title: Asia T-89/06: Kanne  15.3.2006  — Lebard v. komissio

text:
               3.6.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/42

         Kanne 15.3.2006 — Lebard v. komissio
   (Asia T-89/06)
   (2006/C 131/79)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Asianosaiset

      Kantaja: Daniel Lebard (Bryssel, Belgia) (edustaja: asianajaja M. de Guillenchmidt)

      Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio
   Kantajan vaatimukset

               —

               se päätös, joka oli Lebardille osoitetussa 16.1.2006 päivätyssä kirjeessä ja jolla komission nimissä hylättiin vaatimus peruuttaa päätös IV/M.1517, on kumottava

               —

               tämän vuoksi se komission päätös on kumottava, jolla se päätti lopettaa käsittelyn keskittymäasioissa Rhodia/Albright & Wilson ja Hoechst/Rhône-Poulenc, siltä osin kuin nämä keskittymät liittyvät toisiinsa

               —

               vuonna 2004 tehty päätös IV/M.1378 on myös kumottava

               —

               komissio on velvoitettava korvaamaan Lebardille yhden euron suuruinen summa tämän kärsimästä vahingosta, julkaisemaan omalla kustannuksellaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antama tuomio kantajan valitsemissa lehdissä sekä korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Komissio hyväksyi 13.7.1999 tekemällään päätöksellä nro IV/M.1517 keskittymän, jolla Albright & Wilson -nimisen yhtiön, jonka toimitusjohtaja kantaja oli 28.7.1999–14.10.1999, piti siirtyä kokonaisuudessaan Rhodia SA -nimisen yhtiön määräysvaltaan. Komissio hyväksyi 9.8.1999 tekemällään päätöksellä nro IV/M.1378 myös keskittymän Hoechst -nimisen yhtiön ja Rhône-Poulenc -nimisen yhtiön välillä, joista viimeksi mainitulla on 67,35 prosentin määräysvalta Rhodiassa. Rhône-Poulenc antoi eräitä Rhodiaa koskevia sitoumuksia (luopuminen Rhône-Poulencin osallistumisesta Rhodian toimintaan, kummankin yrityksen itsenäisen johdon säilyttäminen), jotka liitettiin päätökseen nro IV/M.1378 sen varmistamiseksi, että keskittymästä ei aiheudu vahingollisia vaikutuksia kilpailulle. Kantaja osoitti komissiolle useita kirjeitä, joilla se ilmoitti tälle väitetystä asiassa IV/M.1378 annettujen sitoumusten noudattamatta jättämisestä, ja vaati päätöksen nro IV/M.1517 peruuttamista. Komissio vastasi kantajalle 7.10.2005 päivätyllä kirjeellä, jossa se ilmoitti, että sillä ei ollut aikomusta ryhtyä toimenpiteisiin kantajan sen tietoon saattamien seikkojen perusteella ja että se oli päättänyt lopettaa asian käsittelyn. Komission puheenjohtajan kabinetti osoitti kantajalle vastauksena tämän kirjeeseen 16.1.2006 päivätyn kirjeen, jossa vahvistettiin se komission aikaisempi kanta, joka oli esitetty 7.10.2005 päivätyssä kirjeessä, nimittäin päätös hylätä vaatimus peruuttaa komission asiassa IV/M.1517 tekemä päätös. Käsillä olevan kumoamiskanteen kohteena on se päätös, jonka väitetään sisältyvän komission 16.1.2006 päivättyyn kirjeeseen.
   Kantaja esittää kanteensa tueksi useita kanneperusteita.
   Ensiksi kanteen tutkittavaksi ottamisen osalta kantaja väittää, että hänellä on riidan kohteena olevan kirjeen, joka aiheuttaa hänelle henkilökohtaista ja välitöntä vahinkoa, vastaanottajana välitön oikeussuojan tarve. Kantaja väittää myös, että 16.1.2006 päivättyä kirjettä, joka on käsillä olevan kanteen kohde, ei voida katsoa pelkästään 7.10.2005 päivätyn kirjeen vahvistavaksi toimeksi, koska tällä välin oli ilmaantunut uusi seikka, joka mahdollisesti muuttaa olennaisesti niitä yhteisön oikeuskäytännössä tarkoitettuja olosuhteita ja edellytyksiä, joissa aikaisempi toimi tehtiin. Kantaja viittaa näin Kroesin 12.1.2006 päivättyyn kirjeeseen, joka oli osoitettu Euroopan parlamentin jäsenille ja koski kyseisiä keskittymiä.
   Toiseksi kantaja vetoaa kanneperusteisiin pääasiassa esittämiensä vaatimusten tueksi. Ensimmäisessä kanneperusteessa, joka koskee aineellisoikeudellisten ja prosessioikeudellisten säännösten rikkomista kilpailuoikeuden alalla, kantaja moittii komissiota siitä, että se ei tutkinut asiaa uudelleen eikä käyttänyt valtaansa peruuttaa jälkimmäinen päätös. Toisessa kanneperusteessa kantaja vetoaa harkintavallan väärinkäyttöön siltä osin kuin komissio ei jatkanut aiemmin hyväksyttyjen keskittymien tiukkaa valvontaa silloin, kun keskittymiä pantiin täytäntöön.
   Lopuksi kantaja vetoaa kanneperusteeseen, joka perustuu siihen oikeussuojaan, joka kantajan mukaan kuuluu keskittymän osapuolille ja erityisesti sellaisen yrityksen johtajille, joka on osallisena keskittymässä.


title: Asia C-299/99: High Court of Justicen, Queen's Bench Division (England & Wales) 5.5.1999 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Philips Electronics NV vastaan Remington Consumer Products Limited

text:
16.10.1999              FI                           Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                         C 299/13
— Direktiivin 14 artiklaa, joka sisältää erityissäännöksen                on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 9.8.1999, Euroopan
     entisen Saksan demokraattisen tasavallan viranomaisten               yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua asiassa Philips
     myöntämistä tutkintotodistuksista, ei ole pantu täy-                 Electronics NV vastaan Remington Consumer Products Limited
     täntöön.                                                             seuraaviin kysymyksiin:
— Direktiivin 7 artikla on pantu täytäntöön vain osittain, eikä           1. Onko olemassa sellaista merkkien ryhmää, jonka rekiste-
     11 artiklaa ole pantu täytäntöön täysin, koska EYVL:ssä                  röintiä ei estetä neuvoston direktiivin 89/104/ETY (1)
     – EYVL L 87, 2.4.1986 – julkaistua oikaisua ei ole otettu                (jäljempänä direktiivi) 3 artiklan 1 kohdan b-d alakohdassa
     huomioon.                                                                ja 3 artiklan 3 kohdassa, mutta jonka rekisteröinti kuiten-
                                                                              kin estetään direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa
                                                                              (koska sen perusteella ei voida erottaa haltijan tavaroita
Direktiivin virheellistä                  täytäntöönpanoa                     muiden yritysten tavaroista)?
koskevat rikkomiset
                                                                          2. Riittääkö tuotteen (eli tuotteen, jonka osalta merkki on
a) Sijoittautuminen arkkitehtinä                                              rekisteröity) muoto (tai osa muodosta) erottamaan
                                                                              2 artiklassa tarkoitetulla tavalla yrityksen tavarat muiden
     Asetuksen nro 129/92 4 §:n 2 momentin a kohdassa                         yritysten tavaroista, jos kyseisessä muodossa on jokin
     asetetaan yleinen vaatimus, jonka mukaan hakijana olevan                 ennalta-arvaamaton lisätekijä (joka on koristus, jolla ei ole
     arkkitehdin on esitettävä alkuperäinen tutkintotodistus tai              mitään toiminnallista merkitystä)?
     sen virallinen jäljennös. Tämän edellytyksen pitäisi koskea
     vain tapauksia, joissa epäillään muodollista kelpoisuutta            3. Kun yritys on ollut tiettyjen tavaroiden ainoa toimittaja
     osoittavien asiakirjojen oikeaperäisyydestä, ja se on vastoin            markkinoilla, onko sellaisen merkin laajamittainen käyttö,
     direktiivin 27 artiklaa, koska siinä tehdään sellaisesta                 joka muodostuu kyseisten tavaroiden muodosta (tai muo-
     lisäedellytyksestä yleinen, joka ei ole oikeassa suhteessa               don osasta) ja jossa ei ole mitään ennalta-arvaamatonta
     eikä perusteltu sijoittautumisoikeuden käyttämiseen                      lisätekijää, riittävää sen kannalta, että merkistä tulee
     nähden. Sama päätelmä on tehtävä asetuksen 4 §:n 3                       3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla erottuva tilan-
     momentissa tarkoitetun järjestelmällisen edellytyksen osal-              teessa, jossa kyseisen käytön seurauksena merkittävä osa
     ta, jonka mukaan hakijana olevan arkkitehdin on esitettävä               asiaankuuluvista yrityksistä ja yleisöstä
     virallinen käännös esittämistään asiakirjoista.
                                                                              i) yhdistää muodon ainoastaan kyseiseen yritykseen, ja
b) Palvelujen tarjoaminen
                                                                              ii) uskoo vastaväitteiden puuttuessa, että kyseisenmuotoi-
     Kun asetuksen nro 129/92 9 §:n 3 momentissa velvoite-                         set tavarat ovat peräisin kyseisestä yrityksestä?
     taan palvelujen tarjoaja kirjoittautumaan alueellisten arkki-
     tehtiliittojen ja valtakunnallisen arkkitehtiliiton pitämiin         4. i)    Voiko rajoitus, joka on asetettu 3 artiklan 1 kohdan
     rekistereihin, siinä ylitetään selvästi se, mitä on direktiivin               e alakohdan toisessa luetelmakohdassa olevilla sanoilla
     mukaan pidettävä sallittuna rajoituksena, ja estetään mah-                    ”jotka muodostuvat yksinomaan teknisen tuloksen
     dollisuus tarjota tilapäisesti palvelua Italia alueella, mitä ei              saavuttamiseksi välttämättömästä tavaran muodosta”,
     voida millään tavalla perustella.                                             kumota osoittamalla, että sama tekninen tulos voidaan
                                                                                saavuttaa muilla muodoilla vai
     Saman asetuksen nro 9 §:n 1 momentissa kielletään
     Italiassa palvelujen tarjoajana toimivaa arkkitehtiä                     ii) onko niin, että muotoa ei kyseisen säännöksen nojalla
     pitämästä pysyviä toimintaedellytyksiä. Tällaista hyvin                       voida rekisteröidä, jos osoitetaan, että muodon olennai-
     yleistä ja kaavamaista kieltoa ei voida perustella millään                    set piirteet liittyvät ainoastaan tekniseen tulokseen, vai
     palvelujen tarjoamisen vapautta koskevalla säännöksellä.
     Lisäksi se on vastoin EY:n perustamissopimuksen 59                       iii) onko olemassa jotain muuta asianmukaista testiä sen
     artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla).                          selvittämiseksi, sovelletaanko kyseistä rajoitusta, ja
                                                                                mikä tämä testi on?
(1) EYVL L 223, 21.8.1985, s. 15.                                         5. Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovelletaan
                                                                              ”yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä muo-
                                                                              dostuviin tavaramerkkeihin, jotka voivat elinkeinotoimin-
                                                                              nassa osoittaa tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua,
                                                                              määrää, käyttötarkoitusta – – ”. Direktiivin 6 artiklan
                                                                              1 kohdan b alakohtaa sovelletaan tilanteeseen, jossa toinen
                                                                              käyttää ”tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää,
High Court of Justicen, Queen’s Bench Division (England                       käyttötarkoitusta – –” koskevia merkintöjä. Näin ollen sana
& Wales) 5.5.1999 tekemällään päätöksellä esittämä en-                        ”yksinomaan” esiintyy direktiivin 3 artiklan 1 kohdan
nakkoratkaisupyyntö asiassa Philips Electronics NV vas-                       c alakohdassa, mutta ei 6 artiklan 1 kohdan b alakohdassa.
         taan Remington Consumer Products Limited                             Tarkoittaako tämän sanan puuttuminen direktiivin oikean
                                                                              tulkinnan mukaan sitä, että vaikka tavaroiden muodosta
                          (Asia C-299/99)                                     muodostuva merkki on pätevästi rekisteröity, sitä ei louka-
                                                                              ta 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla tilanteessa,
                                                                              jossa
                          (1999/C 299/13)
                                                                              i) tavaroiden muodon käyttö, jota on moitittu, on osoitus
High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench                           tavaroiden lajista tai käyttötarkoituksesta, ja sitä pidet-
Division on pyytänyt 5.5.1999 tekemällään päätöksellä, joka                        täisiin tällaisena osoituksena, ja
 ---pagebreak--- C 299/14                 FI                          Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                    16.10.1999
     ii) merkittävä osa asiaankuuluvista yrityksistä ja yleisöstä         — toteaa, että TF 1:n laiminlyöntikanne ei täytä tutkittavaksi
          uskoo vastaväitteiden puuttuessa, että kyseisenmuotoi-               ottamisen edellytyksiä siltä osin kuin kanne koskee sitä,
          set tavarat ovat peräisin tavaramerkin haltijalta?                   että komissio on laiminlyönyt EY:n perustamissopimuksen
                                                                               90 artiklaan perustuvan velvollisuutensa toimia;
6. Aiheuttaako 5 artiklan 1 kohdassa myönnetty yksinoikeus
     sen, että haltija voi estää toisia käyttämästä täsmälleen            — velvoittaa TF 1:n korvaamaan yhteisöjen tuomioistuimessa
     samanlaisia tai samankaltaisia tilanteissa, joissa kyseinen               käytävästä oikeudenkäynnistä aiheutuvat kulut ja anta-
     käyttö ei osoita alkuperää, vai onko yksinoikeus rajallinen               maan uuden päätöksen ensimmäisen oikeusasteen tuo-
     siten, että sillä voidaan estää ainoastaan käyttö, joka                   mioistuimessa käydystä oikeudenkäynnistä aiheutuneista
     kokonaan tai osittain osoittaa alkuperää?                                 kuluista, jotta komission maksuvelvollisuutta voitaisiin
                                                                               rajoittaa suhteessa siihen, minkälainen ratkaisu tähän vali-
                                                                               tukseen annetaan.
7. Onko tavaroiden sellaisen muodon, jonka on väitetty
     loukkaavan tiettyä tavaramerkkiä, käyttö, joka on osoitus
     ja jota pidettäisiin osoituksena tavaroiden lajista tai käyttö-      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
     tarkoituksesta, kuitenkin alkuperää osoittavaa käyttöä, jos
     merkittävä osa asiaankuuluvista yrityksistä ja yleisöstä             EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan (josta on tullut EY
     uskoo vastaväitteiden puuttuessa, että moitittua muotoa              86 artikla) virheellinen tulkinta: Ensimmälsen oikeusasteen
     edustavat tavarat ovat peräisin tavaramerkin haltijalta?             tuomioistuin on tehnyt virheen asettaessaan jossain määrin
                                                                          dogmaattisesti periaatteekseen sen, että EY:n perustamissopi-
                                                                          muksen 90 artiklassa komissiolle osoitetun vallan tarkoitukse-
(1) Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä-             na on suojata yksityisten oikeuksia. Tämän olettamuksen
    21 päivänä joulukuuta 1988 annettu ensimmäinen neuvoston              perusteella se katsoo yleisesti, että yksityisellä on oltava
    direktiivi 89/104/ETY (EYVL 40, 11.2.1989, s.1).                      käytettävissään tehokas muutoksenhakukeino niitä päätöksiä
                                                                          vastaan, joilla loukataan hänelle perustamissopimuksissa tun-
                                                                          nustettuja oikeuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
                                                                          antaa ymmärtää, että laiminlyöntikanneoikeuden on oltava
                                                                          olemassa, jotta tehokkaan muutoksenhakukeinon periaatetta
                                                                          voidaan noudattaa, vaikka EY:n perustamissopimuksen 90
                                                                          artiklalla on välitön vaikutus ja siihen voidaan vedota kansalli-
                                                                          sessa tuomioistuimessa siinä tarkoitettujen kansallisten toi-
                                                                          menpiteiden soveltamisen välttämiseksi, ja tulkitsee tästä syystä
Euroopan yhteisöjen komission 10.8.1999 tekemä valitus                    virheellisesti kyseistä artiklaa.
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomiois-
tuimen kolmannen laajennetun jaoston asiassa T-17/96,
Télévision française 1 SA (TF 1) vastaan Euroopan yhtei-
söjen komissio, jota Ranskan tasavalta tukee, 3.6.1999
                        antamasta tuomiosta
                                                                          Finanzgericht Hamburgin 15.7.1999 tekemällään päätök-
                         (Asia C-302/99 P)                                sellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Firma OGT
                                                                          Fruchthandelsgesellschaft mbH vastaan Hauptzollamt
                          (1999/C 299/14)                                                        Hamburg-St. Annen
                                                                                (Asia C-307/99)
Euroopan yhteisöjen komissio on valittanut 10.8.1999 Euroo-
pan yhteisöjen tuomioistuimeen Euroopan yhteisöjen ensim-                                           (1999/C 299/15)
mäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen laajennetun
jaoston asiassa T-17/96, Télévision française 1 SA (TF 1) v.
Euroopan yhteisöjen komissio, jota Ranskan tasavalta tukee,               Finanzgericht Hamburg on pyytänyt 15.7.1999 tekemällään
3.6.1999 antamasta tuomiosta. Valittajan edustajina ovat                  päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimen
oikeudellinen neuvonantaja Giuliano Marenco ja komission                  kirjaamoon 13.8.1999, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta
oikeudellisen yksikön virkamies Klaus Wiedner, ja prosessi-               asiassa Firma OGT Fruchthandelsgesellschaft mbH vastaan
osoite Luxemburgissa Centre Wagner, Kirchberg.                            Hauptzollamt Hamburg-St. Annen ennakkoratkaisua seuraa-
                                                                          vaan kysymykseen:
Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin                            Onko asetuksen N:o 404/93(1)18 artiklan 1 kohdan a alakohta,
                                                                          sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella
— kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kol-                     N:o 1637/98 (2), pätemätön sen takia, että se on vastoin
     mannen laajennetun jaoston asiassa T-17/96, Télévision               GATT-sopimuksen (1994) 1 ja 13 artiklaa, ja voivatko yksityi-
     française 1 SA ”TF 1” v. Euroopan yhteisöjen komissio,               set vedota näihin artikloihin?
     3.6.1999 antaman tuomion, jossa todetaan että TF 1:n
     nostama laiminlyöntikanne täyttää tutkittavaksi ottamisen            (1) EYVL 1993, L 47, s. 1.
     edellytykset siltä osin kuin kanne koskee sitä, että komissio        (2) EYVL 1998, L 210, s. 28.
     on laiminlyönyt EY:n perustamissopimuksen 90 artiklaan
     (josta on tullut EY 86 artikla) perustuvan velvollisuutensa
     toimia;


title: Asia T-82/15: Kanne 20.2.2015 – InAccess Networks Integrated Systems v. komissio

text:
               11.5.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 155/28

         Kanne 20.2.2015 – InAccess Networks Integrated Systems v. komissio
   (Asia T-82/15)
   (2015/C 155/34)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: InAccess Networks Integrated Systems – Applications Services for Telecommunication and Related Equipment Commercial and Industrial Co. SA (Amarousio, Kreikka) (edustajat: solicitor J. Grayston ja asianajajat P. Gjørtler ja G. Pandey)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa seuraavat säädökset siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että säädöksillä on oikeusvaikutuksia, ja siltä osin kuin kyseisillä säädöksillä rajoitetaan kantajan tukisopimuksen, jonka viitenumero on 216837 ATRACO-hanke ja joka seitsemän tutkimuksen, teknologian ja kehittämisen ja esittely puiteohjelma (2007–2013) nojalla tekemien vaatimusten tukikelpoisuus sekä velvoitetaan kantaja maksamaan takaisin saadut varat ja korvaamaan aiheutuneet vahingot:

                           —

                           komission päätös, joka sisältyy 11.12.2014 päivättyyn kirjeeseen, jonka viitenumero on ARES (2014) 4162021

                           —

                           komission päätös, joka sisältyy 23.10.2012 päivättyyn veloituslaskuun, jonka viitenumero on ARES (2012) 1248814

                           —

                           komission päätös, joka sisältyy 7.12.2012 päivättyyn kirjeeseen, jolla ei ole viitenumeroa

               —

               velvoittaa komission korvaamaan tästä oikeudenkäynnistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 ja 2 kohtaa on rikottu ja oikeutta tulla kuulluksi on loukattu
               Kantaja esittää, että komissioon myöntänyt, että alkuperäisessä tilintarkastusmenettelyssä loukattiin kantajan oikeutta tulla kuulluksi minkä vuoksi komissio aloittaa asian käsittelyyn uudelleen.

               2.

               Toinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 alakohtaa on rikottu ja kantajan perusteltuja odotuksia on loukattu
               Kantaja väittää, että päätös aloittaa tilintarkastusmenettely uudelleen synnytti perustellun luottamuksen siihen, että jokainen uusi päätös perustuisi tilintarkastuksen perusteena oleviin tosiseikkoihin eikä menettelyllisiin sääntöihin, joita olisi sovellettu asiakirjojen toimittamiseen alkuperäisessä tilintarkastusmenettelyssä.

               3.

               Kolmas kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohtaa on rikottu jättämällä antamatta riittäviä perusteluja
               Kantaja väittää, että komission esittämät perustelut uudelleen tarkastelua koskevassa päätöksessä olivat riittämättömät sillä ne koskivat ainoastaan yhtä kahdesta riidanalaisesta ja koska niissä viitattiin vain pintapuolisesti toimitettujen asiakirjojen riittämättömyyteen.

               4.

               Neljäs kanneperuste, jonka mukaan arvioinnissa on ilmeinen virhe
               Lopuksi, Kantaja väittää, että koska uudelleen aloitetun tilintarkastusmenettelyn tuloksista ei ollut saatavilla asiakirjoja ja koska kantajalla ei myöskään ollut mahdollisuutta esittää asiaa ennen kuin uudelleen tarkastelua koskeva päätös annettiin, komission uudelleen tarkastelua koskeva päätös sekä tämän johdosta tilintarkastusta koskeva päätöksen on katsottava ilmaisevan ilmeisen arviointivirheen, ja ne on katsottava annetun kantajan kuulemista koskevan oikeuden vastaisesti.


title: Asia T-638/15: Kanne 12.11.2015 – Alcohol Countermeasure Systems (International) v. SMHV – Lion Laboratories (ALCOLOCK)

text:
               18.1.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/50

         Kanne 12.11.2015 – Alcohol Countermeasure Systems (International) v. SMHV – Lion Laboratories (ALCOLOCK)
   (Asia T-638/15)
   (2016/C 016/60)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc. (Toronto, Kanada) (edustajat: asianajajat E. Baud ja P. Marchiset)

      Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vastapuoli valituslautakunnassa: Lion Laboratories Ltd (Barry, Yhdistynyt kuningaskunta)

      Menettely SMHV:ssa

      Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Kantaja

      Riidanalainen tavaramerkki: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki ALCOLOCK – Yhteisön tavaramerkki nro 8 443 301

      SMHV:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

      Riidanalainen päätös: SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 11.8.2015 asiassa R 1323/2014-1 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               toteaa Alcohol Countermeasure Systems (International), Inc:n nimissä omistuksessa olevan ja rekisteröidyn yhteisön tavaramerkin päteväksi

               —

               velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 2 kohtaa ja 15 artiklan 2 kohtaa, direktiivin N:o 2008/95 10 artiklan 2 kohtaa ja TRIPS-sopimuksen 19 artiklan 2 kappaletta on rikottu, päätös on perusteltu puutteellisesti ja tosiseikat on esitetty virheellisesti.

               —

               Asetuksen N:o 207/2009 57 artiklan 2 ja 3 kohtaa on rikottu sekä päätöksen perustelut ovat riittämättömät.

               —

               Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklaa ja SEUT 296 artiklaa on rikottu sekä asetuksen N:o 207/2009 mukaista todellisen käytön määritelmää on rikottu.


title: Asia C-345/99: Euroopan yhteisöjen komission 17.9.1999 Ranskan tasavaltaa vastaan nostama kanne

text:
20.11.1999               FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                      C 333/19
Euroopan yhteisöjen komission 17.9.1999 Ranskan tasa-                    Euroopan yhteisöjen komission 17.9.1999 Luxemburgin
                  valtaa vastaan nostama kanne                                     suurherttuakuntaa vastaan nostama kanne
                          (Asia C-345/99)                                                          (Asia C-346/99)
                                                                                (1999/C 333/41)
                          (1999/C 333/40)
                                                                         Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 17.9.1999 Euroo-
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 17.9.1999 Euroo-                pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Luxemburgin suur-
pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Ranskan tasavaltaa               herttuakuntaa vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat oikeudelli-
vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat oikeudellinen neuvonantaja            nen pääneuvonantaja Richard B. Wainwright ja oikeudellisessa
Enrico Traversa ja oikeudellisen yksikön virkamies Hélène                yksikössä toimiva kansallinen virkamies Olivier Couvert-
Michard ja prosessiosoite Luxemburgissa c/o Carlos Gómez de             Castéra, ja prosessiosoite Luxemburgissa c/o Carlos Gómez de
la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg.                                       la Cruz, rue Alcide de Gasperi, batîment Wagner.
Euroopan yhteisöjen komissio vaatii, että yhteisöjen tuomiois-           Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
tuin
                                                                         — toteaa, että Luxemburgin suurherttuakunta on jättänyt
                                                                              noudattamatta vaarallisten valmisteiden luokitusta, pak-
— toteaa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut 17 päi-                   kaamista ja merkintöjä koskevien jäsenvaltioiden lakien,
     vänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston                         asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä an-
     direktiivin (1) 17 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan,            netun neuvoston direktiivin 88/379/ETY mukauttamisesta
     koska se edellyttää, että ajo-opetusta tarjoavan verovelvolli-           tekniikan kehitykseen neljännen kerran ja lapsiturvallisilla
     sen käyttämiä ajoneuvoja on käytettävä yksinomaan tähän                  sulkimilla varustettavien vaarallisten valmisteiden pak-
     toimintaan, jotta näitä tavaroita hankittaessa peritty ALV               kauksista annetun direktiivin 91/442/ETY muuttamisesta
     voitaisiin vähentää, ja                                                  11 päivänä lokakuuta 1996 annetun komission direktiivin
                                                                              96/65/EY (1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole anta-
— velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäynti-                    nut tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämiä lakeja,
     kulut.                                                                   asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, tai koska se ei ole
                                                                              ilmoittanut niiden antamisesta komissiolle;
                                                                         — velvoittaa Luxemburgin suurherttuakunnan korvaamaan
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut                           oikeudenkäyntikulut.
Kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdassa jäsenvaltioille
annetaan lupa edelleen soveltaa kaikkia sisäiseen lainsäädän-            Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
töönsä direktiivin voimaantullessa sisältyviä vähennysoikeu-
den rajoittamista koskevia säännöksiä. Direktiivin tullessa              Luxemburgin suurherttuakunta ei ole antanut 31.5.1998
voimaan vähennysoikeus ei Ranskan oikeudessa koskenut                    päättyneeseen määräaikaan mennessä direktiivin täytäntöön-
matkailuautoja lukuun ottamatta autoja, joita käytettiin julki-          panon edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia
seen matkustajien kuljetustoimintaan.                                    määräyksiä.
Ranskan lainsäädännössä myönnettiin 1.1.1993 alkaen vähen-               (1) EYVL L 265, 18.10.1996, s. 15.
nysoikeus ajoneuvoille, joita käytetään ajo-opetukseen. Vähen-
nysoikeus rajoittuu kuitenkin ajoneuvoihin, joita käytetään
yksinomaan tähän tarkoitukseen.
Direktiivin 17 artiklan 2 kohdan mukaan vähennysoikeus on
olemassa, jos tavara käytetään verovelvollisen arvonlisäverolli-
siin liiketoimiin, ilman mahdollisuutta rajoittaa tätä oikeutta
tavaroihin, joita käytetään yksinomaan kyseiseen toimintaan.             Euroopan yhteisöjen komission 20.9.1999 Irlantia vastaan
                                                                                nostama kanne
Jäsenvaltion ei tulisi laatia omia vähennysoikeuden sovelta-                                       (Asia C-347/99)
miskriteerejä rajoittamalla vähennysoikeutta kansallisella poik-
keuksella.
                                                                                (1999/C 333/42)
(1) Neuvoston direktiivi 77/388/EY, annettu 17.5.1977, EYVL L 145,       Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 20.9.1999 Euroo-
    13.6.1977, s. 1.                                                     pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Irlantia vastaan.
                                                                         Kantajan asiamiehenä on oikeudellinen neuvonantaja Marie
                                                                         Wolfcarius, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen
                                                                         osaston virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner,
                                                                         Kirchberg.


title: Asia T-161/13: Kanne 14.3.2013 — First Islamic Investment Bank v. neuvosto

text:
               18.5.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 141/24

         Kanne 14.3.2013 — First Islamic Investment Bank v. neuvosto
   (Asia T-161/13)
   2013/C 141/44
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: First Islamic Investment Bank (Labuan, Malesia) (edustajat: asianajajat B. Mettetal ja C. Wucher-North)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 21.12.2012 annetun päätöksen 2012/829/YUTP (EUVL L 356, s. 71) liitteessä olevan I.I.10 kohdan siltä osin kuin se koskee hakijaa

               —

               kumoamaan Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 21.12.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1264/2012 (EUVL L 356, s. 55) liitteessä olevan I.I.10 kohdan siltä osin kuin se koskee kantajaa

               —

               velvoittamaan vastaajan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan kantaja ei avusta nimettyjä yhteisöjä EU:n Irania koskevan asetuksen säännösten rikkomisessa eikä tue taloudellisesti Iranin hallitusta. Kantajaa ei myöskään käytetä Iranin öljyyn liittyvien maksujen kanavointiin. Näin ollen aineelliset edellytykset 21.12.2012 annetun päätöksen 2012/829/YUTP ja 21.12.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1264/2012 riitautetuissa liitteissä nimeämiseksi eivät täyty kantajan osalta ja/tai neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen arvioidessaan näiden edellytysten täyttymistä. Neuvosto ei ole myöskään soveltanut asianmukaista arviointimenetelmää.

               2)

               Toinen kanneperuste, jonka mukaan neuvosto ei ole noudattanut menettelyllisiä vaatimuksia, jotka koskevat riittävien perustelujen esittämistä päätöksen 2012/829/YUTP ja neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1264/2012 liitteissä, minkä lisäksi se ei ole kunnioittanut puolustautumisoikeuksia eikä oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan.

               3)

               Kolmas kanneperuste, jonka mukaan kantajan nimeäminen on vastoin suhteellisuusperiaatetta.


title: Asia T-207/09: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 27.9.2011 — El Jirari Bouzekri v. SMHV — Nike International (NC NICKOL) (Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin NC NICKOL rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Aikaisempi yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki NIKE — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaaraa ei ole — Merkit eivät ole samankaltaisia — Asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohta)

text:
               12.11.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 331/18

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 27.9.2011 — El Jirari Bouzekri v. SMHV — Nike International (NC NICKOL)
   (Asia T-207/09) (1)

   (Yhteisön tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus kuviomerkin NC NICKOL rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi - Aikaisempi yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki NIKE - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaaraa ei ole - Merkit eivät ole samankaltaisia - Asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohta)
   2011/C 331/32
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Mustapha El Jirari Bouzekri (Malaga, Espanja) (edustaja: asianajaja E. Ragot)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (asiamies: A. Folliard-Monguiral)

      Vastapuoli valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Nike International Ltd (Beaverton, Oregon, Yhdysvallat) (edustaja: asianajaja M. de Justo Bailey)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne SMHV:n toisen valituslautakunnan 25.2.2009 tekemästä päätöksestä (asia R 554/2008-2), joka koskee Nike International Ltd:n ja M. Mustapha El Jirari Bouzekrin välistä väitemenettelyä

      Tuomiolauselma

               1)

               Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) toisen valituslautakunnan 25.2.2009 tekemä päätös (asia R 554/2008-2) kumotaan.

               2)

               SMHV vastaa omista ja Mustapha El Jirari Bouzekrin oikeudenkäyntikuluista. Nike International Ltd vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 167, 18.7.2009.


title: Asia C-367/01: Euroopan yhteisöjen komission 24.9.2001 Helleenien tasavaltaa vastaan nostama kanne

text:
C 331/12                FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                       24.11.2001
Gerechtshof te ’s-Hertogenboschin 5.9.2001 tekemällään                  Euroopan yhteisöjen komission 24.9.2001 Irlantia vastaan
   päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa                                              nostama kanne
                                                                                (Asia C-366/01)
                         (Asia C-364/01)                                                          (2001/C 331/19)
                         (2001/C 331/18)                                Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 24.9.2001 Euroo-
                                                                        pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Irlantia vastaan.
                                                                        Kantajan asiamiehenä on Marie Wolfcarius, prosessiosoite
                                                                        Luxemburgissa.
                                                                        Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
                                                                        1)    toteaa, että Irlanti ei ole noudattanut vaarallisten aineiden
Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch on pyytänyt 5.9.2001 teke-                    rautatiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädän-
mällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistui-                 nön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin
meen 24.9.2001, ennakkoratkaisua asiassa H. Barbierin perilli-                96/49/EY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen toisen
set vastaan Hoofd van de eenheid Particulieren/Ondernemin-                    kerran 21 päivänä toukokuuta 1999 annetun komission
gen buitenland te Heerlen seuraaviin kysymyksiin:                             direktiivin 1999/48/EY (1) mukaisia velvoitteitaan, koska
                                                                              se ei ole antanut tämän direktiivin noudattamisen edellyt-
                                                                              tämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai
                                                                              koska se ei ainakaan ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä
1.   Edellyttääkö yhteisön oikeuden soveltaminen yhä rajat                    komissiolle
     ylittävän taloudellisen toiminnan olemassaoloa?
                                                                        2)    velvoittaa Irlannin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
2.   Onko yhteisön oikeuden vastaista, että jäsenvaltio (omai-
     suuden sijaintivaltio) kantaa tuossa jäsenvaltiossa sijaitse-      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
     vasta kiinteistöstä perintöveroa, ja myöntää oikeuden
     vähentää kyseisestä omaisuudesta luovutusvelvollisuuden
     arvon, mikäli perittävä asui kuolinhetkellään omaisuuden           EY 249 artiklassa määrätään, että direktiivi velvoittaa saavutet-
     sijaintivaltiossa, mutta kyseistä vähennysoikeutta ei ole,         tavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on
     mikäli perittävä asui kuolinhetkellään toisessa jäsenval-          osoitettu. Tästä seuraa implisiittisesti, että jäsenvaltioiden
     tiossa (asuinvaltio)?                                              on noudatettava direktiivissä säädettyä määräaikaa. Tämä
                                                                        määräaika päättyi 1.7.1999, eikä Irlanti ole antanut komission
                                                                        vaatimuksissa mainitun direktiivin noudattamisen edellyttämiä
                                                                        säännöksiä.
3.   Muuttuuko toiseen kysymykseen annettava vastaus, jos
     perittävä ei enää kyseistä kiinteistöä ostaessaan asunut
                                                                        (1) EYVL L 169, 5.7.1999, s. 58.
     siinä valtiossa, jossa omaisuus sijaitsee?
4.   Onko toiseen kysymykseen annettavan ratkaisun kannal-
     ta merkitystä sillä, onko perittävällä pääomasijoituksia
     kiinteistön sijaintivaltiossa, asuinvaltiossaan tai mahdolli-
                                                                        Euroopan yhteisöjen komission 24.9.2001 Helleenien ta-
     sesti jossakin muussa valtiossa?
                                                                                savaltaa vastaan nostama kanne
                                                                                (Asia C-367/01)
5.   Mikäli näihin kysymyksiin on vastattava myöntävästi,
     mihin valtioon pääoman on katsottava tulleen sijoitetuksi                                    (2001/C 331/20)
     tapauksessa, jossa edellä 2.4. kohdassa tarkoitetulta yh-
     tiöltä (beslooten vennootschap) oleva saatava on talletettu
     käyttötilille?
                                                                        Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 24.9.2001 Euroo-
                                                                        pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Helleenien tasavaltaa
                                                                        vastaan. Kantajan asiamiehet ovat komission oikeudellisen
                                                                        osaston oikeudellinen neuvonantaja Antonio Caeiros ja oikeu-
                                                                        dellisessa yksikössä toimiva kansallinen virkamies Panos Pana-
                                                                        giotopoulos.
 ---pagebreak--- 24.11.2001               FI                           Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                         C 331/13
Euroopan yhteisöjen komissio vaatii, että yhteisöjen tuomiois-             komissiota vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat H. G. van
tuin                                                                       Sevenster ja S. Terstal.
–     toteaa, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut EY:n
      perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se
      ei ole säädetyssä määräajassa antanut radio- ja telepääte-
      laitteista ja niiden vaatimustenmukaisuuden vastavuoroi-             Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
      sesta tunnustamisesta 9 päivänä maaliskuuta 1999 anne-
      tun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin
      1999/5/EY (1) noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuk-
      sia ja hallinnollisia määräyksiä ja koska toissijaisesti se ei       1.    kumoaa 11.7.2001 tehdyn komission päätöksen
      ole ilmoittanut niistä komissiolle;                                        SG(2001)D/289751, joka koskee tukitoimenpidettä
                                                                                C 56/2001, jolla jatkettiin valtiontukea kauppamerenku-
–     velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeuden-                      lulle alankomaisten hinaajien toimintaan sisävesillä ja
      käyntikulut.                                                               EU:n merisatamissa (ja jolla komissio ilmoitti Alankomail-
                                                                                le päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen
                                                                                88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely),
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
                                                                           2.    velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EY 249 artiklan kolmannen kohdan mukaan direktiivi sitoo
saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se
on osoitettu.
EY 10 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan jäsenvaltiot
toteuttavat kaikki yleis- ja erityistoimenpiteet, jotka ovat
                                                                           Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
aiheellisia tästä sopimuksesta tai toimielinten säädöksistä joh-
tuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi.
                                                                           –     EY 88 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 659/99/EY rikkomi-
Kreikan valtio ei ole kiistänyt sitä, että sen on toteutettava edellä            nen: komissiolla ei ole toimivaltaa pitää jo hyväksymäänsä
mainitun direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet.                    toimenpidettä uutena tukena. Komission mahdollisuus
                                                                                olemassaolevia tukia jatkuvasti valvoessaan pitää tällaista
                                                                                tukea takautuvasti uutena tukena omasta aloitteestaan tai
Komissio toteaa, että Kreikan valtio ei ole tähän mennessä                       kantelun perusteella, olisi EY 88 artiklassa tarkoitetun
toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä kyseisen direktiivin saatta-               menettelyn ja asetuksen N:o 659/1999 vastaista.
miseksi kokonaan osaksi Kreikan oikeusjärjestystä.
                                                                                Komissio ei ole millään tavalla osoittanut, ettei sen tekemä
(1) EYVL L 91, 7.4.1999, s. 10.                                                  tuen hyväksymistä koskeva päätös kattaisi Euroopan
                                                                                unionin satamissa ja sisävesillä tapahtuvaan hinaustoi-
                                                                                mintaan sovellettavaa ”verohelpotusta” ja ”tilavuusveroa”,
                                                                                eikä se voi myöskään pitää niitä uutena tukena. Komission
                                                                                päättely, jonka mukaan kyseessä on uusi tuki, koska se voi
                                                                                päätellä siitä, että Alankomaiden hallitus on hyväksynyt
                                                                                komission ehdotuksen toteuttaa aiheelliset toimenpiteet
                                                                                olemassaolevien tukien saattamiseksi suuntaviivojen mu-
                                                                                kaisiksi 5.1.1999 päättyvässä määräajassa, että hyväksytyt
Alankomaiden kuningaskunnan 25.9.2001 Euroopan yh-                               Alankomaiden tuet oli muutettu suuntaviivojen mukai-
         teisöjen komissiota vastaan nostama kanne                               siksi, ei perustu millään tavalla EY 88 artiklaan tai
                                                                                asetukseen N:o 659/1999.
                          (Asia C-368/01)
                                                                                Tämä komission päättely ei ole ollenkaan looginen.
                          (2001/C 331/21)                                        Vaikka oletettaisiin Alankomaiden hallituksen halunneen
                                                                                osoittaa, että kyseessä olevia Alankomaiden tukia oli
                                                                                muutettu ja että ne olivat näin ollen suuntaviivoissa
                                                                                asetettujen edellytysten mukaisia, tilanne olisi luonnolli-
Alankomaiden kuningaskunta on nostanut 25.9.2001 Euroo-                          sesti ollutkin tämä, kun otetaan huomioon Alankomaiden
pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen                      hallituksen tuolloinen käsitys suuntaviivojen tulkinnasta.


title: Asia T-543/13: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 4.3.2015 – Three-N-Products v. SMHV – Munindra (PRANAYUR) (Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin PRANAYUR rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Aikaisempi yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki AYUR ja aikaisemmat yhteisön tavaramerkeiksi rekisteröidyt kuviomerkit Ayur, Ayur Naturals Herbals ja Aanb — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

text:
               20.4.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 127/24

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 4.3.2015 – Three-N-Products v. SMHV – Munindra (PRANAYUR)
   (Asia T-543/13) (1)

   ((Yhteisön tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus sanamerkin PRANAYUR rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi - Aikaisempi yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki AYUR ja aikaisemmat yhteisön tavaramerkeiksi rekisteröidyt kuviomerkit Ayur, Ayur Naturals Herbals ja Aanb - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))
   (2015/C 127/33)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Three-N-Products Private Ltd (New Delhi, Intia) (edustaja: asianajaja N. Colombo)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (asiamies: V. Melgar)

      Vastapuoli SMHV:n valituslautakunnassa: Munindra Holding BV (Lelystad, Alankomaat)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 25.7.2013 tekemästä päätöksestä (asia R 638/2012-4), joka koskee Three-N-Products Private Ltd:n ja Munindra Holding BV:n välistä väitemenettelyä

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Three-N-Products Private Ltd velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 367, 14.12.2013.


title: Yhdistetyt asiat C-488/12–C-491/12 ja C-526/12: Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 10.10.2013 (Debreceni Munkaügyi Bíróságin (Unkari) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) – Sándor Nagy v. Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal (C-488/12), Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12) ja Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12) v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal sekä Józsefné Ványai v. Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal (C-526/12) (Ennakkoratkaisupyyntö — Euroopan unionin perusoikeuskirjan 30 artikla — Unionin oikeuden täytäntöönpano — Puuttuminen — Unionin tuomioistuimen toimivallan selvä puuttuminen)

text:
               7.4.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 102/3

         Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 10.10.2013 (Debreceni Munkaügyi Bíróságin (Unkari) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) – Sándor Nagy v. Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal (C-488/12), Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12) ja Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12) v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal sekä Józsefné Ványai v. Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal (C-526/12)
   (Yhdistetyt asiat C-488/12–C-491/12 ja C-526/12) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Euroopan unionin perusoikeuskirjan 30 artikla - Unionin oikeuden täytäntöönpano - Puuttuminen - Unionin tuomioistuimen toimivallan selvä puuttuminen))
   2014/C 102/03
   Oikeudenkäyntikieli: unkari

      Ennakkoratkaisuja pyytänyt tuomioistuin

   Debreceni Munkaügyi Bíróság

      Asianosaiset

      Kantajat: Sándor Nagy (C-488/12), Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12) ja Józsefné Ványai (C-526/12)

      Vastaajat: Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal (C-488/12), Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (C-489/12–C-491/12) ja Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal (C-562/12)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Ennakkoratkaisupyyntö – Debreceni Munkaügyi Bíróság – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 30 artiklan tulkinta – Perusteeton irtisanominen – Irtisanominen, jonka syitä ei ole esitetty – Julkishallinnon palveluksessa ollut virkamies, joka on irtisanottu valtion virkamiehiä koskevan kansallisen lain säännöksen perusteella

      Määräysosa

   Euroopan unionin tuomioistuin ei selvästi ole toimivaltainen vastaamaan Debreceni Munkaügyi Bíróságin (Unkari) esittämiin kysymyksiin.

      (1)  EUVL C 79, 16.3.2013.


title: Asia T-605/11: Kanne 29.11.2011 — Novartis v. SMHV — Organic (BIOCERT)

text:
               4.2.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 32/31

         Kanne 29.11.2011 — Novartis v. SMHV — Organic (BIOCERT)
   (Asia T-605/11)
   2012/C 32/65
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Novartis AG (Basel, Sveitsi) (edustaja: asianajaja M. Douglas)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vastapuoli valituslautakunnassa: Dr. Organic Ltd (Swansea, Yhdistynyt kuningaskunta)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               Kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 28.9.2011 asiassa R 1030/2010-4 tekemän päätöksen

               —

               Velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Yhteisön tavaramerkin hakija: Vastapuoli valituslautakunnassa

      Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki ”BIOCERT” luokkiin 3, 4, 5, 29, 30, 31, 32, 35 ja 44 kuuluvia tavaroita ja palveluita varten — yhteisön tavaramerkkiä koskeva hakemus nro 7134984

      Sen tavaramerkki- tai merkkioikeuden haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Kantaja

      Tavaramerkki- tai merkkioikeus, johon väitemenettelyssä on vedottu: Luokkaan 5 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityä tavaramerkkiä ”BIOCEF” koskeva Itävallan tavaramerkkirekisteröinti nro 136273

      Väiteosaston ratkaisu: Väite hylättiin kokonaisuudessaan

      Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hylättiin

      Kanneperusteet: Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 76 artiklan 1 kohtaa on rikottu, sillä valituslautakunta (i) tulkitsi virheellisesti unionin tuomioistuinten vahvistamia yleisiä periaatteita ja päätteli virheellisesti, että sanojen ”BIOCEF” ja ”BIOCERT” välillä ei ole sekaannusvaaraa; lisäksi valituslautakunta (ii) käytti päätöksensä perustana virheellisesti tosiseikkoja, joita menettelyn asianosaiset eivät ole tuoneet esille


title: YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO, (kuudes jaosto), 13 päivänä heinäkuuta 1995, asiassa C-216/94, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Belgian kuningaskunta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 89/48/ETY - Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustaminen)

text:
N:o C 268/4            FI                        Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                        14.10.95
annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY soveltamisa                     YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,
laan .                                                                                ( kuudes jaosto ),
(') EYVL N:o C 174, 26.6.1994                                                           11 päivänä elokuuta 1995 ,
                                                                     yhdistetyissä asioissa C-367/93 — C-377/93 (Tariefcom
                                                                     missien esittämät ennakkoratkaisupyynnöt ): F. G. Roders
                                                                     BV ym. vastaan Inspecteur der Invoerrechten en Accijn
                                                                                zen (')
                                                                     (Viinin valmisteverot — Sisäinen syrjivä verotus — Benelux
       YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,                                                         järjestelmä)
                          ( kuudes jaosto ),                                                   ( 95/C 268/08 )
                 13 päivänä heinäkuuta 1995 ,
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: hollanti)
asiassa C-216/94, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan
                    Belgian kuningaskunta^ )                         (Väliaikainen käännös: lopullinen käännös julkaistaan
(Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direk             Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauskokoel
tiivi 89/48/ETY — Vähintään kolmivuotisesta ammatil                                                massa .)
lisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkin
                 totodistusten tunnustaminen)                        Yhdistetyissä asioissa C-367/93 — C-377/93 , jotka Tarief
                            ( 95/C 268/07 )                          commissie ( Alankomaat ) on saattanut ETY :n perustamisso
                                                                     pimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistui
                                                                     men käsiteltäviksi saadakseen ensin mainitussa tuomioistui
                 (Oikeudenkäyntikieli: ranska)                       messa vireillä olevissa riita-asioissa F. G. Roders BV
                                                                     ( C-367/93 — C-370/93 ), RSK Internationale Expeditie- en
 (Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan               Vervoeronderneming BV ( C-371 /93 ja C-372/93 ), Damco
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauskokoel               van Swieten BV ( C-373/93 ja C-377/93 ), VGL Internatio
                                massa.)                              nale Expeditie BV ( C-374/93 ja C-375/93 ), Zaans Veem BV
                                                                     ( C-376/93 ) ja Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen,
Asiassa C-216/94 , Euroopan yhteisöjen komissio ( asiamie           ennakkoratkaisun ETY:n perustamissopimuksen 95 artik
henään : Marie-José Jonczy ) vastaan Belgian kuningaskunta           lan tulkinnasta, yhteisöjen tuomioistuin ( kuudes jaosto ),
 ( asiamiehenään: Jan Devadder ), jossa vaaditaan yhteisöjen         toimien kokoonpanossa jaoston puheenjohtaja F. A.
tuomioistuinta toteamaan, että Belgian kuningaskunta on              Schockweiler, tuomarit P. J. G. Kapteyn, G. F. Mancini,
jättänyt täyttämättä sille EY:n perustamissopimuksen                 C. N. Kakouris ja J. L. Murray ( esittelevä tuomari ),
mukaan kuuluvat velvoitteet, koska se on jättänyt toteut            julkisasiamies: G. Tesauro, kirjaaja: johtava hallintovirka
 tamatta asetetussa määräajassa vähintään kolmivuotisesta            mies H. A. Rühl, on 11.8.1995 antanut tuomion, jonka
 ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen                tuomiolauselma on seuraava :
 tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä jär
 jestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston             1 ) Jäsenvaltio ei voi vedota ETY:n perustamissopimuksen
 direktiivin 89/48/ETY ( EYVL 1989 , N:o L 19 , s . 16 )                  233 artiklaan vapautuakseen sille perustamissopimuk
 noudattamisen edellyttämät toimenpiteet ja toissijaisesti ,              sen 95 artiklan mukaisesti kuuluvista velvoitteista,
 ettei se ole ilmoittanut niistä komissiolle, yhteisöjen tuomio          koska se ei ole välttämätöntä Benelux-järjestelmän
 istuin toimien kokoonpanossa jaoston puheenjohtaja : F. A.               toiminnalle.
 Schockweiler, tuomarit P. J. G. Kapteyn, G. F. Mancini, J. L.
 Murray ( esittelevä tuomari ) ja H. Ragnemalm, julkisasia          2 ) ETY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäistä
                                                                          kohtaa on tulkittava siten, että ottaen huomioon
 mies : C. O. Lenz, kirjaaja : R. Grass, on 13 päivänä
 heinäkuuta 1995 antanut tuomion, jonka tuomiolauselma                    yhteisöjen tuomioistuimen esittämät perusteet, on kan
 on seuraava :
                                                                          sallisen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen
                                                                          asiana arvioida, ovatko
  1 ) Belgian kuningaskunta on jättänyt täyttämällä sille                 — sellaiset tuotteet kuin punainen pöytäviini, määrite
       EY:n perustamissopimuksen mukaan kuuluvat velvoit                      tyllä alueella tuotettu laatupunaviini, sherry,
       teet, koska se on jättänyt toteuttamatta vähintään                      madeira ja vermutti samanlaisia kuin hiilihapotto
       kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulu                      mat hedelmäviinit, joiden alkoholipitoisuus ei ylitä
       tuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista                   1 5:tä tilavuusprosenttia;
       koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulu              — samppanja ja hedelmäkuohuviinit, joiden alkoholi
        kuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY                     pitoisuus ei ylitä Î 5:tä tilavuusprosenttia, samanlai
        noudattamisen edellyttämät toimenpiteet asetetussa                     sia .
        määräajassa.
                                                                      3 ) ETY:n perustamissopimuksen 95 artiklan toista kohtaa
  2 ) Belgian kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeu                 on tulkittava siten, että arvioitaessa veron yhdenmukai
        denkäyntikulut.                                                    suutta yhteisöjen oikeuden kanssa, on otettava
                                                                           huomioon tämän veron vaikutukset asianomaisten
   (') EYVL N:o C 275 , 1.10.1994                                          tuotteiden välisessä kilpailussa siten, että on erityisesti
                                                                           tutkittava, onko tämä vero omiaan vaikuttamaan kysei
                                                                           siin relevantteihin markkinoihin, koska se vähentää


title: Asia F-6/12: Virkamiestuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 5.12.2012 — Bourtembourg v. komissio (Henkilöstö — Virkamiehet — Ulkomaankorvaus — Tavanomaisen asuinpaikan käsite — Pysyvä tai tavanomainen elinpiirin keskus — Väliaikainen oleskelu opintojen päättämistä varten — Ansiotyön tekopaikka — Määräaikainen työsuhde)

text:
               9.2.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 38/32

         Virkamiestuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 5.12.2012 — Bourtembourg v. komissio
   (Asia F-6/12) (1)

   (Henkilöstö - Virkamiehet - Ulkomaankorvaus - Tavanomaisen asuinpaikan käsite - Pysyvä tai tavanomainen elinpiirin keskus - Väliaikainen oleskelu opintojen päättämistä varten - Ansiotyön tekopaikka - Määräaikainen työsuhde)
   2013/C 38/61
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Julien Bourtembourg (Bryssel, Belgia) (edustaja: asianajaja C. Dony)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: D. Martin ja V. Joris)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan komission päätös evätä kantajalta ulkomaankorvaus.

      Tuomiolauselma

               1)

               Komission 24.5.2011 tekemä päätös, jolla se eväsi Julien Bourtembourgilta ulkomaankorvauksen, kumotaan.

               2)

               Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Julien Bourtembourgin oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 184, 23.6.2012, s. 22.


title: Asia T-386/02: Lamprecht A.G.:n 16.12.2002 sisämarkkinoiden harmonisointivirastoa (OHMI) vastaan nostama kanne

text:
C 55/32                  FI                            Euroopan unionin virallinen lehti                                         8.3.2003
Lopuksi kantaja vetoaa suhteellisuusperiaatteen ja luottamuk-            Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
sensuojan periaatteen loukkaamiseen, koska ”Fetan” tuotannol-
le ja markkinoinnille myönnetään yhteisön taloudellista tukea.
                                                                         Kantaja on komission virkamies Brysselissä. Kantaja asettautui
                                                                         Brysseliin aloittaessaan tehtävässään kesäkuussa 2000. Hänen
( 1) EYVL L 277, s. 10.                                                  puolisonsa asettautui Brysseliin tämän jälkeen ja järjesti per-
( 2) Yhdistetyt asiat C-289/96, C-293/96 ja C-299/96, Tanska ym. v.      heen muuton, joka toteutettiin 11.4.2001, ollen kuitenkin
     komissio, tuomio 16.3.1999, Kok. 1999, s. I-1541.                   edelleen läsnä entisessä kotipaikassaan Madridissa, jossa heidän
( 3) Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkin-   nuorin tyttärensä viimeisteli yläaste-/lukio-opintojaan. Kanta-
     töjen ja alkuperänimitysten suojasta 14 päivänä heinäkuuta 1992     jan puoliso ja tytär muuttivat erioikeuksista ja vapauksista
     annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2081/92 (EYVL L 208, s. 1).      vastaavalle yksikölle ilmoittamansa tiedon mukaan kantajan
                                                                         luokse vasta heinäkuussa 2001.
                                                                         Komissio päätti riidanalaisessa päätöksessä, että kantaja ei ole
                                                                         oikeutettu saamaan asettautumiskorvauksen toista erää.
                                                                         Kantaja vetoaa vaatimustensa tueksi oikeudelliseen virheeseen
                                                                         ja ilmeiseen arviointivirheeseen. Kantajan mukaan hallinto on
                                                                         katsonut, että kantajan puolison ja tyttären erioikeuksista ja
Fernando Valenzuela Marzon 18.12.2002 Euroopan yhtei-                    vapauksista vastaavalle yksikölle ilmoittamalla tiedolla on
            söjen komissiota vastaan nostama kanne                       ratkaiseva merkitys. Kantaja väittää, että asettautumisen käsite
                                                                         on tosiseikkoihin liittyvä käsite ja että henkilöstösäännöissä ei
                                                                         määrätä tältä osin mitään erityistä todistustapaa.
                           (Asia T-384/02)
                                                                         Kantaja vetoaa lisäksi oikeudelliseen virheeseen ja olennaisten
                           (2003/C 55/83)                                tosiseikkojen huomiotta jättämiseen, koska hallinto on katso-
                                                                         nut henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 5 artiklan 4 koh-
                                                                         dassa ja 9 artiklan 3 kohdassa määrätyn määräajan olevan
                      (Oikeudenkäyntikieli: ranska)                      ehdoton eikä ole tutkinut mahdollisuutta poiketa siitä siksi,
                                                                         että kantaja vakinaistettiin hänen aloittaessaan tehtävässään,
                                                                         eikä ole ottanut huomioon sitä, että kantajan tytär ei voinut
                                                                         muuttaa vanhempiensa luokse Brysseliin ennen lukuvuoden
                                                                         päättymistä.
Fernando Valenzuela Marzo, kotipaikka Bryssel, on nostanut
18.12.2002 kanteen Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oi-
keusasteen tuomioistuimessa Euroopan yhteisöjen komissiota
vastaan. Kantajan edustajana on asianajaja Marc-Albert Lucas.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin:
                                                                         Lamprecht A.G.:n 16.12.2002 sisämarkkinoiden harmoni-
                                                                                sointivirastoa (OHMI) vastaan nostama kanne
–      kumoaa henkilöstön ja hallinnon pääosaston (DG Admin)
       henkilöstön oikeuksien hallinnoinnista vastaavan yksikön
       päällikon 16.11.2001 ja 13.2.2002 tekemät päätökset,                                        (Asia T-386/02)
       joiden mukaan kantaja ei saa asettautumiskorvauksen
       toista erää
                                                                                (2003/C 55/84)
–      kumoaa nimittävän viranomaisen 16.9.2002 tekemän
       päätöksen, jossa hylätään edellä mainittuja päätöksiä                                (Oikeudenkäyntikieli: espanja)
       koskeva 9.5.2002 tehty hallintovalitus
–      velvoittaa komission maksamaan kantajalle asettautumis-
       korvauksen toisen erän 8 prosentin vuotuisine korkoi-             Lamprecht A.G. on nostanut 16.12.2002 Euroopan yhteisöjen
       neen 11.4.2001 lukien korvauksen maksamiseen asti                 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen OHMI:a
                                                                         vastaan. Kantajan kotipaikka on Madrid (Espanja) ja edustajina
                                                                         asianajajat Enrique Armijo Chávarri ja Antonio Castán Pérez-
–      velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.              Gómez.
 ---pagebreak--- 8.3.2003               FI                             Euroopan unionin virallinen lehti                                           C 55/33
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin                    misen peruuttamisen osalta ja komission asetuksen (EY)
                                                                              N:o 2430/1999 muuttamisesta 23 päivänä syyskuuta
–     kumoaa sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (OHMI)                    2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1756/2002
      toisen valituslautakunnan 1.10.2002 asiassa R 114/                      ja
      2000-1 antaman ratkaisun
–     velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.              –     velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut
                                                                              kokonaisuudessaan, tai
Kanneperusteet ja oikeudellinen arviointi                               –     toissijaisesti siinä tapauksessa, että kanne hylätään, sovel-
                                                                              taa työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäistä
Yhteisön     tavaramerkin      J. Tricot & Sons Ltd.                          alakohtaa ja velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeuden-
hakija:                                                                       käyntikulut kokonaisuudessaan, koska komissio on jatku-
                                                                              vasti laiminlyönyt yhteistyön ja avoimuuden tämän asian
Haettu tavaramerkki:           Sanamerkki EMOS – hakemus                      hallintokäsittelyn aikana.
                               nro 133637 – luokkaan 25 kuulu-
                               ville tavaroille (vaatteet).
Sen tavaramerkki- tai          Kantaja.
merkkioikeuden haltija,                                                 Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
johon väitemenettelyssä
on vedottu:
Tavaramerkki- tai merk-        Saksalainen tavaramerkki EMO-            Kantaja on nifursolin eli erään lisäaineen tuottaja. Kantaja
kioikeus, johon väiteme-       SWISS, joka on rekisteröity luok-        riitauttaa neuvoston asetuksen (EY) N:o 1756/2002 (1). Riitau-
nettelyssä on vedottu:         kiin 10, 24 ja 25 kuuluville tuot-       tetulla asetuksella muutetaan rehujen lisäaineista annettua
                               teille.                                  neuvoston direktiiviä 70/524/ETY (2) sekä peruutetaan nifurso-
                                                                        lin saama hyväksyminen, joka koskee sen saattamista markki-
Väiteosaston ratkaisu:         Väitteet hylätään.                       noille. Asetuksen (EY) N:o 2430/1999 ( 3) mukaan tämä hyväk-
                                                                        syminen edellyttää liikkeeseen laskemisesta vastaavaa henkilöä,
Valituslautakunnan rat-        Valitus hylätään.                        joka käsiteltävänä olevassa tapauksessa on kantaja.
kaisu:
Kanneperusteet:                Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artik-
                               lan 1 kohdan b alakohdan virheel-        Kanteensa tueksi kantaja vetoaa direktiivin 70/524/ETY 9 m ar-
                               linen soveltaminen (sekaannus-           tiklan ja 3 a artiklan b kohdan rikkomiseen sekä ennalta
                               vaara).                                  varautumisen periaatteen rikkomiseen. Riitautetun asetuksen
                                                                        6 perustelukohdassa todetaan, että ei voida taata, ettei nifursoli
                                                                        aiheuttaisi riskiä ihmisen terveydelle. Kantajan mukaan neu-
                                                                        vosto on muuttanut edellä mainituissa artikloissa tarkoitettuja
                                                                        kriteerejä; kyseisten säännösten mukaan hyväksyminen voi-
                                                                        daan peruuttaa ainoastaan silloin, jos ilmenee, että lisäaine
                                                                        vaikuttaa haitallisesti ihmisten tai eläinten terveyteen tai ympä-
Solvay Pharmaceuticals B.V:n 26.12.2002 Euroopan unio-                  ristöön, tai jos kyseinen lisäaine aiheuttaa vahinkoa kuluttajille
            nin neuvostoa vastaan nostama kanne                         muuttamalla tuotteiden ominaisuuksia.
                         (Asia T-392/02)
                                                                        Kantaja tuo lisäksi esiin, että neuvosto ei voi nojautua ennalta
                         (2003/C 55/85)
                                                                        varautumisen periaatteeseen, koska se ei millään tavalla viittaa
                                                                        kyseiseen periaatteeseen. Kantaja väittää, että neuvosto on joka
                   (Oikeudenkäyntikieli: ranska)                        tapauksessa ottanut huomioon pelkästään hypoteettisen riskin,
                                                                        mikä on ristiriidassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistui-
                                                                        men oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan ennalta varautu-
Solvay Pharmaceuticals B.V. (kotipaikka Weesp, Alankomaat)              misen periaatetta sovellettaessa ei oteta huomioon nollariskiä.
on nostanut 26.12.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan unionin
neuvostoa vastaan. Kantajan edustajina ovat asianajajat Callista
                                                                        Kantaja vetoaa myös direktiivin 70/524/ETY, sellaisena kuin
Meijer, Francis Herbert ja Michel L. Struys, kotipaikka Luxem-
                                                                        se on muutettuna, 9 m artiklan viidennen luetelmakohdan
burg.
                                                                        rikkomiseen sekä yleiseen yhdenmukaisen kohtelun periaattee-
                                                                        seen. Kantajan mukaan neuvosto ja komissio perustelevat
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin              peruuttamisen suorittamista tietojen riittämättömyydellä, vaik-
                                                                        ka komissio ei ole käyttänyt toimivaltaansa ja velvoittanut
–     kumoaa rehujen lisäaineista annetun neuvoston direktii-           lisäaineen liikkeeseen laskemisesta vastaavaa henkilöä toimitta-
      vin 70/524/ETY muuttamisesta tietyn lisäaineen hyväksy-           maan sille kyseisiä tietoja.


title: Muistio kansallisten tuomioistuinten ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä

text:
               5.12.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 297/1

         Seuraava teksti korvaa Lissabonin sopimuksen voimaantulon johdosta 11.6.2005 julkaistun muistion (EUVL C 143, s. 1) ja kyseisen muistion täydennyksen, joka on julkaistu 8.3.2008 (EUVL C 64).

      MUISTIO

   kansallisten tuomioistuinten ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä
   2009/C 297/01
   I.   Yleiset ohjeet

               1.

               Ennakkoratkaisumenettely on keskeinen Euroopan unionin oikeuteen kuuluva järjestelmä, jonka tarkoituksena on antaa kansallisille tuomioistuimille mahdollisuus tulkita ja soveltaa tätä oikeutta yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa.

               2.

               Euroopan unionin tuomioistuimella on toimivalta antaa ennakkoratkaisuja Euroopan unionin oikeuden tulkinnasta ja unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimien pätevyydestä. Tämä yleinen toimivalta perustuu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan 3 kohdan b alakohtaan (EUVL 2008, C 115, s. 13; jäljempänä SEU) ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (EUVL 2008, C 115, s. 47; jäljempänä SEUT) 267 artiklaan.

               3.

               SEUT 256 artiklan 3 kohdan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan 267 artiklan nojalla esitetyt ennakkoratkaisupyynnöt perussäännössä määrätyissä erityisasioissa. Koska perussääntöä ei ole tältä osin muutettu, unionin tuomioistuin on edelleen ainoana toimivaltainen ratkaisemaan ennakkoratkaisupyyntöjä.

               4.

               Vaikka SEUT 267 artiklassa annetaan unionin tuomioistuimelle yleinen toimivalta, monissa määräyksissä määrätään kuitenkin tätä toimivaltaa koskevista poikkeuksista tai rajoituksista. Kyse on etenkin SEUT 275 ja 276 artiklasta sekä Lissabonin sopimuksen siirtymämääräyksistä tehdyn pöytäkirjan (N:o 36) (EUVL 2008, C 115, s. 322) 10 artiklasta.

               5.

               Koska ennakkoratkaisumenettely perustuu unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten väliseen yhteistyöhön, sen tehokkuuden varmistamiseksi on tarkoituksenmukaista antaa kansallisille tuomioistuimille seuraavat ohjeet.

               6.

               Näillä käytännön ohjeilla, jotka eivät ole sitovia, pyritään antamaan kansallisille tuomioistuimille neuvoja siitä, milloin ennakkoratkaisupyyntö on tarkoituksenmukaista esittää, ja tarvittaessa avustamaan niitä unionin tuomioistuimelle esitettävien kysymysten laatimisessa.

      Unionin tuomioistuimen tehtävä ennakkoratkaisumenettelyssä

               7.

               Unionin tuomioistuimen tehtävänä ennakkoratkaisumenettelyssä on tulkita unionin oikeutta tai lausua sen pätevyydestä eikä soveltaa tätä oikeutta pääasian oikeudenkäynnin taustalla oleviin tosiseikkoihin, mikä kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle. Unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole lausua pääasian oikeudenkäynnissä esitetyistä tosiseikoista eikä ratkaista kansallisen oikeuden tulkintaa tai soveltamista koskevia näkemyseroja.

               8.

               Unionin tuomioistuin lausuu unionin oikeuden tulkinnasta tai pätevyydestä pyrkien antamaan oikeusriidan ratkaisun kannalta hyödyllisen vastauksen, mutta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on tehdä kyseisestä vastauksesta päätelmät, tarvittaessa jättämällä soveltamatta kyseessä olevaa kansallista säännöstä.

      Päätös ennakkoratkaisukysymyksen esittämisestä unionin tuomioistuimelle

         Kysymyksen esittäjä

               9.

               SEUT 267 artiklan mukaan jokainen jäsenvaltion tuomioistuin, sikäli kuin siinä vireillä olevan menettelyn tarkoituksena on ratkaisun antaminen tuomiovaltaa käyttäen, voi lähtökohtaisesti esittää ennakkoratkaisukysymyksen unionin tuomioistuimelle. (1) Unionin tuomioistuin pitää tuomioistuimena toimimista unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä.

               10.

               Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on esittää ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle täysin omasta aloitteestaan, ovatpa pääasian asianosaiset sitä pyytäneet tai eivät.

         Tulkintaa koskeva ennakkoratkaisupyyntö

               11.

               Kukin kyseessä oleva tuomioistuin voi esittää unionin tuomioistuimelle kysymyksen unionin oikeussäännön tulkinnasta silloin, kun se katsoo, että tulkinta on tarpeen sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi.

               12.

               Sellaisella tuomioistuimella, jonka päätöksiin ei kansallisen oikeuden mukaan voi hakea muutosta, on kuitenkin lähtökohtaisesti velvollisuus saattaa tällainen tulkintakysymys unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, paitsi jos asiasta on jo olemassa oikeuskäytäntöä (ja jos mahdollisesti uudessa asiayhteydessä ei esiinny todellista epäilystä tämän oikeuskäytännön soveltamismahdollisuudesta) tai jos on täysin selvää, miten kyseessä olevaa oikeussääntöä on asianmukaisesti sovellettava.

               13.

               Näin ollen sellainen tuomioistuin, jonka päätöksiin voidaan vielä hakea muutosta, voi erityisesti silloin, kun se katsoo saaneensa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä riittävästi tietoa, itse päättää unionin oikeuden asianmukaisesta tulkinnasta ja sen soveltamisesta toteamiinsa tosiseikkoihin. Ennakkoratkaisupyyntö voi kuitenkin osoittautua tarkoituksenmukaisessa oikeudenkäyntimenettelyn vaiheessa erityisen hyödylliseksi silloin, kun kyse on sellaisesta uudesta tulkintakysymyksestä, jolla on yleistä merkitystä unionin oikeuden yhdenmukaiselle soveltamiselle kaikissa jäsenvaltioissa, tai kun näyttää siltä, ettei olemassa olevaa oikeuskäytäntöä voida soveltaa tosiseikkoihin, joita ei ole aikaisemmin käsitelty.

               14.

               Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on selostaa, missä mielessä se tarvitsee pyytämäänsä tulkintaa tuomionsa antamiseksi.

         Pätevyyttä koskeva ennakkoratkaisupyyntö

               15.

               Vaikka kansalliset tuomioistuimet voivatkin hylätä pätemättömyysperusteet, joihin on vedottu niiden käsiteltävinä olevissa asioissa, ainoastaan unionin tuomioistuimella on toimivalta julistaa unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimi pätemättömäksi.

               16.

               Jokainen kansallinen tuomioistuin on siis velvollinen esittämään unionin tuomioistuimelle kysymyksen silloin, kun se epäilee mainitunlaisen toimen pätevyyttä, ilmoittamalla ne syyt, joiden perusteella se katsoo, että mainittu toimi saattaa olla pätemätön.

               17.

               Jos kuitenkin sellaisen unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimen, johon kansallinen toimi perustuu, pätevyydestä on vakavaa epäilystä, kansallinen tuomioistuin voi poikkeuksellisesti lykätä väliaikaisesti tällaisen kansallisen toimen soveltamista tai määrätä sen osalta muista välitoimista. Sen on tällöin kysyttävä unionin tuomioistuimelta toimen pätevyydestä ja esitettävä ne syyt, joiden perusteella se pitää mainittua toimea pätemättömänä.

      Ennakkoratkaisupyynnön esittämisen ajankohta

               18.

               Kansallinen tuomioistuin voi esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön heti, kun se toteaa, että unionin oikeuden tulkintaa tai pätevyyttä koskeva päätös on tarpeen, jotta se voisi antaa tuomionsa; kansallinen tuomioistuin voi parhaiten arvioida sitä, missä oikeudenkäyntimenettelyn vaiheessa tällainen pyyntö on syytä esittää.

               19.

               On kuitenkin suotavaa, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskeva päätös tehdään sellaisessa oikeudenkäyntimenettelyn vaiheessa, jossa ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin pystyy määrittelemään kyseessä olevaa ongelmaa koskevat tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotta unionin tuomioistuimella olisi käytössään kaikki tarvittavat tiedot voidakseen tarvittaessa tarkistaa, että unionin oikeutta voidaan soveltaa pääasian oikeudenkäynnissä. Saattaa myös olla hyvän lainkäytön mukaista, että ennakkoratkaisupyyntö esitetään kontradiktorisen menettelyn jälkeen.

      Ennakkoratkaisupyynnön muoto

               20.

               Päätös, jolla kansallinen tuomioistuin esittää ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimelle, voidaan esittää siinä muodossa kuin välipäätös tai vastaava ratkaisu voidaan kansallisen oikeuden mukaan tehdä. On kuitenkin muistettava, että juuri tämä asiakirja toimii unionin tuomioistuimessa käytävän menettelyn perustana ja että unionin tuomioistuimella on oltava tiedossaan sellaiset seikat, joiden avulla se voi antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen. Lisäksi on huomattava, että ainoastaan ennakkoratkaisupyyntö annetaan tiedoksi niille, joita asia koskee ja joilla on oikeus – eli erityisesti jäsenvaltiot ja unionin toimielimet – esittää huomautuksia unionin tuomioistuimelle, ja ainoastaan ennakkoratkaisupyyntö käännetään.

               21.

               Kääntämistarpeen vuoksi ennakkoratkaisupyyntö on laadittava yksinkertaiseen, selkeään ja täsmälliseen muotoon, eikä se saa sisältää tarpeettomia seikkoja.

               22.

               Ennakkoratkaisupyyntöä koskevien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen asianmukaiseksi selostamiseksi riittää usein, että ennakkoratkaisupyyntö on pituudeltaan enintään noin kymmenen sivua. Lyhyydestään huolimatta ennakkoratkaisupyynnön on kuitenkin oltava riittävän kattava, ja siinä on oltava kaikki sellaiset merkitykselliset tiedot, joiden avulla unionin tuomioistuin sekä ne, joita asia koskee ja joilla on oikeus esittää huomautuksia, voivat ymmärtää pääasian oikeudenkäyntiä koskevat tosiseikat ja oikeudelliset seikat. Ennakkoratkaisupyynnössä on erityisesti

                           —

                           esitettävä lyhyesti oikeudenkäynnin kohde sekä merkitykselliset tosiseikat, sellaisina kuin ne on todettu, tai ainakin selitettävä ne tosiseikkoja koskevat olettamat, joihin ennakkoratkaisupyyntö perustuu;

                           —

                           toistettava mahdollisesti sovellettavien kansallisten säännösten sanamuoto ja tarvittaessa yksilöitävä merkityksellinen kansallinen oikeuskäytäntö ilmoittamalla kussakin tapauksessa täsmälliset viitetiedot (esimerkiksi virallisen lehden tai tietyn kokoelman sivu; mahdollisesti internet-osoite);

                           —

                           yksilöitävä mahdollisimman tarkasti asian kannalta merkitykselliset unionin säännökset ja määräykset;

                           —

                           ilmaistava selvästi ne syyt, jotka ovat saaneet ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen kysymään tiettyjen unionin oikeuden säännösten tai määräysten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä se yhteys, jonka kyseinen tuomioistuin osoittaa vallitsevan yhtäältä näiden säännösten ja määräysten ja toisaalta pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavan kansallisen lainsäädännön välillä;

                           —

                           esitettävä tarvittaessa tiivistelmä pääasian asianosaisten keskeisistä merkityksellisistä perusteluista.

                     Ennakkoratkaisupyynnön eri kohdat kannattaa numeroida sen lukemisen ja siihen viittaamisen helpottamiseksi.

               23.

               Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi myös ilmaista lyhyesti näkemyksensä esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin annettavasta vastauksesta, jos se katsoo voivansa niin tehdä.

               24.

               Itse ennakkoratkaisukysymys tai ennakkoratkaisukysymykset on esitettävä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä erillisessä ja selvästi yksilöidyssä osassa, tavallisesti kyseisen päätöksen alussa tai lopussa. Ennakkoratkaisukysymysten on oltava ymmärrettäviä lukematta ennakkoratkaisupyynnön perusteluja, jotka kuitenkin tarjoavat asianmukaisen arvioinnin kannalta välttämättömän asiayhteyden.

      Ennakkoratkaisupyynnön vaikutukset kansalliseen oikeudenkäyntimenettelyyn

               25.

               Ennakkoratkaisupyynnön esittäminen johtaa kansallisen oikeudenkäyntimenettelyn lykkäämiseen, kunnes unionin tuomioistuin on antanut ratkaisunsa.

               26.

               Kansallisella tuomioistuimella on kuitenkin edelleen toimivalta antaa turvaamistoimia, erityisesti pätevyyttä koskevan ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä (ks. edellä 17 kohta).

      Oikeudenkäyntikulut ja oikeusavun myöntäminen

               27.

               Unionin tuomioistuimessa käytävä ennakkoratkaisumenettely on maksuton, eikä unionin tuomioistuin päätä pääasian asianosaisten oikeudenkäyntikuluista; näistä kuluista päättäminen kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle.

               28.

               Mikäli asianosaisella ei ole riittäviä varoja, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi myöntää tällaiselle asianosaiselle oikeusapua unionin tuomioistuimessa aiheutuvien kulujen, erityisesti asianajokulujen, kattamiseen sikäli kuin tämä on kansallisten säännösten mukaan mahdollista. Myös unionin tuomioistuin voi myöntää tällaista oikeusapua siinä tapauksessa, että kyseessä olevalle asianosaiselle ei ole jo myönnetty oikeusapua kansallisella tasolla, tai siinä tapauksessa, että kyseinen apu kattaa vain osan unionin tuomioistuimessa aiheutuneista kustannuksista tai että se ei kata niitä.

      Kansallisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen välinen yhteydenpito

               29.

               Kansallisen tuomioistuimen on toimitettava ennakkoratkaisupyyntö ja asiaa koskevat merkitykselliset asiakirjat (mm. tarvittaessa asian asiakirja-aineisto, mahdollisesti kopiona) kirjattuna lähetyksenä suoraan unionin tuomioistuimeen (osoitteeseen ”Unionin tuomioistuimen kirjaamo (Greffe de la Cour de justice), L-2925 Luxemburg”, puh. +352 4303-1).

               30.

               Ennakkoratkaisun julistamiseen saakka unionin tuomioistuimen kirjaamo on yhteydessä kansalliseen tuomioistuimeen, jolle se toimittaa jäljennöksen oikeudenkäyntiasiakirjoista.

               31.

               Unionin tuomioistuin toimittaa tuomionsa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle. Olisi toivottavaa, että kansallinen tuomioistuin ilmoittaisi unionin tuomioistuimelle siitä, miten se tämän jälkeen soveltaa kyseistä tuomiota pääasian oikeudenkäynnissä, ja mahdollisesti lähettäisi unionin tuomioistuimelle lopullisen ratkaisunsa.

         II.   Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely

               32.

               Tässä muistion osassa annetaan käytännön ohjeita kiireellisestä ennakkoratkaisumenettelystä, jota sovelletaan vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta koskevissa ennakkoratkaisupyynnöissä. Tästä menettelystä määrätään Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan (N:o 3) (EUVL 2008, C 115, s. 210) 23 a artiklassa ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 b artiklassa. Mahdollisuus pyytää mainitun menettelyn soveltamista on lisämahdollisuus sen ohella, että mainitun pöytäkirjan 23 a artiklassa ja työjärjestyksen 104 b artiklassa säädetyillä edellytyksillä on mahdollisuus pyytää nopeutettua menettelyä.

      Kiireellisen ennakkoratkaisumenettelyn soveltamisedellytykset

               33.

               Kiireellistä ennakkoratkaisumenettelyä voidaan soveltaa vain SEUT V osaston kolmanteen lukuun kuuluvilla aloilla, jotka koskevat vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta.

               34.

               Unionin tuomioistuin päättää kiireellisen menettelyn aloittamisesta. Lähtökohtaisesti tällainen päätös tehdään vain ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen perustellusta pyynnöstä. Poikkeuksellisesti unionin tuomioistuin voi päättää omasta aloitteestaan, että ennakkoratkaisupyyntö käsitellään kiireellisessä ennakkoratkaisumenettelyssä, kun tämä näyttää olevan tarpeen.

               35.

               Kiireellisessä ennakkoratkaisumenettelyssä yksinkertaistetaan unionin tuomioistuimessa käytävän menettelyn eri vaiheita, mutta sen soveltamisesta aiheutuu huomattavia vaatimuksia unionin tuomioistuimelle sekä asianosaisille ja muille menettelyyn osallistuville osapuolille, erityisesti jäsenvaltioille.

               36.

               Menettelyä on siis pyydettävä vain olosuhteissa, joissa on ehdottoman välttämätöntä, että unionin tuomioistuin lausuu ennakkoratkaisupyynnöstä mahdollisimman nopeasti. Tässä ei ole mahdollista luetella tyhjentävästi tällaisia tilanteita, erityisesti siksi, että vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta koskevat unionin säännöt ovat luonteeltaan vaihtelevia ja voivat kehittyä, mutta kansallinen tuomioistuin voisi harkita esittävänsä pyynnön kiireellisestä ennakkoratkaisumenettelystä esimerkiksi seuraavissa tilanteissa: SEUT 267 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, joissa henkilö on vangittuna tai hän on menettänyt vapautensa, kun vastaus esitettyyn kysymykseen on ratkaiseva kyseisen henkilön oikeusaseman arvioimiseksi, tai asiassa, joka koskee vanhempainvastuuta tai lasten huoltoa, kun tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu unionin oikeuden nojalla, toimivalta riippuu ennakkoratkaisukysymykseen annettavasta vastauksesta.

      Pyyntö kiireellisen ennakkoratkaisumenettelyn soveltamisesta

               37.

               Jotta unionin tuomioistuin voisi päättää nopeasti, onko aiheellista aloittaa kiireellinen ennakkoratkaisumenettely, pyynnössä on esitettävä ne oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, ja erityisesti kyseessä olevat riskit, jos ennakkoratkaisupyyntö käsitellään tavallisessa ennakkoratkaisumenettelyssä.

               38.

               Sikäli kuin mahdollista, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää lyhyesti kantansa vastauksesta, joka olisi annettava esitettyyn kysymykseen tai esitettyihin kysymyksiin. Tämä helpottaa asianosaisten ja muiden menettelyyn osallistuvien osapuolten kannanottoa ja unionin tuomioistuimen päätöstä ja siis osaltaan nopeuttaa menettelyä.

               39.

               Kiireellisestä ennakkoratkaisumenettelystä esitetty pyyntö on laadittava muotoon, jonka avulla unionin tuomioistuimen kirjaamo voi välittömästi todeta, että asialle on annettava erityiskohtelu. Tätä varten pyyntö on syytä esittää itse ennakkoratkaisupyynnöstä erillisessä asiakirjassa tai saatekirjeessä, jossa kyseistä menettelyä nimenomaisesti pyydetään.

               40.

               Itse ennakkoratkaisupyynnöstä muistutetaan, että sen lyhyys on kiireellisessä tilanteessa tärkeää varsinkin, kun se osaltaan nopeuttaa menettelyä.

      Unionin tuomioistuimen, kansallisen tuomioistuimen ja asianosaisten välinen yhteydenpito

               41.

               Kansallisia tuomioistuimia, jotka esittävät pyynnön kiireellisestä ennakkoratkaisumenettelystä, pyydetään ilmoittamaan kansallisen tuomioistuimen ja siinä vireillä olevan asian asianosaisten kanssa käytävää yhteydenpitoa varten sähköpostiosoite ja mahdollisesti faksin numero, jota unionin tuomioistuin voi käyttää, sekä kyseessä olevien asianosaisten edustajien sähköpostiosoitteet ja mahdollisesti faksin numerot.

               42.

               Allekirjoitetun ennakkoratkaisupyynnön jäljennös voidaan toimittaa kiireellisestä ennakkoratkaisumenettelystä esitetyn pyynnön kanssa etukäteen unionin tuomioistuimeen sähköpostin (ECJ Registry@curia.europa.eu) tai faksin (+352 43 37 66) välityksellä. Ennakkoratkaisupyynnön ja kiireellisestä ennakkoratkaisumenettelystä esitetyn pyynnön käsittely voi alkaa heti, kun tällainen jäljennös on otettu vastaan. Kyseisten asiakirjojen alkuperäiskappale on kuitenkin toimitettava unionin tuomioistuimen kirjaamoon mahdollisimman nopeasti.

      (1)  Pöytäkirjan nro 36 10 artiklan 1–3 kohdan mukaan Euroopan unionin tuomioistuimen SEU VI osaston mukainen toimivalta ennen Lissabonin sopimuksen (EUVL 2007, C 306, s. 1) voimaantuloa hyväksyttyjen sellaisten säädösten osalta, joita ei sittemmin ole muutettu, poliisiyhteistyön ja rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön alalla säilyy kuitenkin ennallaan enintään viiden vuoden ajan Lissabonin sopimuksen voimaantuloajankohdasta (1.12.2009) lukien. Mainitulla ajanjaksolla kyseisiin säädöksiin perustuvia ennakkoratkaisupyyntöjä voivat näin ollen esittää ainoastaan niiden jäsenvaltioiden tuomioistuimet, jotka ovat hyväksyneet unionin tuomioistuimen toimivallan, ja kukin jäsenvaltio määrittää, onko asian saattaminen unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi mahdollista kaikille kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimille vai ainoastaan niille, jotka toimivat ylimpänä muutoksenhakuasteena.