenpiteet eivät tosiasiallisesti poista purkamismahdollisuuden
esteitä, kriisinratkaisuneuvosto tekee kuultuaan ensin toimivaltaista
viranomaista ja tarvittaessa makrovakausvalvonnasta vastaavaa viranomaista
päätöksen, jossa ilmoitetaan, että ehdotetut toimenpiteet eivät
tosiasiallisesti poista purkamismahdollisuuden esteitä, ja ohjeistetaan
kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia vaatimaan laitosta, emoyritystä tai
kyseisen konsernin tytäryritystä toteuttamaan 9 kohdassa mainittuja
toimenpiteitä seuraavien perusteiden mukaisesti:
a)      toimenpiteen tehokkuus
purkamismahdollisuuden esteiden poistamisessa;
b)      tarve välttää rahoitusvakauteen
kohdistuvat kielteiset vaikutukset osallistuvissa jäsenvaltioissa;
c)      tarve välttää sellaiset kyseiseen
laitokseen tai konserniin kohdistuvat vaikutukset, jotka olisivat suurempia
kuin on tarpeen purkamismahdollisuuden esteen poistamiseksi tai jotka olisivat
suhteettomia.
9.           Sovellettaessa 8 kohtaa
kriisinratkaisuneuvosto ohjeistaa kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia
toteuttamaan seuraavia toimenpiteitä:
a)      vaatimaan, että yhteisö laatii (joko
konsernin sisällä tai kolmansien osapuolten kanssa) palvelusopimukset
kriittisten toimintojen tarjoamisesta;
b)      vaatimaan, että yhteisö rajoittaa
yksittäisten riskien tai kokonaisriskin enimmäismäärää;
c)      asettamaan erityisiä tai yleisiä
informaatiovaatimuksia kriisinratkaisua varten;
d)      vaatimaan, että yhteisö luopuu tietyistä
varoista;
e)      vaatimaan, että yhteisö rajoittaa tai
lopettaa tiettyjä nykyisiä tai ehdotettuja toimintoja;
f)       rajoittamaan uusien tai olemassa olevien
liiketoiminta-alueiden kehittämistä tai uusien tai olemassa olevien tuotteiden
myyntiä tai estämään niiden kehittäminen tai myynti;
g)      vaatimaan muutoksia yhteisön tai minkä tahansa
suoraan tai välillisesti sen määräysvallassa olevan konserniyhtiön
oikeudellisiin tai toiminnallisiin rakenteisiin, jotta voidaan vähentää
monitahoisuutta sen varmistamiseksi, että kriittiset toiminnot voidaan erottaa
oikeudellisesti ja toiminnallisesti muista toiminnoista
kriisinratkaisuvälineiden avulla;
h)      vaatimaan, että yhteisö perustaa
jäsenvaltiossa emoyrityksenä toimivan rahoitusalan holdingyhtiön tai EU:ssa
emoyrityksenä toimivan rahoitusalan holdingyhtiön;
i)       vaatimaan, että yhteisö laskee liikkeeseen
hyväksyttäviä velkoja 10 artiklan vaatimusten täyttämiseksi;
j)       vaatimaan, että yhteisö yrittää
neuvotella uudelleen liikkeeseen laskemiensa hyväksyttävien velkojen,
ensisijaisen lisäpääoman instrumenttien tai toissijaisen pääoman instrumenttien
ehdot sen varmistamiseksi, että komission mahdollinen päätös kirjata kyseinen
velka tai instrumentti alas tai muuntaa sitä tehtäisiin sen lainkäyttöalueen
lainsäädännön mukaisesti, jota kyseiseen velkaan tai instrumenttiin
sovelletaan.
10.         Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
on pantava kriisinratkaisuneuvoston ohjeet 26 artiklan mukaisesti täytäntöön.
9 artikla
Yksinkertaistetut velvoitteet ja vapautukset
1.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
omasta aloitteestaan tai kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen ehdotuksesta
soveltaa yksinkertaistettuja velvoitteita 7 artiklassa tarkoitettuun
kriisinratkaisusuunnitelmien laadintaan tai antaa vapautuksen näiden
suunnitelmien laadinnasta.
2.           Kansalliset
kriisinratkaisuviranomaiset voivat ehdottaa kriisinratkaisuneuvostolle
yksinkertaistettujen velvoitteiden soveltamista tai vapautusta
kriisinratkaisusuunnitelmien laadinnasta tiettyjen laitosten tai konsernien
osalta. Ehdotus on perusteltava, ja sen tueksi on esitettävä kaikki
merkityksellinen asiakirja-aineisto.
3.           Saadessaan 1 kohdan mukaisen
ehdotuksen tai toimiessaan omasta aloitteestaan kriisinratkaisuneuvosto
suorittaa arvioinnin kyseisistä laitoksista tai konsernista. Arviointia
suoritettaessa otetaan huomioon mahdolliset vaikutukset, jotka laitoksen tai
konsernin kaatumisella voisi olla rahoitusmarkkinoihin, muihin laitoksiin tai
rahoitusolosuhteisiin kyseisen laitoksen tai konsernin liiketoiminnan luonteen
tai koon vuoksi tai johtuen sidoksista, joita sillä on muihin laitoksiin tai
yleensä rahoitusjärjestelmään.
4.           Kriisinratkaisuneuvosto
arvioi vapautusten soveltamisen jatkamista vähintään vuosittain vapautuksen
myöntämispäivästä alkaen tai kyseisen laitoksen tai konsernin oikeudellisessa
tai organisatorisessa rakenteessa, liiketoiminnassa tai rahoitustilanteessa
tapahtuneen muutoksen jälkeen. Kriisinratkaisuneuvosto ei myönnä laitokselle
poikkeuksia, jos kyseisellä laitoksella on yksi tai useampia tytäryrityksiä tai
merkittäviä sivuliikkeitä toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa.
Kriisinratkaisuneuvosto lakkaa soveltamasta
yksinkertaistettuja velvoitteita tai myöntämästä vapautusta
kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisvelvoitteesta, jos kyseisiin
velvoitteisiin tai vapautukseen oikeuttaneita olosuhteita ei enää ole olemassa.
Jos kansallinen kriisinratkaisuviranomainen, joka
on 1 kohdan mukaisesti ehdottanut yksinkertaistetun velvoitteen soveltamista
tai vapautuksen myöntämistä, katsoo, että yksinkertaistetun velvoitteen
soveltamista tai vapautuksen myöntämistä koskeva päätös on peruutettava, sen on
annettava asiaa koskeva ehdotus kriisinratkaisuneuvostolle. Tällöin
kriisinratkaisuneuvosto tekee ehdotettua peruutusta koskevan päätöksen ottaen
täysin huomioon kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen esittämät peruutuksen
perusteet 3 kohdassa esitettyjen seikkojen valossa.
5.           Kriisinratkaisuneuvosto voi 3
ja 4 kohdan mukaisesti myöntää vapautuksen kriisinratkaisusuunnitelmien
laatimisvelvoitteesta direktiivin 2013/36/EU 21 artiklassa tarkoitetuille
yksittäisille keskuslaitokseen liittyneille laitoksille, jotka on kansallisessa
lainsäädännössä kokonaan tai osittain vapautettu vakavaraisuusvaatimuksista
direktiivin 2013/36/EU 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Siinä tapauksessa
kriisinratkaisusuunnitelman laatimisvelvoitetta on sovellettava
keskuslaitokseen konsolidoidusti.
6.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
myöntää vapautuksen kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisvelvoitteesta
laitoksille, jotka kuuluvat asetuksen (EU) N:o 575/2013 113 artiklan 7
artiklan mukaisesti laitosten suojajärjestelmään. Päättäessään vapautuksen
myöntämisestä laitosten suojajärjestelmään kuuluvalle laitokselle
kriisinratkaisuneuvosto harkitsee, onko todennäköistä, että laitosten
suojajärjestelmä pystyy vastaamaan siihen kohdistuviin samanaikaisiin
vaatimuksiin, jotka koskevat sen jäseniä.
7.           Kriisinratkaisuneuvosto
ilmoittaa EPV:lle siitä, miten se soveltaa 1, 4 ja 5 kohtaa.
10 artikla
Omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus
1.           Kriisinratkaisuneuvosto
määrittää toimivaltaisia viranomaisia, myös EKP:tä, kuullen 2 kohdassa
tarkoitetun vähimmäisvaatimuksen, joka koskee sellaisia omia varoja ja
hyväksyttäviä velkoja, jotka 2 artiklassa tarkoitetuilla laitoksilla ja
emoyrityksillä on oltava ja joihin sovelletaan alaskirjaus- ja
muuntamisvaltuuksia.
2.           Vähimmäisvaatimus lasketaan
omien varojen ja hyväksyttävien velkojen määränä, joka ilmaistaan
prosenttiosuutena 2 artiklassa tarkoitettujen laitosten ja emoyritysten
velkojen ja omien varojen kokonaismäärästä ja jossa ei oteta huomioon
johdannaisista johtuvia velkoja.
3.           Edellä olevassa 1 kohdassa
tarkoitettu määritys tehdään seuraavilla perusteilla:
a)      tarve varmistaa, että 2 artiklassa
tarkoitetun laitoksen ja emoyrityksen kriisinratkaisu voidaan toteuttaa
kriisinratkaisutavoitteiden mukaisesti käyttämällä kriisinratkaisuvälineitä,
tarvittaessa myös velkakirjojen arvon alaskirjausta;
b)      tarve varmistaa asiaankuuluvissa
tapauksissa, että 2 artiklassa tarkoitetulla laitoksella ja emoyrityksellä on
riittävästi hyväksyttäviä velkoja sen varmistamiseksi, että jos velkakirjojen
arvon alaskirjausta käytetään, tappiot voidaan kattaa ja 2 artiklassa
tarkoitetun laitoksen ja emoyrityksen ydinpääoman suhde voidaan palauttaa
tasolle, jolla ne pystyvät edelleen täyttämään toimiluvalle asetetut ehdot ja
suorittamaan toiminnot, joita varten niille on myönnetty toimilupa asetuksen
(EU) N:o 575/2013 nojalla, ja että markkinoiden luottamus 2 artiklassa
tarkoitettuun laitokseen ja emoyritykseen säilyy riittävänä;
c)      tarve varmistaa, että jos
kriisinratkaisusuunnitelmassa ennakoidaan, että hyväksyttävien velkojen tietyt
luokat voidaan jättää 24 artiklan 5 kohdan mukaisen velkakirjojen arvon
alaskirjauksen ulkopuolelle tai että hyväksyttävien velkojen tietyt luokat
voidaan siirtää kokonaan vastaanottajalle osittaisella siirrolla, 2 artiklassa
tarkoitetulla laitoksella ja emoyrityksellä on riittävästi muita hyväksyttäviä
velkoja varmistamaan, että tappiot voidaan kattaa ja että 2 artiklassa
tarkoitetun laitoksen ja emoyrityksen ydinpääoman suhde voidaan palauttaa
tasolle, jolla ne pystyvät edelleen täyttämään toimiluvalle asetetut ehdot ja
suorittamaan toiminnot, joita varten niille on myönnetty toimilupa asetuksen
(EU) N:o 575/2013 nojalla;
d)      2 artiklassa tarkoitetun laitoksen ja
emoyrityksen koko, liiketoimintamalli ja riskiprofiili, mukaan luettuina niiden
omat varat;
e)      se, missä määrin kriisinratkaisua voidaan
rahoittaa talletussuojajärjestelmästä 73 artiklan mukaisesti;
f)       se, missä määrin 2 artiklassa
tarkoitetun laitoksen ja emoyrityksen kaatuminen vaikuttaisi haitallisesti
rahoitusvakauteen, jos kriisi leviäisi muihin laitoksiin muun muassa sen
vuoksi, että laitoksella ja emoyrityksellä on sidoksia muihin laitoksiin tai
muuhun rahoitusjärjestelmään.
Määrityksessä on esitettävä vähimmäisvaatimus,
jota laitosten on noudatettava yksittäisen laitoksen tasolla ja jota
emoyritysten on noudatettava konsolidoidulla tasolla. Kriisinratkaisuneuvosto
voi päättää vapauttaa emoyrityksen vähimmäisvaatimuksen noudattamisesta
konsolidoidulla tasolla, jos direktiivin [ ] 39 artiklan 4 ca kohdan a ja
b alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Kriisinratkaisuneuvosto voi
päättää vapauttaa tytäryrityksen vähimmäisvaatimuksen noudattamisesta
konsolidoidulla tasolla, jos direktiivin [ ] 39 artiklan 4 d kohdan a–c
alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
4.           Edellä 1 kohdassa
tarkoitetussa määrityksessä voidaan säätää, että omien varojen ja
hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimus osittain täytetään konsolidoidulla
tai yksittäisen laitoksen tasolla osittain sopimusperusteisen alaskirjauksen
instrumentin avulla.
5.           Jotta sopimusperusteisen
alaskirjauksen instrumentti voidaan katsoa 4 kohdan mukaiseksi,
kriisinratkaisuneuvoston on oltava vakuuttunut siitä, että
a)      instrumentti sisältää sopimusehdon, jonka
mukaan instrumentti kirjataan alas tai muunnetaan vaadittavassa määrin ennen
muiden hyväksyttävien velkojen alaskirjaamista tai muuntamista, jos komissio
päättää käyttää velkakirjojen arvon alaskirjausta kyseiseen laitokseen; ja
b)      instrumenttiin sovelletaan
etuoikeudettomuutta koskevaa sitovaa sopimusta, sitoumusta tai säännöstä, jonka
mukaan tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä se on muita hyväksyttäviä
velkoja huonommassa asemassa eikä sitä voida maksaa takaisin ennen kuin muut
hyväksyttävät velat, jotka ovat jäljellä kyseisenä ajankohtana, on selvitetty.
6.           Kriisinratkaisuneuvosto
suorittaa 1 kohdassa tarkoitetun määrityksen laatiessaan 7 artiklan
mukaisia kriisinratkaisusuunnitelmia ja pitäessään niitä yllä.
7.           Kriisinratkaisuneuvosto
osoittaa määrityksensä tuloksen kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille.
Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on pantava kriisinratkaisuneuvoston
ohjeet 26 artiklan mukaisesti täytäntöön. Kriisinratkaisuneuvosto vaatii
kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia todentamaan ja varmistamaan, että
laitokset ja emoyritykset täyttävät jatkuvasti 1 kohdan mukaisen
vähimmäisvaatimuksen.
8.           Kriisinratkaisuneuvosto
ilmoittaa EKP:lle ja EPV:lle kutakin laitosta ja emoyritystä varten 1 kohdan
mukaisesti määrittämästään vähimmäisvaatimuksesta.
2 luku
Varhainen
asiaan puuttuminen
11 artikla
Varhainen asiaan puuttuminen
1.           EKP:n tai osallistuvien
jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava
kriisinratkaisuneuvostolle kaikista toimenpiteistä, jotka ne vaativat laitosta
tai konsernia toteuttamaan tai jotka ne toteuttavat itse neuvoston asetuksen
(EU) N:o [ ] 13 b artiklan, direktiivin [ ] 23 artiklan 1 kohdan tai 24
artiklan tai direktiivin 2013/36/EU 104 artiklan nojalla.
Kriisinratkaisuneuvosto ilmoittaa komissiolle
kaikista ensimmäisen alakohdan mukaisesti saamistaan tiedoista.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto voi 1
kohdassa tarkoitettujen tietojen vastaanottopäivästä alkaen valmistella
kyseisen laitoksen tai konsernin kriisinratkaisua, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta unionin muun lainsäädännön mukaisia EKP:n ja toimivaltaisten
viranomaisten valtuuksia.
Sovellettaessa ensimmäistä alakohtaa
kriisinratkaisuneuvosto valvoo tarkasti yhteistyössä EKP:n ja asianomaisen
toimivaltaisen viranomaisen kanssa laitoksen tai emoyrityksen olosuhteita sekä
sitä, miten laitos ja emoyritys noudattavat varhaisen asiaan puuttumisen
toimenpiteitä, jotka on vaadittu toteuttamaan.
3.           Kriisinratkaisuneuvostolla on
valtuudet
a)      pyytää tämän osaston 5 luvun mukaisesti
kaikkia tietoja, jotka tarvitaan laitoksen tai konsernin kriisinratkaisun
valmisteluun;
b)      arvostaa laitoksen tai konsernin varat ja
velat 17 artiklan mukaisesti;
c)      ottaa yhteyttä mahdollisiin ostajiin
laitoksen tai konsernin kriisinratkaisun valmistelemiseksi tai vaatia laitosta,
emoyritystä tai kansallista kriisinratkaisuviranomaista tekemään tämä, jolloin
on noudatettava tällä asetuksella ja direktiivin [ ] 76 artiklalla
vahvistettuja luottamuksellisuusvaatimuksia;
d)      vaatia asianomaista kansallista
kriisinratkaisuviranomaista laatimaan alustava kriisinratkaisusuunnitelma
kyseistä laitosta tai konsernia varten.
4.           Jos EKP tai osallistuvien
jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset aikovat määrätä laitokselle tai
konsernille lisätoimenpiteitä neuvoston asetuksen (EU) N:o [ ] 13 b artiklan,
direktiivin [ ] 23 ja 24 artiklan tai direktiivin 2013/36/EY 104 artiklan
nojalla ennen kuin laitos tai konserni on noudattanut kokonaan ensimmäistä
kriisinratkaisuneuvostolle ilmoitettua toimenpidettä, niiden on kuultava
kriisinratkaisuneuvostoa ennen tällaisten lisätoimenpiteiden määräämistä
kyseiselle laitokselle tai konsernille.
5.           EKP tai toimivaltainen
viranomainen ja kriisinratkaisuneuvosto varmistavat, että 4 kohdassa
tarkoitettu lisätoimenpide ja kaikki kriisinratkaisuneuvoston toimet, joiden
tavoitteena on valmistella kriisinratkaisua 2 kohdan mukaisesti, ovat
yhdenmukaisia.
3 luku
Kriisinratkaisu
12 artikla
Kriisinratkaisutavoitteet
1.           Toimiessaan 16 artiklassa
säädetyn kriisinratkaisumenettelyn mukaisesti komissio ja
kriisinratkaisuneuvosto ottavat kumpikin oma toimivaltansa puitteissa huomioon
kriisinratkaisutavoitteet ja valitsevat välineet ja valtuudet, joilla niiden
näkemyksen mukaan saavutetaan parhaiten kyseisen tapauksen olosuhteissa
olennaiset tavoitteet.
2.           Edellä 1 kohdassa tarkoitetut
kriisinratkaisutavoitteet ovat seuraavat:
a)      varmistaa kriittisten toimintojen
jatkuvuus;
b)      välttää merkittävien haittojen
aiheutuminen rahoitusvakaudelle, muun muassa estämällä häiriöiden leviäminen,
sekä pitää yllä markkinakuria;
c)      suojata julkisia varoja huolehtimalla
siitä, että poikkeukselliseen julkiseen rahoitustukeen turvaudutaan
mahdollisimman vähän;
d)      suojata direktiivin 94/19/EY
soveltamisalaan kuuluvia tallettajia ja direktiivin 97/9/EY[21] soveltamisalaan kuuluvia
sijoittajia.
Pyrkiessään edellä mainittuihin tavoitteisiin
komissio ja kriisinratkaisuneuvosto yrittävät välttää tarpeetonta arvon
tuhoutumista ja pitää kriisinratkaisun kustannukset mahdollisimman alhaisina.
3.           Komissio tasapainottaa 2
kohdassa mainitut tavoitteet kunkin yksittäistapauksen luonteen ja olosuhteiden
mukaisesti.
13 artikla
Kriisinratkaisua koskevat yleiset periaatteet
1.           Toimiessaan 16 artiklassa
säädetyn kriisinratkaisumenettelyn mukaisesti komissio ja
kriisinratkaisuneuvosto toteuttavat kaikki asianmukaiset toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että kriisinratkaisutoimi toteutetaan seuraavia periaatteita
noudattaen:
a)      tappioista vastaavat ensin
kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajat;
b)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen velkojat vastaavat tappioista osakkeenomistajien jälkeen 15 artiklan
mukaisen velkojien saamisten etuoikeusjärjestyksen mukaisesti;
c)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen johto vaihdetaan, lukuun ottamatta tapauksia, joissa katsotaan, että
olosuhteiden mukaan koko johdon tai sen osan jatkaminen tehtävässään on tarpeen
kriisinratkaisutavoitteiden saavuttamiseksi;
d)      henkilöiden ja yhteisöjen katsotaan
oikeudenmukaisen menettelyn mukaisesti olevan vastuussa kriisinratkaisun
kohteena olevan laitoksen kaatumisesta siinä laajuudessa kuin ne ovat vastuussa
kansallisen lainsäädännön nojalla;
e)      samaan luokkaan kuuluvia velkojia
kohdellaan yhtäläisellä tavalla;
f)       velkojille ei saa aiheutua suurempia
tappioita kuin niille olisi aiheutunut, jos 2 artiklassa tarkoitettu
yhteisö olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.
2.           Jos laitos on konserniyhtiö,
kriisinratkaisuneuvosto ja tarvittaessa komissio käyttävät
kriisinratkaisuvälineitä ja -valtuuksia tavalla, jolla minimoidaan muille
konserniyhtiöille ja koko konsernille aiheutuvat vaikutukset sekä haitalliset
vaikutukset rahoitusvakauteen unionissa ja erityisesti niissä jäsenvaltiossa,
joissa konserni toimii.
3.           Jos 2 artiklassa
tarkoitettuun yhteisöön sovelletaan liiketoiminnan myyntiä,
omaisuudenhoitoyhtiön käyttöä tai varojen erottelua, kyseisen yhteisön katsotaan
olevan konkurssimenettelyn tai muun samankaltaisen maksukyvyttömyysmenettelyn
kohteena direktiivin 2001/23/EY[22]
5 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi.
14 artikla
Rahoituslaitosten ja emoyritysten kriisinratkaisu
1.           Komissio toteuttaa
rahoituslaitokseen kohdistuvan kriisinratkaisutoimen, kun 16 artiklan 2
kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät sekä rahoituslaitoksen että
emoyrityksen osalta.
2.           Komissio toteuttaa 2 artiklan
b alakohdassa tarkoitettuun emoyritykseen kohdistuvan kriisinratkaisutoimen,
kun 16 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät sekä emoyrityksen
että yhden tai useamman laitoksena toimivan tytäryrityksen osalta.
3.           Poiketen siitä, mitä 2
kohdassa säädetään, komissio voi huolimatta siitä, ettei emoyritys täytä 16
artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, toteuttaa kyseiseen emoyritykseen
kohdistuvan kriisinratkaisutoimen, jos yksi tai useampi laitoksena toimivista
tytäryrityksistä täyttää 16 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset ja
emoyritykseen kohdistuva kriisinratkaisutoimi on tarpeen, jotta voidaan
toteuttaa yhden tai useamman laitoksena toimivan tytäryrityksen tai koko
konsernin kriisinratkaisu.
15 artikla
Saamisten etuoikeusjärjestys
Käytettäessä velkakirjojen arvon alaskirjausta
kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
24 artiklan 3 kohdan mukaista velkojen jättämistä velkakirjojen arvon
alaskirjauksen ulkopuolelle, kriisinratkaisuneuvosto ja osallistuvien
jäsenvaltioiden kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät saamisiin komission
päätöksestä alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia noudattamalla käänteistä
etuoikeusjärjestystä verrattuna seuraavaan tavanomaisen
maksukyvyttömyysmenettelyn mukaiseen järjestykseen:
a)      hyväksyttäviin talletuksiin liittyvät
saamiset ja talletussuojajärjestelmistä olevat saamiset,
b)      vakuudettomat etuoikeudettomat saamiset,
c)      muut kuin d–f alakohdassa mainitut
etuoikeudeltaan huonommat saamiset,
d)      toimivan johdon jäsenten saamiset,
e)      ensisijaisen lisäpääoman ja toissijaisen
pääoman instrumentteihin liittyvät saamiset,
f)       ydinpääoman instrumentteihin liittyvät
saamiset,
jolloin etuoikeusjärjestys on f alakohdasta a
alakohtaan.
16 artikla
Kriisinratkaisumenettely
1.           Jos EKP tai kansallinen
kriisinratkaisuviranomainen arvioi, että 2 kohdan a ja b alakohdassa
säädetyt edellytykset täyttyvät 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön osalta, sen
on ilmoitettava tämä arvio viipymättä komissiolle ja
kriisinratkaisuneuvostolle.
2.           Saadessaan 1 kohdan mukaisen
ilmoituksen tai toimiessaan omasta aloitteestaan kriisinratkaisuneuvosto
arvioi, täyttyvätkö seuraavat edellytykset:
a)      yhteisö on kaatumassa tai sen kaatuminen
on todennäköistä;
b)      ottaen huomioon aika ja muut
merkitykselliset olosuhteet ei ole kohtuullista odottaa, että yhteisön
kaatuminen voidaan estää kohtuullisen ajan kuluessa millään siihen
kohdistuvalla vaihtoehtoisella yksityisen sektorin toimella tai
valvontatoimella (mukaan luettuina varhaisen asiaan puuttumisen toimenpiteet
tai pääomainstrumenttien alaskirjaus tai muuntaminen 14 artiklan mukaisesti);
c)      kriisinratkaisutoimi on 4 kohdan
mukaisesti yleisen edun kannalta välttämätön.
3.           Edellä olevan 2 kohdan a
alakohdan soveltamiseksi yhteisön on katsottava olevan kaatumassa tai
todennäköisesti kaatuvan, jos se on yhdessä tai useammassa seuraavista olosuhteista:
a)      yhteisö rikkoo tai sen voidaan
objektiivisten tosiseikkojen perusteella ennakoida lähitulevaisuudessa rikkovan
toimiluvan voimassaolon jatkamiselle asetettuja vaatimuksia siten, että EKP:n
tai toimivaltaisen viranomaisen olisi perusteltua peruuttaa lupa, muun muassa
koska laitos on kärsinyt tai todennäköisesti kärsii tappioita, joiden takia sen
kaikki omat varat vähenevät olemattomiin tai merkittävästi;
b)      yhteisön varat ovat tai niiden voidaan
objektiivisten tosiseikkojen perusteella ennakoida lähitulevaisuudessa olevan
pienemmät kuin sen velat;
c)      yhteisö ei kykene tai sen voidaan
objektiivisten tosiseikkojen perusteella ennakoida lähitulevaisuudessa olevan
kykenemätön maksamaan velkojaan eräpäivään mennessä;
d)      poikkeuksellinen julkinen rahoitustuki on
tarpeen, lukuun ottamatta kuitenkaan tapauksia, joissa vakavan häiriön
korjaamiseksi jäsenvaltion taloudessa ja rahoitusvakauden säilyttämiseksi
kyseinen poikkeuksellinen julkinen rahoitustuki myönnetään jossakin seuraavista
muodoista:
i)        valtion takaus keskuspankkien
tarjoamille likviditeettisopimuksille keskuspankkien ehtojen mukaisesti;
ii)       valtion takaus hiljattain liikkeeseen
lasketuille veloille; tai
iii)      omien varojen lisäys tai
pääomainstrumenttien hankinta sellaiseen hintaan ja sellaisin ehdoin, joista ei
aiheudu yhteisölle etua, kun 2 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetut
olosuhteet ja 14 artiklassa tarkoitetut olosuhteet eivät kummatkaan ole
voimassa silloin, kun julkinen tuki myönnetään.
Kussakin i, ii ja iii alakohdassa mainitussa
tapauksessa kyseisissä alakohdissa tarkoitetut takaukset tai vastaavat
toimenpiteet on rajoitettava vakavaraisiin yhteisöihin, ja niihin tarvitaan
valtiontukisääntöjen mukainen hyväksyntä. Kyseisten toimien on oltava
luonteeltaan ennalta varautuvia ja väliaikaisia sekä oikeasuhteisia vakavan
häiriön seurausten korjaamiseksi, eikä niitä saa käyttää kattamaan tappioita,
joita yhteisö on kärsinyt tai todennäköisesti kärsii lähitulevaisuudessa.
4.           Edellä olevan 2 kohdan c
alakohdan soveltamiseksi kriisinratkaisutoimea on pidettävä yleisen edun
mukaisena, jos sillä saavutetaan yksi tai useampi sellainen 12 artiklassa
määritelty kriisinratkaisutavoite, jota ei voitaisi saavuttaa samassa
laajuudessa tavanomaisten maksukyvyttömyysmenettelyjen mukaisella yhteisön likvidoinnilla,
ja jos kriisinratkaisutoimi on oikeassa suhteessa kyseisiin tavoitteisiin.
5.           Jos kaikki 2 kohdassa
vahvistetut edellytykset täyttyvät, kriisinratkaisuneuvosto suosittelee
komissiolle yhteisön asettamista kriisinratkaisuun. Suosituksessa on oltava
ainakin seuraavat tiedot:
a)      suositus asettaa yhteisö
kriisinratkaisuun;
b)      19 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu
kriisinratkaisuvälineiden kehys;
c)      kriisinratkaisurahaston 71 artiklan
mukaisen, kriisinratkaisutoimea tukevan käytön kehys.
6.           Ottaen huomioon tapauksen
olosuhteiden kiireellisyyden komissio päättää omasta aloitteestaan tai
mahdollisen 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen tai 5 kohdassa tarkoitetun,
kriisinratkaisuneuvoston antaman suosituksen perusteella yhteisön asettamisesta
kriisinratkaisuun sekä kyseiseen yhteisöön sovellettavien
kriisinratkaisuvälineiden kehyksestä ja kriisinratkaisurahaston
kriisinratkaisutoimea tukevan käytön kehyksestä. Komissio voi omasta
aloitteestaan päättää asettaa yhteisön kriisinratkaisuun, jos kaikki 2 artiklassa
säädetyt edellytykset täyttyvät.
7.           Komission päätös osoitetaan
kriisinratkaisuneuvostolle. Jos komissio päättää olla asettamatta yhteisöä
kriisinratkaisuun, koska 2 artiklan c alakohdassa säädetty edellytys ei täyty,
kyseinen yhteisö likvidoidaan kansallisen maksukyvyttömyyslainsäädännön
mukaisesti.
8.           Kriisinratkaisuneuvosto
päättää komission päätöksellä käyttöön otetun kehyksen rajoissa
20 artiklan mukaisesta kriisinratkaisujärjestelmästä sekä varmistaa, että
asianomaiset kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset toteuttavat tarvittavat
kriisinratkaisutoimet pannakseen kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöön.
Kriisinratkaisuneuvoston päätös osoitetaan asianomaisille kansallisille
kriisinratkaisuviranomaisille, ja siinä ohjeistetaan kyseisiä viranomaisia, joiden
on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen 26 artiklan
mukaisesti kriisinratkaisuneuvoston päätöksen täytäntöön käyttämällä
direktiivissä [ ] ja erityisesti sen 56–64 artiklassa säädettyjä
kriisinratkaisuvaltuuksia. Jos esiintyy valtiontukea, kriisinratkaisuneuvosto
voi tehdä päätöksen vasta sen jälkeen, kun komissio on tehnyt päätöksen
valtiontuesta.
9.           Jos kriisinratkaisuneuvosto
katsoo saadessaan 1 kohdan mukaisen ilmoituksen tai toimiessaan omasta
aloitteestaan, että kriisinratkaisutoimenpiteet voivat olla SEUT-sopimuksen 107
artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, se pyytää asianomaista
osallistuvaa jäsenvaltiota tai asianomaisia osallistuvia jäsenvaltioita
ilmoittamaan suunnitelluista toimenpiteistä viipymättä komissiolle SEUT-sopimuksen
108 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
10.         Siltä osin kuin
kriisinratkaisuneuvoston ehdottama kriisinratkaisutoimi merkitsee
kriisinratkaisurahaston käyttöä eikä siihen sisälly SEUT-sopimuksen 107
artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, komissio soveltaa
rinnakkaisesti ja analogisesti SEUT-sopimuksen 107 artiklan soveltamiseksi
vahvistettuja perusteita.
11.         Komissiolla on valtuudet saada
kriisinratkaisuneuvostolta kaikki tiedot, joita se pitää merkityksellisinä
tämän asetuksen ja tarvittaessa SEUT-sopimuksen 107 artiklan mukaisten
tehtäviensä suorittamisessa. Kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet saada tämä
osaston 5 luvun mukaisesti keneltä tahansa henkilöltä tiedot, jotka se
tarvitsee kriisinratkaisutoimen valmisteluun ja kriisinratkaisutoimea koskevaan
päätöksentekoon, mukaan luettuina päivitykset ja täydennykset
kriisinratkaisusuunnitelmissa esitettyihin tietoihin.
12.         Kriisinratkaisuneuvostolla on
valtuudet suositella komissiolle, että tämä muuttaa kriisinratkaisuvälineiden
kehystä ja kriisinratkaisurahaston käytön kehystä kriisinratkaisuun asetetun
yhteisön osalta.
17 artikla
Arvostus
1.           Ennen kuin
kriisinratkaisuneuvosto toteuttaa kriisinratkaisutoimen tai käyttää
pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia, se varmistaa, että
2 artiklassa tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen oikeudenmukaisen ja
realistisen arvostuksen tekee henkilö, joka on riippumaton viranomaisista, myös
kriisinratkaisuneuvostosta, kriisinratkaisuviranomaisesta sekä kyseisestä
yhteisöstä.
2.           Jollei 13 kohdasta muuta
johdu, arvostus on katsottava lopulliseksi, jos kaikkia 3–14 kohdassa
säädettyjä vaatimuksia noudatetaan.
3.           Jos 1 kohdan mukainen
riippumaton arvostus ei ole mahdollinen, kriisinratkaisuneuvosto voi tehdä 2
artiklassa tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen tilapäisen arvostuksen 9
kohdan säännösten mukaisesti.
4.           Arvostuksen tavoitteena on
arvioida kaatumassa olevan tai todennäköisesti kaatuvan 2 artiklassa
tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen arvo.
5.           Arvostuksen tarkoituksena on
a)      auttaa määrittämään, täyttyvätkö
kriisinratkaisun edellytykset tai pääomainstrumenttien alaskirjauksen tai
muuntamisen edellytykset;
b)      kriisinratkaisun edellytysten täyttyessä
auttaa tekemään perusteltu päätös 2 artiklassa tarkoitettua yhteisöä koskevan
asianmukaisen kriisinratkaisutoimen toteuttamisesta;
c)      pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai
muuntamisvaltuuksia käytettäessä auttaa tekemään perusteltu päätös osakkeiden
tai muiden omistusinstrumenttien mitätöimisen tai laimentamisen laajuudesta
sekä asiaankuuluvien pääomainstrumenttien alaskirjauksen tai muuntamisen
laajuudesta;
d)      velkakirjojen arvon alaskirjausta
käytettäessä auttaa tekemään perusteltu päätös hyväksyttävien velkojen
alaskirjauksen tai muuntamisen laajuudesta;
e)      omaisuudenhoitoyhtiötä tai varojen
erottelua käytettäessä auttaa tekemään perusteltu päätös siirrettävistä
varoista, oikeuksista, veloista tai osakkeista tai muista
omistusinstrumenteista sekä perusteltu päätös kriisinratkaisun kohteena
olevalle laitokselle tai tapauksen mukaan osakkeiden tai muiden
omistusinstrumenttien omistajille maksettavan vastikkeen arvosta;
f)       liiketoimintaa myytäessä auttaa tekemään
perusteltu päätös siirrettävistä varoista, oikeuksista tai veloista taikka
osakkeista tai muista omistusinstrumenteista sekä auttaa
kriisinratkaisuneuvostoa saamaan oikea käsitys siitä, mitkä ovat 21 artiklan 2
kohdan b alakohtaa sovellettaessa käytettävät kaupalliset ehdot;
g)      kaikissa tapauksissa varmistaa, että
mahdolliset tappiot, jotka kohdistuvat 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön
varoihin, otetaan kokonaan huomioon käytettäessä kriisinratkaisuvälineitä tai
pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia.
6.           Arvostuksen on soveltuvin
osin perustuttava varovaisiin oletuksiin, mukaan luettuina maksukyvyttömyysaste
ja tappioiden laajuus. Arvostuksessa ei saa olettaa mitään mahdollista tulevaa
poikkeuksellista julkista rahoitustukea 2 artiklassa tarkoitetulle yhteisölle
siitä ajankohdasta alkaen, jona kriisinratkaisutoimi toteutetaan tai
pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia käytetään.
Arvostuksessa on lisäksi otettava huomioon se, että jos
kriisinratkaisuvälinettä käytetään,
a)      kriisinratkaisuneuvosto voi saada
korvauksen kaikista, kriisinratkaisun kohteena olevasta laitoksesta
asianmukaisesti aiheutuneista kohtuullisista kustannuksista;
b)      kriisinratkaisurahasto voi periä korkoa
tai maksuja kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle myönnetyistä
lainoista tai takauksista 71 artiklan mukaisesti.
7.           Arvostusta on täydennettävä
seuraavilla 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön kirjanpidosta saatavilla
tiedoilla:
a)      päivitetty tase ja selvitys 2 artiklassa
tarkoitetun yhteisön rahoitusasemasta;
b)      analyysi ja arvio varojen
kirjanpitoarvosta;
c)      luettelo 2 artiklassa tarkoitetun
yhteisön kirjanpitoon merkityistä maksamattomista veloista sekä vastaavat
luottotiedot ja luokat 15 artiklan mukaisessa saamisten
etuoikeusjärjestyksessä;
d)      luettelo varoista, joita 2 artiklassa
tarkoitettu yhteisö pitää hallussaan kolmansien osapuolten lukuun, joilla on
omistusoikeus kyseisiin varoihin.
8.           Edellä 5 kohdan e ja f
alakohdassa tarkoitettujen päätösten perustelemiseksi voidaan 7 kohdan b
alakohdan tietoja tarpeen mukaan täydentää analyysilla ja arviolla
2 artiklassa tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen arvosta
markkina-arvon perusteella.
9.           Arvostuksessa on ilmoitettava
velkojien jaottelu luokkiin 15 artiklan säädetyn saamisten
etuoikeusjärjestyksen mukaisesti ja arvioitava kohtelu, jonka kunkin
osakkeenomistajien ja velkojien luokan olisi ennakoitu saavan, jos 2 artiklassa
tarkoitettu yhteisö olisi likvidoitu tavanomaisessa
maksukyvyttömyysmenettelyssä.
10.         Jos kiireellisten olosuhteiden
vuoksi ei ole mahdollista noudattaa 6 ja 8 kohdan vaatimuksia tai jos
sovelletaan 2 kohtaa, on tehtävä tilapäinen arvostus. Tilapäisen arvostuksen on
oltava 4 kohdan vaatimusten mukainen ja, siltä osin kuin kulloisissakin
olosuhteissa on kohtuudella mahdollista, 1, 7 ja 9 kohdan vaatimusten mukainen.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun
tilapäiseen arvostukseen on sisällyttävä puskuri lisätappioita varten sekä
asianmukaiset perustelut.
11.         Arvostus, joka ei ole kaikkien
tässä artiklassa säädettyjen vaatimusten mukainen, on katsottava tilapäiseksi,
kunnes riippumaton henkilö on tehnyt arvostuksen, jossa on noudatettu täysin
kaikkia tässä artiklassa säädettyjä vaatimuksia. Tämä jälkikäteen suoritettava
lopullinen arvostus on tehtävä niin pian kuin se on käytännössä mahdollista.
Jälkikäteen suoritettavan lopullisen arvostuksen
tarkoituksena on
a)      varmistaa, että mahdolliset tappiot,
jotka kohdistuvat 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön varoihin, otetaan kokonaan
huomioon kyseisen yhteisön kirjanpidossa;
b)      auttaa tekemään perusteltu päätös
velkojien saamisten palauttamiseksi kirjanpitoon tai maksetun vastikkeen arvon
lisäämiseksi 12 kohdan mukaisesti.
12.         Jos jälkikäteen
suoritettavassa lopullisessa arvostuksessa 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön
varojen nettoarvo arvioidaan suuremmaksi kuin tilapäisessä arvostuksessa,
kriisinratkaisuneuvosto voi pyytää kansallista kriisinratkaisuviranomaista
a)      käyttämään valtuuksiaan lisätä niiden
velkojien saamisten arvoa, jotka on kirjattu alas velkakirjojen arvon
alaskirjauksen yhteydessä;
b)      määrätä omaisuudenhoitoyhtiön tai
erillisen varainhoitoyhtiön suorittamaan uuden vastikemaksun varojen, oikeuksien
tai velkojen osalta kriisinratkaisun kohteena olevalle 2 artiklassa
tarkoitetulle yhteisölle tai tapauksen mukaan osakkeiden tai
omistusinstrumenttien osalta osakkeiden tai muiden omistusinstrumenttien
omistajille.
13.         Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa
säädetään, 10 ja 11 kohdan mukaisesti tehty tilapäinen arvostus on
kriisinratkaisuneuvostolle pätevä peruste kriisinratkaisutoimien toteuttamiseen
tai pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksien käyttämiseen.
14.         Arvostuksella ei ole oikeudellisia
vaikutuksia, ja se on menettelyvaihe, jolla valmistellaan
kriisinratkaisuneuvoston suositusta kriisinratkaisuvälineen tai
kriisinratkaisuvaltuuden käytöstä.
15.         Lisäksi arvostuksessa on
noudatettava komission direktiivin [ ] 30 artiklan 7 nojalla antamia
delegoituja säädöksiä olosuhteista, joissa henkilö on riippumaton,
menetelmistä, joita käytetään yhteisön varojen ja velkojen arvon arvioimiseen,
ja menetelmistä, joita käytetään, kun lasketaan puskuria lisätappioiden varalta
ja sisällytetään se tilapäiseen arvostukseen.
16.         Sen arvioimiseksi, olisivatko
osakkeenomistajat ja velkojat saaneet paremman kohtelun, jos kriisinratkaisun
kohteena oleva laitos olisi asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn,
kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että riippumaton henkilö tekee arvostuksen
kriisinratkaisutoimen jälkeen. Kyseinen arvostus on tehtävä erillään 1–14
kohdan mukaisesti tehtävästä arvostuksesta.
17.         Edellä olevan 16 kohdan
mukaisessa arvostuksessa on määriteltävä,
a)      miten osakkeenomistajia ja velkojia olisi
kohdeltu, jos kriisinratkaisun kohteena oleva 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö,
jonka suhteen osittainen siirto, alaskirjaus ja muuntaminen on tehty, olisi
asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn välittömästi ennen siirtoa, alaskirjausta
tai muuntamista;
b)      tosiasiallinen kohtelu, jonka
osakkeenomistajat ja velkojat ovat saaneet kriisinratkaisun kohteena olevan 2
artiklassa tarkoitetun yhteisön kriisinratkaisun yhteydessä; ja
c)      eroaako a alakohdassa tarkoitettu kohtelu
b alakohdassa tarkoitetusta kohtelusta.
18.         Edellä olevan 16 kohdan
mukaisessa arvostuksessa on
a)      oletettava, että kriisinratkaisun
kohteena oleva 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö, jonka suhteen osittainen
siirto, alaskirjaus tai muuntaminen on tehty, olisi asetettu tavanomaiseen
maksukyvyttömyysmenettelyyn välittömästi ennen kriisinratkaisutoimen
toteuttamista;
b)      oletettava, ettei oikeuksien, varojen tai
velkojen osittaista siirtoa tai siirtoja tai alaskirjausta tai muuntamista ole
suoritettu;
c)      jätettävä huomiotta kriisinratkaisun
kohteena olevalle 2 artiklassa tarkoitetulle yhteisölle mahdollisesti myönnetty
poikkeuksellinen julkinen tuki.
18 artikla
Pääomainstrumenttien alaskirjaus ja muuntaminen
1.           EKP:n, toimivaltaisen
viranomaisen tai kriisinratkaisuviranomaisen, jonka jäsenvaltio on nimennyt
direktiivin [ ] 51 artiklan 1 kohdan ba ja bb alakohdan ja 54 artiklan
mukaisesti, on tehtävä ilmoitus kriisinratkaisuneuvostolle, jos ne arvioivat
seuraavien edellytysten täyttyvän 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön tai
osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneen konsernin osalta:
a)      yhteisö ei ole enää elinkelpoinen, jos
pääomainstrumentteja ei kirjata alas tai muunneta pääomaksi;
b)      yhteisö tai konserni pyytää
poikkeuksellista julkista rahoitustukea, paitsi jos on kyse 16 artiklan 3
kohdan d alakohdan iii kohdan mukaisista olosuhteista.
2.           Sovellettaessa 1 kohtaa on
katsottava, että 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö tai konserni ei ole enää
elinkelpoinen vain, jos molemmat seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)      kyseinen yhteisö tai konserni on
kaatumassa tai sen kaatuminen on todennäköistä;
b)      ottaen huomioon aika ja muut
merkitykselliset olosuhteet ei ole kohtuullista odottaa, että yhteisön tai
konsernin kaatuminen voidaan estää kohtuullisen ajan kuluessa muulla toimella,
esimerkiksi vaihtoehtoisella yksityisen sektorin toimella tai valvontatoimella
(mukaan luettuina varhaisen asiaan puuttumisen toimenpiteet), kuin
pääomainstrumenttien alaskirjauksella tai muuntamisella joko yksittäin tai
yhdistelmänä kriisinratkaisutoimen kanssa.
3.           Sovellettaessa 1 kohdan a
alakohtaa yhteisön on katsottava olevan kaatumassa tai kaatuvan
todennäköisesti, jos se on yhdessä tai useammassa 16 artiklan 3 kohdan
mukaisista olosuhteista.
4.           Sovellettaessa 2 kohdan a
alakohtaa konsernin on katsottava olevan kaatumassa tai kaatuvan
todennäköisesti, jos konserni rikkoo tai sen voidaan objektiivisten
tosiseikkojen perusteella ennakoida lähitulevaisuudessa rikkovan konsolidoituja
vakavaraisuusvaatimuksiaan siten, että toimivaltaisen viranomaisen olisi
perusteltua toteuttaa toimia, muun muassa koska konserni on kärsinyt tai
todennäköisesti kärsii tappioita, joiden takia sen kaikki omat varat vähenevät
olemattomiin tai merkittävästi.
5.           Komissio todentaa
kriisinratkaisuneuvoston suosituksesta tai omasta aloitteestaan, että 1
kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Komissio päättää, käytetäänkö
pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia yksittäin tai 16
artiklan 4–7 kohdan mukaisen menettelyn jälkeen yhdessä kriisinratkaisutoimen
kanssa.
6.           Kun komissio katsoo, että 1
kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, mutta 16 artiklan 2 kohdan
mukaiset kriisinratkaisun edellytykset eivät täyty, kriisinratkaisuneuvosto
ohjeistaa komission päätöksen jälkeen kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia
käyttämään alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia direktiivin [ ] 51 ja 52
artiklan mukaisesti.
7.           Jos 1 kohdassa säädetyt
edellytykset täyttyvät ja myös 16 artiklan 2 kohdan mukaiset edellytykset
täyttyvät, sovelletaan 16 artiklan 4–7 kohdassa säädettyä menettelyä:
8.           Kriisinratkaisuneuvosto
varmistaa, että kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät alaskirjaus-
tai muuntamisvaltuuksia tavalla, jolla saadaan seuraavat tulokset:
a)      ydinpääoma vähenee ensin suhteessa
tappioihin kapasiteettirajaansa saakka;
b)      kyseeseen tulevien pääomainstrumenttien
pääoma kirjataan alas tai muunnetaan ydinpääoman instrumenteiksi tai tehdään
molemmat tarvittavassa määrin ja kyseeseen tulevien pääomainstrumenttien
kapasiteettirajaan saakka.
9.           Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
on pantava kriisinratkaisuneuvoston ohjeet täytäntöön ja kirjattava alas tai
muunnettava pääomainstrumentit 26 artiklan mukaisesti.
19 artikla
Kriisinratkaisuvälineitä koskevat yleiset periaatteet
1.           Jos kriisinratkaisuneuvosto
päättää käyttää kriisinratkaisuvälinettä 2 artiklassa tarkoitettuun yhteisöön
ja jos kyseinen kriisinratkaisutoimi johtaisi velkojille lankeaviin tappioihin
tai niiden saamisten muuntamiseen, kriisinratkaisuneuvosto käyttää 18 artiklan
mukaisia valtuuksia välittömästi ennen kriisinratkaisuvälineen käyttöä tai yhtä
aikaa sen kanssa.
2.           Edellä 16 kohdan 5 kohdassa
tarkoitetut kriisinratkaisuvälineet ovat seuraavat:
a)      liiketoiminnan myynti;
b)      omaisuudenhoitoyhtiön käyttö;
c)      varojen erottelu;
d)      velkakirjojen arvon alaskirjaus.
3.           Antaessaan 16 artiklan 5
kohdan mukaista suositusta kriisinratkaisuneuvosto ottaa huomioon seuraavat
tekijät:
a)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen varat ja velat 17 artiklan mukaisen arvostuksen perusteella;
b)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen likviditeettitilanne;
c)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen franchising-arvon markkinoitavuus markkinoiden kilpailuolosuhteiden
ja taloudellisten olosuhteiden perusteella;
d)      käytettävissä oleva aika.
4.           Jollei 5 kohdasta muuta johdu,
kriisinratkaisuvälineitä voidaan käyttää joko erikseen tai yhdessä, lukuun
ottamatta kuitenkaan varojen erottelua, jota voidaan käyttää ainoastaan toisen
kriisinratkaisuvälineen kanssa.
20 artikla
Kriisinratkaisujärjestelmä
Kriisinratkaisuneuvoston 16 artiklan 8 kohdan
mukaisesti hyväksymässä kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan – komission
16 artiklan 6 kohdan nojalla kriisinratkaisukehyksestä ja mahdollisesti
valtiontuesta tekemien päätöksen mukaisesti tarvittaessa analogisesti –
kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen käytettävien
kriisinratkaisuvälineiden yksityiskohdat, jotka koskevat ainakin 21 artiklan 2
kohdassa, 22 artiklan 2 kohdassa, 23 artiklan 2 kohdassa ja 24 artiklan 1
kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä ja joissa määritetään
kriisinratkaisurahastosta käytettävät määrät sekä tarkoitukset, joihin kyseistä
rahastoa käytetään.
Kriisinratkaisuprosessin aikana
kriisinratkaisuneuvosto voi tarvittaessa muuttaa ja päivittää
kriisinratkaisujärjestelmää tapauksen olosuhteiden mukaisesti ja komission 16
artiklan 6 kohdan mukaisesti päättämän kriisinratkaisukehyksen rajoissa.
21 artikla
Liiketoiminnan myynti
1.           Liiketoiminnan myynti
muodostuu komission päättämän kehyksen rajoissa seuraavien siirtämisestä
ostajalle, joka ei ole omaisuudenhoitoyhtiö:
a)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen osakkeet tai muut omistusinstrumentit; tai
b)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen kaikki tai tietyt varat, oikeudet tai velat.
2.           Edellä olevassa 16 artiklan 8
kohdassa tarkoitetussa kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan
liiketoiminnan myynnin osalta erityisesti seuraavat:
a)      instrumentit, varat, oikeudet ja velat,
jotka kansallinen kriisinratkaisuviranomainen siirtää direktiivin [ ]
32 artiklan 1 kohdan ja 7–11 kohdan mukaisesti;
b)      kaupalliset ehdot, joissa on otettu
huomioon olosuhteet ja kriisinratkaisuprosessissa aiheutuneet kustannukset ja
menot ja joiden mukaisesti kansallinen kriisinratkaisuviranomainen suorittaa
siirron direktiivin [ ] 32 artiklan 2–4 kohdan mukaisesti;
c)      se, voiko kansallinen
kriisinratkaisuviranomainen käyttää siirtovaltuuksia useammin kuin kerran
direktiivin [ ] 32 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaisesti;
d)      järjestelyt, joilla kansallinen
kriisinratkaisuviranomainen myy yhteisön tai instrumentit, varat, oikeudet ja velat
direktiivin [ ] 33 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti;
e)      3 kohdan mukaisesti se, heikentävätkö
kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen noudattamat myyntivaatimukset
todennäköisesti kriisinratkaisutavoitteiden saavuttamista.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto käyttää
liiketoiminnan myyntiä välineenä noudattamatta 2 kohdan e alakohdassa
tarkoitettuja myyntivaatimuksia, jos se katsoo, että kyseisten vaatimusten
noudattaminen todennäköisesti heikentäisi yhden tai useamman
kriisinratkaisutavoitteen saavuttamista ja erityisesti, jos seuraavat
edellytykset täyttyvät:
a)      kriisinratkaisuneuvosto katsoo, että
kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen kaatumisesta tai mahdollisesta
kaatumisesta aiheutuu merkittävä uhka rahoitusvakaudelle tai että se pahentaa
tätä uhkaa; ja
b)      kriisinratkaisuneuvosto katsoo, että
myyntivaatimusten noudattaminen todennäköisesti heikentäisi liiketoiminnan
myynnin tuloksellisuutta pyrittäessä poistamaan mainittu uhka tai saavuttamaan
12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määritelty kriisinratkaisutavoite.
22 artikla
Omaisuudenhoitoyhtiön käyttö
1.           Omaisuudenhoitoyhtiön käyttö
muodostuu komission päättämän kehyksen rajoissa seuraavien siirtämisestä
omaisuudenhoitoyhtiölle:
a)      kriisinratkaisun kohteena olevan yhden
tai useamman laitoksen liikkeeseen laskemat osakkeet tai muut
omistusinstrumentit; tai
b)      kriisinratkaisun kohteena olevan yhden
tai useamman laitoksen kaikki tai mitkä tahansa varat, oikeudet tai velat.
2.           Edellä 20 artiklassa
tarkoitetussa kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan omaisuudenhoitoyhtiön
käytön osalta erityisesti seuraavat:
a)      instrumentit, varat, oikeudet ja velat,
jotka kansallinen kriisinratkaisuviranomainen siirtää omaisuudenhoitoyhtiölle
direktiivin [ ] 34 artiklan 1–9 kohdan mukaisesti;
b)      järjestelyt, joilla kansallisen
kriisinratkaisuviranomainen perustaa omaisuudenhoitoyhtiön, hoitaa sitä ja
lopettaa sen direktiivin [ ] 35 artiklan 1–3 kohdan ja 5–8 kohdan
mukaisesti;
c)      järjestelyt, joilla kansallinen
kriisinratkaisuviranomainen myy omaisuudenhoitoyhtiön tai sen varat tai velat
direktiivin [ ] 35 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto
varmistaa, että kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen omaisuudenhoitoyhtiölle
siirtämien velkojen kokonaisarvo ei ylitä kriisinratkaisun kohteena olevasta
laitoksesta siirrettyjen tai muista lähteistä peräisin olevien oikeuksien ja
varojen kokonaisarvoa.
23 artikla
Varojen erottelu
1.           Varojen erottelu muodostuu
komission päättämän kehyksen rajoissa kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen varojen, oikeuksien tai velkojen siirtämisestä erilliselle
varainhoitoyhtiölle.
Erillisen varainhoitoyhtiön on oltava
oikeussubjekti, joka täyttää kaikki seuraavat vaatimukset:
a)      sen omistaa kokonaan tai osittain yksi
tai useampi viranomainen tai se on yhden tai useamman viranomaisen
määräysvallassa; näihin voi kuulua kriisinratkaisuviranomainen tai
kriisinratkaisun rahoitusjärjestely;
b)      se on perustettu kriisinratkaisun
kohteena olevan yhden tai useamman laitoksen tai omaisuudenhoitoyhtiön kaikkien
tai joidenkin varojen, oikeuksien ja velkojen vastaanottamista varten.
2.           Edellä 20 artiklassa
tarkoitetussa kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan varojen erottelun
osalta erityisesti seuraavat:
a)      instrumentit, varat, oikeudet ja velat,
jotka kansallinen kriisinratkaisuviranomainen siirtää erilliselle
varainhoitoyhtiölle direktiivin [ ] 36 artiklan 1–4 kohdan ja 6–10 kohdan
mukaisesti;
b)      vastike, jota vastaan kansallinen
kriisinratkaisuviranomainen siirtää varat erilliseen varainhoitoyhtiöön, 17
artiklassa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. Tämä säännös ei estä
vastiketta saamasta nimellistä tai negatiivista arvoa.
24 artikla
Velkakirjojen arvon alaskirjaus
1.           Velkakirjojen arvon
alaskirjausta voidaan käyttää jompaankumpaan seuraavista tarkoituksista:
a)      kriisinratkaisun edellytykset täyttävän 2
artiklassa tarkoitetun yhteisön pääomapohjan vahvistaminen riittävässä määrin,
jotta voidaan palauttaa kyseisen yhteisön kyky noudattaa toimiluvan ehtoja ja
suorittaa toiminnot, joita varten se on saanut toimiluvan direktiivin 2013/36/EU
tai direktiivin 2004/39/EY nojalla;
b)      omaisuudenhoitoyhtiöön siirrettävien
saamisten tai velkainstrumenttien pääoman muuntaminen omaksi pääomaksi tai
vähentäminen, jotta omaisuudenhoitoyhtiölle olisi tarjottavana pääomaa.
Kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan
komission päättämän kehyksen rajoissa velkakirjojen arvon alaskirjauksen osalta
erityisesti seuraavat:
a)      6 kohdan mukaisesti kokonaismäärä, jolla
hyväksyttävien velkojen arvoa on vähennettävä tai muunnettava;
b)      velat, jotka voidaan jättää 5–13 kohdan
mukaisesti soveltamisalan ulkopuolelle;
c)      16 kohdan mukaisesti toimitettavan
liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman tavoitteet ja vähimmäissisältö.
2.           Velkakirjojen arvon
alaskirjausta saa käyttää 1 kohdan a alakohdassa mainittuun tarkoitukseen vain,
jos kyseisen välineen ja 16 kohdassa vaaditun liiketoiminnan
tervehdyttämissuunnitelman mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden avulla
voidaan tosiasiassa sekä saavuttaa asiaankuuluvat kriisinratkaisutavoitteet
että palauttaa laitoksen taloudellinen vakaus ja pitkän aikavälin
elinkelpoisuus.
Jos ensimmäisessä alakohdassa vahvistettu
edellytys ei täyty, on soveltuvin sovellettava jotain 19 artiklan 2 kohdan a, b
ja c alakohdassa tarkoitettua kriisinratkaisuvälinettä ja 19 artiklan 2 kohdan
d alakohdassa tarkoitettua velkakirjojen arvon alaskirjausta.
3.           Velkakirjojen arvon
alaskirjausta ja muuntamista ei sovelleta seuraaviin velkoihin:
a)      suojatut talletukset;
b)      vakuudelliset velat, mukaan luettuina
katetut joukkovelkakirjalainat;
c)      velat, jotka aiheutuvat siitä, että 2
kohdassa tarkoitetun yhteisön hallussa on asiakasvaroja tai asiakkaan rahaa,
tai varainhoitosuhteesta 2 kohdassa tarkoitetun yhteisön (varainhoitaja) ja
toisen henkilön (edunsaaja) välillä edellyttäen, että asiakas tai edunsaaja on
suojattu sovellettavan maksukyvyttömyys- tai siviililainsäädännön nojalla;
d)      velat, joiden edunsaajana on laitos,
samaan konserniin kuuluvia yhtiöitä lukuun ottamatta, ja joiden alkuperäinen
maturiteetti on alle seitsemän päivää;
e)      velat, jotka johtuvat osallistumisesta
direktiivin 98/26/EY[23]
mukaisesti nimettyyn järjestelmään ja joiden jäljellä oleva maturiteetti on
alle seitsemän päivää;
f)       velat, joiden edunsaajana on jokin
seuraavista:
i)        työntekijä kertyneen palkan,
eläke-etuuden tai muun kiinteän palkkion osalta, lukuun ottamatta muuttuvaa
palkkion osaa, jota ei säännellä lainsäädännöllä tai työehtosopimuksella;
ii)       kaupallinen velkoja, joka tarjoaa
laitokselle tai 1 artiklan b, c tai d alakohdassa tarkoitetulle yhteisölle
sen jokapäiväisen toiminnan kannalta kriittisiä tavaroita ja palveluja, mukaan
luettuina tietotekniikkapalvelut, yleishyödylliset palvelut sekä tilojen
vuokraus, huolto ja ylläpito;
iii)      vero- ja sosiaaliturvaviranomainen
edellyttäen, että kyseiset velat ovat etuoikeutettuja sovellettavan
maksukyvyttömyys- tai siviililainsäädännön nojalla.
4.           Edellä olevassa 3 kohdassa
säädetty velkakirjojen arvon alaskirjauksen soveltamisala ei estä käyttämästä
näitä alaskirjausvaltuuksia tilanteen mukaan sellaisen velan, jonka vakuudeksi
on annettu pantti tai kiinnitys, tai muun vakuudellisen velan siihen osaan,
jota vakuutena käytettyjen varojen, pantin tai kiinnityksen tai muun vakuuden
arvo ei riitä kattamaan. Direktiivin 2009/65/EY[24] 52 artiklan 4 kohdassa
määritellyt katetut joukkovelkakirjalainat voidaan jättää tämän säännöksen
soveltamisalan ulkopuolelle.
5.           Tietyt velat voidaan rajata
tai osittain rajata alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksien ulkopuolelle
seuraavissa poikkeuksellisissa olosuhteissa:
a)      velan arvon alaskirjausta ei ole mahdollista
suorittaa kohtuullisessa ajassa kriisinratkaisuviranomaisen vilpittömistä
pyrkimyksistä huolimatta; tai
b)      ulkopuolelle rajaaminen on ehdottoman
välttämätöntä ja oikeasuhteista kriittisten toimintojen ja
ydinliiketoiminta-alueiden jatkuvuuden varmistamiseksi niin, että säilytetään
kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen kyky jatkaa keskeisiä toimintoja,
palveluja ja transaktioita; tai
c)      ulkopuolelle rajaaminen on ehdottoman
välttämätöntä ja oikeasuhteista kriisin sellaisen laajan leviämisen välttämiseksi,
joka haittaisi vakavasti rahoitusmarkkinoiden toimintaa tavalla, josta voisi
aiheutua vakavia häiriöitä jäsenvaltion tai unionin taloudelle; tai
d)      kyseisten velkojen arvon alaskirjaus
johtaisi niiden arvon sellaiseen romahtamiseen, josta muille velkojille
koituvat tappiot olisivat suuremmat kuin jos kyseiset velat jätettäisiin
velkakirjojen arvon alaskirjauksen ulkopuolelle.
Jos hyväksyttävä velka tai hyväksyttävien velkojen
luokka rajataan tai osittain rajataan soveltamisalan ulkopuolelle, muihin hyväksyttäviin
velkoihin sovellettavaa alaskirjaus- tai muuntamistasoa voidaan korottaa
kyseisten ulkopuolelle rajaamisten ottamiseksi huomioon edellyttäen, että
muihin hyväksyttäviin velkoihin sovellettava alaskirjaus- ja muuntamistaso on
13 artiklan 1 kohdan f alakohdan periaatteen mukainen.
6.           Jos hyväksyttävää velkaa tai
hyväksyttävien velkojen luokkaa, joka on rajattu tai osittain rajattu
soveltamisalan ulkopuolelle 5 kohdan nojalla, ja tappioita, jotka olisivat
langenneet näistä veloista, ei ole siirretty täysimääräisesti muille
velkojille, kriisinratkaisurahastosta voidaan antaa kriisinratkaisun kohteena
olevalle laitokselle rahoitusta, jotta se voi
a)      kattaa tappiot, joita ei ole katettu
hyväksyttävillä veloilla, ja palauttaa kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen varojen nettoarvo nollaksi 1 kohdan a alakohdan mukaisesti;
b)      ostaa kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen osakkeita tai muita omistusinstrumentteja tai pääomainstrumentteja
laitoksen pääomapohjan vahvistamiseksi 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.
7.           Kriisinratkaisurahastosta
voidaan antaa 6 kohdassa tarkoitettua rahoitusta vain, jos rahoitus täyttää
molemmat seuraavat perusteet:
a)      osakkeenomistajat ja muiden
omistusinstrumenttien omistajat ja kyseeseen tulevien pääomainstrumenttien ja
muiden hyväksyttävien velkojen omistajat ovat alaskirjauksella, muuntamisella
tai muulla tavoin suorittaneet rahoitusosuuden tappioiden kattamiseksi ja
pääomapohjan vahvistamiseksi määrällä, joka on vähintään 8 prosenttia
kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen velkojen kokonaismäärästä, omat
varat mukaan luettuina, kriisinratkaisutoimen ajankohtana 17 artiklassa
säädetyn arvostuksen mukaisesti mitattuna; ja
b)      kriisinratkaisurahaston rahoitusosuus ei
ylitä 5:tä prosenttia kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen velkojen
kokonaismäärästä, omat varat mukaan luettuina, kriisinratkaisutoimen
ajankohtana 17 artiklassa säädetyn arvostuksen mukaisesti mitattuna.
8.           Kriisinratkaisurahaston osuus
voidaan rahoittaa:
a)      kriisinratkaisurahaston käytettävissä olevalla
määrällä, joka on peritty 2 artiklassa tarkoitetuilta yhteisöiltä
rahoitusosuuksina 66 artiklan mukaisesti;
b)      määrällä, joka voidaan periä jälkikäteen
suoritettavina rahoitusosuuksina 67 artiklan mukaisesti kolmen vuoden
aikana; ja
c)      vaihtoehtoisista rahoituslähteistä
kerätyillä määrillä 69 artiklan mukaisesti, jos a ja b alakohdassa tarkoitetut
määrät eivät riitä.
9.           Poikkeuksellisissa
olosuhteissa voidaan kerätä lisärahoitusta vaihtoehtoisista rahoituslähteistä
sen jälkeen, kun
a)      7 kohdan b alakohdassa säädetty 5
prosentin raja on saavutettu; ja
b)      kaikki vakuudettomat, etuoikeudettomat
velat, jotka eivät ole hyväksyttäviä velkoja, on kirjattu alas tai muunnettu
täysimääräisesti.
10.         Vaihtoehtoisesti tai sen
lisäksi, kun 7 kohdan a ja b alakohdan mukaiset edellytykset ovat täyttyneet,
voidaan suorittaa rahoitusosuus varoista, jotka on peritty etukäteen
suoritettavina rahoitusosuuksina 66 artiklan mukaisesti ja joita ei ole vielä
käytetty.
11.         Sovellettaessa tätä asetusta
sovelletaan direktiivin [ ] 38 artiklan 3 cab kohdan 5 alakohtaa.
12.         Tehtäessä 5 kohdassa
tarkoitettua päätöstä on otettava asianmukaisesti huomioon seuraavat tekijät:
a)      periaate, jonka mukaan tappioiden olisi
langettava ensisijaisesti kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen
osakkeenomistajien ja sen jälkeen yleensä velkojien maksettaviksi
etuoikeusjärjestyksessä;
b)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen kapasiteetti tappioiden kattamiseen, jos velka tai velkaluokka
jätetään soveltamisalan ulkopuolelle; ja
c)      tarve säilyttää riittävät varat
kriisinratkaisun rahoitusta varten.
13.         Kriisinratkaisuneuvosto
suorittaa arviointinsa seuraavista seikoista 17 artiklan vaatimusten mukaisen
arvostuksen perusteella:
a)      kokonaismäärä, jolla hyväksyttävien
velkojen arvo on kirjattava alas sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisun
kohteena olevan laitoksen varojen nettoarvo on nolla,
b)      tarpeen mukaan kokonaismäärä, jolla
hyväksyttäviä velkoja on muunnettava osakkeiksi ydinpääoman suhteen
palauttamiseksi, kun on kyseessä joko kriisinratkaisun kohteena oleva laitos
tai omaisuudenhoitoyhtiö.
Jos päätetään kirjata velkakirjojen arvo alas 1
kohdan a alakohdan soveltamiseksi, ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa
arvioinnissa on vahvistettava määrä, jolla hyväksyttävien velkojen arvoa on muunnettava
kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen tai tarpeen mukaan
omaisuudenhoitoyhtiön ydinpääoman suhteen palauttamiseksi, ottaen huomioon
mahdollinen 71 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukainen pääoman lisääminen
kriisinratkaisurahastosta, sekä markkinoiden riittävän luottamuksen
säilyttämiseksi kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen tai
omaisuudenhoitoyhtiöön ja sen varmistamiseksi, että laitos voi edelleen täyttää
toimilupaehdot ja jatkaa toimintoja, joihin sillä on toimilupa direktiivin 2013/36/EU
tai direktiivin 2004/39/EY nojalla.
14.         Edellä olevan 5 kohdan
mukaisia soveltamisalan ulkopuolelle jättämisiä voidaan soveltaa joko velan
jättämiseksi kokonaan alaskirjauksen ulkopuolelle tai kyseiseen velkaan
sovellettavan alaskirjauksen osuuden rajoittamiseksi.
15.         Alaskirjaus- ja
muuntamisvaltuuksissa on noudatettava 15 artiklassa säädettyä saamisten
etuoikeusjärjestystä.
16.         Kansallisen
kriisinratkaisuviranomaisen on viipymättä toimitettava
kriisinratkaisuneuvostolle liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelma, joka on
saatu velkakirjojen arvon alaskirjauksen jälkeen direktiivin [ ]
47 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimitetyltä hallinnonhoitajalta.
Kriisinratkaisuviranomaisen on kahden viikon
kuluessa liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman toimittamispäivästä
toimitettava kriisiratkaisuneuvostolle kyseisestä suunnitelmasta tekemänsä
arviointi. Kriisinratkaisuneuvosto arvioi yhden kuukauden kuluessa
liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman toimittamispäivästä, millä
todennäköisyydellä suunnitelman toteuttaminen palauttaisi 2 kohdassa
tarkoitetun yhteisön pitkän aikavälin elinkelpoisuuden. Arvioinnin päätökseen
saattaminen edellyttää toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntää.
Jos kriisinratkaisuneuvosto on vakuuttunut siitä,
että suunnitelmalla päästäisiin tähän tavoitteeseen, se antaa kansalliselle
kriisinratkaisuviranomaiselle luvan hyväksyä suunnitelma direktiivin [ ] 47
artiklan 5 mukaisesti. Jos kriisinratkaisuneuvosto ei ole vakuuttunut siitä,
että suunnitelmalla päästäisiin tähän tavoitteeseen, se ohjeistaa kansallista
kriisinratkaisuviranomaista direktiivin [ ] 47 artiklan 6 kohdan
mukaisesti ilmoittamaan hallinnonhoitajalle huolenaiheistaan ja vaatimaan, että
hallinnonhoitaja parantaa suunnitelmaa niin, että huolenaiheet saadaan
poistettua. Tämä edellyttää toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntää.
Kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen on
toimitettava muutettu suunnitelma kriisinratkaisuneuvostolle.
Kriisinratkaisuneuvosto ohjeistaa kansallista kriisinratkaisuviranomaista
ilmoittamaan hallinnonhoitajalle viikon kuluessa, katsooko se muutetun
suunnitelman poistavan ilmoitetut huolenaiheet vai tarvitaanko muita muutoksia.
25 artikla
Kriisinratkaisuneuvoston harjoittama seuranta
1.           Kriisinratkaisuneuvosto
seuraa, miten kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset panevat
kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöön. Tätä varten kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten on
a)      tehtävä yhteistyötä
kriisinratkaisuneuvoston kanssa ja avustettava sitä sen seurantatehtävän
suorittamisessa;
b)      annettava kriisinratkaisuneuvoston
vahvistamin säännöllisin väliajoin kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöönpanoa
sekä kriisinratkaisuvälineiden ja kriisiratkaisuvaltuuksien käyttöä koskevat
tarkat, luotettavat ja täydelliset tiedot, joita kriisinratkaisuneuvosto
saattaa pyytää, mukaan luettuina tiedot seuraavista:
i)        kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen, omaisuudenhoitoyhtiön ja erillisen varainhoitoyhtiön toiminta ja
rahoitustilanne;
ii)       kohtelu, jonka osakkeenomistajat ja
velkojat olisivat saaneet, jos kriisinratkaisun kohteena oleva laitos olisi
likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä;
iii)      käynnissä olevat
tuomioistuinkäsittelyt, jotka liittyvät kaatuneen laitokseen varojen
likvidointiin, kriisinratkaisupäätöksen riitauttamisiin ja arvostukseen tai
osakkeenomistajien tai velkojien jättämiin korvaushakemuksiin;
iv)      arvioijien, hallinnonhoitajien,
kirjanpitäjien, asianajajien ja muiden sellaisten ammattihenkilöiden
nimeäminen, erottaminen ja korvaaminen, joita voidaan tarvita avustamaan
kansallista kriisinratkaisuviranomaista, sekä näiden henkilöiden tehtävien
suorittaminen;
v)       muut asiat, joihin
kriisinratkaisuneuvosto saattaa viitata;
vi)      se, missä määrin ja millä tavalla
kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät direktiivin [ ] V luvussa
mainittuja valtuuksiaan;
vii)     24 artiklan 16 kohdassa tarkoitetun
liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman taloudellinen elinkelpoisuus,
toteutettavuus ja täytäntöönpano.
Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on
toimitettava kriisinratkaisuneuvostolle loppuraportti
kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöönpanosta.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
toimitettujen tietojen perusteella antaa kansallisille
kriisinratkaisuviranomaiselle ohjeita mistä tahansa kriisinratkaisujärjestelmän
täytäntöönpanoon liittyvästä näkökohdasta ja erityisesti 20 artiklassa
mainituista seikoista ja kriisiratkaisuvaltuuksien käytöstä.
3.           Komissio voi
kriisinratkaisuneuvoston suosituksesta tai omasta aloitteestaan tarkistaa
kriisinratkaisukehystä koskevaa päätöstään ja tehdä tarvittavat muutokset, kun
kriisinratkaisutavoitteiden saavuttaminen sitä edellyttää.
26 artikla
Kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpano
1.           Kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten on toteutettava toimet, joita 16 artiklan
8 kohdassa tarkoitetun kriisinratkaisupäätöksen täytäntöönpano edellyttää,
erityisesti käyttämällä määräysvaltaa 2 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen
suhteen, toteuttamalla direktiivin [ ] 64 artiklan mukaiset tarvittavat
toimenpiteet ja varmistamalla, että direktiivissä [ ] säädettyjä suojatoimia
noudatetaan. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on pantava kaikki
kriisinratkaisuneuvoston niille osoittamat päätökset täytäntöön.
Niiden on käytettävä näihin tarkoituksiin sen
kansallisen lainsäädännön mukaisia valtuuksiaan, jolla direktiivi [ ] pannaan
täytäntöön, ja noudatettava kansallisessa lainsäädännössä vahvistettuja
edellytyksiä. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on annettava
kriisinratkaisuneuvostolle täydellinen ilmoitus näiden valtuuksien käytöstä.
Kaikissa niiden toteuttamissa toimissa on noudatettava 16 artiklan
8 kohdassa tarkoitettua päätöstä.
2.           Jos kansallinen
kriisinratkaisuviranomainen ei ole soveltanut 16 artiklassa tarkoitettua
päätöstä tai on soveltanut sitä tavalla, jolla ei pystytä saavuttamaan tämän
asetuksen mukaisia kriisinratkaisutavoitteita, kriisinratkaisuneuvostolla on
valtuudet määrätä kriisinratkaisun kohteena oleva laitos
a)      siirtämään kriisinratkaisun kohteena
olevan laitoksen tietyt oikeudet, varat tai velat toiselle henkilölle;
b)      vaatimaan sellaisten velkainstrumenttien
muuntamista, joihin sisältyy sopimusehto muuntamisesta 18 artiklassa
mainituissa olosuhteissa.
3.           Kriisinratkaisun kohteena
olevan laitoksen on noudatettava kaikkia 2 kohdan nojalla tehtyjä päätöksiä.
Nämä päätökset ovat ensisijaisia kaikkiin kansallisten viranomaisten samasta
asiasta aiemmin tekemiin päätöksiin nähden.
4.           Toteuttaessaan sellaisia
kysymyksiä koskevaa toimea, joista on annettu päätös 2 kohdan nojalla,
kansallisten viranomaisten on noudatettava kyseistä päätöstä.
4 luku
Yhteistyö
27 artikla
Yhteistyövelvoite
1.           Kriisinratkaisuneuvosto
ilmoittaa komissiolle kaikista toimista, jotka se toteuttaa kriisinratkaisun
valmistelemiseksi. Komission jäsenten ja henkilöstön on noudatettava
kriisinratkaisuneuvostolta saamiensa tietojen osalta 79 artiklassa säädettyä
salassapitovaatimusta.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto,
komissio, EKP sekä kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ja
kriisinratkaisuviranomaiset tekevät tiivistä yhteistyötä hoitaessaan kukin omia
tehtäviään tämän asetuksen nojalla. EKP ja kansalliset toimivaltaiset
viranomaiset toimittavat kriisinratkaisuneuvostolle ja komissiolle kaikki
tiedot, joita nämä tarvitsevat tehtäviensä hoitamiseen.
3.           Hoitaessaan kukin omia
tehtäviään tämän asetuksen nojalla kriisinratkaisuneuvosto, komissio, EKP sekä
kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ja kriisinratkaisuviranomaiset tekevät
tiivistä yhteistyötä 7–26 artiklan mukaisissa kriisinratkaisun suunnittelussa,
varhaisessa asiaan puuttumisessa ja kriisinratkaisun vaiheissa. EKP ja
kansalliset toimivaltaiset viranomaiset toimittavat kriisinratkaisuneuvostolle
ja komissiolle kaikki tiedot, joita nämä tarvitsevat tehtäviensä hoitamiseen.
4.           Kun EKP kutsuu tätä asetusta
sovellettaessa kriisinratkaisuneuvoston edustajan osallistumaan neuvoston
asetuksen (EU) N:o [ ] 19 artiklan mukaisesti perustettuun EKP:n
valvontaelimeen, kriisinratkaisuneuvosto nimeää edustajan.
5.           Sovellettaessa tätä asetusta
kriisinratkaisuneuvosto nimeää edustajan, joka osallistuu direktiivin [ ] 113
artiklalla perustettuun Euroopan pankkiviranomaisen kriisinratkaisukomiteaan.
6.           Kriisinratkaisuneuvosto tekee
tiivistä yhteistyötä Euroopan rahoitusvakausvälineen (ERVV) ja Euroopan
vakausmekanismin (EVM) kanssa erityisesti silloin, kun ERVV tai EVM on
myöntänyt tai todennäköisesti myöntää suoraa tai välillistä rahoitustukea
osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneille yhteisöille etenkin
24 artiklan 9 kohdassa tarkoitetuissa poikkeuksellisissa olosuhteissa.
7.           Kriisinratkaisuneuvosto ja
EKP tekevät yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa vahvistetaan yleiset ehdot niiden
2 kohdan mukaiselle yhteistyölle. Yhteisymmärryspöytäkirjaa tarkastellaan
säännöllisesti uudelleen, ja se julkaistaan, jollei luottamuksellisten tietojen
asianmukaisesta käsittelystä muuta johdu.
28 artikla
Tietojenvaihto yhteisen kriisinratkaisumekanismin kanssa
1.           Sekä kriisinratkaisuneuvostoa
että kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia koskee velvollisuus tehdä
yhteistyötä vilpittömässä mielessä sekä tietojenvaihtovelvollisuus.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto
toimittaa komissiolle kaikki tiedot, jotka ovat merkityksellisiä komission
tämän asetuksen ja tapauksen mukaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan mukaisten
tehtävien hoitamisessa.
29 artikla
Yhteistyö yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa ja konsernien käsittely
Direktiivin [ ] 12 artiklan 4, 5, 6 ja 15
kohtaa ja 80–83 artiklaa ei sovelleta osallistuvien jäsenvaltioiden
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välisiin suhteisiin. Niiden sijasta
sovelletaan tämän asetuksen asiaankuuluvia säännöksiä.
30 artikla
Yhteistyö osallistumattomien jäsenvaltioiden kanssa
Jos konserniin kuuluu osallistuviin ja
osallistumattomiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita yhteisöjä,
kriisinratkaisuneuvosto edustaa osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisia
kriisinratkaisuviranomaisia direktiivin [ ] 7, 8, 11, 12, 15, 50 ja 80–83
artiklan mukaisesti osallistumattomien jäsenvaltioiden kanssa tehtävässä
yhteistyössä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tässä asetuksessa edellytettyä
komission antamaa hyväksyntää.
31 artikla
Yhteistyö kolmansien maiden viranomaisten kanssa
Komissiolla ja kriisinratkaisuneuvostolla on
kullakin omilla vastuualueillaan yksinomainen vastuu direktiivin [ ] 88
artiklan 4 kohdassa tarkoitettujen ei-sitovien yhteistyöjärjestelyjen
tekemisestä osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
puolesta, ja ne ilmoittavat näistä järjestelyistä mainitun artiklan 6 kohdan
mukaisesti.
5 luku
Tutkintavaltuudet
32 artikla
Tietopyynnöt
1.           Hoitaakseen 7, 8, 11, 16 ja
17 artiklassa tarkoitettuja tehtäviään kriisinratkaisuneuvosto voi suoraan tai
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välityksellä pyytää seuraavia
oikeushenkilöitä tai luonnollisia henkilöitä toimittamaan kaikki tiedot, jotka
tarvitaan kriisinratkaisuneuvostolle tällä asetuksella annettujen tehtävien
hoitamiseen:
a)      2 artiklassa tarkoitetut yhteisöt;
b)      2 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen
työntekijät;
c)      kolmannet osapuolet, joille 2 artiklassa
tarkoitetut yhteisöt ovat ulkoistaneet tehtäviä tai toimintoja.
2.           Edellä 2 artiklassa
tarkoitettujen yhteisöjen ja 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen henkilöiden
on toimitettava 1 kohdan nojalla pyydetyt tiedot. Salassapitovaatimukset eivät
vapauta näitä yhteisöjä ja henkilöitä kyseisten tietojen
toimittamisvelvollisuudesta. Pyydettyjen tietojen toimittamista ei pidetä
salassapitovelvollisuuden rikkomisena.
3.           Jos kriisinratkaisuneuvosto
saa tiedot suoraan kyseisiltä yhteisöiltä ja henkilöiltä, se antaa nämä tiedot
asianomaisten kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten saataville.
4.           Kriisinratkaisuneuvoston on
voitava saada jatkuvasti kaikki pääomaan, likviditeettiin, varoihin ja
velkoihin liittyvät tiedot, jotka koskevat sen kriisinratkaisuvaltuuksien
piiriin kuuluvia laitoksia ja ovat olennaisia kriisinratkaisun kannalta.
5.           Kriisinratkaisuneuvosto,
toimivaltaiset viranomaiset ja kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset voivat
laatia yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa määrätään tietojenvaihtomenettelystä.
6.           Toimivaltaisten
viranomaisten, tarvittaessa myös EKP:n, sekä kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten on tehtävä kriisinratkaisuneuvoston kanssa
yhteistyötä sen tarkistamiseksi, ovatko jotkin tai kaikki pyydetyt tiedot jo
saatavilla. Jos tietoja on saatavilla, toimivaltaisten viranomaisten,
tarvittaessa myös EKP:n, tai kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on
toimitettava kyseiset tiedot kriisinratkaisuneuvostolle.
33 artikla
Yleiset tutkimukset
1.           Hoitaakseen 7, 8, 11, 16 ja
17 artiklassa tarkoitettuja tehtäviä kriisinratkaisuneuvosto voi suorittaa
kaikki tarpeelliset 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja, osallistuvaan
jäsenvaltioon sijoittautuneita tai siellä olevia henkilöitä koskevat
tutkimukset, jollei asiaa koskevassa unionin lainsäädännössä vahvistetuista
muista edellytyksistä muuta johdu.
Tätä varten kriisinratkaisuneuvostolla on oikeus
a)      vaatia asiakirjojen toimittamista;
b)      tutkia 32 artiklan 1 kohdassa
tarkoitettujen henkilöiden kirjanpitoaineisto sekä ottaa jäljennöksiä ja
otteita tällaisesta kirjanpitoaineistosta;
c)      saada kirjalliset tai suulliset
selvitykset 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilta henkilöiltä tai niiden
edustajilta tai henkilöstöltä;
d)      haastatella ketä tahansa muuta
haastatteluun suostuvaa tutkimuksen kohteeseen liittyvien tietojen
keräämiseksi.
2.           Edellä 32 artiklan 1 kohdassa
tarkoitettujen henkilöiden on suostuttava kriisinratkaisuneuvoston päätöksellä
käynnistettyihin tutkimuksiin.
Jos jokin henkilö estää tutkimuksen suorittamisen,
sen osallistuvan jäsenvaltion kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten, jossa
asianomaiset tilat sijaitsevat, on annettava kansallista lainsäädäntöä
noudattaen tarpeellinen apu, mukaan luettuna kriisinratkaisuneuvoston pääsy 32
artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen oikeushenkilöiden liiketiloihin, jotta
edellä mainittuja oikeuksia voidaan käyttää.
34 artikla
Paikalla tehtävät tarkastukset
1.           Hoitaakseen 7, 8, 11, 16 ja
17 artiklassa tarkoitettuja tehtäviä kriisinratkaisuneuvosto voi, jollei asiaa
koskevassa unionin lainsäädännössä vahvistetuista muista edellytyksistä muuta
johdu, suorittaa 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen oikeushenkilöiden liiketiloissa
kaikki tarpeelliset paikalla tehtävät tarkastukset, jos asianomaisille
kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille ilmoitetaan tästä ennakolta. Jos
tarkastusten moitteeton ja tehokas suorittaminen sitä edellyttää,
kriisinratkaisuneuvosto voi suorittaa paikalla tehtävän tarkastuksen
ilmoittamatta siitä ennakolta kyseisille oikeushenkilöille.
2.           Kriisinratkaisuneuvoston
virkamiehillä ja muilla henkilöillä, jotka kriisinratkaisuneuvosto on
valtuuttanut suorittamaan paikalla tehtävän tarkastuksen, on valtuudet päästä
kriisinratkaisuneuvoston 32 artiklan 2 kohdan nojalla antaman tutkintapäätöksen
kohteena olevien oikeushenkilöiden liiketiloihin ja maa-alueille, ja heillä on
kaikki 32 artiklan 1 kohdassa säädetyt valtuudet.
3.           Edellä 32 artiklan 1 kohdassa
tarkoitettujen oikeushenkilöiden on suostuttava kriisinratkaisuneuvoston
päätökseen perustuviin paikalla tehtäviin tarkastuksiin.
4.           Sen jäsenvaltion kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten, jossa tarkastus on määrä suorittaa, valtuuttamien
tai nimeämien virkamiesten ja muiden mukana olevien henkilöiden on,
kriisinratkaisuneuvoston valvonnassa ja sen koordinoidessa toimintaa,
aktiivisesti avustettava kriisinratkaisuneuvoston virkamiehiä ja muita
kriisinratkaisuneuvoston valtuuttamia henkilöitä. Tätä varten heillä on 2
kohdassa säädetyt valtuudet. Kyseisten osallistuvien jäsenvaltioiden
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten virkamiehillä on myös oikeus
osallistua paikalla tehtäviin tarkastuksiin.
5.           Jos kriisinratkaisuneuvoston
virkamiehet ja muut mukana olevat henkilöt, jotka kriisinratkaisuneuvosto on
valtuuttanut tai nimennyt, toteavat, että henkilö vastustaa 1 kohdan nojalla
määrättyä tarkastusta, kyseisten osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten on annettava heille tarvittavaa apua kansallisen
lainsäädännön mukaisesti. Tähän apuun kuuluu myös kaikkien liiketilojen ja
kirjanpitoaineiston sinetöinti siltä osin, kuin on tarpeen tarkastuksen
suorittamiseksi. Jos kyseisellä kansallisella kriisinratkaisuviranomaisella ei ole
tällaisia valtuuksia, sen on käytettävä valtuuksiaan pyytääkseen tarvittavan
avun muilta kansallisilta kriisinratkaisuviranomaisilta.
35 artikla
Oikeusviranomaisen lupa
1.           Jos 34 artiklan 1 ja 2
kohdassa tarkoitettu paikalla tehtävä tarkastus tai 34 artiklan 5 kohdassa
tarkoitettu virka-apu edellyttää kansallisten sääntöjen mukaan
oikeusviranomaisen lupaa, tällaista lupaa on haettava.
2.           Edellä 1 kohdassa
tarkoitettua lupaa haettaessa kansallisen oikeusviranomaisen on tarkastettava,
että kriisinratkaisuneuvoston päätös on pätevä ja että suunnitellut
pakkotoimenpiteet eivät ole tarkastuksen kohteeseen nähden mielivaltaisia
eivätkä liiallisia. Tarkastaessaan pakkotoimenpiteiden oikeasuhteisuutta
kansallinen oikeusviranomainen voi pyytää kriisinratkaisuneuvostolta
yksityiskohtaisia selvityksiä erityisesti perusteista, joilla
kriisinratkaisuneuvosto epäilee 26 artiklassa tarkoitettujen säädösten
rikkomista, sekä epäillyn rikkomisen vakavuudesta ja pakkotoimenpiteiden
kohteena olevan henkilön osallisuuden luonteesta. Kansallinen
oikeusviranomainen ei voi kuitenkaan tarkastella uudelleen tarkastuksen
tarpeellisuutta eikä vaatia, että sille toimitetaan kriisinratkaisuneuvoston
asiakirja-aineistossa olevia tietoja. Kriisinratkaisuneuvoston päätöksen
laillisuutta valvoo ainoastaan Euroopan unionin tuomioistuin.
6 luku
Seuraamusvaltuudet
36 artikla
Sakot
1.           Jos kriisinratkaisuneuvosto
toteaa, että 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö on tahallisesti tai
tuottamuksellisesti syyllistynyt johonkin 2 kohdassa tarkoitettuun rikkomiseen,
kriisinratkaisuneuvosto ohjeistaa asianomaista kansallista
kriisinratkaisuviranomaista määräämään direktiivin [ ] mukaisesti sakon
kyseiselle 2 artiklassa tarkoitetulle yhteisölle.
Yhteisön suorittama rikkominen katsotaan
tahallisesti tehdyksi, jos on olemassa objektiivisia tekijöitä, jotka
osoittavat, että yhteisö tai sen toimiva johto toimi tarkoituksellisesti
rikkomisen tehdessään.
2.           Edellä 2 artiklassa
tarkoitetuille yhteisöille voidaan määrätä sakkoja seuraavista rikkomisista:
a)      kun ne eivät toimita 32 artiklan
mukaisesti pyydettyjä tietoja;
b)      kun ne eivät suostu 33 artiklan mukaiseen
yleiseen tutkimukseen tai paikalla tehtävään tarkastukseen eivätkä toimita 32
artiklan mukaisesti pyydettyjä tietoja;
c)      kun ne eivät maksa rahoitusosuuksia
kriisinratkaisurahastoon 66 tai 67 artiklan mukaisesti;
d)      kun ne eivät noudata
kriisinratkaisuneuvoston 24 artiklan nojalla niille osoittamaa päätöstä.
3.           Kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten on julkistettava kaikki sakot, jotka määrätään 1
kohdan nojalla. Jos julkistaminen aiheuttaisi suhteetonta vahinkoa osapuolille,
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on julkistettava seuraamus ilman
osapuolten nimiä.
4.           Kriisinratkaisuneuvosto antaa
kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille osoitetut ohjeet sakkojen ja
uhkasakkojen soveltamisesta yhdenmukaisten, tehokkaiden ja toimivien
täytäntöönpanokäytäntöjen vahvistamiseksi ja tämän asetuksen yhteisen,
yhtenäisen ja johdonmukaisen soveltamisen varmistamiseksi.
37 artikla
Uhkasakot
1.           Kriisinratkaisuneuvosto
ohjeistaa asianomaista kansallista kriisinratkaisuviranomaista määräämään
direktiivin [ ] mukaisesti uhkasakon kyseiselle 2 artiklassa tarkoitetulle
yhteisölle, jotta voidaan pakottaa
a)      luottolaitos noudattamaan 32 artiklan
nojalla tehtyä päätöstä;
b)      32 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
henkilö toimittamaan kyseisen artiklan nojalla tehdyllä päätöksellä pyydetyt
täydelliset tiedot;
c)      33 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
henkilö suostumaan tutkimukseen ja erityisesti toimittamaan täydelliset
asiakirjat, tiedot, menettelyt tai muun pyydetyn aineiston ja täydentämään ja
oikaisemaan muita tietoja, jotka on toimitettu kyseisen artiklan nojalla
tehdyllä päätöksellä käynnistetyssä tutkimuksessa;
d)      34 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
henkilö suostumaan kyseisen artiklan nojalla tehdyllä päätöksellä määrättyyn
paikalla tehtävään tarkastukseen.
2.           Uhkasakon on oltava tehokas
ja oikeasuhteinen. Uhkasakko määrätään maksettavaksi päivittäin, kunnes
luottolaitos tai kyseessä oleva henkilö noudattaa 1 kohdan a–d kohdassa
tarkoitettua päätöstä.
3.           Uhkasakko voidaan määrätä
enintään kuuden kuukauden ajaksi.
III OSA
INSTITUTIONAALINEN KEHYS
I OSASTO
Kriisinratkaisuneuvosto
38 artikla
Oikeudellinen asema
1.           Perustetaan yhteinen
kriisinratkaisuneuvosto. Kriisinratkaisuneuvosto on Euroopan unionin virasto,
jolla on sen tehtäviä vastaava erityisrakenne. Se on oikeushenkilö.
2.           Kriisinratkaisuneuvostolla on
kussakin jäsenvaltiossa laajin kansallisen lainsäädännön mukaan
oikeushenkilöillä oleva oikeuskelpoisuus. Kriisinratkaisuneuvosto voi
erityisesti hankkia ja luovuttaa irtainta ja kiinteää omaisuutta ja esiintyä
kantajana ja vastaajana oikeudenkäynneissä.
3.           Kriisinratkaisuneuvostoa
edustaa sen pääjohtaja.
39 artikla
Kokoonpano
1.           Kriisinratkaisuneuvostoon
kuuluu
a)      pääjohtaja;
b)      varapääjohtaja;
c)      komission nimittämä jäsen;
d)      EKP:n nimittämä jäsen;
e)      kunkin jäsenvaltion nimittämä jäsen, joka
edustaa kansallista kriisinratkaisuviranomaista.
2.           Pääjohtajan, varapääjohtajan
ja komission ja EKP:n nimittämien kriisinratkaisuneuvoston jäsenten toimikausi
on viisi vuotta. Jollei 53 artiklan 6 kohdasta muuta johdu, toimikautta ei
voida uusia.
3.           Kriisinratkaisuneuvoston
hallinto- ja johtamisrakenteen muodostavat
a)      kriisinratkaisuneuvoston täysistunto,
jonka tehtävät määritellään 47 artiklassa;
b)      kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto,
jonka tehtävät määritellään 51 artiklassa;
c)      pääjohtaja, jonka tehtävät määritellään
53 artiklassa.
40 artikla
Unionin lainsäädännön noudattaminen
Kriisinratkaisuneuvosto noudattaa
toiminnassaan unionin lainsäädäntöä, erityisesti komission tämän asetuksen
nojalla antamia päätöksiä.
41 artikla
Vastuuvelvollisuus
1.           Kriisinratkaisuneuvosto on
2–8 kohdan mukaisesti vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille, neuvostolle ja
komissiolle tämän asetuksen täytäntöönpanosta.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto
toimittaa vuosittain Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja
Euroopan tilintarkastustuomioistuimelle kertomuksen sille tällä asetuksella
annettujen tehtävien hoitamisesta.
3.           Pääjohtaja esittää kyseisen
kertomuksen julkisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
4.           Pääjohtaja osallistuu
Euroopan parlamentin pyynnöstä kriisinratkaisutehtävien hoitamista koskevaan
kuulemiseen parlamentin toimivaltaisissa valiokunnissa.
5.           Pääjohtajaa voidaan neuvoston
pyynnöstä kuulla neuvostossa kriisinratkaisutehtävien hoitamisesta.
6.           Kriisinratkaisuneuvosto
vastaa suullisesti tai kirjallisesti Euroopan parlamentin tai neuvoston sille
osoittamiin kysymyksiin omien menettelyjensä mukaisesti mahdollisten sellaisten
osallistuvien jäsenvaltioiden edustajien läsnäollessa, joiden rahayksikkö ei
ole euro.
7.           Pääjohtaja voi käydä
pyynnöstä luottamuksellisia suullisia keskusteluja suljettujen ovien takana
Euroopan parlamentin toimivaltaisen valiokunnan puheenjohtajan ja varapuheenjohtajien
kanssa silloin, kun tällaisia keskusteluja edellytetään perussopimuksen
mukaisten Euroopan parlamentin toimivaltuuksien käyttämiseksi. Euroopan
parlamentti ja kriisinratkaisuneuvosto tekevät sopimuksen yksityiskohtaisista
säännöistä näiden keskustelujen järjestämiseksi varmistaakseen täyden
luottamuksellisuuden niiden salassapitovelvoitteiden mukaisesti, jotka EKP:lle
on määrätty asiaa koskevan unionin lainsäädännön mukaisena toimivaltaisena
viranomaisena.
8.           Kriisinratkaisuneuvosto tekee
yhteistyötä parlamentin kanssa kaikkien parlamentin tekemien tutkimusten aikana
SEUT-sopimuksen mukaisesti. Kriisinratkaisuneuvosto ja parlamentti sopivat
asianmukaisista järjestelyistä, jotka liittyvät kriisinratkaisuneuvostolle
tällä asetuksella annettujen tehtävien hoitamisen demokraattista
vastuuvelvollisuutta ja valvontaa koskeviin käytännön menettelyihin. Nämä
järjestelyt koskevat muun muassa tiedonsaantia, yhteistyötä tutkimuksissa ja
tietoja pääjohtajan valintamenettelystä.
42 artikla
Kansalliset parlamentit
1.           Kriisinratkaisuneuvoston
erityistehtävien vuoksi osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset parlamentit
voivat pyytää omien menettelyjensä mukaisesti kriisinratkaisuneuvostoa
vastaamaan kirjallisesti niiden sille esittämiin huomautuksiin tai kysymyksiin,
jotka koskevat tämän asetuksen mukaisia kriisinratkaisuneuvoston tehtäviä.
2.           Osallistuvan jäsenvaltion
kansallinen parlamentti voi pyytää pääjohtajaa osallistumaan näkemysten
vaihtoon kyseisen jäsenvaltion luottolaitosten kriisinratkaisusta yhdessä
kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen edustajan kanssa.
3.           Tällä asetuksella ei
rajoiteta kansallisen lainsäädännön mukaista kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten vastuuvelvollisuutta kansallisille parlamenteille
sellaisten tehtävien suorittamisen osalta, joita tällä asetuksella ei ole
annettu kriisinratkaisuneuvostolle tai komissiolle.
43 artikla
Riippumattomuus
1.           Kun kriisinratkaisuneuvosto
ja kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset hoitavat niille tällä asetuksella
annettuja tehtäviä, ne toimivat riippumattomasti ja yleisen edun mukaisesti.
2.           Edellä 40 artiklan 2 kohdassa
tarkoitetut kriisinratkaisuneuvoston jäsenet toimivat riippumattomasti,
puolueettomasti ja koko unionin edun mukaisesti pyytämättä tai ottamatta
ohjeita unionin toimielimiltä tai elimiltä, minkään jäsenvaltion hallitukselta
taikka muulta julkiselta tai yksityiseltä elimeltä.
44 artikla
Kotipaikka
Kriisinratkaisuneuvoston kotipaikka on
Bryssel, Belgia.
II OSASTO
Kriisinratkaisuneuvoston
täysistunto
45 artikla
Osallistuminen täysistuntoihin
Kaikki kriisinratkaisuneuvoston jäsenet
osallistuvat sen täysistuntoihin.
46 artikla
Tehtävät
1.           Täysistunnossaan
kriisinratkaisuneuvosto
a)      hyväksyy kunkin vuoden marraskuun 30
päivään mennessä pääjohtajan esittämään luonnokseen perustuvan
kriisinratkaisuneuvoston vuotuisen työohjelman seuraavaa vuotta varten 49
artiklan 1 kohdan mukaisesti ja toimittaa sen tiedoksi Euroopan parlamentille,
neuvostolle, komissiolle ja Euroopan keskuspankille;
b)      hyväksyy kriisinratkaisuneuvoston
vuotuisen talousarvion 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti;
c)      päättää 68 artiklan mukaisesta
vapaaehtoisesta lainaamisesta rahoitusjärjestelyjen välillä, 72 artiklan
mukaisesta kansallisten rahoitusjärjestelyjen vastavuoroisuudesta ja 73
artiklan mukaisesta lainanannosta talletussuojajärjestelmälle;
d)      hyväksyy 42 artiklassa tarkoitetun
vuosikertomuksen kriisinratkaisuneuvoston toiminnasta. Tässä kertomuksessa
esitetään yksityiskohtaiset selvitykset talousarvion toteuttamisesta;
e)      hyväksyy kriisinratkaisuneuvostoon sovellettavat
varainhoitoa koskevat säännöt 61 artiklan mukaisesti;
f)       hyväksyy petostentorjuntastrategian,
joka on oikeassa suhteessa petosriskeihin nähden ottaen huomioon toteutettavien
toimenpiteiden kustannukset ja hyödyt;
g)      hyväksyy jäsentensä eturistiriitojen
ehkäisemistä ja ratkaisemista koskevat säännöt;
h)      hyväksyy työjärjestyksensä;
i)       käyttää 2 kohdan mukaisesti
kriisinratkaisuneuvoston henkilöstön suhteen niitä valtuuksia, jotka kuuluvat
henkilöstösääntöjen mukaan nimittävälle viranomaiselle ja muuhun henkilöstöön
sovellettavien palvelussuhteen ehtojen mukaan sopimusten tekemiseen
toimivaltaiselle viranomaiselle[25],
jäljempänä ’nimittävän viranomaisen toimivalta’;
j)       hyväksyy tarvittavat henkilöstösääntöjen
ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen täytäntöönpanoa
koskevat säännökset henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti;
k)      jollei henkilöstösäännöistä ja muuhun
henkilöstöön sovellettavista palvelussuhteen ehdoista muuta johdu, nimittää
tilinpitäjän, joka on toiminnallisesti riippumaton tehtäviensä suorittamisessa;
l)       huolehtii siitä, että sisäisen tai
ulkoisen tarkastuksen raportteihin ja arviointeihin perustuvien havaintojen ja
suositusten sekä Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimusten
perusteella toteutetaan asianmukaiset jatkotoimet;
m)     tekee päätökset kriisinratkaisuneuvoston
sisäisten rakenteiden luomisesta ja tarvittaessa niiden muuttamisesta.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto tekee
täysistunnossaan henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti
henkilöstösääntöjen 2 artiklan 1 kohtaan ja muuhun henkilöstöön sovellettavien
palvelussuhteen ehtojen 6 artiklaan perustuvan päätöksen, jolla siirretään
nimittävän viranomaisen toimivalta pääjohtajalle ja määritellään olosuhteet,
joissa toimivallan siirto voidaan keskeyttää. Pääjohtajalla on valtuudet
siirtää tämä toimivalta edelleen.
Jos poikkeukselliset olosuhteet sitä edellyttävät,
kriisinratkaisuneuvosto voi täysistunnossaan tekemällään päätöksellä
tilapäisesti keskeyttää nimittävän viranomaisen toimivallan siirron pääjohtajalle
ja hänen toteuttamansa nimittävän viranomaisen toimivallan edelleen siirron ja
käyttää kyseistä toimivaltaa itse tai siirtää sen jollekin jäsenistään tai
jollekulle henkilöstöön kuuluvalle, joka on muu kuin pääjohtaja.
47 artikla
Kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon kokoontuminen
1.           Kriisinratkaisuneuvoston
täysistunnot kutsuu koolle pääjohtaja.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto pitää
vähintään kaksi sääntömääräistä täysistuntoa vuodessa. Lisäksi täysistunto
kokoontuu pääjohtajan aloitteesta tai jos komissio tai vähintään kolmasosa
kriisinratkaisuneuvoston jäsenistä sitä pyytää.
3.           Kriisinratkaisuneuvoston
täysistunto voi kutsua tarkkailijoita osallistumaan tapauskohtaisesti sen
kokoontumisiin.
4.           Kriisinratkaisuneuvosto
vastaa täysistuntonsa sihteeristön tehtävistä.
48 artikla
Päätöksentekoprosessi
1.           Kriisinratkaisuneuvosto tekee
täysistunnossaan päätöksensä jäsentensä yksinkertaisella enemmistöllä. Edellä
47 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut päätökset tehdään kuitenkin sen
jäsenten kahden kolmasosan enemmistöllä.
2.           Pääjohtaja osallistuu
äänestykseen.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto
hyväksyy ja julkaisee työjärjestyksensä. Työjärjestyksessä määritellään
yksityiskohtaisemmat äänestystä koskevat järjestelyt, erityisesti olosuhteet,
joissa jäsen voi toimia toisen jäsenen puolesta, sekä tarvittaessa
päätösvaltaisuutta koskevat säännöt.
III OSASTO
Kriisinratkaisuneuvoston johdon
istunto
49 artikla
Osallistuminen johdon istuntoihin
1.           Jollei 2 ja 3 kohdasta muuta
johdu, kriisinratkaisuneuvoston johdon istuntoihin osallistuvat 40 artiklan 1
kohdan a–d alakohdassa tarkoitetut kriisinratkaisuneuvoston jäsenet.
2.           Käsiteltäessä 2 artiklassa
tarkoitettua yhteisöä tai konsernia, joka on sijoittautunut ainoastaan yhteen
osallistuvaan jäsenvaltioon, 52 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaiseen käsittelyyn ja
päätöksentekoprosessiin osallistuu myös kyseisen jäsenvaltion nimittämä jäsen.
3.           Käsiteltäessä rajojen yli
toimivaa konsernia 52 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaiseen käsittelyyn ja
päätöksentekoprosessiin osallistuvat sen jäsenvaltion nimittämä jäsen, jossa
konsernitason kriisinratkaisuviranomainen sijaitsee, sekä niiden
jäsenvaltioiden nimittämät jäsenet, joihin konsolidoidun valvonnan piiriin
kuuluva tytäryhtiö tai yhteisö on sijoittautunut.
50 artikla
Tehtävät
1.           Kriisinratkaisuneuvoston
täysistuntoa avustaa kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto.
2.           Johdon istunnossaan
kriisinratkaisuneuvosto
a)      valmistelee päätöksiä hyväksyttäviksi
kriisinratkaisuneuvoston täysistunnossa;
b)      tekee kaikki päätökset tämän asetuksen
täytäntöönpanemiseksi.
Tähän kuuluu
i)        kaikkien merkityksellisten tietojen
toimittaminen komissiolle mahdollisimman varhaisessa vaiheessa, jotta komissio
voi niiden avulla suorittaa arvioinnin ja antaa perustellun päätöksen 16
artiklan 6 kohdan nojalla;
ii)       päättäminen kriisinratkaisuneuvoston
talousarvion kriisinratkaisurahastoa koskevasta II osasta.
3.           Silloin kun se on asian
kiireellisyyden vuoksi tarpeen, kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto voi
tehdä kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon puolesta tiettyjä väliaikaisia
päätöksiä erityisesti hallinnollisista kysymyksistä, kuten
talousarviokysymyksistä.
4.           Kriisinratkaisuneuvoston
johdon istunto kokoontuu pääjohtajan aloitteesta tai jäsentensä pyynnöstä.
5.           Kriisinratkaisuneuvoston
täysistunto vahvistaa kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnon työjärjestyksen.
51 artikla
Päätöksenteko
1.           Käsiteltäessä yksittäistä
yhteisöä tai konsernia, joka on sijoittautunut vain yhteen osallistuvaan
jäsenvaltioon, kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto tekee päätöksensä osallistuvien
jäsentensä yksinkertaisella enemmistöllä. Äänten mennessä tasan pääjohtajan
ääni ratkaisee.
2.           Käsiteltäessä rajojen yli
toimivaa konsernia kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto tekee päätöksensä
osallistuvien jäsentensä yksinkertaisella enemmistöllä. Edellä 40 artiklan 2
kohdassa tarkoitetuilla kriisinratkaisuneuvoston jäsenillä ja sen jäsenvaltion
nimittämällä jäsenellä, jossa konsernitason kriisinratkaisuviranomainen
sijaitsee, on kullakin yksi ääni. Muilla osallistuvilla jäsenillä on kullakin
äänioikeus, joka vastaa osaa yhdestä äänestä ja niiden jäsenvaltioiden
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten määrää, joihin konsolidoidun
valvonnan piiriin kuuluva tytäryhtiö tai yhteisö on sijoittautunut. Äänten
mennessä tasan pääjohtajan ääni ratkaisee.
3.           Ennen kuin 65 artiklassa
tarkoitettu rahoituksen tavoitetaso on saavutettu, tietyn jäsenvaltion
nimittämä jäsen voi pyytää kerran kriisinratkaisuneuvoston jatkokäsittelyä, jos
käsiteltävänä oleva päätös vaikuttaa kyseisen jäsenvaltion finanssipoliittiseen
vastuuseen.
4.           Kriisinratkaisuneuvoston
johdon istunto hyväksyy ja julkaisee johdon istuntoja koskevan työjärjestyksen.
Kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto kokoontuu
pääjohtajan omasta aloitteestaan esittämästä kutsusta tai kahden jäsenen kutsusta,
ja sen puheenjohtajana toimii pääjohtaja. Kriisinratkaisuneuvosto voi kutsua
tarkkailijoita osallistumaan tapauskohtaisesti sen johdon istuntoihin.
IV OSASTO
Pääjohtaja ja varapääjohtaja
52 artikla
Nimittäminen ja tehtävät
1.           Kriisinratkaisuneuvostoa
johtaa kokopäivätoiminen pääjohtaja, joka ei hoida mitään kansallisen tason
virkatehtäviä.
2.           Pääjohtajan tehtävänä on
a)      valmistella kriisinratkaisuneuvoston
täysistunnoissa ja johdon istunnoissa tehtävää työtä sekä kutsua koolle sen
kokoukset ja toimia niiden puheenjohtajana;
b)      kaikki henkilöstöasiat;
c)      päivittäisen hallinnon asiat;
d)      toteuttaa kriisinratkaisuneuvoston
talousarviota 59 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
e)      johtaa kriisinratkaisuneuvostoa;
f)       toteuttaa kriisinratkaisuneuvoston
vuotuista työohjelmaa;
g)      laatia vuosittain kertomusluonnos, joka
sisältää kriisinratkaisuneuvoston kriisinratkaisutoimia koskevan jakson sekä
hallinnollisia ja rahatalousasioita koskevan jakson.
3.           Pääjohtajaa avustaa
varapääjohtaja.
Varapääjohtaja hoitaa pääjohtajan tehtäviä tämän
ollessa poissa.
4.           Pääjohtaja ja varapääjohtaja
nimitetään ansioiden, taitojen, pankkitoiminta- ja rahoituskysymysten
tuntemuksen sekä rahoitusalan valvonnan ja sääntelyn kannalta merkityksellisen
kokemuksen perusteella.
5.           Kuultuaan täysistunnossa
kokoontunutta kriisinratkaisuneuvostoa komissio esittää neuvostolle luettelon
ehdokkaista pääjohtajan ja varapääjohtajan nimittämistä varten. Neuvosto
nimittää pääjohtajan ja varapääjohtajan kuultuaan Euroopan parlamenttia.
6.           Poiketen siitä, mitä 40
artiklan 2 kohdassa säädetään, tämän asetuksen voimaantulon jälkeen
nimitettävän ensimmäisen varapääjohtajan toimikausi on kolme vuotta; toimikausi
voidaan uusia kerran viideksi vuodeksi. Pääjohtaja ja varapääjohtaja jatkavat
tehtävässään seuraajiensa nimittämiseen asti.
7.           Pääjohtaja tai
varapääjohtaja, jonka toimikautta on jatkettu, ei voi osallistua enää jatketun
toimikautensa lopussa kyseisen toimen valintamenettelyyn.
8.           Jos pääjohtaja tai
varapääjohtaja ei enää täytä niitä vaatimuksia, joita hänen tehtävänsä
edellyttävät, tai jos he ovat syyllistyneet vakavaan rikkomukseen, neuvosto voi
komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan erottaa pääjohtajan
tai varapääjohtajan tehtävästään.
53 artikla
Riippumattomuus
1.           Pääjohtaja ja varapääjohtaja
hoitavat tehtäviään komission ja kriisinratkaisuneuvoston päätösten mukaisesti.
Osallistuessaan keskusteluihin ja
päätöksentekoprosessiin kriisinratkaisuneuvostossa pääjohtaja ja varapääjohtaja
eivät saa pyytää eivätkä ottaa vastaan ohjeita unionin toimielimiltä tai
elimiltä, vaan ilmaisevat oman näkemyksensä ja äänestävät riippumattomasti.
Varapääjohtaja ei ole kyseisten keskustelujen ja päätöksentekoprosessien
yhteydessä pääjohtajan alaisuudessa.
2.           Jäsenvaltiot tai muut
julkiset tai yksityiset elimet eivät saa pyrkiä vaikuttamaan pääjohtajaan tai
varapääjohtajaan näiden hoitaessa tehtäviään.
3.           Pääjohtajan ja
varapääjohtajan on 78 artiklan 6 kohdassa tarkoitettujen henkilöstösääntöjen
mukaisesti palvelussuhteensa päätyttyä edelleen noudatettava kunniallisuutta ja
pidättyvyyttä hyväksyessään tiettyjä tehtäviä tai etuja.
V OSASTO
VARAINHOITOA KOSKEVAT SÄÄNNÖKSET
1 luku
Yleiset
säännökset
54 artikla
Talousarviovarat
Kriisinratkaisuneuvosto vastaa tarvittavan
rahoituksen ja henkilöstön osoittamisesta sille tällä asetuksella annettujen
tehtävien hoitamiseen.
55 artikla
Talousarvio
1.           Kriisinratkaisuneuvoston
kaikista tuloista ja menoista laaditaan kalenterivuotta vastaavaa
varainhoitovuotta varten arvio, jonka perusteella tulot ja menot otetaan kriisinratkaisuneuvoston
talousarvioon.
2.           Kriisinratkaisuneuvoston
talousarvioon otettavien tulojen ja menojen on oltava tasapainossa.
3.           Talousarvio koostuu kahdesta
osasta: sen I osa koskee kriisinratkaisuneuvoston hallintoa ja II osa
kriisinratkaisurahastoa.
56 artikla
Kriisinratkaisuneuvoston hallintoa koskeva talousarvion I osa
1.           Talousarvion I osan tulot
koostuvat vuotuisista rahoitusosuuksista, jotka ovat tarpeen 62 artiklan 1
kohdan a alakohdan mukaisten hallintomenojen kattamiseksi.
2.           Talousarvion I osan menot
sisältävät ainakin henkilöstö-, palkka-, hallinto-, infrastruktuuri-,
henkilöstökoulutus- ja toimintamenot.
57 artikla
Kriisinratkaisurahastoa koskeva talousarvion II osa
1.           Talousarvion II osan tulot
koostuvat erityisesti seuraavista:
a)      osallistuviin jäsenvaltioihin
sijoittautuneiden laitosten 62 artiklan mukaisesti maksamat rahoitusosuudet
lukuun ottamatta 62 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua vuotuista
rahoitusosuutta;
b)      muista kriisinratkaisun
rahoitusjärjestelyistä osallistumattomissa jäsenvaltioissa 68 artiklan 1 kohdan
mukaisesti saadut lainat;
c)      rahoituslaitoksilta tai muilta
kolmansilta osapuolilta 69 artiklan mukaisesti saadut lainat;
d)      kriisinratkaisurahaston hallussa olevien
määrien 70 artiklan mukaisista sijoituksista saadut tuotot.
2.           Talousarvion II osan menot
koostuvat seuraavista:
a)      menot 71 artiklassa mainittuihin
tarkoituksiin;
b)      70 artiklan mukaiset sijoitukset;
c)      muista kriisinratkaisun
rahoitusjärjestelyistä osallistumattomissa jäsenvaltioissa 68 artiklan 1 kohdan
mukaisesti saaduista lainoista maksettavat korot;
d)      rahoituslaitoksilta tai muilta
kolmansilta osapuolilta 69 artiklan mukaisesti saaduista lainoista maksettavat
korot.
58 artikla
Talousarvion laatiminen ja toteuttaminen
1.           Pääjohtaja laatii kunkin
vuoden helmikuun 15 päivään mennessä ennakkoarvion kriisinratkaisuneuvoston
tuloista ja menoista seuraavaa varainhoitovuotta varten ja lähettää sen
kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon hyväksyttäväksi viimeistään kunkin vuoden
maaliskuun 31 päivänä.
2.           Kriisinratkaisuneuvoston
täysistunto hyväksyy kriisinratkaisuneuvoston talousarvion ennakkoarvion
perusteella. Sitä mukautetaan tarvittaessa.
3.           Pääjohtaja huolehtii
kriisinratkaisuneuvoston talousarvion toteuttamisesta.
59 artikla
Tarkastukset ja valvonta
1.           Kriisinratkaisuneuvostoon
perustetaan sisäisen tarkastuksen tehtävä, jota hoidetaan kansainvälisten
standardien mukaisesti. Kriisinratkaisuneuvoston nimittämä sisäinen tarkastaja
vastaa sille kriisinratkaisuneuvoston talousarvion toteuttamisjärjestelmien ja
-menettelyjen moitteettoman toiminnan tarkastamisesta.
2.           Sisäinen tarkastaja neuvoo
kriisinratkaisuneuvostoa riskienhallinnassa antamalla riippumattomia lausuntoja
hallinnointi- ja valvontajärjestelmien laadusta sekä suosituksia operaatioiden
toteuttamisedellytysten parantamiseksi ja moitteettoman varainhoidon
edistämiseksi.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto on
vastuussa tehtäviensä hoitoon soveltuvien sisäisten valvontajärjestelmien ja
-menettelyjen ottamisesta käyttöön.
60 artikla
Tilinpäätöksen esittäminen ja vastuuvapauden myöntäminen
1.           Pääjohtaja toimii tulojen ja
menojen hyväksyjänä.
2.           Kriisinratkaisuneuvoston
tilinpitäjä toimittaa alustavan tilinpäätöksen tilintarkastustuomioistuimelle
kunkin varainhoitovuoden päättymistä seuraavan maaliskuun 1 päivään
mennessä.
3.           Kriisinratkaisuneuvoston
johdon istunto toimittaa kunkin vuoden maaliskuun 31 päivään mennessä
kriisinratkaisuneuvoston edellisen varainhoitovuoden alustavan tilinpäätöksen
Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja tilintarkastustuomioistuimelle.
4.           Saatuaan
tilintarkastustuomioistuimelta huomautukset kriisinratkaisuneuvoston
alustavasta tilinpäätöksestä pääjohtaja laatii kriisinratkaisuneuvoston
lopullisen tilinpäätöksen, josta hän vastaa, ja toimittaa sen
kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon hyväksyttäväksi.
5.           Pääjohtaja toimittaa kutakin
varainhoitovuotta seuraavan vuoden heinäkuun 1 päivään mennessä lopullisen
tilinpäätöksen Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja
tilintarkastustuomioistuimelle.
6.           Pääjohtaja toimittaa
tilintarkastustuomioistuimelle vastauksen tämän huomautuksiin 30 päivään
syyskuuta mennessä.
7.           Lopullinen tilinpäätös
julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä seuraavan vuoden 15
päivään marraskuuta mennessä.
8.           Kriisinratkaisuneuvoston
täysistunto myöntää pääjohtajalle talousarvion toteuttamista koskevan
vastuuvapauden.
9.           Pääjohtaja antaa Euroopan
parlamentille tämän pyynnöstä kaikki kriisinratkaisuneuvoston tilejä koskevat
tiedot.
61 artikla
Varainhoitosäännöt
Kriisinratkaisuneuvosto hyväksyy Euroopan
unionin tilintarkastustuomioistuinta ja komissiota kuultuaan sisäiset
varainhoitoa koskevat säännökset, joilla täsmennetään erityisesti
kriisinratkaisuneuvoston talousarvion laatimista ja toteuttamista koskeva
yksityiskohtainen menettely.
Varainhoitoa koskevat säännökset perustuvat,
siltä osin kuin se on sopusoinnussa kriisinratkaisuneuvoston ominaispiirteiden
kanssa, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä 25
päivänä lokakuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU,
Euratom) N:o 966/2012[26]
208 artiklan mukaisesti muille SEUT-sopimuksen mukaisesti perustetuille
elimille vahvistettuun varainhoidon puiteasetukseen.
62 artikla
Rahoitusosuudet
1.           Edellä 2 artiklassa
tarkoitetut yhteisöt osallistuvat kriisinratkaisuneuvoston talousarvion
rahoitukseen tämän asetuksen ja 5 kohdan nojalla annettujen rahoitusosuuksia
koskevien delegoitujen säädösten mukaisesti. Rahoitusosuudet kattavat
a)      vuotuiset rahoitusosuudet, jotka ovat
tarpeen hallintomenojen kattamiseksi;
b)      vuotuiset etukäteen suoritettavat
rahoitusosuudet 65 artiklassa säädetyn, 66 artiklan mukaisesti lasketun
rahoituksen tavoitetason saavuttamiseksi
c)      ylimääräiset jälkikäteen suoritettavat
rahoitusosuudet, jotka lasketaan 67 artiklan mukaisesti.
2.           Rahoitusosuuksien määrät on
vahvistettava sellaiselle tasolle, että vastaavalla tulojen määrällä voidaan
periaatteessa varmistaa kriisinratkaisuneuvoston talousarvion tasapaino kunkin
vuoden ja kriisinratkaisurahaston tehtävien osalta.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto
määrittää 5 kohdassa tarkoitettujen delegoitujen säädösten mukaisesti kunkin 2
artiklassa tarkoitetun yhteisön maksettavat rahoitusosuudet kyseiselle
yhteisölle osoitetussa päätöksessä. Kriisinratkaisuneuvosto soveltaa
menettely-, raportointi- ja muita sääntöjä sen varmistamiseksi, että
rahoitusosuudet maksetaan täysimääräisesti ja ajallaan.
4.           Edellä olevan 1, 2 ja 3
kohdan mukaisesti perittyjä määriä käytetään ainoastaan tämän asetuksen
soveltamista varten.
5.           Siirretään komissiolle valta
antaa 82 artiklan mukaisesti rahoitusosuuksia koskevia delegoituja säädöksiä,
joissa
a)      määritetään rahoitusosuuksien laji ja
seikat, joiden osalta niitä on maksettava, rahoitusosuuksien suuruuden
laskutapa ja tapa, jolla ne on maksettava;
b)      tarkennetaan 3 kohdassa tarkoitetut
rekisteröinti-, kirjanpito- ja raportointisäännöt ja muut säännöt, jotka ovat
tarpeen sen varmistamiseksi, että rahoitusosuudet maksetaan täysimääräisesti ja
ajallaan;
c)      määritetään rahoitusosuusjärjestelmä
laitoksille, jotka ovat saaneet toimiluvan sen jälkeen, kun
kriisinratkaisurahasto on saavuttanut tavoitetasonsa;
d)      määritetään vuotuiset rahoitusosuudet,
jotka ovat tarpeen kriisinratkaisuneuvoston hallintomenojen kattamiseksi ennen
kuin se on täysin toimintakykyinen.
63 artikla
Petostentorjuntatoimenpiteet
1.           Helpottaakseen asetuksen (EY)
N:o 1073/1999 soveltamisalaan kuuluvien petosten, lahjonnan ja muiden
laittomien toimien torjuntaa kriisinratkaisuneuvosto liittyy kuuden kuukauden
kuluessa siitä, kun se aloittaa toimintansa, 25 päivänä toukokuuta
1999 tehtyyn toimielinten väliseen sopimukseen Euroopan
petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäisistä tutkimuksista ja vahvistaa mainitun
sopimuksen liitteessä olevaa mallia käyttäen asianmukaiset määräykset, joita
sovelletaan kriisinratkaisuneuvoston koko henkilöstöön.
2.           Euroopan
tilintarkastustuomioistuimella on valtuudet tehdä kaikkien
kriisinratkaisuneuvostolta unionin rahoitusta saaneiden edunsaajien,
toimeksisaajien ja alihankkijoiden osalta asiakirjoihin perustuvia ja paikalla
suoritettavia tarkastuksia.
3.           OLAF voi suorittaa
tutkimuksia, myös paikalla suoritettavia tarkastuksia ja todentamisia
asetuksessa (EY) N:o 1073/1999 ja asetuksessa (Euratom, EY) N:o 2185/96
vahvistettujen säännösten ja menettelyjen mukaisesti, sen selvittämiseksi, onko
kriisinratkaisuneuvoston rahoittamiin sopimuksiin liittynyt unionin
taloudellisia etuja vahingoittavia petoksia, lahjontaa tai muuta laitonta
toimintaa.
2 luku
Yhteinen
pankkialan kriisinratkaisurahasto
1 jakso
KRIISINRATKAISURAHASTON MUODOSTAMINEN
64 artikla
Yleiset säännökset
1.           Perustetaan yhteinen
pankkialan kriisinratkaisurahasto.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto
käyttää kriisinratkaisurahastoa ainoastaan II osan I osastossa
määriteltyjen kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien tehokkaan täytäntöönpanon
varmistamiseen ja 12 ja 13 artiklassa säädettyjen kriisinratkaisutavoitteiden
ja kriisinratkaisua koskevien periaatteiden mukaisesti. Unionin talousarvion ei
missään olosuhteissa katsota olevan vastuussa kriisinratkaisurahaston
kustannuksista tai tappioista.
3.           Kriisinratkaisurahaston
omistaja on kriisinratkaisuneuvosto.
65 artikla
Rahoituksen tavoitetaso
1.           Kriisinratkaisurahaston
käytettävissä olevat varat ovat viimeistään 10 vuoden kuluttua tämän asetuksen
voimaantulosta vähintään 1 prosenttia osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiluvan
saaneiden luottolaitosten kaikista direktiivin 94/19/EY mukaisesti suojattujen
talletusten määrästä.
2.           Jäljempänä olevan 66 artiklan
mukaisesti lasketut ja 62 artiklan mukaisesti perityt kriisinratkaisurahaston
rahoitusosuudet jaksotetaan 1 kohdassa tarkoitetun ensimmäisen vaiheen aikana
ajallisesti mahdollisimman tasaisesti, kunnes tavoitetaso saavutetaan, ellei
niitä olosuhteista riippuen voida aikaistaa suotuisien markkinaolosuhteiden tai
rahoitustarpeiden johdosta.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
pidentää ensimmäistä jaksoa enintään neljällä vuodella, jos
kriisinratkaisurahastosta suoritettujen maksujen kokonaismäärä ylittää 0,5
prosenttia 1 kohdassa tarkoitetusta kokonaismäärästä.
4.           Jos 1 kohdassa tarkoitetun
ensimmäisen vaiheen jälkeen käytettävissä olevat varat vähenevät alle 1
kohdassa määritellyn tavoitetason, 66 artiklan mukaisesti laskettuja
rahoitusosuuksia peritään siihen asti, kun tavoitetaso on saavutettu. Jos
käytettävissä olevia varoja on vähemmän kuin puolet tavoitetason mukaisesta
määrästä, vuotuisten rahoitusosuuksien on oltava vähintään neljäsosa
tavoitetasosta.
5.           Siirretään komissiolle valta
antaa delegoituja säädöksiä 82 artiklan mukaisesti seuraavien seikkojen
määrittämiseksi:
a)      perusteet, jotka koskevat 2 kohdan
mukaisesti laskettujen kriisinratkaisurahaston rahoitusosuuksien ajallista
jaksottamista;
b)      olosuhteet, joissa rahoitusosuuksien
maksamista voidaan aikaistaa 2 kohdan mukaisesti;
c)      perusteet, joiden mukaisesti määritetään
se vuosimäärä, jolla 1 kohdassa tarkoitettua ensimmäistä vaihetta voidaan
pidentää 3 kohdan mukaisesti;
d)      perusteet 4 kohdassa säädettyjen
vuotuisten rahoitusosuuksien määrittämiseksi.
66 artikla
Etukäteen suoritettavat rahoitusosuudet
1.           Kunkin laitoksen yksilöllinen
rahoitusosuus peritään vähintään vuosittain ja lasketaan suhteellisena osuutena
sen velkojen määrästä (poislukien omat varat ja suojatut talletukset) suhteessa
kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneiden laitosten
velkojen kokonaismäärään poislukien omat varat ja suojatut talletukset.
Sitä mukautetaan suhteessa kunkin laitoksen
riskiprofiiliin direktiivin [ ] 94 artiklan 7 kohdassa tarkoitetuissa
delegoiduissa säädöksissä määritettyjen perusteiden mukaisesti.
2.           Edellä 65 artiklassa
tarkoitetun rahoituksen tavoitetason saavuttamiseksi käytettävissä oleviin
varoihin voidaan sisällyttää maksusitoumukset, joiden täydeksi vakuudeksi on
asetettu vähäriskiset varat, joihin ei kohdistu kolmansien osapuolten oikeuksia
ja jotka ovat kriisinratkaisuneuvoston vapaasti käytettävissä ja
korvamerkittyjä sen yksinomaiseen käyttöön 71 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä
tarkoituksia varten. Näiden peruuttamattomien maksusitoumusten osuus saa olla
enintään 30 prosenttia 1 kohdan nojalla perittävien rahoitusosuuksien
kokonaismäärästä.
3.           Siirretään komissiolle valta
antaa delegoituja säädöksiä 82 artiklan mukaisesti seuraavien seikkojen
määrittämiseksi:
a)      1 kohdassa tarkoitettujen yksilöllisten
rahoitusosuuksien laskentamenetelmä;
b)      2 kohdassa tarkoitettujen
maksusitoumusten vakuuksien laatu;
c)      2 kohdassa tarkoitettujen
maksusitoumusten osuuden laskentaperusteet.
67 artikla
Ylimääräiset jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet
1.           Jos käytettävissä olevat
rahoitusvarat eivät riitä kriisinratkaisurahaston käytön tappioiden,
kustannusten tai muiden menojen kattamiseen, kriisinratkaisuneuvosto perii
osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneilta laitoksilta 62
artiklan mukaisesti jälkikäteen ylimääräisiä rahoitusosuuksia, jotta lisämäärät
voidaan kattaa. Nämä ylimääräiset rahoitusosuudet lasketaan yksittäisille
laitoksille 66 artiklan mukaisia sääntöjä noudattaen.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto voi 3
kohdassa tarkoitettujen delegoitujen säädösten mukaisesti vapauttaa laitoksen
kokonaan tai osittain velvoitteesta maksaa 1 kohdan mukaisia jälkikäteen
suoritettavia rahoitusosuuksia, jos 66 artiklassa ja tämän artiklan 1 kohdassa
tarkoitettujen maksujen summa vaarantaisi niiden vaatimusten täyttämisen, joita
muilla velkojilla on sitä vastaan. Tällaista poikkeusta ei myönnetä kuutta
kuukautta pidemmäksi ajaksi, mutta se voidaan laitoksen pyynnöstä uusia.
3.           Siirretään komissiolle valta
antaa delegoituja säädöksiä 82 artiklan mukaisesti niiden olosuhteiden ja
edellytysten määrittelemiseksi, joiden täyttyessä 2 artiklassa tarkoitettu
yhteisö voidaan vapauttaa kokonaan tai osittain 2 kohdan mukaisista jälkikäteen
suoritettavista rahoitusosuuksista.
68 artikla
Rahoitusjärjestelyjen välinen vapaaehtoinen lainaaminen
1.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
esittää kriisinratkaisurahastoa varten tarkoitetun lainapyynnön kaikille muille
kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyille osallistumattomissa jäsenvaltioissa,
jos
a)      66 artiklan nojalla perityt määrät
eivät riitä kriisinratkaisurahaston käytön tappioiden, kustannusten tai muiden
menojen kattamiseen;
b)      67 artiklassa tarkoitetut ylimääräiset
jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet eivät ole välittömästi käytettävissä;

c)      69 artiklassa tarkoitetut vaihtoehtoiset
rahoituskeinot eivät ole kohtuullisin ehdoin välittömästi käytettävissä.
2.           Kyseiset kriisinratkaisun
rahoitusjärjestelyt päättävät tällaisesta pyynnöstä direktiivin [ ] 97 artiklan
mukaisesti. Lainaehtoihin sovelletaan direktiivin [ ] 97 artiklan 3 kohdan a–c
kohtaa.
69 artikla
Vaihtoehtoiset rahoituskeinot
1.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
tehdä kriisinratkaisurahastoa varten lainasopimuksia tai sopia muista
tukimuodoista rahoituslaitosten tai muiden kolmansien osapuolten kanssa, jos 66
ja 67 artiklan mukaisesti perityt määrät eivät ole välittömästi käytettävissä
tai eivät riitä kriisinratkaisurahaston käytön kustannusten kattamiseen.
2.           Edellä 1 kohdassa tarkoitetut
lainat tai muunlainen tuki maksetaan täysimääräisesti takaisin 62 artiklan
mukaisesti lainan erääntymisajan kuluessa.
3.           Kaikista 1 kohdassa
yksilöityjen lainojen käytöstä aiheutuneista kustannuksista vastaa
kriisinratkaisuneuvosto itse, ei unionin talousarvio eivätkä osallistuvat
jäsenvaltiot.
2 jakso
kriisinratkaisurahaston hallinto
70 artikla
Sijoitukset
1.           Kriisinratkaisuneuvosto
hallinnoi kriisinratkaisurahastoa ja voi pyytää komissiota hoitamaan tiettyjä
kriisinratkaisurahaston hallintoon liittyviä tehtäviä.
2.           Kriisinratkaisun kohteena
olevalta laitokselta tai omaisuudenhoitoyhtiöltä saatavien määrien sekä koron
ja muun sijoituksista saatavan tuoton ja mahdollisen muun tuoton on koiduttava
ainoastaan kriisinratkaisurahaston hyödyksi.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto
sijoittaa kriisinratkaisurahaston hallussa olevat määrät osallistuvien
jäsenvaltioiden tai hallitustenvälisten järjestöjen obligaatioihin tai erittäin
likvideihin omaisuuseriin, joiden luottokelpoisuus on erittäin hyvä.
Sijoitusten olisi oltava maantieteellisesti riittävän hajautettuja. Kyseisten
sijoitusten tuoton on koiduttava kriisinratkaisurahaston hyväksi.
4.           Siirretään komissiolle valta
antaa delegoituja säädöksiä kriisinratkaisurahaston hallintoa koskevista
yksityiskohtaisista säännöistä 82 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
3 jakso
kriisinratkaisurahaston käyttö
71 artikla
Kriisinratkaisurahaston tehtävä
1.           Soveltaessaan
kriisinratkaisuvälineitä 2 artiklassa tarkoitettuihin yhteisöihin komission
päättämässä kehyksessä kriisinratkaisuneuvosto voi käyttää
kriisinratkaisurahastoa seuraaviin tarkoituksiin:
a)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen, sen tytäryritysten, omaisuudenhoitoyhtiön tai erillisen
varainhoitoyhtiön varojen tai velkojen takaamiseksi;
b)      lainojen myöntämiseksi kriisinratkaisun
kohteena olevalle laitokselle, sen tytäryrityksille, omaisuudenhoitoyhtiölle
tai erilliselle varainhoitoyhtiölle;
c)      kriisinratkaisun kohteena olevan
laitoksen omaisuuserien ostamiseksi;
d)      pääoman antamiseksi
omaisuudenhoitoyhtiölle tai erilliselle varainhoitoyhtiölle;
e)      korvausten maksamiseksi
osakkeenomistajille tai velkojille, jos niiden todetaan 17 artiklan 5 kohdan
mukaisen arvostuksen perusteella saaneen suorituksina saatavistaan vähemmän
kuin sen, minkä ne 17 artiklan 16 kohdan mukaisen arvostuksen mukaan olisivat
saaneet tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä;
f)       rahoitusosuuden maksamiseksi
kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle sen rahoitusosuuden sijasta,
joka olisi saatu tiettyjen velkojien alaskirjauksella, kun sovelletaan
velkakirjojen arvon alaskirjausta ja kriisinratkaisuviranomainen päättää rajata
tietyt velkojat velkakirjojen arvon alaskirjauksen soveltamisalan ulkopuolelle
24 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
g)      a–f alakohdassa tarkoitettujen toimien
yhdistämiseksi.
2.           Kriisinratkaisurahastossa
voidaan soveltaa a–g alakohdassa tarkoitettuja toimia myös ostajaan
liiketoiminnan myynnin yhteydessä.
3.           Kriisinratkaisurahastoa ei
saa käyttää suoraan laitoksen tai 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön tappioiden
kattamiseen eikä laitoksen tai 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön pääomapohjan
vahvistamiseen. Siinä tapauksessa, että kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyn
käyttö 1 kohtaa sovellettaessa välillisesti johtaa siihen, että osa laitoksen
tai 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön tappioista siirtyy
kriisinratkaisurahastolle, sovelletaan 24 artiklassa säädettyjä
kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyn käyttöä koskevia periaatteita.
4.           Kriisinratkaisuneuvosto saa
pitää 1 kohdan f alakohdan mukaisesti maksetun pääoman enintään viiden vuoden
ajan.
72 artikla
Kansallisten rahoitusjärjestelyjen vastavuoroisuus konsernin
kriisinratkaisussa,
 johon liittyy laitoksia osallistumattomissa jäsenvaltioissa
Konsernin kriisinratkaisussa, johon liittyy
yhden tai useamman osallistuvan jäsenvaltion alueella toimiluvan saaneita
laitoksia ja yhden tai useamman osallistumattoman jäsenvaltion alueella
toimiluvan saaneita laitoksia, kriisinratkaisurahasto osallistuu konsernin
kriisinratkaisun rahoittamiseen direktiivin [ ] 98 artiklan säännösten
mukaisesti.
73 artikla
Talletussuojajärjestelmien käyttö kriisinratkaisun yhteydessä
1.           Osallistuvien jäsenvaltioiden
on varmistettava, että jos kriisinratkaisuneuvosto toteuttaa
kriisinratkaisutoimia ja jos toimilla taataan, että tallettajien talletukset
ovat edelleen heidän käytettävissään, laitokseen liittyvä
talletussuojajärjestelmä vastaa direktiivin [ ] 99 artiklan 1 ja 4 kohdassa
yksilöidyistä määristä.
2.           Määrä, josta
talletussuojajärjestelmä vastaa 1 kohdan mukaisesti, määritetään 17 artiklan
edellytysten mukaisesti.
3.           Ennen kuin
kriisinratkaisuneuvosto päättää tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti määrästä,
josta talletussuojajärjestelmä vastaa direktiivin [ ] 39 artiklan 3 kohdan d
alakohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti, se kuulee kyseistä
talletussuojajärjestelmää ottaen täysimääräisesti huomioon asian
kiireellisyyden.
4.           Elleivät
talletussuojajärjestelmän varat ole riittävät kattamaan tallettajille
suoritettavia maksuja eikä asiaan liittyvältä osallistuvalta jäsenvaltiolta ole
välittömästi saatavissa muita varoja, kriisinratkaisurahasto voi lainata
tarvittavat varat kyseiselle talletussuojajärjestelmälle edellyttäen, että
kaikki direktiivin 94/19/EY 10 artiklan edellytykset täyttyvät.
VI OSASTO
Muut säännökset
74 artikla
Erioikeudet ja vapaudet
Kriisinratkaisuneuvostoon ja sen henkilöstöön
sovelletaan Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin
toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitettyä Euroopan unionin erioikeuksia ja
vapauksia koskevaa pöytäkirjaa (N:o 7).
75 artikla
Kielet
1.           Kriisinratkaisuneuvostoon
sovelletaan neuvoston asetusta N:o 1[27].
2.           Kriisinratkaisuneuvosto
päättää sisäisistä kielijärjestelyistään.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
päättää, mitä virallista kieltä se käyttää lähettäessään asiakirjoja unionin
toimielimille tai elimille.
4.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
sopia kunkin kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen kanssa kielestä tai
kielistä, joilla kansalliselle kriisinratkaisuviranomaiselle lähetettävät tai
sen lähettämät asiakirjat laaditaan.
5.           Euroopan unionin elinten
käännöskeskus huolehtii kriisinratkaisuneuvoston toiminnan edellyttämistä
käännöspalveluista.
76 artikla
Kriisinratkaisuneuvoston henkilöstö
1.           Kriisinratkaisuneuvoston
henkilöstöön, myös sen pääjohtajaan ja varapääjohtajaan, sovelletaan
henkilöstösääntöjä ja muuta henkilöstöä koskevia palvelussuhteen ehtoja sekä
näiden säännösten täytäntöönpanosäännöksiä, jotka on annettu Euroopan unionin
toimielinten yhteisellä päätöksellä.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto
hyväksyy komission suostumuksella tarvittavat henkilöstösääntöjen ja muuhun
henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen täytäntöönpanosäännökset
henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti.
77 artikla
Henkilöstövaihto
1.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
käyttää kansallisia asiantuntijoita ja muuta henkilöstöä, joka ei ole
kriisinratkaisuneuvoston palveluksessa.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto
hyväksyy täysistunnossaan asianmukaisen päätöksen, jossa vahvistetaan säännöt
henkilöstön vaihdolle ja siirrolle osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten välillä ja niistä kriisinratkaisuneuvostoon.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
perustaa sisäisiä kriisinratkaisuryhmiä, jotka koostuvat osallistuvien
jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten henkilöstöstä.
78 artikla
Kriisinratkaisuneuvoston vastuu
1.           Kriisinratkaisuneuvoston
sopimusperusteinen vastuu määräytyy kyseessä olevaan sopimukseen sovellettavan
lain mukaisesti.
2.           Euroopan unionin
tuomioistuimella on toimivalta antaa ratkaisu kriisinratkaisuneuvoston
tekemässä sopimuksessa mahdollisesti olevan välityslausekkeen nojalla.
3.           Sopimussuhteen ulkopuolista
vastuuta koskevissa asioissa kriisinratkaisuneuvosto korvaa jäsenvaltioiden
julkisviranomaisten vastuuta koskevan lainsäädännön yhteisten yleisten
periaatteiden mukaisesti vahingot, jotka kriisinratkaisuneuvosto tai sen
henkilöstö on aiheuttanut suorittaessaan tehtäviään, erityisesti
kriisinratkaisutehtäviään, mukaan lukien näiden toteuttamat tai toteuttamatta
jättämät toimet ulkomaisten kriisinratkaisutoimien tukemiseksi.
4.           Kriisinratkaisuneuvosto
korvaa kansalliselle kriisinratkaisuviranomaiselle vahingonkorvaukset, jotka
kansallinen tuomioistuin on määrännyt sen maksamaan tai jotka se on
kriisinratkaisuneuvoston suostumuksella sitoutunut maksamaan sovintoratkaisun
mukaisesti ja jotka johtuvat kyseisen kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen
toimenpiteistä tai laiminlyönneistä tämän asetuksen mukaisen kriisinratkaisun
aikana, paitsi jos kyseinen toimenpide tai laiminlyönti oli unionin
lainsäädännön, tämän asetuksen, komission päätöksen tai
kriisinratkaisuneuvoston päätöksen vastainen tai muodosti ilmeisen ja vakavan
arviointivirheen.
5.           Euroopan unionin tuomioistuimella
on toimivalta ratkaista 3 ja 4 kohtaan liittyvät riita-asiat.
Vanhentumisaika sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevissa asioissa on
viisi vuotta tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu.
6.           Kriisinratkaisuneuvoston
henkilöstöön kuuluvien henkilökohtaisesta vastuusta sitä kohtaan säädetään
heihin sovellettavissa henkilöstösäännöissä tai palvelussuhteen ehdoissa.
79 artikla
Salassapitovelvollisuus ja tietojenvaihto
1.           Kriisinratkaisuneuvoston
jäsenten, sen henkilöstön ja kriisinratkaisutehtäviä hoitavan osallistuvien
jäsenvaltioiden kanssa vaihdetun tai niiden lähettämän henkilöstön on
noudatettava SEUT-sopimuksen 339 artiklassa ja asiaa koskevassa unionin
lainsäädännössä vahvistettuja salassapitovaatimuksia vielä tehtäviensä päättymisen
jälkeenkin.
2.           Kriisinratkaisuneuvosto
varmistaa, että henkilöiden, jotka tarjoavat suoraan tai välillisesti,
pysyvästi tai satunnaisesti sen tehtävien hoitamiseen liittyviä palveluja, on
noudatettava vastaavia salassapitovaatimuksia.
3.           Kriisinratkaisuneuvosto voi
sille tällä asetuksella annettujen tehtävien hoitamiseksi vaihtaa asiaa
koskevassa unionin lainsäädännössä vahvistetuin rajoituksin ja edellytyksin
tietoja kansallisten tai Euroopan tason viranomaisten ja elinten kanssa, kun
asiaa koskeva unionin lainsäädäntö sallii kansallisten toimivaltaisten
viranomaisten luovuttaa tietoja näille tai kun jäsenvaltiot voivat säätää
tällaisesta tietojen antamisesta asiaa koskevan unionin lainsäädännön nojalla.
80 artikla
Avoimuus
1.           Kriisinratkaisuneuvoston
hallussa oleviin asiakirjoihin sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetusta (EY) N:o 1049/2001[28].
2.           Kriisinratkaisuneuvosto
hyväksyy kuuden kuukauden kuluessa ensimmäisestä kokouksestaan
yksityiskohtaiset säännöt asetuksen (EY) N:o 1049/2001 soveltamisesta.
3.           Päätöksistä, jotka
kriisinratkaisuneuvosto on tehnyt asetuksen (EY) N:o 1049/2001
8 artiklan nojalla, voidaan tehdä kantelu Euroopan oikeusasiamiehelle
SEUT-sopimuksen 228 artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti tai
muutoksenhakuelimelle tehdyn valituksen jälkeen nostaa kanne Euroopan unionin
tuomioistuimessa SEUT-sopimuksen 263 artiklassa määrättyjen edellytysten
mukaisesti.
4.           Kriisinratkaisuneuvoston
suorittamaan henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetusta (EY) N:o 45/2001[29].
Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten suorittamaan henkilötietojen
käsittelyyn sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY[30].
81 artikla
Turvallisuusluokiteltujen ja arkaluonteisten turvallisuusluokittelemattomien
tietojen suojaamista koskevat turvallisuussäännöt
Kriisinratkaisuneuvosto soveltaa
turvallisuutta koskevia periaatteita, jotka sisältyvät Euroopan unionin
turvallisuusluokiteltujen tietojen ja arkaluonteisten
turvallisuusluokittelemattomien tietojen suojaamista koskeviin komission
turvallisuussäännöksiin, jotka vahvistetaan päätöksen 2001/844/EY, EHTY,
Euratom liitteessä. Turvallisuutta koskevien periaatteiden noudattamiseen
sisältyy muun muassa tällaisten tietojen vaihtamista, käsittelyä ja
tallentamista koskevien säännösten soveltaminen.
IV OSA
TÄYTÄNTÖÖNPANOVALTUUDET JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
82 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttäminen
1.           Komissiolle siirrettyä valtaa
antaa delegoituja säädöksiä koskevat tässä artiklassa säädetyt edellytykset.
2.           Säädösvalta siirretään
määräämättömäksi ajaksi 88 artiklassa tarkoitetusta päivämäärästä.
3.           Euroopan parlamentti tai
neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 62 artiklan 5 kohdassa, 65 artiklan 5
kohdassa, 66 artiklan 3 kohdassa, 67 artiklan 3 kohdassa ja 70 artiklan 4
kohdassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan
tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä
päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa
lehdessä, tai jonakin myöhempänä, päätöksessä mainittuna päivänä. Päätös ei
vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.
4.           Heti kun komissio on antanut
delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan
parlamentille ja neuvostolle.
5.           Edellä olevien 62 artiklan 5
kohdan, 65 artiklan 5 kohdan, 66 artiklan 3 kohdan, 67 artiklan 3 kohdan ja 70
artiklan 4 kohdan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan,
jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä,
kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja
neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti
että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet
komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai
neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.
83 artikla
Uudelleentarkastelu
1.           Komissio julkaisee
viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2016 ja sen jälkeen joka viides vuosi kertomuksen
tämän asetuksen soveltamisesta korostaen erityisesti sisämarkkinoiden
moitteettomaan toimintaan kohdistuvien mahdollisten vaikutusten seuraamista.
Kertomuksessa arvioidaan
a)      YKM:n toimintaa ja sen
kriisinratkaisutoimien vaikutusta koko unionin etuihin ja rahoituspalvelujen
sisämarkkinoiden yhtenäisyyteen ja eheyteen, mukaan lukien sen mahdollinen
vaikutus kansallisten pankkijärjestelmien rakenteisiin unionissa, ja YKM:n
sisäisten, YKM:n ja YVM:n välisten sekä YKM:n ja osallistumattomien jäsenvaltioiden
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten ja toimivaltaisten kansallisten
viranomaisten välisten yhteistyö- ja tiedonvaihtojärjestelyjen tehokkuuden
kannalta;
b)      riippumattomuuteen ja
vastuuvelvollisuuteen liittyvien järjestelyjen tehokkuutta;
c)      kriisinratkaisuneuvoston ja Euroopan
pankkiviranomaisen välistä vuorovaikutusta;
d)      kriisinratkaisuneuvoston ja
osallistumattomien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
vuorovaikutusta sekä YKM:n vaikutuksia kyseisiin jäsenvaltioihin.
2.           Kertomus toimitetaan Euroopan
parlamentille ja neuvostolle. Komissio antaa asiaan liittyvät ehdotukset
tarvittaessa.
84 artikla
Asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttaminen
Muutetaan asetus (EU) N:o 1093/2010
seuraavasti:
1.           Korvataan 4 artiklan 2
alakohta seuraavasti:
”2) ”toimivaltaisilla viranomaisilla”:
i)        Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 40 alakohdassa ja direktiivissä
2007/64/EY määriteltyjä ja direktiivissä 2009/110/EY tarkoitettuja
toimivaltaisia viranomaisia;
ii)       direktiivien 2002/65/EY ja 2005/60/EY
osalta viranomaisia, joilla on toimivalta varmistaa, että luotto- ja
rahoituslaitokset noudattavat niille noissa direktiiveissä asetettuja
vaatimuksia;
iii)      talletussuojajärjestelmien osalta
elimiä, jotka hallinnoivat talletussuojajärjestelmiä direktiivin 94/19/EY
mukaisesti, tai näitä järjestelmiä mainitun direktiivin mukaisesti valvovaa
viranomaista siinä tapauksessa, että talletussuojajärjestelmän toimintaa
hallinnoi yksityinen yhtiö; ja
iv)      62 artiklan 5 kohdan, 65 artiklan 5
kohdan, 66 artiklan 3 kohdan, 67 artiklan 4 kohdan ja 70 artiklan 4 kohdan
osalta mainitun direktiivin 3 artiklassa määriteltyjä
kriisinratkaisuviranomaisia ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella
(EU) N:o ..../.... perustettua yhteistä kriisinratkaisuneuvostoa.”
2.           Lisätään 25 artiklaan kohta
seuraavasti:
”1 a    Pankkiviranomainen voi järjestää ja
toteuttaa rajojen yli toimivien konsernien kriisinratkaisun yhteydessä
vertaisarviointeja, jotka koskevat YKM-asetuksessa tarkoitetun kriisinratkaisuneuvoston
ja YKM:ään osallistumattomien jäsenvaltioiden kansallisten
kriisinratkaisuviranomaisten välistä tiedonvaihtoa ja yhteisiä toimintoja,
lujittaakseen tulosten vaikuttavuutta ja johdonmukaisuutta. Pankkiviranomainen
kehittää tätä varten menetelmiä, jotka mahdollistavat objektiivisen arvioinnin
ja vertailun.”
3.           Lisätään 40 artiklan 6
kohtaan kolmas alakohta seuraavasti:
”Kun toimitaan 62 artiklan 5 kohdan, 65 artiklan 5
kohdan, 66 artiklan 3 kohdan, 67 artiklan 4 kohdan ja 70 artiklan 4 kohdan
soveltamisalalla, yhteisen kriisinratkaisuneuvoston pääjohtaja on tarkkailijana
hallintoneuvostossa.”
85 artikla
Kansallisten kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjen korvaaminen
Kriisinratkaisurahastoa pidetään 88 artiklan
toisessa kohdassa tarkoitetusta soveltamispäivästä lähtien direktiivin [ ] VII
osaston mukaisena osallistuvien jäsenvaltioiden kriisinratkaisun
rahoitusjärjestelynä.
86 artikla
Toimipaikkaa koskeva sopimus ja toimintaolosuhteet
1.           Vastaanottavan jäsenvaltion
kriisinratkaisuneuvostolle tarjoamia tiloja ja palveluja koskevat tarvittavat
järjestelyt sekä pääjohtajaan, kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon jäseniin,
kriisinratkaisuneuvoston henkilöstöön ja heidän perheenjäseniinsä
vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettavat erityissäännöt vahvistetaan
kriisinratkaisuneuvoston ja vastaanottavan jäsenvaltion välisessä toimipaikkaa
koskevassa sopimuksessa, joka tehdään sen jälkeen kun kriisinratkaisuneuvoston
täysistunto on sen hyväksynyt ja viimeistään 2 vuotta tämän asetuksen voimaantulon
jälkeen.
2.           Vastaanottavan jäsenvaltion
on varmistettava kriisinratkaisuneuvoston toiminnalle parhaat mahdolliset
edellytykset, mukaan lukien monikieliset ja eurooppahenkiset
koulunkäyntimahdollisuudet sekä asianmukaiset liikenneyhteydet.
87 artikla
Kriisinratkaisuneuvoston toiminnan alkaminen
1.           Kriisinratkaisuneuvosto on
täysin toiminnassa 1 päivään tammikuuta 2015 mennessä.
2.           Komissio vastaa
kriisinratkaisuneuvoston perustamisesta ja alkuvaiheen toiminnasta siihen asti,
kunnes kriisinratkaisuneuvostolla on toiminnallinen valmius oman talousarvionsa
toteuttamiseen. Tässä tarkoituksessa
a)      siihen asti, kunnes neuvoston 53 artiklan
mukaisesti nimittämä pääjohtaja ryhtyy hoitamaan tehtäviään, komissio voi
nimetä komission virkamiehen virkaa tekeväksi pääjohtajaksi hoitamaan
pääjohtajalle osoitettuja tehtäviä;
b)      poiketen siitä, mitä 47 artiklan 1 kohdan
i alakohdassa säädetään ja siihen asti, kunnes 47 artiklan 2 kohdassa
tarkoitettu päätös annetaan, virkaa tekevä pääjohtaja käyttää nimittävän
viranomaisen toimivaltaa;
c)      komissio voi tarjota
kriisinratkaisuneuvostolle apua, erityisesti lähettämällä väliaikaisesti
komission virkamiehiä hoitamaan kriisinratkaisuneuvoston toimintaa virkaa
tekevän pääjohtajan tai pääjohtajan valvonnassa;
d)      komissio perii 62 artiklan 5 kohdan d
alakohdassa tarkoitetut vuotuiset rahoitusosuudet kriisinratkaisuneuvoston
puolesta.
3.           Virkaa tekevä pääjohtaja voi
antaa luvan maksujen suorittamiseen kriisinratkaisuneuvoston
talousarviomäärärahoista ja tehdä sopimuksia, myös henkilöstöä koskevia
sopimuksia.
88 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan
kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan
unionin virallisessa lehdessä.
Tämän asetuksen 7–23 artiklaa ja 25–38
artiklaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2015.
Tämän asetuksen 24 artiklaa sovelletaan 1
päivästä tammikuuta 2018.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan
velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä
Euroopan parlamentin puolesta                    Neuvoston
puolesta
Puhemies                                                       Puheenjohtaja
SÄÄDÖSEHDOTUKSEEN LIITTYVÄ
RAHOITUSSELVITYS
1.           PERUSTIEDOT EHDOTUKSESTA/ALOITTEESTA
              1.1.    Ehdotuksen/aloitteen nimi
              1.2.    Toimintalohko(t)
toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä      (ABM/ABB)
              1.3.    Ehdotuksen/aloitteen
luonne
              1.4.    Tavoite
(Tavoitteet)
              1.5.    Ehdotuksen/aloitteen
perustelut
              1.6.    Toiminnan
ja sen rahoitusvaikutusten kesto
              1.7.    Hallinnointitapa
(Hallinnointitavat)
2.           HALLINNOINTI
              2.1.    Seuranta-
ja raportointisäännöt
              2.2.    Hallinnointi-
ja valvontajärjestelmä
              2.3.    Toimenpiteet
petosten ja sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemiseksi
3.           EHDOTUKSEN/ALOITTEEN ARVIOIDUT
RAHOITUSVAIKUTUKSET
              3.1.    Kyseeseen tulevat monivuotisen
rahoituskehyksen otsakkeet ja menopuolen       budjettikohdat
              3.2.    Arvioidut
vaikutukset menoihin
              3.2.1. Yhteenveto
arvioiduista vaikutuksista menoihin
              3.2.2. Arvioidut
vaikutukset toimintamäärärahoihin
              3.2.3. Arvioidut
vaikutukset hallintomäärärahoihin
              3.2.4. Yhteensopivuus
nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen kanssa
              3.2.5. Ulkopuolisten tahojen
rahoitusosuudet
              3.3.    Arvioidut vaikutukset tuloihin
SÄÄDÖSEHDOTUKSEEN
LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS
1.           PERUSTIEDOT EHDOTUKSESTA/ALOITTEESTA
1.1.        Ehdotuksen/aloitteen nimi
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus yhteisen
kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
perustamisesta
1.2.        Toimintalohko(t)
toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä (ABM/ABB)[31]
Sisämarkkinat – Finanssimarkkinat
1.3.        Ehdotuksen/aloitteen luonne
þ Ehdotus/aloite liittyy uuteen toimeen.
¨ Ehdotus/aloite liittyy uuteen toimeen,
joka perustuu pilottihankkeeseen tai valmistelutoimeen.[32]
¨ Ehdotus/aloite liittyy käynnissä olevan
toimen jatkamiseen.
¨ Ehdotus/aloite liittyy toimeen, joka on
suunnattu uudelleen.
1.4.        Tavoite (Tavoitteet)
1.4.1.     Komission monivuotinen
strateginen tavoite (monivuotiset strategiset tavoitteet), jonka (joiden)
saavuttamista ehdotus/aloite tukee
·
pankkipalvelujen sisämarkkinoiden vahvistaminen
siten, että samalla huolehditaan tasapuolisten toimintaedellytysten säilymisestä;
·
rahoitusvakauden ja pankkiluottamuksen
ylläpitäminen, olennaisten rahoituspalvelujen jatkuvuuden varmistaminen ja
ongelmien leviämisen estäminen;
·
yhteiskunnalle ja erityisesti veronmaksajille
aiheutuvien tappioiden minimoiminen, tallettajien suojaaminen ja moraalikadon
vähentäminen.
1.4.2.     Erityistavoite
(erityistavoitteet) sekä toiminto (toiminnot) toimintoperusteisessa johtamis-
ja budjetointijärjestelmässä
Edellä mainittujen yleisten tavoitteiden
puitteissa erityistavoitteina on:
Varautumisessa ja ennaltaehkäisyssä:
·
parantaa valvontaviranomaisten ja pankkien
varautumista kriisitilanteisiin ja
·
varmistaa, että kaikki pankit on mahdollista
purkaa;
Varhaisissa toimissa:
·
parantaa pankkivalvontaviranomaisten varhaisvaiheen
toimissaan soveltamia järjestelyjä;
Pankkien kriisinratkaisussa:
·
varmistaa, että yhteisen valvontamekanismin piiriin
kuuluvien pankkien kriisinratkaisu toteutetaan ajoissa luotettavasti;
·
taata oikeusvarmuus pankkien kriisinratkaisun
sidosryhmiä varten;
Rahoituksessa:
·
perustaa yhteinen pankkialan
kriisinratkaisurahasto, josta voidaan tehokkaasti kattaa maantieteellisesti
epätasaisesti jakautuneet tappiot unionin pankkijärjestelmässä;
·
varmistaa, että kaatumassa olevien pankkien
kriisinratkaisun kaikki kustannukset katetaan rahoituslaitosten maksamilla
rahoitusosuuksilla sen jälkeen kun osakkeenomistajien ja velkojien osalta on
toteutettu velkakirjojen arvon alaskirjaus;
1.4.3.     Odotettavissa olevat tulokset
ja vaikutukset
·
valtioiden ja pankkien välisen negatiivisen
kierteen purkaminen;
·
sen varmistaminen, että kaikilla yrityksillä on
kaikkialla pankkiunionissa tasapuoliset edellytykset ja mahdollisuudet saada
rahoitusta pankeilta;
·
suurten, järjestelmän kannalta tärkeiden pankkien
elvytyksestä ja kriisinratkaisusta tallettajille, valtioille ja veronmaksajille
aiheutuvien tappioiden minimointi.
1.4.4.     Tulos- ja
vaikutusindikaattorit
·
pitkäaikaisten valtion joukkovelkakirjalainojen
korkoerot jäsenvaltioiden välillä;
·
kriisinratkaisun kohteena olevien pankkien
lukumäärä;
·
pankkien kriisinratkaisun kustannukset, jotka
sisältävät myös yhteisestä kriisinratkaisurahastosta suoritetut maksut;
·
velkakirjojen arvon alaskirjaukseen soveltuvan
velan osuuden muutokset pankeissa.
1.5.        Ehdotuksen/aloitteen
perustelut
1.5.1.     Tarpeet, joihin
ehdotuksella/aloitteella vastataan lyhyellä tai pitkällä aikavälillä
Kuten vuonna 2012 laaditussa komission
hahmotelmassa tiiviin ja aidon talous- ja rahaliiton luomiseksi sekä kolmen
puheenjohtajan ja yhden pääjohtajan vuonna 2012 antamassa selvityksessä
todetaan, yhdennetty rahoituskehys eli niin sanottu pankkiunioni on ratkaisevan
tärkeä osa niitä poliittisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on suunnata
Euroopan talous takaisin kohti elpymistä ja kasvua. Koordinoimattomat toimet,
joilla valtiot ovat vastanneet pankkien kaatumiseen, ovat lisänneet luotonannon
ja rahoituksen tarjonnan sisämarkkinoiden pirstaleisuutta. Tämä haittaa
yhteisen rahapolitiikan toteuttamista, ja varojen eristäminen ns.
ringfencing-periaatteella vaarantaa luotonannon yrityksille ja kuluttajille.
Tämä on erityisen haitallista euroalueella. Koska
mahdollisuudet korjata pankkialan puutteita rahapoliittisin keinoin ovat hyvin
rajalliset, kansallisten verovarojen käyttäminen toimenpiteisiin, joilla
puututaan pankkien kaatumiseen, pitää pankit ja valtiot edelleen negatiivisessa
kierteessä. Yritykset sellaisissa jäsenvaltioissa, joilla on todettu olevan
keskimääräistä heikommat edellytykset auttaa vaikeuksiin joutuneita pankkeja
alueellaan, ovat muita yrityksiä huomattavasti heikommassa kilpailuasemassa. Lisäksi
kuten nykyinen kriisi on osoittanut, joidenkin euroalueen jäsenvaltioiden
ongelmat voivat nopeasti levitä epäilyjen ja taloudellisten yhteyksien kautta
sellaisiin jäsenvaltioihin, joita markkinat pitävät alttiina samankaltaisille
riskeille.
Eurooppa-neuvosto totesi joulukuussa 2012
antamissaan päätelmissä, että pankkien valvonnan siirtyessä tosiasiallisesti
yhteiselle valvontamekanismille tarvitaan yhteinen kriisinratkaisumekanismi,
jolla on tarvittavat valtuudet varmistaa, että osallistuvissa jäsenvaltioissa
minkä tahansa pankin kriisitilanne voidaan ratkaista asianmukaisin välinein.
Nopea kehitys kohti pankkiunionia on
välttämätöntä, jotta voidaan varmistaa rahoitusvakaus ja talouskasvu
euroalueella. Tämän vuoksi ja sisämarkkinoilla toimivien 28 jäsenvaltion
yhteisen vahvan sääntelykehyksen (yhteinen sääntökirja) pohjalta komissio
soveltaa osallistavaa lähestymistapaa ja on ehdottanut pankkiunionia varten
etenemissuunnitelmaa, joka sisältää erilaisia välineitä ja vaiheita. Sen
toteuttamiseen voivat mahdollisesti osallistua kaikki jäsenvaltiot ja joka
tapauksessa ne 17 jäsenvaltiota, jotka nykyisin kuuluvat euroalueeseen.
Ensimmäisessä vaiheessa, joka kattaa euroalueen ja
niiden jäsenvaltioiden, jotka haluavat liittyä euroalueeseen, pankeille
tarkoitetun yhteisen valvontamekanismin, EKP valtuutetaan hoitamaan keskeisiä
valvontatehtäviä kyseisten pankkien osalta.
Toinen pankkiunionin keskeinen osatekijä on vuonna
2012 hyväksytty luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja
kriisinratkaisukehystä koskeva direktiiviehdotus (pankkien elvytys- ja
kriisinratkaisudirektiivi), josta lainsäätäjät neuvottelevat parhaillaan.
Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä säädetään siitä, miten
kriisinratkaisu toteutetaan sisämarkkinoilla, ja annetaan kansallisille
kriisinratkaisuviranomaisille valtuudet ja menettelyt pankkien kriisinratkaisua
varten.
Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti voidaan
todeta, että unionin pankkimarkkinoiden yhdentäminen edellyttää koko euroalueen
kattavaa kriisinratkaisumekanismia, jolla voidaan puuttua vaikeuksissa olevien
pankkien toimintaan ja näin hallita leviämisriskiä euroalueen rahoitusvakauden
turvaamiseksi sisämarkkinoiden edun mukaisesti.
Komission vuonna 2012 laatiman hahmotelman
mukaisesti pitkän aikavälin tavoitteena on luoda pankkiunioni kaikkien
jäsenvaltioiden pankkeja varten. EKP:n suoralla valvonnalla ja siihen
yhdistetyillä yhteisellä pankkialan kriisinratkaisumekanismilla ja kaikissa
jäsenvaltioissa käytössä olevilla tehokkailla ja luotettavilla talletussuojajärjestelmillä
autetaan säilyttämään luottamus kestävään vakauteen unionissa.
1.5.2.     EU:n osallistumisesta saatava
lisäarvo
SEUT-sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun
toissijaisuusperiaatteen mukaisesti unioni toimii aloilla, jotka eivät kuulu
sen yksinomaiseen toimivaltaan, ainoastaan jos ja siltä osin kuin jäsenvaltiot
eivät voi keskushallinnon tasolla tai alueellisella taikka paikallisella
tasolla riittävällä tavalla saavuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, vaan
ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa
paremmin unionin tasolla.
Vain Euroopan tasolla toteutettavalla toiminnalla
voidaan varmistaa, että kaatumassa olevien pankkien kriisinratkaisusta
huolehditaan syrjimättömällä tavalla yhteisiä sääntöjä noudattaen talous- ja
rahaliiton sekä sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi. Kansallisella
tasolla tehtyjen kriisinratkaisupäätösten merkittävät erot voivat unionin
pankkialan syvästä integraatiosta huolimatta aiheuttaa kestämättömiä riskejä
rahoitusvakaudelle.
Yhteinen raha edellyttää, että euroalueen
pankeilla on yhteinen valvonta- ja kriisinratkaisujärjestelmä, jotta voitaisiin
välttää talouden vahingollinen pirstaloituminen. Yhteinen
kriisinratkaisumekanismi on kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten verkostoa
tehokkaampi ratkaisu etenkin kun on kyse rajatylittävistä pankkikonserneista,
joiden tapauksessa nopeudella ja koordinoinnilla on ratkaisevan tärkeä merkitys
kustannusten minimoinnissa ja luottamuksen palauttamisessa. Yhteisen mekanismin
ansiosta saavutetaan myös merkittäviä mittakaavaetuja ja vältetään negatiiviset
ulkoisvaikutukset, joita puhtaasti kansallisilla päätöksillä saattaa olla.
1.5.3.     Yhteensopivuus muiden
kyseeseen tulevien välineiden kanssa ja mahdolliset synergiaedut
Ensimmäisessä vaiheessa, joka kattaa euroalueen ja
niiden jäsenvaltioiden, jotka haluavat liittyä euroalueeseen, pankeille
tarkoitetun yhteisen valvontamekanismin, EKP valtuutetaan hoitamaan keskeisiä
valvontatehtäviä kyseisten pankkien osalta.
Toinen pankkiunionin keskeinen osatekijä on vuonna
2012 hyväksytty luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja
kriisinratkaisukehystä koskeva direktiiviehdotus (pankkien elvytys- ja
kriisinratkaisudirektiivi), josta lainsäätäjät neuvottelevat parhaillaan.
Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä säädetään siitä, miten
kriisinratkaisu toteutetaan sisämarkkinoilla, ja annetaan kansallisille
kriisinratkaisuviranomaisille valtuudet ja menettelyt pankkien kriisinratkaisua
varten.
Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti voidaan
todeta, että unionin pankkimarkkinoiden yhdentäminen edellyttää koko euroalueen
kattavaa kriisinratkaisumekanismia, jolla voidaan puuttua vaikeuksissa olevien
pankkien toimintaan ja näin hallita leviämisriskiä euroalueen rahoitusvakauden turvaamiseksi
sisämarkkinoiden edun mukaisesti.
Komission vuonna 2012 laatiman hahmotelman
mukaisesti pitkän aikavälin tavoitteena on luoda pankkiunioni kaikkien
jäsenvaltioiden pankkeja varten. EKP:n suoralla valvonnalla ja siihen
yhdistetyillä yhteisellä pankkialan kriisinratkaisumekanismilla ja kaikissa
jäsenvaltioissa käytössä olevilla tehokkailla ja luotettavilla
talletussuojajärjestelmillä autetaan säilyttämään luottamus kestävään vakauteen
unionissa.
1.6.        Toiminnan ja sen
rahoitusvaikutusten kesto
¨ Ehdotuksen/aloitteen mukaisen toiminnan
kesto on rajattu.
–
¨  Ehdotuksen/aloitteen mukainen toiminta alkaa [PP/KK]VVVV ja päättyy
[PP/KK]VVVV.
–
¨  Rahoitusvaikutukset alkavat vuonna VVVV ja päättyvät vuonna VVVV.
þ Ehdotuksen/aloitteen mukaisen toiminnan
kestoa ei ole rajattu.
–
Käynnistysvaihe alkaa vuonna 2014 ja päättyy vuoden
2014 lopussa,
–
minkä jälkeen toteutus täydessä laajuudessa.
1.7.        Hallinnointitapa
(Hallinnointitavat)[33]

¨ Suora hallinnointi, jonka komissio toteuttaa
käyttämällä
–
¨ yksiköitään, myös unionin edustustoissa olevaa henkilöstöään
–
þ  toimeenpanovirastoja
¨ Hallinnointi yhteistyössä jäsenvaltioiden
kanssa
¨ Välillinen hallinnointi, jossa täytäntöönpanotehtäviä on siirretty
–
¨ kolmansille maille tai niiden nimeämille elimille
–
¨ kansainvälisille järjestöille ja niiden erityisjärjestöille
(tarkennettava)
–
¨Euroopan investointipankille tai Euroopan investointirahastolle
–
þ varainhoitoasetuksen 208 ja 209 artiklassa tarkoitetuille
elimille
–
¨ julkisoikeudellisille yhteisöille
–
¨ sellaisille julkisen palvelun tehtäviä hoitaville
yksityisoikeudellisille elimille, jotka antavat riittävät rahoitustakuut
–
¨ sellaisille jäsenvaltion yksityisoikeuden mukaisille elimille, joille
on annettu tehtäväksi julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuden
täytäntöönpano ja jotka antavat riittävät rahoitustakuut
–
¨ henkilöille, joille on annettu tehtäväksi toteuttaa SEU-sopimuksen V
osaston mukaisia yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan erityistoimia ja
jotka nimetään asiaa koskevassa perussäädöksessä.
–
Jos käytetään useampaa kuin yhtä
hallinnointitapaa, huomautuksille varatussa kohdassa olisi annettava
lisätietoja.
Huomautukset
2.           HALLINNOINTI
2.1.        Seuranta- ja
raportointisäännöt
Asetuksen 47 artiklassa säädetään, että
kriisinratkaisuneuvosto on vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille,
neuvostolle ja komissiolle asetuksen täytäntöönpanosta ja että se muun muassa
toimittaa vuosittain Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja
Euroopan tilintarkastustuomioistuimelle kertomuksen asetuksella sille
annettujen tehtävien hoitamisesta.
2.2.        Hallinnointi- ja
valvontajärjestelmä
2.2.1.     Todetut riskit
Ehdotus ei aiheuta talousarviomäärärahojen
säännönmukaiseen, taloudelliseen, tehokkaaseen ja tulokselliseen käyttöön
kohdistuvia uusia riskejä.
Sisäisessä riskinhallinnassa olisi kuitenkin
otettava huomioon kriisinratkaisuneuvoston rahoitusmekanismin erityisluonne.
Toisin kuin monien muiden, yhteisöjen perustamien elinten palvelut
kriisinratkaisuneuvoston tarjoamat palvelut rahoitetaan kokonaisuudessaan
rahoituslaitoksilta saaduin varoin.
Lisäksi kriisinratkaisuneuvoston tehtävänä on
varmistaa yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston hallinnointi. Tätä varten
on laadittava ja otettava käyttöön sisäisen valvonnan menettelyjä.
2.2.2.     Tiedot käyttöön otetusta
sisäisen valvonnan järjestelmästä
Sisäisen valvonnan puitteiden ja sääntöjen olisi
vastattava muiden komission perustamien viranomaisten soveltamia puitteita ja
sääntöjä, paitsi silloin kun on kyse yhteisen pankkialan
kriisinratkaisurahaston hallinnoinnista, jota varten on tarpeen antaa erilliset
säännöt.
2.2.3.     Arvio tarkastusten
kustannustehokkuudesta ja odotettavissa olevasta virheriskin tasosta
Sisäinen valvonta otetaan osaksi niitä
kriisinratkaisuneuvoston menettelyjä, jotka liittyvät sen velvoitteiden
täyttämiseen ja sille annettujen tehtävien hoitamiseen. Tällaisten menettelyjen
kustannukset eivät saa ylittää niistä saatavia hyötyjä, jotka liittyvät
olennaisten virheiden välttämiseen.
2.3.        Toimenpiteet petosten ja
sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemiseksi
Petosten, lahjonnan ja muun laittoman toiminnan
torjumiseksi kriisinratkaisuneuvostoon sovelletaan Euroopan
petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista 25 päivänä toukokuuta 1999
annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1073/1999
säännöksiä rajoituksetta.
Kriisinratkaisuneuvosto liittyy Euroopan
parlamentin, Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan yhteisöjen komission
välillä Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäisistä tutkimuksista 25
päivänä toukokuuta 1999 tehtyyn toimielinten väliseen sopimukseen ja antaa
välittömästi koko henkilöstöönsä sovellettavat asianmukaiset määräykset.
Rahoituspäätöksissä ja niistä johtuvissa
sopimuksissa tai täytäntöönpanoasiakirjoissa on nimenomaisesti määrättävä tai
säädettävä, että tilintarkastustuomioistuin ja OLAF voivat tarvittaessa tehdä
tarkastuksia kriisinratkaisuneuvoston myöntämien varojen edunsaajien tiloissa
ja näiden varojen jakamisesta vastaavan henkilöstön tiloissa.
Kriisinratkaisuneuvoston perustamisesta annetun
asetuksen 58–63 artiklassa on säännökset kriisinratkaisuneuvoston talousarvion
toteuttamisesta ja valvonnasta sekä sovellettaviksi tulevista
varainhoitosäännöistä.
3.           EHDOTUKSEN/ALOITTEEN ARVIOIDUT
RAHOITUSVAIKUTUKSET
Jäljempänä esitetään arvio
kriisinratkaisuneuvoston ja sen hallinnon kokonaiskustannuksista sekä
komissiolle tästä ehdotuksesta aiheutuvista kokonaiskustannuksista.
Eurooppalaiseen kriisinratkaisumekanismiin
kuuluvat rahoituslaitokset kattavat kaikki kriisinratkaisuneuvoston
kustannukset. Noin 6 000 euroalueen pankkia maksaa yhteiseen pankkialan
kriisinratkaisurahastoon vuosittain suorittamansa rahoitusosuuden lisäksi
kyseisen osuuden perusteella määräytyvän kiinteän osuuden
kriisinratkaisuneuvoston talousarviomenojen täysimääräiseksi kattamiseksi.
Rahoitusosuusprosentti ja kriisinratkaisuneuvoston talousarvio hyväksytään
vuosittain. Kriisinratkaisuneuvoston toiminnan rahoittamisessa sovellettavaa
rahoitusosuusprosenttia mukautetaan vuosittain sen varmistamiseksi, että
kriisinratkaisuneuvoston talousarvio on tasapainossa.
Kriisinratkaisuneuvoston tehtävät liittyvät
kriisinratkaisutoimien valmisteluun ja toteutukseen sekä
kriisinratkaisurahastoon maksettaviin rahoitusosuuksiin ja kyseisen rahaston
hallinnointiin. Valmistellessaan kriisinratkaisutoimia kriisinratkaisuneuvosto
laatii ja tarkistaa kriisinratkaisusuunnitelmia, osallistuu rajatylittävien
kriisinratkaisukollegioiden toimintaan sekä valmistelee varsinaisen
kriisinratkaisun. Useiden laitosten ja konsernien tapauksessa
kriisinratkaisuneuvosto laatii yhteistyössä (konsolidointiryhmän) valvojan ja
kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa kriisinratkaisusuunnitelmia,
jotka sisältävät kriisinratkaisun käytön edellytysten täyttyessä toteutettavat
kriisinratkaisutoimet, ja tarkistaa ja tarvittaessa päivittää tällaiset
suunnitelmat vähintään vuosittain. Kriisinratkaisuneuvoston on myös arvioitava
laitosten ja konsernien purkamisedellytykset ja puututtava sellaisiin
olennaisiin esteisiin, jotka voivat vaikuttaa purkamismahdollisuuteen.
Lisäksi kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
on laadittava kriisinratkaisusuunnitelmia muita yhteisöjä ja konserneja varten,
ja kriisinratkaisuneuvoston on tarkistettava tällaiset suunnitelmat. Jos
konserniin kuuluu yhteisöjä, jotka eivät ole sijoittautuneet mekanismiin
osallistuviin jäsenvaltioihin, kriisinratkaisuneuvosto edustaa mekanismiin
osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia
kriisinratkaisukollegioissa. Kriisinratkaisukollegioita perustetaan
asianomaisten viranomaisten keskinäisen yhteistyön ja koordinoinnin varmistamiseksi
ja hoitamaan muun muassa tehtäviä, jotka liittyvät kriisinratkaisusuunnitelmien
laadintaan, purkamismahdollisuuksien arviointiin ja varsinaiseen
kriisinratkaisuun.
Jos komissio on päättänyt soveltaa johonkin
yhteisöön kriisinratkaisua, kriisinratkaisuneuvosto seuraa kriisinratkaisun
toteutusta ja arvioi myös yhteisön liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman
toteutuskelpoisuuden.
Kriisinratkaisurahaston osalta
kriisinratkaisuneuvoston tehtävänä on kerätä vuosittaiset rahoitusosuudet lähes
6 000 laitokselta sekä varmistaa, että kunkin pankin rahoitusosuuden
laskentaperuste on määritetty oikein, että rahoitusosuudet maksetaan ajoissa ja
että maksamatta olevat määrät peritään tehokkaasti. Kriisinratkaisuneuvosto
tekee tässä tarkoituksessa pankkitietojen tarkastuksia. Vuosittain kerättävien
ja hallinnoitavien varojen määrä on yli puolet unionin vuotuisesta
talousarviosta. Kriisinratkaisuneuvoston on lisäksi hallinnoitava varoja siten,
että riskit ovat vähäiset ja että varoja voidaan tarvittaessa nopeasti
vapauttaa kriisinratkaisun rahoittamiseksi. Tämä edellyttää hyvin harkittua
pitkän aikavälin investointistrategiaa, jossa on otettu huomioon muun muassa
investointien luonne, niiden maantieteellinen jakautuminen ja niiden
maturiteetit. Näiden kriisinratkaisuneuvoston varsinaiseen toimintaan
liittyvien osa-alueiden tueksi tarvitaan luonnollisesti henkilöstötehtävien
alaan kuuluvia toimintoja, joita ovat muun muussa tietotekniikka ja viestintä.
Tärkeimmät oletukset
Kriisinratkaisuneuvoston arvioitu henkilöstö-
ja kustannusrakenne:
·
Kriisinratkaisuneuvoston odotetaan olevan täydessä
toimintavalmiudessa ensimmäisen toimintavuotensa lopussa. Tämä merkitsee
käytännössä sitä, että sen koko henkilöstö on palkattava ensimmäisen
toimintavuoden aikana. Talousarviovaikutusten oletetaan olevan ensimmäisenä
toimintavuonna 50 prosenttia ja toisesta toimintavuodesta lähtien 100
prosenttia.
·
Koska Euroopassa olevilla kansallisilla
kriisinratkaisuviranomaisilla ei ole huomattavaa aiempaa kokemusta,
kriisinratkaisuneuvoston henkilöstötarve on arvioitu vertailuanalyysilla, jossa
kriisinratkaisuneuvoston tehtäviä on verrattu Yhdysvaltain liittovaltion
talletusvakuusjärjestelmän (Federal Deposit Insurance Corporation – FDIC)
tehtäviin (ks. jäljempänä oleva taulukko 1).
·
Suojattujen talletusten määrän ja kriisinratkaisuun
käytettävissä olevien varojen tavoitemäärän osalta määrät ovat
vertailukelpoisia Yhdysvaltojen ja euroalueen välillä. Sen sijaan
kriisinratkaisumekanismin soveltamisalaan kuuluva pankkien varojen määrä on
euroalueella huomattavasti suurempi kuin Yhdysvalloissa.
·
Yleiskustannuksia arvioitaessa vertailuperusteena
ovat Euroopan valvontaviranomaiset. Koska Euroopan valvontaviranomaisilla
yleiskustannusten osuus on kuitenkin suurempi kuin Yhdysvaltain liittovaltion
talletusvakuusjärjestelmän pohjalta tehdyn vertailuanalyysin tuloksena saatu
osuus, tässä on käytetty jälkimmäistä, maltillisempaa arviota, joka on
11,5 prosenttia. Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän
pohjalta tehtyyn vertailuanalyysiin liittyviä oletuksia käsitellään ja
selostetaan tarkemmin jäljempänä olevassa taulukossa 1. Vuodesta 2012 lähtien
Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän palveluksessa on ollut
7 476 työntekijää (kokoaikavastaava määrä).
·
Koska Yhdysvaltain liittovaltion
talletusvakuusjärjestelmän toimeksianto on kriisinratkaisuneuvoston
toimeksiantoa laajempi, vertailuanalyysissa on otettu huomioon vain ne
talletusvakuusjärjestelmän osat, joilla on tässä yhteydessä merkitystä.
·
Vertailuanalyysin perusteella henkilöstöä tarvitaan
arviolta 309 työntekijää. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon, että noin
21 prosenttia Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän
palveluksessa olevista työntekijöistä on tilapäistä henkilöstöä. Jos
lähtökohdaksi otetaan kaikkein maltillisin oletus, jonka mukaan Yhdysvaltain
liittovaltion talletusvakuusjärjestelmällä olisi kriisiskenaarion ulkopuolella
normaalioloissa palveluksessaan vain vakinainen henkilöstö,
kriisinratkaisuneuvoston henkilöstön tavoitemäärä supistuisi 75 työntekijällä
244 työntekijään kriisin ulkopuolisissa normaalioloissa. Tämän vuoksi on
tärkeää, että kriisinratkaisuneuvostolla on käytettävissään riittävästi
joustovaraa, jonka ansiosta se voi palkata lisähenkilöstöä tai ulkoistaa
työtehtäviä.
·
Tässä ehdotetaan seuraavaa henkilöstörakennetta:
–
80 prosenttia väliaikaisia toimihenkilöitä
(joista 68 prosenttia hallintotehtävissä ja 12 prosenttia hallintoavustajina)
–
10 prosenttia kansallisia asiantuntijoita
–
10 prosenttia sopimussuhteisia toimihenkilöitä.
·
Henkilöstöön sovelletaan EU:n toimielinten
henkilöstösääntöjä, mikä näkyy laskennassa käytetyissä työntekijäkohtaisissa
kustannuksissa:
–
väliaikaisen toimihenkilön keskimääräinen
vuosikustannus: 131 000 euroa
–
kansallisen asiantuntijan keskimääräinen
vuosikustannus: 78 000 euroa
–
sopimussuhteisen toimihenkilön keskimääräinen
vuosikustannus: 70 000 euroa.
Edellä mainitut kustannukset sisältävät palkan
lisäksi myös välilliset kustannukset, kuten rakennuksiin, koulutukseen,
tietotekniikkaan ja sosiaali- ja terveyspalveluihin liittyvät kustannukset.
·
Koska kriisinratkaisuneuvoston sijaintipaikka ei
ole vielä tiedossa, käytetty palkan korjauskerroin on 1.
Kriisinratkaisuneuvoston sijaintipaikan vahvistaminen voi edellyttää
kustannusten uudelleenarviointia.
·
Muut henkilöstö- ja hallintokustannukset on
arvioitu käyttämällä vertailuanalyysia, joka perustuu Euroopan
valvontaviranomaisten nykyiseen kustannusrakenteeseen.
·
Toimintamenojen odotetaan olevan 25 prosenttia
kriisinratkaisuneuvoston kaikista kustannuksista. Kyseiset menot liittyvät
etenkin tietotekniikkajärjestelmien kehittämiseen ja ylläpitoon sekä
eurooppalaisen kriisinratkaisumekanismin pohjalta toteutettaviin toimiin,
joiden tarkoituksena on kehittää suhteita kansallisiin
kriisinratkaisuviranomaisiin ja luoda näiden viranomaisten kanssa yhteinen
valvontakulttuuri. Kriisinratkaisumekanismissa kriisinratkaisuneuvostolla olisi
oltava läheinen ja toimiva suhde kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpanosta
ensi kädessä vastaaviin kansallisiin kriisinratkaisuviranomaisiin.
·
Jäljempänä olevassa taulukossa 2 on yhteenveto
kriisinratkaisuneuvoston arvioidusta kustannusrakenteesta.
Taulukko 1. Kriisinratkaisuneuvoston
henkilöstötarve Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän (FDIC)
organisaatio- ja henkilöstörakenteen perusteella arvioituna
   || FDIC1 || KRIISINRATKAISUNEUVOSTO
   Ominaispiirteet
 Pankkien lukumäärä || 7 1812 || 6 0083
 Omaisuuserät yhteensä || 14 451 mrd. $ (2012) || 29 994 mrd. € (2011)
 Suojatut talletukset yhteensä || 6 027 mrd. $ (maaliskuu 2013) || 5 514 mrd. € (2011)
 Rahaston tavoitesumma || 81 mrd. $ || 55 mrd. €
 Vaikeuksissa olevien laitosten lukumäärä 2008–2012 || 465 || 904
   Henkilöstö
 Henkilöstö yhteensä (kokoaikavastaava määrä, 2012; % päätoimipaikassa) || 7 476 (28,6 %) ||
 (a)                    Työntekijät kriisinratkaisusta ja konkurssipesien hallinnosta vastaavassa jaostossa (kokoaikavastaava määrä, 2012) || 1 428 || 82 (arvio)5
 (b)                    Työntekijät rahoituksesta vastaavassa jaostossa (kokoaikavastaava määrä, 2012) || 176 || 88 (arvio)6
 (c)                    Työntekijät rakenteeltaan monimutkaisista laitoksista vastaavassa jaostossa (kokoaikavastaava määrä, 2012) || 148 || 74 (arvio)7
 (d)                    Työntekijät oikeudellisessa jaostossa (kokoaikavastaava määrä, 2012 / osuus kaikista työntekijöistä, %) || 716 / 9,6 % || 30 / 9,6 % (arvio)8
 (e)                    Työntekijöiden määrä kaikissa huomioon otettavissa jaostoissa (kokoaikavastaava määrä, 2012) (kohdissa a, b, c ja d ilmoitettujen määrien summa) || 2 468 || 274
 (f)                      Henkilöstötehtävissä olevat työntekijät (tietotekniikka, viestintä jne.) (määrä / osuus kaikista työntekijöistä, %) || 863 / 11,5 % || 35 / 11,5 % (arvio)
 (g)                    Kriisinratkaisuneuvoston työntekijöiden kokonaismäärä (kohdissa e ja f ilmoitettujen määrien summa) ||   || 309 (arvio)
 (h)                    Tilapäisten työntekijöiden määrä (osuus kaikista työntekijöistä, %, 2012) || 21 %9 || 21 %
 (i)                      Kriisinratkaisuneuvoston vakinaisten työntekijöiden kokonaismäärä ||   || 244 (arvio)
 1               Lähde: www.fdic.gov. 2               Talletusvakuusrahaston jäsenmäärä vuonna 2012. 3               Luottolaitosten lukumäärä 17:ssä euroalueen jäsenvaltiossa tammikuussa 2013. Lähde: EKP. 4               Lähde: Komission yksiköiden valmisteluasiakirja ”'Facts and figures on State aid in the EU Member States, 2012 Update”. Vaikeuksissa olevien pankkien määrä euroalueella on todellisuudessa suurempi, koska ilmoitettu määrä ei sisällä sellaisia kaatuneita pankkeja, jotka eivät ole saaneet valtiontukea. 5               Oletuksena on, että 20 prosenttia työntekijöistä hoitaa kriisinratkaisuun ja 80 prosenttia konkurssipesien hallintoon liittyviä tehtäviä. Kriisinratkaisuneuvoston on tarkoitus hoitaa ainoastaan kriisinratkaisuun liittyviä tehtäviä. Sen perusteella, miten suuri osa Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän henkilöstöstä työskentelee keskustasolla ja miten suuri osa aluetasolla, on oletettu, että kriisinratkaisuun liittyviä tehtäviä hoitavista työntekijöistä 28,6 prosenttia työskentelee kriisinratkaisuneuvoston keskustasolla ja 71,4 prosenttia kansallisella tasolla. Tämä oletus on maltillinen, kun otetaan huomioon, että ehdotuksen mukaan kaikki kriisinratkaisuun liittyvät tehtävät hoidetaan kriisinratkaisuneuvoston tasolla ja kansallisella tasolla huolehditaan vain kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpanosta, jota valvotaan keskitetysti. 6               Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmään kuuluva rahoituksesta vastaava jaosto hoitaa tehtäviään keskustasolla. Jaosto osallistuu rahoitusosuuksien keräämisen ja rahaston hallinnoinnin lisäksi myös yleisluonteisempien tehtävien hoitamiseen, kuten valvontaan, rahoitustoimiin ja rahoitussuunnitteluun. Tämän vuoksi tässä on oletettu, että kriisinratkaisuneuvoston keskustasolla tarvitaan rahoitusosuuksien ja kriisinratkaisurahaston hallinnointia varten 50 prosenttia kyseisen jaoston työntekijämäärästä 7               Kriisinratkaisuneuvoston tehtäviin kuuluu myös euroalueella olevien suurten pankkien kriisinratkaisun suunnittelu. Kriisinratkaisuneuvosto voi pyytää kansallisia viranomaisia toimittamaan kriisinratkaisusuunnitelman luonnoksen. Oletuksena on tämän vuoksi, että 50 prosenttia työntekijöistä työskentelee kriisinratkaisuneuvoston keskustasolla. 8               Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän oikeudellinen jaosto osallistuu kriisinratkaisun, konkurssipesien hallinnon ja rahaston hallinnoinnin lisäksi muun muassa talletusvakuusjärjestelmän valvontatehtävien hoitoon. Kriisinratkaisuneuvoston tarvitsema työntekijämäärä on tämän vuoksi arvioitu käyttämällä oikeudellisen jaoston työntekijämäärän prosenttiosuutta koko työntekijämäärästä. 9               Tilapäisten työntekijöiden prosenttiosuus on laskettu Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän koko työntekijämäärän perusteella. Huomioon ei kuitenkaan ole otettu kriisinratkaisusta ja konkurssipesien hallinnosta vastaavan jaoston työntekijöitä, joista suurin osa työskentelee aluetasolla.
Taulukko 2. Kustannusrakenne 309 työntekijää
käsittävässä kriisinratkaisuneuvostossa
 Miljoonaa euroa || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Henkilöstökustannukset (sisältävät palkat ja etuudet sekä henkilöstöön liittyvät muut kustannukset, kuten kiinteistöjen, kalusteiden ja tietotekniikan kustannukset) || 18 || 37 || 38 || 38 || 39 || 40 || 41
 Muut henkilöstökustannukset (rekrytointikustannukset, työmatkat, muut ulkopuolisen henkilöstön kustannukset (vuokrahenkilöstö, ulkopuoliset palveluntarjoajat) jne.) || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3
 Välisumma – henkilöstömenot ja muut henkilöstöön liittyvät menot yhteensä || 22 || 40 || 41 || 42 || 43 || 43 || 44
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Hallintomenot (televiestintä, tiedotus- ja julkaisumenot, kokouskulut ja muut hallintomenot) || 3 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5
 Välisumma – hallintomenot yhteensä || 3 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Muut menot (ohjaus, tietotekniikkahankkeet, yhteydenpito Euroopassa ja kolmansissa maissa oleviin viranomaisiin, kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten ja muiden asianomaisten elinten kanssa yhteiset hankkeet ja seminaarit jne.) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Välisumma – muut menot yhteensä || 8 || 16 || 16 || 16 || 16 || 17 || 17
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Menot yhteensä || 33 || 61 || 62 || 63 || 64 || 65 || 66
Yhteinen pankkialan kriisinratkaisurahasto:
·
Yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
tavoitesumma on 1 prosenttia osallistuvien jäsenvaltioiden
pankkijärjestelmässä suojatuista talletuksista. Pankkeja koskevien vuodelta
2011 peräisin olevien tietojen mukaan kriisinratkaisurahaston arvioitu
tavoitesumma on noin 55 miljardia euroa.
·
Osallistuvat pankit maksavat riskipainotetun
rahoitusosuutensa yhteiseen pankkialan kriisinratkaisurahastoon 10 vuoden jaksolla.
Kriisinratkaisurahaston varojen vuotuinen kertymä on näin arviolta noin 5,5
miljardia euroa, kun palautuksia ja mahdollisia rahastosta suoritettavia
maksuja ei oteta huomioon.
·
Yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
absoluuttisesti suurimmat rahoitusosuudet saadaan suurimmilta pankeilta.
Komission yksiköiden vuoden 2011 tietojen perusteella laatimat karkeat arviot
osoittavat, että jos huomioon ei oteta pankkien riskiprofiilia,
kriisinratkaisurahastoon maksetuista pankkien rahoitusosuuksista noin
40 prosenttia saadaan 17:ltä suurimmalta eurooppalaiselta pankilta.
·
Kriisinratkaisurahaston hallinnoinnin osalta
voidaan todeta, että kriisinratkaisuneuvoston kustannusarviossa on otettu
huomioon ainoastaan henkilöstökustannukset. Oletuksena on, että muut
kustannukset, kuten investointikustannukset, vähennetään suoraan rahaston
varoista.
Rahoitusvaikutukset komission tasolla:
·
Oletuksena on, että kriisinratkaisuneuvoston
ensimmäisenä toimintavuonna (2014) on tarpeen osoittaa sen perustamista ja sen
toiminnan käynnistämisvaihetta (arviolta kuusi kuukautta) varten komission
tasolla tilapäisesti 15 tointa, jotka liittyvät henkilöstöhallintoon,
talousarvioasioihin ja muihin kriisinratkaisuneuvoston perustamiseen liittyviin
hallintotehtäviin. Kriisinratkaisuneuvoston sijaintipaikkana oletetaan olevan
Bryssel. Jäljempänä esitetty arvio rahoitusvaikutuksista saattaa muuttua
kriisinratkaisuneuvoston lopullisen sijaintipaikan mukaan.
·
Vuodesta 2015 lähtien komissiossa tarvitaan
arviolta 10 tointa, jotta komissio voisi hoitaa sille asetuksessa annetut
tehtävät ja etenkin huolehtia kriisinratkaisupäätösten valmistelusta. Edellä
esitettyihin arvioihin vaikuttavat vuotuisessa talousarviomenettelyssä tehtävät
päätökset.
3.1.        Kyseeseen tulevat
monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeet ja menopuolen budjettikohdat
Komission tasolla tarvitaan arviolta 15 tointa
kriisinratkaisuneuvoston ensimmäisenä toimintavuonna (2014) sen perustamista ja
sen toiminnan käynnistämistä varten.
Vuodesta 2015 lähtien komissiossa tarvitaan 10
tointa, jotta komissio voisi hoitaa sille asetuksessa annetut tehtävät ja
etenkin huolehtia kriisinratkaisupäätösten valmistelusta.
3.2.        Arvioidut vaikutukset
menoihin
3.2.1.     Yhteenveto arvioiduista
vaikutuksista menoihin
milj.
euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 Monivuotisen rahoituskehyksen otsake || Numero || […][Nimi……………...……………………………………………………………….]
 PO: <…….> ||   ||   || vuosi n[34]   || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || …ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6) || YHTEENSÄ
  Toimintamäärärahat ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Budjettikohdan numero || Sitoumukset || (1) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksut || (2) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Budjettikohdan numero || Sitoumukset || (1a) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksut || (2a) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Tiettyjen ohjelmien määrärahoista katettavat hallintomäärärahat[35]   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Budjettikohdan numero ||   || (3) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 <….> PO:n määrärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || =1+1a +3 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksut || =2+2a +3 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Toimintamäärärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || (4) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksut || (5) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Tiettyjen ohjelmien määrärahoista katettavat hallintomäärärahat YHTEENSÄ || (6) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN <….> kuuluvat määrärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || =4+ 6 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksut || =5+ 6 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Monivuotisen rahoituskehyksen otsake || 5 || Hallintomenot
milj.
euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
   ||   ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || YHTEENSÄ
 Komissio ||
  Henkilöresurssit || 1,965 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 9,825
  Muut hallintomenot – virkamatkat || 0,150 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,750
 Komissio YHTEENSÄ || Määrärahat || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN 5 kuuluvat määrärahat YHTEENSÄ || (Sitoumukset yhteensä = maksut yhteensä) || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
milj.
euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
   ||   ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || YHTEENSÄ
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEISIIN 1–5 kuuluvat määrärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 Maksut || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
3.2.2.     Arvioidut vaikutukset
toimintamäärärahoihin
–
¨  Ehdotus/aloite ei edellytä toimintamäärärahoja.
–
¨  Ehdotus/aloite edellyttää toimintamäärärahoja seuraavasti:
Maksusitoumusmäärärahat,
milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 Tavoitteet ja tuotokset   ò ||   ||   || vuosi n || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || …ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6) || YHTEENSÄ
 TUOTOKSET
 Tyyppi[36]   || Keskimäär. kustannukset || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä yhteensä || Kustannukset yhteensä
 ERITYISTAVOITE 1[37]   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - tuotos ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - tuotos ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - tuotos ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Välisumma erityistavoite 1 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 ERITYISTAVOITE 2 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - tuotos ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Välisumma erityistavoite 2 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 KUSTANNUKSET YHTEENSÄ ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
3.2.3.     Arvioidut vaikutukset
hallintomäärärahoihin
3.2.3.1.  Yhteenveto
–
¨  Ehdotus/aloite ei edellytä hallintomäärärahoja.
–
þ  Ehdotus/aloite edellyttää hallintomäärärahoja seuraavasti:
milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
   || vuosi n[38]   || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || …ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6) || YHTEENSÄ
–

   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 ||
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKE 5 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Henkilöresurssit || 1,965 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 9,825
 Muut hallintomenot || 0,150 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,750
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKE 5, välisumma || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
–

 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN 5[39] sisältymättömät   || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta
 Henkilöresurssit || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta
 Muut hallintomenot || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN 5 sisältymättömät, välisumma || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta
–

 YHTEENSÄ || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
Henkilöresursseja koskeva määrärahatarve
katetaan toimen hallinnointiin jo osoitetuilla pääosaston määrärahoilla ja/tai
pääosastossa toteutettujen uudelleenjärjestelyjen tuloksena saaduilla
määrärahoilla sekä tarvittaessa sellaisilla lisäresursseilla, jotka toimea
hallinnoiva pääosasto voi saada käyttöönsä vuotuisessa määrärahojen
jakomenettelyssä talousarvion puitteissa.
3.2.3.2.  Henkilöresurssien arvioitu
tarve
¨         Ehdotus/aloite ei edellytä henkilöresursseja.
þ         Ehdotus/aloite edellyttää henkilöresursseja seuraavasti:
Arvio kokoaikaiseksi henkilöstöksi muutettuna
 ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
 ||  Henkilöstötaulukkoon sisältyvät virat/toimet (virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt) ||   ||
 || XX 01 01 01 (päätoimipaikka ja komission edustustot EU:ssa) || 15 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10
 || XX 01 01 02 (edustustot EU:n ulkopuolella) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 05 01 (epäsuora tutkimustoiminta) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || 10 01 05 01 (suora tutkimustoiminta) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Ulkopuolinen henkilöstö (kokoaikaiseksi muutettuna)[40]   ||
 || XX 01 02 01 (kokonaismäärärahoista katettavat sopimussuhteiset toimihenkilöt, kansalliset asiantuntijat ja vuokrahenkilöstö) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 02 02 (sopimussuhteiset ja paikalliset toimihenkilöt, kansalliset asiantuntijat, vuokrahenkilöstö ja nuoremmat asiantuntijat EU:n ulkopuolisissa edustustoissa) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 04 yy[41]   || - päätoimipaikassa   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || - EU:n ulkop. edustustoissa ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 05 02 (epäsuora tutkimustoiminta: sopimussuhteiset toimihenkilöt, kansalliset asiantuntijat ja vuokrahenkilöstö) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || 10 01 05 02 (suora tutkimustoiminta: sopimussuhteiset toimihenkilöt, kansalliset asiantuntijat ja vuokrahenkilöstö) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || Muu budjettikohta (mikä?) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || YHTEENSÄ || 15 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10
XX viittaa kyseessä olevaan toimintalohkoon eli
talousarvion osastoon.
Kuvaus henkilöstön tehtävistä:
 Virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt || Ks. edellä oleva kuvaus.
 Ulkopuolinen henkilöstö ||
3.2.4.     Yhteensopivuus nykyisen
monivuotisen rahoituskehyksen kanssa
–
¨  Ehdotus/aloite on nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen mukainen.
–
¨  Ehdotus/aloite edellyttää monivuotisen rahoituskehyksen asianomaisen
otsakkeen rahoitussuunnitelman muuttamista.
Selvitys rahoitussuunnitelmaan tarvittavista
muutoksista, mainittava myös kyseeseen tulevat budjettikohdat ja määrät
–
¨  Ehdotus/aloite edellyttää joustovälineen varojen käyttöön ottamista
tai monivuotisen rahoituskehyksen tarkistamista.[42]
Selvitys tarvittavista toimenpiteistä, mainittava
myös kyseeseen tulevat rahoituskehyksen otsakkeet, budjettikohdat ja määrät
3.2.5.     Ulkopuolisten tahojen
rahoitusosuudet
–
Ehdotuksen/aloitteen rahoittamiseen ei osallistu
ulkopuolisia tahoja.
–
Ehdotuksen/aloitteen rahoittamiseen osallistuu
ulkopuolisia tahoja seuraavasti (arvio):
määrärahat,
milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
   || vuosi n || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || …ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6) || Yhteensä
 Rahoitukseen osallistuva taho ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Yhteisrahoituksella katettavat määrärahat YHTEENSÄ ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
3.3.        Arvioidut vaikutukset
tuloihin
–
þ  Ehdotuksella/aloitteella ei ole vaikutuksia tuloihin.
–
¨  Ehdotuksella/aloitteella on vaikutuksia tuloihin seuraavasti:
–
¨         vaikutukset omiin varoihin
–
¨         vaikutukset sekalaisiin tuloihin
milj.
euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 Tulopuolen budjettikohta || Käytettävissä olevat määrärahat kuluvana varainhoitovuonna || Ehdotuksen/aloitteen vaikutus[43]
 vuosi n || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || …ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6)
 Momentti …………. ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
Vastaava(t) menopuolen budjettikohta
(budjettikohdat) käyttötarkoitukseensa sidottujen sekalaisten tulojen
tapauksessa:
Selvitys tuloihin kohdistuvan vaikutuksen
laskentamenetelmästä.
[1]               Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja
neuvostolle ”Etenemissuunnitelma kohti pankkiunionia”, COM(2012) 510,
12.9.2012.
[2]               Komission tiedonanto ”Hahmotelma tiiviin ja aidon
talous- ja rahaliiton luomiseksi – Keskustelunavaus”, COM(2012) 777 final/2,
30.11.2012.
[3]               ”Kohti todellista talous- ja rahaliittoa”,
Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan Herman Van Rompuyn selvitys, EUCO 120/12,
26.6.2012.
[4]               COM(2012) 511.
[5]               Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi
luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja
kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivien 77/91/ETY ja 82/891/EY,
direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY ja
2011/35/EY ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta, COM(2012) 280,
6.6.2012.
[6]               Vakavaraisuusasetus ja -direktiivi
(CRR/CRD IV -paketti) http://ec.europa.eu/internal_market/bank/regcapital/index_en.htm
[7]               Parlamentin ja neuvoston välisten neuvottelujen
lopputuloksesta riippuen velkakirjojen arvon alaskirjauksen täysimittainen
voimaantulo saattaa siirtyä eteenpäin, mahdollisesti vuoteen 2018, kuten
komissio ehdottaa.
[8]               Ks. neuvoston päätelmät rahoitusalan vakautta EU:ssa
edistävien järjestelyjen tehostamisesta, 9. lokakuuta 2007, http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/en/ecofin/96351.pdf
[9]               Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o
575/2013, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, luottolaitosten ja
sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o
648/2012 muuttamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1.
[10]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU,
annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa
ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta,
direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY
kumoamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338.
[11]             EUVL C, , s. .
[12]             EUVL C, , s. .
[13]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi
luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja
kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivien 77/91/ETY ja 82/891/EY,
direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY ja
2011/35/EY ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta, EUVL C, , s. .
[14]             Neuvoston asetus (EU) N:o …/…, annettu …..,
luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liityvää politiikkaa koskevien
erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille.
[15]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/19/EY,
annettu 30 päivänä toukokuuta 1994, talletusten vakuusjärjestelmistä, EUVL L
135, 31.5.1994, s. 5–14.
[16]             Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o
575/2013, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, luottolaitosten ja
sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o
648/2012 muuttamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1.
[17]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU,
annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa
ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta,
direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY
kumoamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338.
[18]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/18/EY,
annettu 30 päivänä toukokuuta 1994, arvopaperien viralliselle pörssilistalle
ottamisen yhteydessä julkistettavan listalleottoesitteen laatimista,
tarkastusta ja levittämistä koskevien vaatimusten yhteensovittamisesta annetun
direktiivin 80/390/ETY muuttamisesta, EYVL L 135, 31.5.1994, s. 1.
[19]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU,
annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa
ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta,
direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY
kumoamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338..
[20]             Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o
575/2013, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, luottolaitosten ja
sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o
648/2012 muuttamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1.
[21]             Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivi 97/9/EY, annettu 3 päivänä maaliskuuta 1997, sijoittajien
korvausjärjestelmistä, EYVL L 84, 26.3.1997, s. 22.
[22]             Neuvoston direktiivi 2001/23/EY, annettu 12 päivänä
maaliskuuta 2001, työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen
taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan
jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä, EVYL L 82, 22.3.2001, s. 16.
[23]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/26/EY,
annettu 19 päivänä toukokuuta 1998, selvityksen lopullisuudesta
maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä, EYVL L 166,
11.6.1998, s. 45.
[24]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/65/EY,
annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009, siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa
yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset)
koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta,
EUVL L 302, 17.11.2009, s. 32.
[25]
[26]             EUVL L 298, 26.10.2012, s. 1.
[27]             EYVL 17, 6.10.1958, s. 385.
[28]             Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o
1049/2001, annettu 30 päivänä toukokuuta 2001, Euroopan parlamentin, neuvoston
ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi (EYVL L 145,
31.5.2001, s. 43).
[29]             Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 45/2001,
annettu 18 päivänä joulukuuta 2000, yksilöiden suojelusta yhteisöjen
toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden
tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 8, 12.1.2001, s. 1).
[30]             Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY,
annettu 24 päivänä lokakuuta 1995, yksilöiden suojelusta henkilötietojen
käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 281,
23.11.1995, s. 31).
[31]             ABM: toimintoperusteinen johtaminen; ABB: toimintoperusteinen
budjetointi.
[32]             Sellaisina kuin nämä on määritelty varainhoitoasetuksen
54 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa.
[33]             Kuvaukset eri hallinnointitavoista ja viittaukset
varainhoitoasetukseen ovat saatavilla budjettipääosaston verkkosivuilla
osoitteessa http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html
[34]             Vuosi n on ehdotuksen/aloitteen toteutuksen aloitusvuosi.
[35]             Tekninen ja/tai hallinnollinen apu sekä EU:n ohjelmien
ja/tai toimien toteuttamiseen liittyvät tukimenot (entiset BA-budjettikohdat),
epäsuora ja suora tutkimustoiminta.
[36]             Tuotokset ovat tuloksena olevia tuotteita ja palveluita
(esim. rahoitettujen opiskelijavaihtojen määrä tai rakennetut tiekilometrit).
[37]             Kuten kuvattu kohdassa 1.4.2 ”Erityistavoitteet”.
[38]             Vuosi n on ehdotuksen/aloitteen toteutuksen aloitusvuosi.
[39]             Tekninen ja/tai hallinnollinen apu sekä EU:n ohjelmien
ja/tai toimien toteuttamiseen liittyvät tukimenot (entiset BA-budjettikohdat),
epäsuora ja suora tutkimustoiminta.
[40]             Sopimussuhteiset toimihenkilöt, paikalliset toimihenkilöt,
kansalliset asiantuntijat, vuokrahenkilöstö, nuoremmat asiantuntijat EU:n
ulkopuolisissa edustustoissa.
[41]             Toimintamäärärahoista katettavan ulkopuolisen henkilöstön
enimmäismäärä (entiset BA-budjettikohdat).
[42]             Katso (vuodet 2007–2013 kattavan) toimielinten sopimuksen
19 ja 24 kohta.
[43]             Perinteiset omat varat (tulli- ja sokerimaksut) on
ilmoitettava nettomääräisinä eli bruttomäärästä on vähennettävä kantokuluja
vastaava 25 prosentin osuus.