title: Asia T-52/08 P: Valitus, jonka Euroopan yhteisöjen komissio on tehnyt 5.2.2008 virkamiestuomioistuimen asiassa F-110/06, Carpi Badía v. komissio, 22.11.2007 antamasta tuomiosta

text:
               12.4.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 92/38

         Valitus, jonka Euroopan yhteisöjen komissio on tehnyt 5.2.2008 virkamiestuomioistuimen asiassa F-110/06, Carpi Badía v. komissio, 22.11.2007 antamasta tuomiosta
   (Asia T-52/08 P)
   (2008/C 92/76)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Asianosaiset

      Valittaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: G. Berscheid ja K. Herrmann)

      Muu osapuoli: José María Carpi Badía (Luxemburg, Luxemburgin suurherttuakunta)
   Vaatimukset

               —

               Virkamiestuomioistuimen asiassa F-110/06, Carpi Badía v. komissio, 22.11.2007 antama tuomio on kumottava ja asia on palautettava virkamiestuomioistuimeen

               —

               vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Komissio vaatii nyt esillä olevalla valituksella sen virkamiestuomioistuimen asiassa F-110/06, Carpi Badía v. komissio, 22.11.2007 antaman tuomion kumoamista, jolla kyseinen tuomioistuin kumosi komission sellaisen päätöksen, jolla myönnetään ensimmäisessä oikeusasteessa kantajana olleelle valittajalle riittämätön määrä etusijapisteitä tämän ylentämiseksi vuoden 2005 ylennyskierroksella ja jolla vahvistetaan kyseisellä ylennyskierroksella ylennetyistä virkamiehistä laadittu luettelo, siltä osin kuin valittajan nimeä ei ole mainittu kyseisessä luettelossa.
   Komissio vetoaa kanteensa tueksi kolmeen kumoamisperusteeseen, jotka ovat samoja kuin asiassa T-51/08 P, komissio v. Dittert, esitetyt perusteet.


title: Asia C-197/06: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Rechtbank van koophandel Hasselt (Belgia) on esittänyt  3.5.2006  — Confederatie van immobilien-beroepen van België ja Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars v. Willem van Leuken

text:
               15.7.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 165/15

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Rechtbank van koophandel Hasselt (Belgia) on esittänyt 3.5.2006 — Confederatie van immobilien-beroepen van België ja Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars v. Willem van Leuken
   (Asia C-197/06)
   (2006/C 165/26)
   Oikeudenkäyntikieli: hollanti
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   Rechtbank van koophandel Hasselt (Belgia)
   Pääasian asianosaiset

      Kantajat: Confederatie van immobilien-beroepen van België ja Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars

      Vastaaja: Willem van Leuken
   Ennakkoratkaisukysymykset

               a)

               Onko direktiivin 89/48/ETY (1) 3 ja 4 artiklaa tulkittava siten, että Alankomaihin sijoittautuneen kiinteistönvälittäjän, joka harjoittaa Belgiassa välitystoimintaa kiinteistöjen osalta, ei täydy täyttää enää Belgian lainsäätäjän edellä mainitun direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä asettamia edellytyksiä (6.9.1993 tehdyn kuninkaan päätöksen 2 pykälä, 1.3.1976 annetun puitelain 3 pykälä) silloin, kun hän on tehnyt Belgiaan sijoittautuneen ja siellä Beroepsinstituut van Vastgoedmakelaarsin (kiinteistönvälittäjien ammattikuntayhteisö, BIV) laillistaman kiinteistönvälittäjän kanssa yhteistyösopimuksen ja on järjestänyt liiketoimintansa siten, että (i) kuluttaja voi aina kääntyä toimintojen osalta tämän Belgiassa laillistetun kiinteistönvälittäjän puoleen ja (ii) tämä yhteistyö tuodaan mainonnassa esille erityisesti viittaamalla tämän BIV:n Belgiassa laillistaman kiinteistönvälittäjän myötävaikutukseen silloin, kun toiminnot suoritetaan Belgian oikeuden mukaan,
               tai
               onko direktiivin 89/48/ETY 3 ja 4 artiklaa tulkittava siten, että sellaisen Alankomaihin sijoittautuneen kiinteistönvälittäjän, joka harjoittaa Belgiassa kiinteistöjä koskevaa välitystoimintaa, on joka tapauksessa täytettävä Belgian lainsäätäjän edellä mainitun direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä asettamat edellytykset (6.9.1993 tehdyn kuninkaan päätöksen 2 pykälä ja 1.3.1976 annetun puitelain 3 pykälä) sellaisen Belgiassa laillistetun kiinteistönvälittäjän kanssa tehdystä mahdollisesta yhteistyösopimuksesta riippumatta, joka osaltaan hoitaa Belgian oikeuden mukaiset toiminnot?

               b)

               Jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että direktiivin 89/48/ETY 3 ja 4 artiklaa on tulkittava siten, että sellaisen Alankomaihin sijoittautuneen kiinteistönvälittäjän, joka harjoittaa Belgiassa kiinteistöjä koskevaa välitystoimintaa, on joka tapauksessa täytettävä Belgian lainsäätäjän edellä mainitun direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä asettamat edellytykset (6.9.1993 tehdyn kuninkaan päätöksen 2 pykälä ja 1.3.1976 annetun puitelain 3 pykälä) sellaisen Belgiassa laillistetun kiinteistönvälittäjän kanssa tehdystä mahdollisesta yhteistyösopimuksesta riippumatta, joka osaltaan hoitaa Belgian oikeuden mukaiset toiminnot, eikö tästä seuraa sitten, että tällä direktiivillä ja tämän direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä annetuilla kansallisilla säännöksillä rikotaan EY 49 artiklaa, jossa on kysymys rajat ylittävien palveluiden periaatteellisesta vapaudesta, koska tällaisen tulkinnan johdosta tällä direktiivillä ja sen täytäntöönpanemisen yhteydessä annetuilla kansallisilla säännöksillä suojataan Belgiassa sijaitsevien kiinteistöjen välitysmarkkinoita moitittavalla, keinotekoisella tavalla ilman, että sen osalta olisi olemassa objektiivista oikeuttamisperustetta, sellaisilta yhteistyömuodoilta, joiden osapuolina on eri jäsenvaltioihin (Belgia ja Alankomaat) sijoittautuneita itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivia kiinteistönvälittäjiä, joista vähintään yksi (belgialainen kiinteistönvälittäjä) täyttää direktiivissä ja kansallisissa säännöksissä asetetut edellytykset, joten vaatimus, jonka mukaan lisäksi myös alankomaalaisen välittäjän on täytettävä nämä (direktiivin ja kansallisten säännösten mukaiset) edellytykset, on katsottava olevan kansalaisuuteen perustuvaa välillistä syrjintää ja vähintäänkin se on katsottava kielletyksi, ei-syrjiväksi rajoitukseksi?

      (1)  Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annettu neuvoston direktiivi 89/48/ETY (EYVL 1989, s. L 19, s. 16).


title: Asia C-396/15 P: Valitus, jonka Shoe Branding Europe BVBA on tehnyt 21.7.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-145/14, adidas v. SMHV – Shoe Branding Europe, 21.5.2015 antamasta tuomiosta

text:
               4.4.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 118/2

         Valitus, jonka Shoe Branding Europe BVBA on tehnyt 21.7.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-145/14, adidas v. SMHV – Shoe Branding Europe, 21.5.2015 antamasta tuomiosta
   (Asia C-396/15 P)
   (2016/C 118/02)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: Shoe Branding Europe (edustaja: asianajaja J. Løje)

      Muut osapuolet: adidas ja SMHV
   Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) päätti 17.2.2016 antamassaan määräyksessä, että valitus on jätettävä tutkimatta.


title: Asia T-161/16: Kanne 18.4.2016 – Puma v. EUIPO – CMS (CMS Italy)

text:
               20.6.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 222/23

         Kanne 18.4.2016 – Puma v. EUIPO – CMS (CMS Italy)
   (Asia T-161/16)
   (2016/C 222/29)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muu osapuoli

      Kantaja: Puma SE (Herzogenaurach, Saksa) (edustaja: asianajaja P. González-Bueno Catalán de Ocón)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Costruzione Macchine Speciali Srl (CMS) (Alonte, Italia)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

      Riidanalainen tavaramerkki: Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti sellaisen kuviomerkin osalta, joka sisältää sanaosat ”CMS ITALY” – Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti nro 1 150 538

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 29.1.2016 asiassa R 229/2015-2 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen sillä perusteella, ettei asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaa sovellettu

               —

               velvoittaa EUIPO:n ja Costruzione Macchine Speciali Srl:n (CMS) korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaa, 76 artiklan 1 kohtaa ja 76 artiklan 2 kohtaa on rikottu

               —

               Asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohtaa on rikottu

               —

               Oikeusvarmuuden ja hyvän hallinnon periaatteita on loukattu.


title: Asia T-723/16: Kanne 12.10.2016 – Mapei SpA v. EUIPO – Steenfabrieken Vandersanden (RE-CONzerø)

text:
               12.12.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 462/32

         Kanne 12.10.2016 – Mapei SpA v. EUIPO – Steenfabrieken Vandersanden (RE-CONzerø)
   (Asia T-723/16)
   (2016/C 462/41)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Mapei SpA (Milano, Italia) (edustaja: asianajaja F. Caricato)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Steenfabrieken Vandersanden NV (Bilzen, Belgia)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalaisen tavaramerkin hakija: Kantaja

      Riidanalainen merkki: Euroopan unionin kuviomerkki, jossa on sanaosa RE-CONzerø – Rekisteröintihakemus nro 13 031 661

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 21.7.2016 asiassa R 2374/2015-1 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen ja rekisteröi tämän perusteella tavaramerkin nro 13031661 kaikkia vaadittuja tavaroita varten, tämän vaikuttamatta rekisteröinnillä jo suojattuihin tavaroihin, tai toissijaisesti palauttaa asian EUIPO:lle, jotta se muuttaisi päätöstään ja hyväksyisi tavaramerkin rekisteröintihakemuksen unionin yleisen tuomioistuimen tuomion mukaisesti

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklaa on rikottu.


title: Asia C-42/15: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 9.11.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Okresný súd Dunajská Streda – Slovakia) – Home Credit Slovakia a.s. v. Klára Bíróová (Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 2008/48/EY — Kuluttajansuoja — Kulutusluotto — 1 artikla, 3 artiklan m alakohta, 10 artiklan 1 ja 2 kohta, 22 artiklan 1 kohta ja 23 artikla — Ilmaisun ”kirjallisina tai muulla pysyvällä tavalla” tulkinta — Sopimus, jossa viitataan toiseen asiakirjaan — Kansallisessa oikeudessa tarkoitettua ”kirjallista muotoa” koskeva edellytys — Vaadittujen tietojen ilmoittaminen viittaamalla objektiivisiin muuttujiin — Määräaikaisessa luottosopimuksessa ilmoitettava tiedot — Pakollisten tietojen antamatta jättämisen seuraukset — Oikeasuhteisuus)

text:
               9.1.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 6/11

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 9.11.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Okresný súd Dunajská Streda – Slovakia) – Home Credit Slovakia a.s. v. Klára Bíróová
   (Asia C-42/15) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2008/48/EY - Kuluttajansuoja - Kulutusluotto - 1 artikla, 3 artiklan m alakohta, 10 artiklan 1 ja 2 kohta, 22 artiklan 1 kohta ja 23 artikla - Ilmaisun ”kirjallisina tai muulla pysyvällä tavalla” tulkinta - Sopimus, jossa viitataan toiseen asiakirjaan - Kansallisessa oikeudessa tarkoitettua ”kirjallista muotoa” koskeva edellytys - Vaadittujen tietojen ilmoittaminen viittaamalla objektiivisiin muuttujiin - Määräaikaisessa luottosopimuksessa ilmoitettava tiedot - Pakollisten tietojen antamatta jättämisen seuraukset - Oikeasuhteisuus))
   (2017/C 006/12)
   Oikeudenkäyntikieli: slovakki

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Okresný súd Dunajská Streda

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Home Credit Slovakia a.s.

      Vastaaja: Klára Bíróová

      Tuomiolauselma

               1)

               Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 1 ja 2 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 3 artiklan m alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että

                           —

                           luottosopimusta ei tarvitse välttämättä laatia yhdelle asiakirjalle mutta kaikki mainitun direktiivin 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut seikat on ilmaistava paperilla tai muulla pysyvällä välineellä

                           —

                           se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio säätää kansallisessa lainsäädännössään yhtäältä, että osapuolten on allekirjoitettava direktiivin 2008/48 soveltamisalaan kuuluva ja paperille laadittu luottosopimus, ja toisaalta, että kyseistä allekirjoitusedellytystä sovelletaan kaikkiin kyseisen direktiivin 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin kyseisen sopimuksen osatekijöihin.

               2)

               Direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan h alakohtaa on tulkittava siten, ettei luottosopimuksessa tarvitse välttämättä ilmoittaa kaikkia kuluttajan suoritettavaksi tulevia maksuja täsmällisine maksuajankohtineen, jos kuluttaja voi kyseisen sopimuksen ehtojen perusteella vaikeuksitta ja varmuudella yksilöidä kyseisten maksusuoritusten ajankohdat.

               3)

               Direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan h ja i alakohtaa on tulkittava siten, että määräaikaisessa luottosopimuksessa, jonka mukaan pääomaa lyhennetään peräkkäisiä maksueriä suorittamalla, ei tarvitse lyhennystaulukon muodossa täsmentää, mikä osa kustakin maksuerästä ohjataan pääoman takaisinmaksuun. Kyseiset säännökset, luettuna yhdessä saman direktiivin 22 artiklan 1 kohdan kanssa, ovat esteenä sille, että jäsenvaltio säätää tällaisesta velvollisuudesta kansallisessa lainsäädännössään.

               4)

               Direktiivin 2008/48 23 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että jäsenvaltio säätää kansallisessa lainsäädännössään, että luottosopimuksen, jossa ei mainita kaikkia kyseisen direktiivin 10 artiklan 2 kohdassa edellytetyistä seikoista, katsotaan olevan koroton ja kuluton, jos kyse on seikasta, jonka puuttuminen voi vaikuttaa kuluttajan mahdollisuuteen arvioida sitoumuksensa ulottuvuutta.

      (1)  EUVL C 155, 11.5.2015.


title: Asia T-10/15 P: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 21.9.2015 – De Nicola v. EIP (Muutoksenhaku — Henkilöstö — EIP:n henkilöstö — Työpaikkakiusaaminen — Tutkintamenettely — Tutkintakomitean raportti — Työpaikkakiusaamisen virheellinen määrittely — EIP:n pääjohtajan päätös olla ryhtymättä toimenpiteisiin kantelun johdosta)

text:
               16.11.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/40

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 21.9.2015 – De Nicola v. EIP
   (Asia T-10/15 P) (1)

   ((Muutoksenhaku - Henkilöstö - EIP:n henkilöstö - Työpaikkakiusaaminen - Tutkintamenettely - Tutkintakomitean raportti - Työpaikkakiusaamisen virheellinen määrittely - EIP:n pääjohtajan päätös olla ryhtymättä toimenpiteisiin kantelun johdosta))
   (2015/C 381/48)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Valittaja: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (edustaja: asianajaja L. Isola)

      Muu osapuoli: Euroopan investointipankki (EIP) (asiamiehet: G. Nuvoli ja E. Raimond, avustajanaan asianajaja A. Dal Ferro)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Valitus Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) 11.11.2014 asiassa, De Nicola v. EIP antamasta tuomiosta (F-52/11 RENV, Kok., EU:F:2014:243) ja vaatimus kumota kyseinen tuomio osittain.

      Määräysosa

               1)

               Valitus hylätään.

               2)

               Carlo De Nicola vastaa omista ja Euroopan investointipankille tässä oikeusasteessa aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.

      (1)  EUVL C 73, 2.3.2015.


title: Asia C-135/05: Euroopan yhteisöjen komission 23.3.2005 Italian tasavaltaa vastaan nostama kanne

text:
               28.5.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 132/15

         Euroopan yhteisöjen komission 23.3.2005 Italian tasavaltaa vastaan nostama kanne
   (Asia C-135/05)
   (2005/C 132/29)
   Oikeudenkäyntikieli: italia
   Euroopan yhteisöjen komission on nostanut 23.3.2005 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Italian tasavaltaa vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat oikeudellisen yksikön virkamiehet D. Recchia ja M. Konstantinidis, ja prosessiosoite on Luxemburgissa.
   Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin:

               1)

               toteaa, että Italian tasavalta ei ole noudattanut jätteistä annetun neuvoston direktiivin 57/442/ETY (1), sellaisena kuin se on direktiivillä 91/156/ETY (2) muutettuna, 4, 8 ja 9 artiklan, vaarallisista jätteistä annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY (3) ja kaatopaikoista annetun neuvoston direktiivin 1999/31/EY (4) 14 artiklan a, b ja c kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut näiden säännösten noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä.

               2)

               velvoittaa Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Komissio on laajan asiakirja-aineiston perusteella havainnut, että Italian valtion alueella toimii vailla viranomaisvalvontaa suuria määriä laittomia kaatopaikkoja, joissa joissakin on myös vaarallisia jätteitä.
   Komissio katsoo, että koska Italia on sallinut tällaisten kaatopaikkojen toiminnan, ei se noudata jätteistä annetun neuvoston direktiivin 57/442/ETY, sellaisena kuin se on direktiivillä 91/156/ETY muutettuna, 4, 8 ja 9 artiklan, vaarallisista jätteistä annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY mukaisia velvoitteitaan.
   Luvallisesti tai muutoin 16.7.2001 toiminnassa olleiden kaatopaikkojen osalta ovat kaatopaikkojen pitäjät laiminlyöneet kunnostussuunnitelmien toimittamisen 16.7.2002 mennessä, minkä vuoksi komissio katsoo, ettei suunnitelmia, niihin liittyviä lupajärjestelyjä eikä direktiivissä asetettujen vaatimusten mukaisia sulkemispäätöksiä ole tehty.
   Tällä perusteella komissio katsoo, ettei Italian tasavalta ole noudattanut kaatopaikoista annetun neuvoston direktiivin 1999/31/EY 14 artiklan a, b ja c kohdan mukaisia velvoitteitaan.

      (1)  EYVL L 194, 25.7.1975, s. 39.

      (2)  EYVL L 78, 26.3.1991, s. 32.

      (3)  EYVL L 377, 31.12.1991, s. 20.

      (4)  EVYL L 182, 16.7.1999, s. 1.


title: Asia T-47/02: Manfred Danzerin ja Hannelore Danzerin 27.2.2002 Euroopan unionin neuvostoa vastaan nostama kanne

text:
4.5.2002                 FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                        C 109/61
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut                      tuomioistuimessa kanteen Euroopan unionin neuvostoa vas-
                                                                         taan. Kantajien edustajina ovat asianajajat J. Hintermayr,
                                                                         M. Krüger, F. Haunschmidt, G. Minichmayr ja P. Burgstaller.
Kumottavaksi vaaditussa päätöksessä komissio määräsi kanta-
jalle EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisesta 28 miljoonan
euron suuruisen sakon. Komissio totesi päätöksessä, että
kahden saksalaisen pankin välillä, joista toinen oli kantaja, oli        Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin:
tehty kyseisten pankkimaksujen toteutustavasta ja suuruudesta
sopimuksia, joissa vahvistettiin rahaliittoon kuuluvien valuut-
tojen setelien vaihdosta siirtymäaikana perittävien maksujen             –     velvoittaa       vastaajan        suorittamaan   korvausta
perimistapa prosenttimääräiseksi provisioksi ja tavoitehinnan                  18 527,21 euroa kantajalle 14 päivän kuluessa sekä
suuruudeksi noin 3 prosenttia.                                                 toteaa 9 päivänä maaliskuuta 1968 annetun neuvoston
                                                                               direktiivin 68/151/ETY (1) 2 artiklan 1 kohdan f alakoh-
                                                                               dan ja 25 päivänä kesäkuuta 1978 annetun neuvoston
Kantaja kiistää osallistuneensa EY 81 artiklan 1 kohdan                        direktiivin 78/660/ETY (2) 47 artiklan yhteisön oikeuden
vastaiseen sopimukseen. Komission tältä osin esittämät todis-                  vastaiseksi, ja
teet eivät ole riittäviä. Komissio ei myöskään ole osoittanut
väitetyn sopimuksen vaikutuksia jäsenvaltioiden väliseen kaup-
paan.                                                                    –     velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio on virheellisesti olettanut rikkomisen yhä vallitsevan.
Sakon määrittäminen on tehty väärin, sillä komissio ei ole
antanut painoa sille, miten kantaja on yksilöllisesti menetellyt.
                                                                         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
Komissio on loukannut menettelyssä kantajan puolustautu-
misoikeuksia, koska se ei ole antanut kantajan tutustua asiakir-
joihin, jotka koskevat muita pankkeja vastaan käytyjen menet-            Kantajat ovat eri itävaltalaisten yhtiöiden liikkeenjohtajia.
telyjen päättämisen olosuhteita, eikä ole antanut päätöksessä            Ne pitävät pääomayhtiöiden ja vastaavien henkilöyhtiöiden
painoa kantajan vastauksessaan ja suullisessa käsittelyssä moit-         velvollisuutta julkistaa vuosittainen tilinpäätös yhteisön pri-
teiden johdosta esittämille näkökohdille.                                määrioikeuden, yhteisön perusoikeuksien ja yhteisöjen tuo-
                                                                         mioistuimen oikeuskäytännön vastaisena. Kantajat ovat näiden
                                                                         yhteisön oikeuden normien perusteella kieltäytyneet tähän
Sakon määrääminen kantajalle menee komission päätösvaltaa                asti julkistamasta vaaditussa muodossa vastuullaan olevien
pitemmälle ja syrjii kantajaa suhteessa muihin moitteiden                pääomayhtiöiden tilinpäätöksiä. Kanteen nostamiseen men-
saajiin, joille ei ole määrätty sakkoja. Komission olisi pitänyt         nessä kantajalle oli määrätty 18 527,21 euron edestä rangais-
päättää menettely myös kantajan osalta.                                  tusmaksuja.
                                                                         Kantajien mukaan mainituissa direktiiveissä säädetyn julkista-
                                                                         misvelvollisuuden vuoksi olisi paljastettava liikesalaisuuksia,
                                                                         mikä on vastoin EY-kilpailuoikeutta sekä loukkaa yleistä
                                                                         liike- ja ammattisalaisuuksien suojan periaatetta. Tärkeiden ja
                                                                         luottamuksellisten yritystä koskevien tietojen julkistaminen on
Manfred Danzerin ja Hannelore Danzerin 27.2.2002 Eu-                     niiden mielestä myös 287 artiklan kannalta suhteetonta ja
     roopan unionin neuvostoa vastaan nostama kanne                      kiellettyä.
                            (Asia T-47/02)
                                                                         Lisäksi kantajat väittävät, että direktiivin 68/151/ETY 2 artiklan
                         (2002/C 109/117)                                1 kohdan f alakohdalle ja direktiivin 78/660/ETY 47 artiklalle
                                                                         ei löydy perustaa EY 44 artiklan 2 kohdan g alakohdasta, eikä
                                                                         niitä voi käsittää sellaisenaan EY 249 artiklassa tarkoitetuiksi
                     (Oikeudenkäyntikieli: saksa)                        ”direktiivin” muodossa oleviksi säädöksiksi. Säännökset eivät
                                                                         yhdenmukaista voimassa olevaa oikeutta, vaan ”luovat” uutta
                                                                         oikeutta. Tämän ohella ne ovat suhteellisuusperiaatteen vastai-
                                                                         sia ja rikkovat Itävallan tietosuojalainsäädäntöä, omaisuuden-
                                                                         suojaa koskevaa perusoikeutta, taloudellisen toiminnan va-
Manfred Danzer ja Hannelore Danzer ovat nostaneet                        pautta koskevaa perusoikeutta sekä verotuksellisen yksityisyy-
27.2.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen                   den suojaa vastaan.
 ---pagebreak--- C 109/62                  FI                          Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                        4.5.2002
Kantajien mukaan neuvoston mainituissa direktiiveissä anta-                Kantaja väittää, että komissio loukkasi EY 253 artiklan mukais-
milla säännöksillä ei ole perustaa yhteisön oikeudessa, joten              ta perusteluvelvollisuutta ja rikkoi sakkojen laskemista koske-
niillä on suora syy-yhteys siihen, että julkistamisesta kieltäydy-         via suuntaviivoja. Kantajan mukaan komissio jätti määrittele-
tään, ja että direktiivien säännösten syy-yhteys aiheutuneeseen            mättä relevantit markkinat määrittäessään osapuolten taloudel-
ja vielä odotettavissa olevaan vahinkoon on näin ollen il-                 lisen aseman. Kantajan mukaan päätöksessä ei täsmennetä,
meinen.                                                                    ovatko relevantit markkinat sellaiset markkinat, joilla myydään
                                                                           jakelijoiden olutmerkkejä, vai olutmarkkinat yleensä. Kantaja
                                                                           väittää, että komissio myös yliarvioi kantajan taloudellisen
(1) Niiden takeiden yhteensovittamisesta samanveroisiksi, joita jäsen-     aseman sellaisilla markkinoilla, joilla myydään jakelijoiden
    valtioissa vaaditaan perustamissopimuksen 58 artiklan 2 kohdassa       olutmerkkejä, jos kyseiset markkinat katsotaan relevanteiksi
    tarkoitetuilta yhtiöiltä niiden jäsenten sekä ulkopuolisten etujen     markkinoiksi. Kantaja väittää lisäksi, että komissio katsoi
    suojaamiseksi, 9 päivänä maaliskuuta 1968 annettu ensimmäinen          virheellisesti, että kantajalla oli aktiivinen rooli kartellissa.
    neuvoston direktiivi 68/151/ETY (EYVL L 65, s. 8).                     Kantajan mukaan on katsottava, että sen rooli kartellissa oli
(2) Yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä, perusta-
    missopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla,
                                                                           täysin passiivinen tai ainakin vähemmän aktiivinen, kuin
    25 päivänä kesäkuuta 1978 annettu neljäs neuvoston direktiivi          komissio totesi.
    78/660/ETY (EYVL L 222, s. 11).
                                                                           Kantaja väittää lopuksi, että yhteistyötä koskevaa tiedonantoa
                                                                           rikottiin ja että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukattiin.
                                                                           Kantajan mukaan komissio ei ottanut riittävästi huomioon
                                                                           kantajan ilmoitusten merkitystä, jotka se teki rikkomuksen
                                                                           olemassaolon osoittamiseksi. Komissio käsitteli näin ollen
                                                                           samanlaisia tilanteita eri tavalla, koska se ei myöntänyt saman-
Brouwerij Haacht N. V.:n 27.2.2002 Euroopan yhteisöjen                     tasoisen yhteistyön perusteella samaa alennusta sakosta. Ko-
               komissiota vastaan nostama kanne                            missio käsitteli myös samalla tavalla erilaisia tilanteita myön-
                                                                           täessään samanlaisen sakon alennuksen kantajalle ja sellaisille
                                                                           osapuolille, jotka osallistuivat vähemmässä määrin yhteistyö-
                             (Asia T-48/02)                                hön tai jotka eivät myötävaikuttaneet komission tekemään
                                                                           tutkimukseen.
                           (2002/C 109/118)
                     (Oikeudenkäyntikieli: hollanti)
Brouwerij Haacht N. V., kotipaikka Boortmeerbeek (Belgia)
on nostanut 27.2.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen                      Brasserie Nationalen 26.2.2002 Euroopan yhteisöjen ko-
oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen                                  missiota vastaan nostama kanne
komissiota vastaan. Kantajan edustajina ovat asianajajat Yves
van Gerven, Frédéric Louis ja Hendrik Viane, prosessiosoite
Luxemburgissa.                                                                                (Asia T-49/02)
                                                                                (2002/C 109/119)
Kantaja vaatii, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuo-
mioistuin:
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: ranska)
–     kumoaa käsiteltävänä olevan päätöksen 4 artiklan siltä
      osin kuin se koskee Brouwerij Haacht N. V.:tä, ja tarvit-
      taessa toteaa, että Brouwerij Haacht N. V.:lle ei ole
      määrättävä sakkoa, tai toissijaisesti alentaa sakkoa olen-
      naisesti                                                             Brasserie National, kotipaikka Bascharage (Luxemburg) on
                                                                           nostanut 26.2.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeus-
–     velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.                 asteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komis-
                                                                           siota vastaan. Kantajan edustajina ovat asianajajat Alexandre
                                                                           Carnelutti ja Jean-Louis Schiltz, prosessiosoite Luxemburgissa.
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
                                                                           Kantaja vaatii, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuo-
                                                                           mioistuin:
Kantajan kanne koskee päätöstä siltä osin kuin siinä määrätään
kantajalle sakko, joka koskee Belgian olutmarkkinakartellia                –     kumoaa komission asiassa COMP/37800/F3-Brasseries
jakelijoiden suorittaman olutmerkkien jaon osalta.                               Luxembourgeoises (Luxemburgin panimot) 5.12.2001


title: Asia C-173/07: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 10.7.2008 (Oberlandesgericht Frankfurt am Mainin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Emirates Airlines Direktion für Deutschland v. Diether Schenkel (Lentoliikenne — Asetus (EY) N:o 261/2004 — Matkustajille lennon peruuntumistapauksessa annettava korvaus — Soveltamisala — 3 artiklan 1 kohdan a alakohta — Lennon käsite)

text:
               30.8.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 223/14

         Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 10.7.2008 (Oberlandesgericht Frankfurt am Mainin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Emirates Airlines Direktion für Deutschland v. Diether Schenkel
   (Asia C-173/07) (1)

   (Lentoliikenne - Asetus (EY) N:o 261/2004 - Matkustajille lennon peruuntumistapauksessa annettava korvaus - Soveltamisala - 3 artiklan 1 kohdan a alakohta - Lennon käsite)
   (2008/C 223/21)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   Oberlandesgericht Frankfurt am Main
   Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Emirates Airlines Direktion für Deutschland

      Vastaaja: Diether Schenkel
   Oikeudenkäynnin kohde
   Ennakkoratkaisupyyntö — Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Saksa) — Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (EUVL L 46, s. 1) 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinta — Lähtemisen käsite — Meno-paluu -lippu jäsenvaltiosta kolmanteen valtioon — Paluulento peruutettu
   Tuomiolauselma
   Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava niin, että sitä ei sovelleta sellaisen edestakaisen matkan tilanteessa, jossa EY:n perustamissopimuksen määräysten soveltamisalaan kuuluvalla jäsenvaltion alueella sijaitsevalta lentoasemalta alun perin lähteneet matkustajat palaavat tälle lentoasemalle lennolla, joka lähtee kolmannessa maassa sijaitsevalta lentoasemalta. Tämän säännöksen tulkintaan ei vaikuta se seikka, että meno- ja paluulennosta on tehty yksi ainoa varaus.

      (1)  EUVL C 155, 7.7.2007.


title: Asia C-288/16: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Augstākā tiesa (Latvia) on esittänyt 23.5.2016 – IK ”L.Č.” v. Valsts ieņēmumu dienests

text:
               18.7.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 260/35

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Augstākā tiesa (Latvia) on esittänyt 23.5.2016 – IK ”L.Č.” v. Valsts ieņēmumu dienests
   (Asia C-288/16)
   (2016/C 260/42)
   Oikeudenkäyntikieli: latvia

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Augstākā tiesa

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: IK ”L.Č.”

      Vastapuoli: Valsts ieņēmumu dienests

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 146 artiklan 1 kohdan e alakohtaa tulkittava siten, että verovapautusta sovelletaan vain siinä tapauksessa, että palvelujen suorittajaa ja tavaroiden vastaanottajaa tai huolitsijaa yhdistää välitön oikeudellinen yhteys tai keskinäinen sopimussuhde?

               2)

               Mitä edellytyksiä edellä mainitussa säännöksessä mainitun välittömän liittymisen on täytettävä, jotta voidaan katsoa, että palvelu, joka liittyy tavaroiden maahantuontiin tai maastavientiin, on vapautettava verosta?

      (1)  Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).


title: Asia C-619/13 P: Valitus, jonka Mamoli Robinetteria SpA on tehnyt 28.11.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-376/10, Mamoli Robinetteria v. komissio, 16.9.2013 antamasta tuomiosta

text:
               15.2.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 45/20

         Valitus, jonka Mamoli Robinetteria SpA on tehnyt 28.11.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-376/10, Mamoli Robinetteria v. komissio, 16.9.2013 antamasta tuomiosta
   (Asia C-619/13 P)
   2014/C 45/36
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Valittaja: Mamoli Robinetteria SpA (edustajat: avvocato F. Capelli ja avvocato M. Valcada)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio

      Vaatimukset

               —

               Tämä valitus on hyväksyttävä ja asiassa T-376/10, Mamoli SpA v. Euroopan komissio, 16.9.2013 annettua tuomiota on muutettava seuraavasti:

                           —

                           SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 23.6.2010 annetun komission päätöksen K(2010) 4185 lopull. (asia COMP/39.092 — Kylpyhuonekalusteet) 1 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä katsotaan Mamoli Robinetteria SpA:n rikkoneen SEUT 101 artiklaa, ja näin ollen saman päätöksen 2 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä määrätään Mamoli Robinetteria SpA:n maksettavaksi sakko, jonka määrä on 10 prosenttia vuoden 2009 kokonaisliikevaihdosta ja jota Mamolin erityisen tilanteen takia sittemmin alennettiin 1 041 531 euroon

               —

               Asiakysymyksen osalta toissijaisesti

                           —

                           SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 23.6.2010 annetun komission päätöksen K(2010) 4185 lopull. (asia COMP/39.092 — Kylpyhuonekalusteet) 2 artikla on kumottava muuttamalla sitä siten, että sakko lasketaan uudestaan ja sitä alennetaan määrään, joka on 0,3 % Mamoli Robinetterian vuoden 2003 liikevaihdosta, tai ainakin määrättyyn seuraamukseen nähden alhaisempaan määrään, jonka Euroopan unionin tuomioistuin katsoo asianmukaiseksi.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valituksensa tueksi valittaja esittää seitsemän valitusperustetta.

               1)

               Ensimmäinen peruste. Kanneperusteiden laatimista koskevien menettelyllisten periaatteiden loukkaaminen.
               Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki merkittävän virheen, koska se sekoitti kanneperusteet argumentteihin, joihin vedottiin varsinaisten kanneperusteiden tueksi. Tämä virhe johti valittajan tiettyjen vaatimusten tutkimatta jättämiseen.

               2)

               Toinen peruste. Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen.
               Valittaja väittää, että ennen kyseisen päätöksen antamista menettelyn muut osapuolet saattoivat esittää puolustuksekseen argumentteja seikoista, joista ei ilmoitettu Mamolille. Unionin yleinen tuomioistuin ei arvioinut tätä seikkaa riittävästi.

               3)

               Kolmas peruste. Laillisuusperiaatteen loukkaaminen Leniency-ohjelmaan liittyvien tiedonantojen antamisessa, koska SEUT 101–105 artiklaa, tarkasteltuna yhdessä neuvoston asetuksen N:o 1/2003 (1) 23 artiklan kanssa, on rikottu.
               Koko menettely perustuu komission tiedonantoihin, joilla otettiin käyttöön niin kutsuttu Leniency-ohjelma. Valittaja väittää, että kun yhteisön lainsäätäjä ei ole toiminut, komissiolla ei ole minkäänlaisia valtuuksia myöntää yrityksille osittaista tai täydellistä sakkoimmuniteettia eikä aloittaa tällaisen väitetiedoksiannon perusteella kilpailuoikeudellista menettelyä, joka johtaa tuntuviin seuraamuksiin. Unionin yleinen tuomioistuin ei antanut riittäviä vastauksia valittajan vastalauseisiin, koska se ei tutkinut yksityiskohtaisesti erilaisia esitettyjä oikeudellisia seikkoja.

               4)

               Neljäs peruste. SEUT 101 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 2 artiklan rikkominen.
               Valittaja väittää, että komissio teki tutkimuksen aikana merkittäviä virheitä. Sen mukaan komissio jätti huomiotta Italian markkinoiden erityisyyden (esim. rakenne, ominaispiirteet, tukkukauppiaiden rooli) ja yhdisti tilanteen Italian markkinoilla tilanteeseen Saksan markkinoilla. Tällainen virhe kumosi komission päätelmät, jotka koskivat hintakartellin olemassaoloa Italian markkinoilla. Mainittujen virheiden vuoksi komissio ei myöskään täyttänyt todistustaakkaansa. Ideal Standardin roolin merkitystä Italian markkinoilla ei tarkasteltu lainkaan. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin jätti täysin huomiotta sen vastalauseet ja argumentit.

               5)

               Viides peruste. Suhteellisuusperiaatteen, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen sekä rangaistusten yksilöllisyyden periaatteen loukkaaminen sakon määräämisessä valittajana olevalle Mamolille sekä sakon suuruuden määrittämisessä.
               Kun komissio määräsi valittajalle enimmäisrangaistuksen, se loukkasi edellä mainittuja periaatteita. Valittajan mukaan komissio ei arvioinut asianmukaisesti sen todellista käyttäytymistä vaan se päätti sakon suuruuden ottamatta huomioon Mamolin käyttäytymistä ja sen käyttäytymisen todellista vaikutusta kyseessä olevan rikkomisen yhteydessä. Valittajan mukaan komissio teki niin ikään virheen, kun se ei ottanut Mamolin osalta huomioon mitään lieventäviä seikkoja. Vaikka unionin yleinen tuomioistuin hyväksyikin joitakin Mamolin vastalauseista, jotka koskivat komission tekemiä virheitä sakon määrittämisessä, se ei alentanut sakon määrää.

               6)

               Kuudes peruste. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan rikkominen yhdessä asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (2006/C210/02) 35 kohdan kanssa.
               Valittaja väittää, että vaikka komissio ymmärsi, että Mamoli todella oli vakavassa taloudellisessa tilanteessa, joka heikensi yhtiön maksukykyä, se teki päätöksen, jolla ei voida saavuttaa sen johdanto-osassa asetettua tavoitetta. Unionin yleinen tuomioistuin ei arvioinut Mamolin esittämiä argumentteja.

               7)

               Seitsemäs peruste. Menettelysääntöjen rikkominen.
               Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi lainvastaisesti asian selvittämistoimia koskevat Mamolin vaatimukset.

      (1)  Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EUVL 2003, L 1, s. 1)


               4.7.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 153/2

         Sen tuomarin nimeäminen, joka hoitaa presidentin tehtäviä välitoimista päättävänä tuomarina
   2009/C 153/02
   Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti 16.6.2009 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 106 artiklan määräysten mukaisesti valita tuomari Papasavvaksen hoitamaan ajanjaksolla 1.7.2009–30.6.2010 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin tehtäviä välitoimista päättävänä tuomarina, jos presidentti on poissa tai estynyt.


title: Asia C-550/07 P: Valitus, jonka Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicas Ltd on tehnyt 8.12.2007 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd ja Akcros Chemicals Ltd v. Euroopan yhteisöjen komissio, 17.9.2007 antamasta tuomiosta

text:
               9.2.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 37/19

         Valitus, jonka Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicas Ltd on tehnyt 8.12.2007 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd ja Akcros Chemicals Ltd v. Euroopan yhteisöjen komissio, 17.9.2007 antamasta tuomiosta
   (Asia C-550/07 P)
   (2008/C 37/28)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti
   Asianosaiset

      Valittajat: Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicas Ltd (edustajat: advocaat C. Swaak, advocaat M. Mollica ja advocaat M. van der Woude)

      Muut osapuolet: Euroopan yhteisöjen komissio, Council of Bars and Law Societies of European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter, International Bar Association
   Vaatimukset
   Valittajat vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin

               —

               kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 17.9.2007 asiassa T-253/03 antaman tuomion siltä osin kuin siinä hylättiin vaatimus asianajajien ja asiakkaiden välisen yhteydenpidon luottamuksellisuuden suojasta (LPP) Akzo Nobelin yrityslakimiesten kanssa käydyn yhteydenpidon osalta

               —

               hylkää komission 8.5.2003 tekemän päätöksen siltä osin kuin siinä kieltäydyttiin palauttamasta Akzo Nobelin yrityslakimiesten kanssa käytyä sähköpostikirjeenvaihtoa (osa B-sarjan asiakirjoista)

               —

               velvoittaa komission korvaamaan tästä valituksesta ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydystä oikeudenkäynnistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut siltä osin kuin ne koskevat tässä valituksessa esitettyä valitusperustetta.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Valittajat katsovat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin rikkoi yhteisön oikeutta hylätessään tämän kanteen. Valittajat katsovat erityisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sillä, että se noudatti tiukasti yksipuoleista ja sanamuodon mukaista tulkintaa asiassa AM & S Europe v. vastaan komissio annetussa tuomiossa (1) olevista muutamista kohdista:

               1.

               antanut luottamuksellisuuden suojan periaatteelle, sellaisena kuin se selitettiin asiassa AM & S Europe vastaan komissio annetussa tuomiossa, väärän tulkinnan ja loukannut tällä yhdenvertaisuusperiaatetta (B-osa)

               2.

               toissijaisesti se on loukannut sillä, että kieltäytyi tulkitsemasta uudelleen luottamuksellisuuden suojan periaatetta oikeudellisen ympäristön merkityksellisen kehityksen valossa, puolustautumisoikeuksien suojaa ja oikeusvarmuutta koskevia yleisiä periaatteita (C-osa) ja

               3.

               ainakin se on rikkonut EY 5 artiklaa (toimivallan osoittamista koskeva periaate) ja kansallista oikeudenkäyntimenettelyä koskevaa itsemääräämisperiaatetta (D-osa).

      (1)  Asia 155/79, Kok. 1982, s. 1575.


title: Asia T-167/15: Kanne 2.4.2015 – Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise v. SMHV – Freistaat Bayern (NEUSCHWEINSTEIN)

text:
               1.6.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 178/23

         Kanne 2.4.2015 – Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise v. SMHV – Freistaat Bayern (NEUSCHWEINSTEIN)
   (Asia T-167/15)
   (2015/C 178/23)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise e.V. (Veitsbronn, Saksa) (edustaja: asianajaja B. Bittner)

      Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Freistaat Bayern (München, Saksa)

      Menettely SMHV:ssa

      Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

      Riidanalainen malli: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki ”NEUSCHWEINSTEIN”

      SMHV:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

      Riidanalainen päätös: SMHV:n viidennen valituslautakunnan 22.1.2015 asiassa R 28/2014-5 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               toteaa mitättömäksi merkin ”NEUSCHWEINSTEIN” – yhteisön tavaramerkki nro 10 144 392

               —

               velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu

               —

               asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on rikottu

               —

               asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-124/16: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht München (Saksa) on esittänyt 29.2.2016 – Rikosoikeudenkäynti Ianos Trancaa vastaan

text:
               18.7.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 260/15

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht München (Saksa) on esittänyt 29.2.2016 – Rikosoikeudenkäynti Ianos Trancaa vastaan
   (Asia C-124/16)
   (2016/C 260/20)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Amtsgericht München

      Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

   Ianos Tranca

      Muu osapuoli: Staatsanwaltschaft München I

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Ovatko 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/13/EU (1) 2 artikla ja 6 artiklan 1 ja 3 kohta esteenä jäsenvaltion säännökselle, jonka mukaan rikosasiassa syytetyn, joka ei asu kyseisessä jäsenvaltiossa, on nimettävä hänelle annetun rangaistusmääräyksen tiedoksiantoa varten asiamies, vaikka syytetyllä ei tämän seurauksena ole käytettävissään koko määräaikaa rangaistusmääräyksen vastustamiseksi, mutta syytetyllä ei myöskään ole osoitetta, johon rangaistusmääräys voidaan todistettavasti antaa hänelle tiedoksi, ja asiamiehen nimen ja osoitteen ilmoittaminen antaa syytetylle mahdollisuuden pitää asiamies ajan tasalla siitä, mihin rangaistusmääräys ja todistus tiedoksiannon vastaanottamisesta voidaan lähettää hänelle?

               2)

               Ovatko 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/13/EU 2 artiklan 1 kohta ja 6 artiklan 1 ja 3 kohta esteenä jäsenvaltion säännökselle, jonka mukaan rikosasiassa syytetyn, joka ei asu kyseisessä jäsenvaltiossa, on nimettävä hänelle annetun rangaistusmääräyksen tiedoksiantoa varten asiamies ja määräyksen vastustamisen tutkittavaksi ottamista koskevan määräajan laskennassa riittää määräyksen tiedoksianto asiamiehelle, jos syytetty siinä tapauksessa, ettei määräystä vastusteta näin lasketussa määräajassa, voi vaatia menetetyn määräajan palauttamista ja tällöin perusteeksi riittää se, että rangaistusmääräys on toimitettu hänelle ja hän on vastustanut määräystä sen toimittamisen jälkeen määräajassa, eli jos syytetty voi menetetyn määräajan palauttamisen myötä vedota jälkikäteen rangaistusmääräyksen vastustamista koskevaan lyhentämättömään määräaikaan, vaikka lainsäädännön nojalla rangaistusmääräyksestä tulee poikkeuksetta täytäntöönpanokelpoinen, jos sitä ei vastusteta määräajassa?

      (1)  Tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/13/EU (EUVL 2012, L 142, s. 1).


title: Asia T-156/14: Kanne 7.3.2014 – Volkswagen v. SMHV (StartUp)

text:
               5.5.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 135/58

         Kanne 7.3.2014 – Volkswagen v. SMHV (StartUp)
   (Asia T-156/14)
   2014/C 135/76
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Volkswagen AG (Wolfsburg, Saksa) (edustaja: Rechtsanwalt U. Sander)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               Kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 7.1.2014 asiassa R 1335/2013-4 tekemän päätöksen

               —

               Velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki ”StartUp” luokkiin 12, 28, 35 ja 37 kuuluville tavaroille ja palveluille – yhteisön tavaramerkkihakemus nro 11 792 009

      Tutkijan päätös: Hakemus hylätään

      Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hylätään

      Kanneperusteet: Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c ja b alakohtaa on rikottu.


title: Asia T-533/14 P: Valitus, jonka Desislava Kolarova on tehnyt 16.7.2014 virkamiestuomioistuimen asiassa F-88/13, Kolarova v. REA, 30.4.2014 antamasta määräyksestä

text:
               6.10.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 351/13

         Valitus, jonka Desislava Kolarova on tehnyt 16.7.2014 virkamiestuomioistuimen asiassa F-88/13, Kolarova v. REA, 30.4.2014 antamasta määräyksestä
   (Asia T-533/14 P)
   2014/C 351/14
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Valittaja: Desislava Kolarova (Bryssel, Belgia) (edustaja: asianajaja F. Frabetti)

      Muu osapuoli: Tutkimuksen toimeenpanovirasto (REA)

      Vaatimukset

   Valittaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan virkamiestuomioistuimen asiassa F-88/13, Desislava Kolarova vastaan tutkimuksen toimeenpanovirasto, 30.4.2014 antaman määräyksen, joka koski PMO.1:n tekemän ja 28.11.2012 tiedoksiannetun sellaisen päätöksen kumoamista, jolla hylättiin valittajan 20.7.2012 esittämä vaatimus äitinsä Anna Borisova PETROVAn rinnastamisesta huollettavana olevaan lapseen henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 4 kohdan nojalla 1.11.2012 ja 31.10.2013 väliseksi ajaksi

               —

               toteamaan, että 17.9.2013 nostettu kanne otetaan tutkittavaksi ja hyväksymään valittajan ensimmäisen asteen tuomioistuimessa esittämät vaatimukset

               —

               tämän seurauksena palauttamaan asian virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi

               —

               päättämään oikeudenkäyntikuluista ja velvoittamaan REA:n ja/tai komission maksamaan ne

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valituksensa tueksi valittaja vetoaa kolmeen valitusperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen valitusperuste: Valittajan oikeuksien ja puolustautumisoikeuksien loukkaaminen siltä osin kuin virkamiestuomioistuin oli arvioinut erheellisesti saaneensa tarvittavat tiedot asianosaisten esittämien asiakirjojen perusteella ja oli sen seurauksena katsonut erheellisesti, ettei syytä suullisen käsittelyn aloittamiseen ollut.

               2)

               Toinen valitusperuste: Oikeudellinen virhe siltä osin kuin virkamiestuomioistuin oli katsonut erheellisesti, että valittajan argumentissa, jonka mukaan sellainen palvelusopimus ”ei vapauta valtuuttajaa vastuusta”, ei selvästi otettu huomioon henkilöstösääntöjen 2 artiklan 2 kohdan ja 91 artiklan sanamuotoa.

               3)

               Kolmas valitusperuste: Valittajan oikeutta saada asiansa todellisesti käsitellyksi tuomioistuimessa on loukattu.


title: Asia F-119/12: Virkamiestuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 25.6.2014 – Sumberaz Sotte-Wedemeijer v. Europol (Henkilöstö — Europolin henkilöstö — Convention Europol — Europolin henkilöstösäännöt — Päätös 2009/371/JAI — Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltaminen Europolin toimihenkilöihin — Väliaikaisen toimihenkilön määraikaisen sopimuksen uudistamatta jättäminen — Kieltäytyminen tekemästä toistaiseksi voimassa olevaa väliaikaisen toimihenkilön sopimusta)

text:
               4.8.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 253/67

         Virkamiestuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 25.6.2014 – Sumberaz Sotte-Wedemeijer v. Europol
   (Asia F-119/12) (1)

   ((Henkilöstö - Europolin henkilöstö - Convention Europol - Europolin henkilöstösäännöt - Päätös 2009/371/JAI - Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltaminen Europolin toimihenkilöihin - Väliaikaisen toimihenkilön määraikaisen sopimuksen uudistamatta jättäminen - Kieltäytyminen tekemästä toistaiseksi voimassa olevaa väliaikaisen toimihenkilön sopimusta))
   2014/C 253/94
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Stephanie Sumberaz Sotte-Wedemeijer (Voorburg, Alankomaat) (edustaja: asianajaja J.-J. Ghosez,)

      Vastaaja: Euroopan poliisivirasto (asiamiehet: aluksi D. Neumann ja D. El Khoury ja sittemmin J. Arnould, D. Neumann ja D. El Khoury)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne, jolla on vaadittu Europolin sen päätöksen kumoamista, jolla päätettiin olla jatkamatta kantajan palvelussuhdetta toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella, ja Europolin velvoittamista maksamaan kantajalle sen palkan, jota Europol olisi maksanut hänelle, jos hänen sopimustaan olisi jatkettu, ja kaikkien hänelle tosiasiallisesti suoritettujen muiden korvausten välinen erotus

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               S. Sumberaz Sotte-Wedemeijer vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan poliisiviraston oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 379, 8.12.2012, s. 36.


title: Asia T-260/01: R. J. Reynolds Tobacco Holdings Inc:n, R. J. Reynolds Tobacco International Inc:n, R. J. Reynolds Tobacco Companyn ja RJR Acquisition Corp:n 15.10.2001 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nostama kanne

text:
5.1.2002                 FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                              C 3/39
Valituslautakunnan pää-         Valituksen hylkääminen                   aiheutuvista taloudellisista ja ei-taloudellisista vahingoista. Näi-
tös:                                                                     den tullien ja arvonlisäverojen maksaminen on vältetty salakul-
                                                                         jettamalla savukkeita Euroopan unioniin. Tämä on toinen
Kanneperusteet:                 Yhteisön            tavaramerkistä       kerta, kun Euroopan yhteisö on aloittanut tällaisen oikeuden-
                                20.12.1993 annetun neuvoston             käynnin (1). Tässä oikeudenkäynnissä komissio toimii myös
                                asetuksen (EY) N:o 40/94 (1) 8 ar-       jäsenvaltioiden asiamiehenä näiden verojen, joiden väitetään
                                tiklan 1 kohdan b alakohdassa            olevan niille suorittamatta, perimistä varten.
                                tarkoitettua sekaannusvaaraa ei
                                ole
                                                                         Kantajat väittävät, että yhteisöllä ei ole toimivaltaa tämän
                                                                         oikeudenkäynnin aloittamiseen. Kantajien mukaan ei EY:n
(1) EYVL L 11, s. 1.                                                     perustamissopimuksessa eikä missään muussakaan säädök-
                                                                         sessä anneta Euroopan komissiolle toimivaltaa toimia oikeus-
                                                                         henkilönä varsinkaan jäsenvaltioiden tuomiovalta-alueen ulko-
                                                                         puolella, jotta se voisi itsenäisesti tällä tavoin turvata taloudelli-
                                                                         set etunsa yhteisön ulkopuolella tai torjua petoksia; kyseessä
                                                                         oleva toimi ei myöskään ole komission ja jäsenvaltioiden
                                                                         yhteinen, koska kaikki jäsenvaltiot eivät ole mukana oikeuden-
                                                                         käynnissä.
R. J. Reynolds Tobacco Holdings Inc:n, R. J. Reynolds
Tobacco International Inc:n, R. J. Reynolds Tobacco
Companyn ja RJR Acquisition Corp:n 15.10.2001 Euroo-
     pan yhteisöjen komissiota vastaan nostama kanne                     Kyseisen oikeudenkäynnin tarkoituksena on kantajien mukaan
                                                                         myös väitettyjen maksamatta olevien verojen periminen. Kan-
                                                                         tajat väittävät, että Euroopan komissiolla ei ole toimivaltaa
                          (Asia T-260/01)                                kantaa veroja. Tämä toimivalta on kullakin jäsenvaltiolla sen
                                                                         omalla alueella. Kantajien mukaan komission olisi tästä syystä
                                                                         aloitettava oikeudenkäynti jäsenvaltioita vastaan, koska ne
                            (2002/C 3/67)                                eivät ole soveltaneet asianmukaisesti tulleja ja arvonlisäveroja
                                                                         koskevia yhteisön sääntöjä.
                   (Oikeudenkäyntikieli: englanti)
                                                                         Kantajat väittävät myös, ettei yhteisö ole toimivaltainen toimi-
R. J. Reynolds Tobacco Holdings Inc, R. J. Reynolds Tobacco              maan jäsenvaltioiden asiamiehenä kyseisessä oikeudenkäyn-
International Inc, R. J. Reynolds Tobacco Company ja RJR                 nissä.
Acquisition Corp ovat nostaneet 15.10.2001 Euroopan yhtei-
söjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen
Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan. Kantajan edustajina
ovat Paul Lomas ja Onno Brouwer, Freshfields Bruckhaus                   Kantajien mukaan komissio ei myöskään ole noudattanut
Deringer, Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta).                             asianmukaista menettelyä tehdesssään kyseisen oikeudenkäyn-
                                                                         nin aloittamista koskevan päätöksen. Komission olisi pitänyt
                                                                         noudattaa EY:n perustamissopimuksen 280 artiklan 4 kohdan
Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin            ja 251 artiklan mukaista menettelyä päättäessään petosten
                                                                         torjuntaa koskevista toimenpiteistä. Komissio ei ole myöskään
                                                                         kunnioittanut vastaajien oikeutta tulla kuulluksi tai niiden
–     kumoaa komission päätöksen, joka tuli kantajien tietoon            oikeutta perustelujen saamiseen. Kantajat väittävät vielä, että
      6.8.2001 ja joka koski toisen oikeudenkäynnin aloitta-             komissio on loukannut oikeusvarmuuden periaatetta, puolus-
      mista Yhdysvalloissa,                                              tautumisoikeuksia, oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin pe-
                                                                         riaatetta, suhteellisuusperiaatetta ja hyvän hallinnon periaatet-
–     velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut,               ta. Lopuksi kantajat väittävät, että komissio on käyttänyt
      mukaan lukien kantajien ja kolmansien kulut.                       harkintavaltaansa väärin.
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut                      (1) Kantajat ovat riitauttaneet ensimmäisen oikeudenkäynnin aloitta-
                                                                             misesta koskevan päätöksen asiassa T-379/00 (EYVL C 79,
                                                                             10.3.2001, s. 24).
Kantajat ovat vastaajana Euroopan yhteisön yhdysvaltalaisessa
tuomioistuimessa vireille panemassa oikeudenkäynnissä, jossa
yhteisö vaatii vahingonkorvausta väitetyistä maksamattomista
tulleista ja arvonlisäveroista, sekä korvausta muista niistä


title: Asia T-590/15: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 24.6.2016 – Onix Asigurări v. EIOPA (Laiminlyöntikanne, kumoamiskanne ja vahingonkorvauskanne — Vaatimus tutkimuksen aloittamisesta väitetyn unionin oikeuden rikkomisen vuoksi — EIOPA:n puheenjohtajan päätös olla aloittamatta tutkimusta — Valituslautakunnan päätös jättää valitus tutkimatta — Muutoksenhaun määräajat — Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena — Muotovaatimusten noudattamatta jättäminen — Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi täysin perusteeton)

text:
               22.8.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 305/36

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 24.6.2016 – Onix Asigurări v. EIOPA
   (Asia T-590/15) (1)

   ((Laiminlyöntikanne, kumoamiskanne ja vahingonkorvauskanne - Vaatimus tutkimuksen aloittamisesta väitetyn unionin oikeuden rikkomisen vuoksi - EIOPA:n puheenjohtajan päätös olla aloittamatta tutkimusta - Valituslautakunnan päätös jättää valitus tutkimatta - Muutoksenhaun määräajat - Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena - Muotovaatimusten noudattamatta jättäminen - Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi täysin perusteeton))
   (2016/C 305/50)
   Oikeudenkäyntikieli: romania

      Asianosaiset

      Kantaja: Onix Asigurări SA (Bukarest, Romania) (edustaja: asianajaja M. Vladu)

      Vastaaja: Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen (asiamiehet: C. Coucke ja S. Dispiter, avustajanaan asianajaja H.-G. Kamman)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Yhtäältä ensisijaisesti SEUT 265 artiklaan perustuva vaatimus sen toteamiseksi, että EIOPA on jättänyt lainvastaisesti tekemättä päätöksen, jossa todettaisiin, että Istituto per la Vigilanza sulle Assicurazioni (IVASS, Italian vakuutusalan valvontaviranomainen) on soveltanut virheellisesti muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) (EYVL 1992, L 228, s. 1) 40 artiklan 6 kohdan säännöksiä, ja toissijaisesti SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus tutkimuksen aloittamisesta Euroopan valvontaviranomaisen (EIOPA) perustamisesta sekä päätöksen N:o 716/2009/EY muuttamisesta ja komission päätöksen 2009/79/EY kumoamisesta 24.11.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1094/2010 (EUVL 2010, L 331, s. 48) 17 artiklan nojalla 6.6.2014 tehdyn EIOPA:n puheenjohtajan päätöksen EIOPA-14-267 ja 3.8.2015 tehdyn valituslautakunnan päätöksen BOA 2015 001, jossa Onix Asigurărin asetuksen N:o 1094/2010 60 nojalla tekemä valitus jätettiin tutkimatta, kumoamiseksi ja toisaalta SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus kantajalle edellä mainitusta laiminlyönnistä ja näiden päätösten tekemisestä väitetysti aiheutuneen vahingon korvaamiseksi

      Määräysosa

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Onix Asigurări SA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen (EIOPA) oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 414, 14.12.2015.


title: Asia C-269/11: Kanne 31.5.2011 — Euroopan komissio v. Tšekin tasavalta

text:
               6.8.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 232/19

         Kanne 31.5.2011 — Euroopan komissio v. Tšekin tasavalta
   (Asia C-269/11)
   2011/C 232/31
   Oikeudenkäyntikieli: tšekki

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: L. Lozano Palacios ja M. Šimerdová)

      Vastaaja: Tšekin tasavalta

      Vaatimukset

               —

               toteaa, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 306–310 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se soveltaa arvonlisäverosta annetun lain nro 235/2004 89 §:n mukaisesti matkatoimistoja koskevaa erityisjärjestelmää myös silloin, kun matkailupalveluita suoritetaan muille henkilöille kuin matkustajille

               —

               Tšekin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Neuvoston direktiivin 2006/112/EY 306–210 käyttöön otettua matkatoimistoja koskevaa erityisjärjestelmää sovelletaan Tšekin tasavallassa matkatoimistojen matkustajille suorittamien palveluiden lisäksi myös muille henkilöille kuin matkustajille suoritettuihin palveluihin. Arvonlisäverosta annetun lain nro 235/2004 89 §:n nojalla erityisjärjestelmää sovelletaan Tšekin tasavallassa myös silloin, kun matkailupalvelu suoritetaan oikeushenkilölle, joka myy kyseisen palvelun muille matkatoimistoille. Komission näkemyksen mukaan tämä on vastoin neuvoston direktiivin 2006/112/EY 306–310 artiklan säännöksiä, joissa edellytetään, että erityisjärjestelmää käytetään ainoastaan, kun matkailupalvelu suoritetaan matkustajalle. Neuvoston direktiivin 306–310 artiklan sanamuoto ja säännösten tavoite tukevat komission näkemystä.


title: Asia F-59/09 RENV: Virkamiestuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 18.11.2014 – De Nicola v. EIP (Henkilöstö – Asian palauttaminen virkamiestuomioistuimeen kumoamistuomion jälkeen – EIP:n henkilöstö – Vuosittainen arviointi – Sisäiset säännöt – Muutoksenhakumenettely – Oikeus tulla kuulluksi – Loukkaaminen muutoksenhakulautakunnassa – Muutoksenhakulautakunnan päätöksen lainvastaisuus – Työpaikkakiusaaminen – Lausunnon antamisen raukeaminen vahingonkorvausvaatimuksista)

text:
               19.1.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/48

      Virkamiestuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 18.11.2014 – De Nicola v. EIP
      (Asia F-59/09 RENV) (1)

      (Henkilöstö - Asian palauttaminen virkamiestuomioistuimeen kumoamistuomion jälkeen - EIP:n henkilöstö - Vuosittainen arviointi - Sisäiset säännöt - Muutoksenhakumenettely - Oikeus tulla kuulluksi - Loukkaaminen muutoksenhakulautakunnassa - Muutoksenhakulautakunnan päätöksen lainvastaisuus - Työpaikkakiusaaminen - Lausunnon antamisen raukeaminen vahingonkorvausvaatimuksista)
      (2015/C 016/71)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Asianosaiset

         Kantaja: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (edustaja: asianajaja L. Isola)

         Vastaaja: Euroopan investointipankki (EIP) (asiamiehet: T. Gilliams ja G. Nuvoli, avustajanaan asianajaja A. Dal Ferro)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Yhtäältä 29.4.2008 päätettyjen niiden ylennysten kumoaminen, joissa ei mainita kantajan nimeä, ja kantajasta vuodelle 2007 laaditun arviointikertomuksen kumoaminen. Toisaalta muutoksenhakukomitean sen päätöksen kumoaminen, jolla se päätti jatkaa toimintaansa esitetystä jääviysväitteestä huolimatta. Lopuksi sen toteaminen, että kantaja on joutunut työpaikkakiusaamisen uhriksi sekä vastaajan määrääminen lopettamaan työpaikkakiusaaminen sekä vastaajan velvoittaminen korvaamaan henkinen kärsimys ja aineellinen vahinko.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Euroopan investointipankin muutoksenhakukomitean 14.11.2008 tekemä päätös kumotaan.

                  2)

                  Lausunnon antaminen vaatimuksista, jotka koskevat korvausta työpaikkakiusaamisesta aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä, raukeaa.

                  3)

                  Kanne hylätään muilta osin.

                  4)

                  Euroopan investointipankki vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan De Nicolan oikeudenkäyntikulut asioissa F-59/09, T-264/11 P ja F-59/09 RENV.

         (1)  EUVL C 205, 29.8.2009, s. 49.


title: Asia T-256/14: Kanne 23.4.2014 – Giuntoli v. SMHV – Société des produits Nestlé (CREMERIA TOSCANA)

text:
               4.8.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 253/32

         Kanne 23.4.2014 – Giuntoli v. SMHV – Société des produits Nestlé (CREMERIA TOSCANA)
   (Asia T-256/14)
   2014/C 253/46
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Andrea Giuntoli (Barcelona, Espanja) (edustaja: asianajaja A. Canela Giménez)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vastapuoli valituslautakunnassa: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Sveitsi)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) toisen valituslautakunnan 12.2.2014 tekemän päätöksen asiassa R 886/2013-2

               —

               velvoittamaan SMHV:n ja muut tätä vaatimusta vastustavat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Yhteisön tavaramerkin hakija: kantaja

      Haettu yhteisön tavaramerkki: sanaosat ”CREMERIA TOSCANA” sisältävä kuviomerkki luokkiin 30, 35 ja 43 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten – yhteisön tavaramerkkihakemus nro 9 5 49  346

      Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Société des produits Nestlé SA

      Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: sanaosan ”la Cremeria” sisältävän kuviomerkin kansainvälinen tavaramerkkirekisteröinti

      Väiteosaston ratkaisu: väitteen hyväksyminen osittain

      Valituslautakunnan ratkaisu: valituksenalaisen päätöksen kumoaminen, väitteen hyväksyminen ja yhteisön tavaramerkkihakemuksen osittainen hylkääminen

      Kanneperusteet: asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen.


title: Asia T-618/15: Kanne 31.7.2015 – Voigt v. parlamentti

text:
               21.3.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 106/35

         Kanne 31.7.2015 – Voigt v. parlamentti
   (Asia T-618/15)
   (2016/C 106/41)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Udo Voigt (Bryssel, Belgia) (edustaja: asianajaja P. Richter)

      Vastaaja: Euroopan parlamentti

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan Euroopan parlamentin puhemiehen antaman kiellon käyttää Euroopan parlamentin tiloja kantajan 16.6.2015 pidettäväksi suunnittelemaa lehdistötilaisuutta varten

               —

               kumoamaan Euroopan parlamentin puhemiehen asettaman venäläisten lehdistötilaisuuteen osallistujien 16.6.2015 pidettyyn tilaisuuteen pääsyä koskevan kiellon

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäinen kanneperuste: perussopimusten rikkominen

                           —

                           Kantaja väittää, että pyydettyjen tilojen käyttöä koskevalla kiellolla sekä venäläisille osallistujille asetetulla tilaisuuteen pääsyä koskevalla kiellolla rikotaan perussopimuksia tai niiden täytäntöönpanosäännöksiä.

                           —

                           Kantajalla on poliittisten ryhmien kokouksia varten 4.7.2005 annetun Euroopan parlamentin puhemiehistön säännöstön mukaan oikeus saada pyydetyt tilat käyttöönsä. Kieltäytymiselle ei ollut olemassa poikkeusperusteita, koska tiloja ei ollut varattu kyseiseksi ajankohdaksi eikä suunnitellusta lehdistötilaisuudesta ollut vaaraa turvallisuudelle eikä myöskään parlamentin toiminnalle. Täten kantajan oikeutta tiedottaa parlamentaarisesta toiminnastaan haitattiin.

                           —

                           Venäläisille vieraille asetetulla tilaisuuteen pääsyä koskevalla kiellolla loukataan etniseen alkuperään ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklan 1 kohta).

               2.

               Toinen kanneperuste: harkintavallan väärinkäyttö

                           —

                           Kantaja väittää, että Euroopan parlamentin puhemiehen toimet olivat selvästi puhtaasti mielivaltaisia ja täysin vastakkaisia primäärioikeudessa määrättyyn syrjintäkieltoon nähden.


title: YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto), 3 päivänä lokakuuta 1996, asiassa C-126/95 (Centrale Raad van Beroepin esittämä ennakkoratkaisupyyntö), A. Hallouzi-Choho vastaan Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (ETY:n ja Marokon välinen yhteistyösopimus - 41 artiklan 1 kohta - Syrjintäkiellon periaate sosiaaliturvan alalla - Välitön oikeusvaikutus - Marokkolaisen siirtotyöläisen puoliso - Alankomaiden yleistä vanhuusvakuutusta koskevan lainsäädännön erityiset soveltamissäännöt)

text:
23.11.96               FI                        Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                 N:o C 354/ 11
1 ) Euroopan maatalouden             ohjaus- ja     tukirahaston     (ETY) N:o 221 1 /78 yhteisön nimissä hyväksytyn Euroopan
     (EMOTR) tukiosastosta varainhoitovuonna 1990                    talousyhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisen yh
    rahoitettuja menoja koskevien jäsenvaltioiden tilien             teistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten,
     tarkastamisesta ja hyväksymisestä 25 päivänä marras            että jäsenvaltio ei voi kieltäytyä myöntämästä asumista
     kuuta 1993 tehty komission päätös 93/659/EY kumo               koskevat edellytykset täyttävän marokkolaisen työntekijän
     taan siltä osin, kuin siinä ei ole tunnustettu EMOTR:sta        puolisolle AOW:n mukaisten etuuksien kaltaisia etuuksia,
    maksettavaksi 838 636 Saksan markan suuruista sum               jotka kansallisessa lainsäädännössä on säädetty tietyt kysei
     maa, joka koskee Belgiasta ja Ranskasta peräisin                sessä valtiossa asumista koskevat edellytykset täyttävien
     olevien eläinten tuonnista Saksaan aiheutuneita menoja,         kansalaisten hyväksi, sillä perusteella, että hän on Marokon
    sekä 311 529 Saksan markan suuruista summaa, joka                kansalainen .
     koskee eläinten viennistä Italiaan aiheutuneita me
     noja.                                                           (') EYVL N:o C 159 , 24.6.1995
2 ) Kanne hylätään muilta osin.
3 ) Kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäynti
     kuluistaan .
                                                                             YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
(') EYVL N:o C 90 , 26.3.1994                                                                 ( kuudes jaosto ),
                                                                                3 päivänä lokakuuta 1996 ,
                                                                     asiassa C-380/95 , Euroopan yhteisöjen komissio vastaan
                                                                                Helleenien tasavalta (')
      YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO                                (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direk
                                                                          tiivi 91/414/ETY — Täytäntöönpanon laiminlyönti)
                          ( kuudes jaosto ),
                                                                                ( 96/C 354/21 )
                  3 päivänä lokakuuta 1996,
asiassa C-126/95 ( Centrale Raad van Beroepin esittämä                                (Oikeudenkäyntikieli: kreikka)
ennakkoratkaisupyyntö ), A. Hallouzi-Choho vastaan Be
          stuur van de Sociale Verzekeringsbank (')                   ( Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan
(ETY:n ja Marokon välinen yhteistyösopimus — 41 artik                    yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)
lan 1 kohta — Syrjintäkiellon periaate sosiaaliturvan alalla
— Välitön oikeusvaikutus — Marokkolaisen siirtotyöläisen             Asiassa C-380/95 , Euroopan yhteisöjen komissio ( asiamies
puoliso — Alankomaiden yleistä vanhuusvakuutusta kos                Maria Condou-Durande ) vastaan Helleenien tasavalta
      kevan lainsäädännön erityiset soveltamissäännöt)                ( asiamiehet Aikaterini Samoni-Rantou ja Nana Dafniou ),
                            ( 96/C 354/20 )                          jossa kantaja vaatii sen toteamista , että Helleenien tasavalta
                                                                     ei ole noudattanut sille EY:n perustamissopimuksen ja kas
                 (Oikeudenkäyntikieli: hollanti)                     vinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä
                                                                     heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91 /414/
( Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan                ETY mukaan kuuluvia jäsenyysvelvoitteita , koska se ei ole
   yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)                 antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin nou
                                                                     dattamisen edellyttämiä lakeja , asetuksia ja hallinnollisia
Asiassa C-126/95 , jonka Centrale Raad van Beroep ( Alan             määräyksiä , yhteisöjen tuomioistuin ( kuudes jaosto ),
komaat ) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 ar              toimien kokoonpanossa : jaoston puheenjohtaja C. N.
                                                                      Kakouris sekä tuomarit G. Hirsch ( esittelevä tuomari ), G. F.
tiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi
saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä              Mancini, P. J. G. Kapteyn ja H. Ragnemalm, julkisasiamies :
olevassa asiassa A. Hallouzi-Choho vastaan Bestuur van de             P. Leger, kirjaaja : R. Grass , on antanut 3.10.1996 tuomion ,
                                                                      jonka tuomiolauselma on seuraava :
Sociale Verzekeringsbank , ennakkoratkaisun Rabatissa
27 päivänä huhtikuuta 1976 allekirjoitetun ja 26 päivänä
syyskuuta 1978 annetulla neuvoston asetuksella ( ETY )                 1 ) Helleenien tasavalta ei ole noudattanut sille kasvin
N:o 2211 /78 ( EYVL L 264 , s . 1 ) yhteisön nimissä hyväk                 suojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä
sytyn Euroopan talousyhteisön ja Marokon kuningaskun                       heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91 /
nan välisen yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohdan                        414/ETY 23 artiklan mukaan kuuluvia jäsenyysvelvoit
tulkinnasta, yhteisöjen tuomioistuin ( kuudes jaosto ),                     teita, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa
toimien kokoonpanossa : toisen jaoston puheenjohtaja G.                     kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja,
Hirsch, joka hoitaa kuudennen jaoston puheenjohtajan                        asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
tehtäviä , sekä tuomarit G. F. Mancini ( esittelevä tuomari ) ja
J. L. Murray, julkisasiamies : G. Tesauro, kirjaaja : johtava         2 ) Helleenien tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeu
hallintovirkamies D.           Louterman-Hubeau , on      antanut           denkäyntikulut.
3.10.1996 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava :
                                                                       (') EYVL N:o C 31 , 3.2.1996
Rabatissa 27 päivänä huhtikuuta 1976 allekirjoitetun ja
26 päivänä syyskuuta 1 978 annetulla neuvoston asetuksella


title: Asia F-61/14: Kanne 7.7.2014 – ZZ v. komissio

text:
               24.11.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 421/61

         Kanne 7.7.2014 – ZZ v. komissio
   (Asia F-61/14)
   2014/C 421/88
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: ZZ (edustaja: asianajaja A. Salerno)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Oikeusriidan kohde ja kuvaus

   Kumoamiskanne päätöksestä olla ylentämättä kantajaa palkkaluokkaan AD13 vuoden 2013 ylennyskierroksen nojalla.

      Vaatimukset

               —

               päätös olla ylentämättä kantajaa palkkaluokkaan AD13 vuoden 2013 ylennyskierroksen nojalla on hylättävä

               —

               komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.


title: Asia F-39/06: Kanne  11.4.2006  — Chassagne v. komissio

text:
               3.6.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/53

         Kanne 11.4.2006 — Chassagne v. komissio
   (Asia F-39/06)
   (2006/C 131/97)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Asianosaiset

      Kantaja: Olivier Chassagne (Bryssel, Belgia) (edustajat: asianajaja S. Rodrigues ja asianajaja Y. Minatchy)

      Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio
   Kantajan vaatimukset

               —

               Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien uusien henkilöstösääntöjen liitteessä VII oleva 8 artikla on todettava lainvastaiseksi ja täten katsottava, ettei sitä voida soveltaa kantajaan nähden

               —

               kantajalle on velvoitettava suoritettavaksi yhden euron symbolinen korvaus hänelle aiheutuneen henkisen kärsimyksen johdosta ja 16 473 euron korvaus hänelle aiheutuneen taloudellisen vahingon johdosta.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Kantaja, joka on komissio virkamies, on lähtöisin Réunionin saarelta, joka on Ranskan merentakainen departementti. Hän nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen sen jälkeen, kun valitus, jonka hän oli tehnyt vuoden 2005 heinäkuun palkkalaskelmastaan, johon sisältyi vuosittainen korvaus matkakuluista, hylättiin.
   Kanteensa tueksi kantaja väittää, että henkilöstösääntöjen liitteessä VII oleva 8 artikla, sellaisena kuin se on voimassa 1.5.2004 lähtien, on lainvastainen. Kantaja väittää, että kyseinen artikla on yhteisön oikeuden vastainen, koska se johtaa erilaisiin epäyhdenvertaisiin kohteluihin virkamiesten alkuperän perusteella sekä sellaisten virkamiesten EU 12 ja EY 299 artiklan vastaiseen syrjintään, jotka ovat lähtöisin Ranskan merentakaisista departementeista, sekä yleisemmin syrjintään kansalaisuuden, kielelliseen vähemmistöön kuulumisen, etnisen alkuperän tai rodun perusteella.
   Kantaja väittää lisäksi, että edellä mainitulla artiklalla loukataan myös muita yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita, kuten perusteluvelvollisuutta ja suhteellisuusperiaatetta, avoimuuden ja hyvän hallinnon periaatteita sekä luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteita.


title: Asia T-501/15: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 29.3.2017 – Alankomaat v. komissio (Maataloustukirahasto ja maaseuturahasto — Rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot — Tuen vähentäminen ja tuen ulkopuolelle jättäminen täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisen tapauksessa — Vähäinen noudattamatta jättäminen — Asetuksen (EY) N:o 73/2009 24 artiklan 2 kohta — Asetuksen (EY) N:o 1122/2009 71 artiklan 3 kohta — Todistustaakka — Asetuksen (EY) N:o 73/2009 liitteen II tulkinta)

text:
               15.5.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 151/32

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 29.3.2017 – Alankomaat v. komissio
   (Asia T-501/15) (1)

   ((Maataloustukirahasto ja maaseuturahasto - Rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot - Tuen vähentäminen ja tuen ulkopuolelle jättäminen täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisen tapauksessa - Vähäinen noudattamatta jättäminen - Asetuksen (EY) N:o 73/2009 24 artiklan 2 kohta - Asetuksen (EY) N:o 1122/2009 71 artiklan 3 kohta - Todistustaakka - Asetuksen (EY) N:o 73/2009 liitteen II tulkinta))
   (2017/C 151/40)
   Oikeudenkäyntikieli: hollanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Alankomaiden kuningaskunta (asiamiehet: M. Bulterman, B. Koopman ja H. Stergiou)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: H. Kranenborg ja D. Triantafyllou)

      Väliintulija, joka tukee kantajan vaatimuksia: Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: aluksi C. Brodie, sitten J. Kraehling, ja lopuksi J. Kraehling ja G. Brown)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus kumota Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 22.6.2015 annettu komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2015/1119 (EUVL 2015 L 182, s. 39) siltä osin kuin se koskee Alankomaiden kuningaskunnan menoja

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Alankomaiden kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

               3)

               Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 346, 19.10.2015.


title: Asia T-130/10: Kanne 17.3.2010 — Lux Management v. SMHV — Zeis Excelsa (KULTE)

text:
               22.5.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/46

         Kanne 17.3.2010 — Lux Management v. SMHV — Zeis Excelsa (KULTE)
   (Asia T-130/10)
   2010/C 134/75
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Lux Management Holding SA (Luxemburg, Luxemburg) (edustaja: asianajaja S. Mas)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vastapuoli valituslautakunnassa: Zeis Excelsa SPA (Montegranaro, Italia)

      Vaatimukset

               —

               on todettava, että sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 15.1.2010 asiassa R 712/2008-4 tekemältä päätökseltä puuttuu kohde

               —

               vaihtoehtoisesti on kumottava sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 15.1.2010 tekemä päätös asiassa R 712/2008-4 sillä perusteella, että valituslautakunta ei huomioinut kantajan esittämää selvitystä

               —

               vaihtoehtoisesti on kumottava sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 15.1.2010 tekemä päätös asiassa R 712/2008-4 sillä perusteella, että päätöksessä ei perustella kantajan esittämän menettämisvaatimuksen kohteena olevan rekisteröidyn yhteisön tavaramerkin sallimista

               —

               vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Rekisteröity yhteisön tavaramerkki, jonka menetetyksi julistamista on vaadittu: kuviomerkki KULTE luokkiin 14, 18 ja 25 kuuluvia tavaroita varten

      Yhteisön tavaramerkin haltija: kantaja

      Yhteisön tavaramerkin menetetyksi julistamista koskevan vaatimuksen esittäjä: vastapuoli valituslautakunnassa

      Menetetyksi julistamista koskevan vaatimuksen esittäjän tavaramerkkioikeus: kuviomerkin CULT italialainen tavaramerkkirekisteröinti kaikkia luokkaan 25 kuuluvia tavaroita varten ja kuviomerkin CULT kansainvälinen tavaramerkkirekisteröinti, joka on voimassa Ranskassa ja Benelux-maissa, luokkiin 14, 18 ja 25 kuuluvia tavaroita varten

      Mitättömyysosaston ratkaisu: Menettämisvaatimuksen kohteena olevan yhteisön tavaramerkin rekisteröinti julistettiin osittain mitättömäksi.

      Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hylättiin.

      Kanneperusteet: Asetuksen (EY) N:o 207/2009 43 artiklaa on rikottu, koska valituslautakunta ei huomioinut sitä, että sen päätökseltä puuttui kohde sen jälkeen kun osapuolet olivat sopineet kysymyksessä olevien tavaramerkkien samanaikaisesta voimassaolosta ja että hakemus oli tämän jälkeen peruutettu; lisäksi ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa on rikottu, koska valituslautakunta kieltäytyi hyväksymästä kantajan esittämää uutta selvitystä, asetuksen (EY) N:o 207/2009 57 artiklan 2 kohtaa on rikottu, koska valituslautakunta arvioi virheellisesti esitetyn selvityksen merkityksen ja laiminlöi perusteluvelvollisuutensa vastapuolena valituslautakunnassa olleen yrityksen esittämän menettämisvaatimuksen kohteena olevan rekisteröidyn yhteisön tavaramerkin sallimiseen liittyvän selvityksen osalta.


title: Asia C-507/13: Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 9.12.2014 – Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta v. Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto, väliintulijana Euroopan komissio

text:
               4.5.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 146/31

         Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 9.12.2014 – Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta v. Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto, väliintulijana Euroopan komissio
   (Asia C-507/13) (1)

   (2015/C 146/38)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti
   Unionin tuomioistuimen presidentin määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.

      (1)  EUVL C 359, 7.12.2013.


title: Asia T-128/05: Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 13.11.2008 — SPM v. neuvosto ja komissio (Yhteisön sopimuksenulkoinen vastuu — Yhteinen markkinajärjestely — Banaanit — AKT-maista Euroopan yhteisön alueelle tuotavia banaaneja koskeva tuontijärjestelmä — Laillinen tai laiton toiminta — Vahinko, jonka itsenäisen AKT-tuottajan väitetään kärsineen)

text:
               10.1.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 6/20

         Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 13.11.2008 — SPM v. neuvosto ja komissio
   (Asia T-128/05) (1)

   (Yhteisön sopimuksenulkoinen vastuu - Yhteinen markkinajärjestely - Banaanit - AKT-maista Euroopan yhteisön alueelle tuotavia banaaneja koskeva tuontijärjestelmä - Laillinen tai laiton toiminta - Vahinko, jonka itsenäisen AKT-tuottajan väitetään kärsineen)
   (2009/C 6/39)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Asianosaiset

      Kantaja: Société des plantations de Mbanga SA (SPM) (Douala, Kamerun) (edustajat: aluksi asianajajat P. Soler Couteaux ja S. Cahn, sittemmin asianajajat S. Cahn, B. Doré ja A. Farache)

      Vastaajat: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: A. De Gregorio Merino, M. Balta ja A. Westerhof Löfflerova) ja Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: F. Clotuche-Duvieusart ja L. Visaggio)
   Oikeudenkäynnin kohde
   EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan 2 kohdan mukainen vahingonkorvauskanne, jonka perusteena on ensisijaisesti neuvoston ja komission laiton toiminta yhteisöön tuotavia banaaneja koskevan säännöstön antamisen yhteydessä ja toissijaisesti yhteisön vastuu, jos nämä kaksi toimielintä eivät ole toimineet laittomasti
   Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Société des plantations de Mbanga SA (SPM) velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 171, 9.7.2005.