title: Asia C-21/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 6.9.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Nejvyšší soud – Tšekki) – Catlin Europe SE v. O.K. Trans Praha spol. s r.o. (Ennakkoratkaisupyyntö — Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeuden alalla — Eurooppalainen maksamismääräysmenettely — Asetus (EY) N:o 1896/2006 — Eurooppalaisen maksamismääräyksen toimittaminen yhdessä maksamismääräystä koskevan hakemuksen kanssa — Maksamismääräystä koskevan hakemuksen käännöksen puuttuminen — Täytäntöönpanokelpoiseksi julistettu eurooppalainen maksamismääräys — Vastineen lähettämiselle asetetun määräajan päättymisen jälkeen esitetty uudelleen tutkimista koskeva pyyntö — Oikeudenkäyntiasiakirjojen ja muiden asiakirjojen tiedoksianto — Asetus (EY) N:o 1393/2007 — Sovellettavuus — 8 artikla ja liite II — Ilmoitus vastaanottajalle oikeudesta kieltäytyä vastaanottamasta asiakirjaa, jolla menettely on saatettu vireille ja jota ei ole käännetty — Vakiolomakkeen puuttuminen — Seuraukset)

text:
               5.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 399/7

      Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 6.9.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Nejvyšší soud – Tšekki) – Catlin Europe SE v. O.K. Trans Praha spol. s r.o.
      (Asia C-21/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeuden alalla - Eurooppalainen maksamismääräysmenettely - Asetus (EY) N:o 1896/2006 - Eurooppalaisen maksamismääräyksen toimittaminen yhdessä maksamismääräystä koskevan hakemuksen kanssa - Maksamismääräystä koskevan hakemuksen käännöksen puuttuminen - Täytäntöönpanokelpoiseksi julistettu eurooppalainen maksamismääräys - Vastineen lähettämiselle asetetun määräajan päättymisen jälkeen esitetty uudelleen tutkimista koskeva pyyntö - Oikeudenkäyntiasiakirjojen ja muiden asiakirjojen tiedoksianto - Asetus (EY) N:o 1393/2007 - Sovellettavuus - 8 artikla ja liite II - Ilmoitus vastaanottajalle oikeudesta kieltäytyä vastaanottamasta asiakirjaa, jolla menettely on saatettu vireille ja jota ei ole käännetty - Vakiolomakkeen puuttuminen - Seuraukset))
      (2018/C 399/08)
      Oikeudenkäyntikieli: tšekki

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Nejvyšší soud

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Catlin Europe SE

         Vastapuoli: O.K. Trans Praha spol. s r.o.

         Tuomiolauselma

      Eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta 12.12.2006 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1896/2006 ja oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (”asiakirjojen tiedoksianto”) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13.11.2007 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1393/2007 on tulkittava siten, että jos eurooppalainen maksamismääräys on annettu tiedoksi vastapuolelle siten, että siihen liitettyä maksamismääräystä koskevaa hakemusta ei ole laadittu kielellä, jota sen oletetaan ymmärtävän, tai sen mukana ei ole käännöstä tälle kielelle asetuksen N:o 1393/2007 8 artiklan 1 kohdassa edellytetyllä tavalla, vastapuolelle on ilmoitettava asianmukaisesti viimeksi mainitun asetuksen liitteessä II olevalla vakiolomakkeella tämän oikeudesta kieltäytyä vastaanottamasta kyseistä asiakirjaa.
      Jos tätä menettelymääräystä ei ole noudatettu, menettely on korjattava viimeksi mainitun asetuksen säännösten mukaisesti toimittamalla asianomaiselle kyseisen asetuksen liitteessä II oleva vakiolomake.
      Tällaisessa tapauksessa eurooppalaisen maksamismääräyksen ja maksamismääräystä koskevan hakemuksen tiedoksiantomenettelyyn liittyvän sääntöjenvastaisuuden vuoksi tämä maksamismääräys ei ole täytäntöönpanokelpoinen eikä vastapuolelle vastineen lähettämiseksi asetettu määräaika voi alkaa kulua, joten asetuksen N:o 1896/2006 20 artiklaa ei voida soveltaa.

         (1)  EUVL C 112, 10.4.2017.


title: Asia C-237/18: Unionin tuomioistuimen määräys (kolmas jaosto) 18.7.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal de première instance de Liège – Belgia) – Pauline Stiernon v. Belgian valtio – SPF Santé publique ja Communauté française de Belgique (Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla — Työntekijöiden vapaa liikkuvuus — Ammatillinen vapaus — SEUT 20, SEUT 21 ja SEUT 45 artikla — Euroopan unionin perusoikeuskirja — 15 artikla — Psykomotoriikan ammattia ei mainita kansallisessa terveydenhuollon ammatteja koskevassa luettelossa)

text:
               5.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 399/17

      Unionin tuomioistuimen määräys (kolmas jaosto) 18.7.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal de première instance de Liège – Belgia) – Pauline Stiernon v. Belgian valtio – SPF Santé publique ja Communauté française de Belgique
      (Asia C-237/18) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla - Työntekijöiden vapaa liikkuvuus - Ammatillinen vapaus - SEUT 20, SEUT 21 ja SEUT 45 artikla - Euroopan unionin perusoikeuskirja - 15 artikla - Psykomotoriikan ammattia ei mainita kansallisessa terveydenhuollon ammatteja koskevassa luettelossa))
      (2018/C 399/23)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunal de première instance de Liège

         Asianosaiset

         Kantajat: Pauline Stiernon, Marion Goraguer, Muriel Buccarello, Clémentine Vasseur, Manon Pirotton ja Anissa Quotb

         Vastaajat: Belgian valtio – SPF Santé publique ja Communauté française de Belgique

         Määräysosa

      SEUT artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa esteenä sellaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jolla vahvistetaan terveydenhuollon ammattien luettelo ja jonka mukaan psykomotoriikan ammatti ei sisälly kyseiseen luetteloon, vaikka psykomotoriikan alempi korkeakoulututkinto on otettu käyttöön kyseisessä jäsenvaltiossa.

         (1)  EUVL C 190, 4.6.2018.


title: Asia C-598/18 P: Valitus, jonka Euroopan unionin neuvosto on tehnyt 21.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu neljäs jaosto) asiassa T-786/14, Bourdouvali ym. v. neuvosto ym., 13.7.2018 antamasta tuomiosta

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/25

      Valitus, jonka Euroopan unionin neuvosto on tehnyt 21.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu neljäs jaosto) asiassa T-786/14, Bourdouvali ym. v. neuvosto ym., 13.7.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-598/18 P)
      (2018/C 427/33)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: A. de Gregorio Merino, E. Chatziioakeimidou ja I. Gurov)

         Muut osapuolet: Eleni Pavlikka Bourdouvali ym., Euroopan komissio, Euroopan keskuspankki, euroryhmä, jota edustaa Euroopan unionin neuvosto, ja Euroopan unioni, jota edustaa Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan riidanalaisen tuomion siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi neuvoston vaatimuksen kanteen tutkimatta jättämisestä euroryhmän osalta

                  —

                  velvoittamaan muut osapuolet korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Neuvoston valituksella vaaditaan riidanalaisen tuomion kumoamista siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi neuvoston vaatimuksen kanteen tutkimatta jättämisestä euroryhmän osalta, ja se perustuu seuraaviin valitusperusteisiin:

                  —

                  unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, että euroryhmä on ”perussopimuksilla virallisesti perustettu unionin elin”

                  —

                  unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se hylkäsi neuvoston vaatimuksen kanteen tutkimatta jättämisestä yksilöimättä kuitenkaan euroryhmälle perussopimuksissa annettua ”toimivaltaa”

                  —

                  unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, että kanteen tutkimatta jättämistä koskevan neuvoston vaatimuksen hyväksymisestä olisi seurannut se, että ”Euroopan unionin oikeusjärjestelmässä perustetaan elimiä, joiden toimista tai menettelystä Euroopan unioni ei voi joutua vastuuseen”.


title: Asia T-312/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 5.12.2018 – Campbell v. komissio (Oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus (EY) N:o 1049/2001 — Asiakirjat, jotka koskevat komission Liettuan tasavaltaa vastaan aloittamaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä — Tutustumisoikeuden epääminen — Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien suojaa koskeva poikkeus — Yleinen olettama — Ylivoimainen yleinen etu)

text:
               4.2.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 44/31

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 5.12.2018 – Campbell v. komissio
      (Asia T-312/17) (1)

      ((Oikeus tutustua asiakirjoihin - Asetus (EY) N:o 1049/2001 - Asiakirjat, jotka koskevat komission Liettuan tasavaltaa vastaan aloittamaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä - Tutustumisoikeuden epääminen - Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien suojaa koskeva poikkeus - Yleinen olettama - Ylivoimainen yleinen etu))
      (2019/C 44/39)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Liam Campbell (Dundalk, Irlanti) (edustajat: solicitor J. MacGuill ja solicitor E. Martin-Vignerte)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: C. Ehrbar ja M. Konstantinidis)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus kumota 7.4.2017 tehty komission päätös C(2017) 2448 final, jolla kieltäydyttiin antamasta kantajalle oikeutta tutustua asiakirjoihin, jotka liittyvät Liettuan tasavaltaa vastaan aloitettuun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn 2013/0406, joka koskee oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä 20.10.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/64/EU (EUVL 2010, L 280, s. 1) soveltamista.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Liam Campbell ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 249, 31.7.2017.


title: Asia C-759/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Judecătoria Rădăuţi (Romania) on esittänyt 3.12.2018 – OF v. PG

text:
               18.2.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 65/26

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Judecătoria Rădăuţi (Romania) on esittänyt 3.12.2018 – OF v. PG
      (Asia C-759/18)
      (2019/C 65/35)
      Oikeudenkäyntikieli: romania

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Judecătoria Rădăuţi

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: OF

         Vastapuoli: PG

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko asetuksen N:o 2201/2003 (1) 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se, että vastapuoli ei ole esittänyt väitettä, jonka mukaan romanialaiset tuomioistuimet eivät olisi kansainvälisesti toimivaltaisia antamaan ratkaisua asiassa, jonka kohteena on ”avioero ja alaikäinen lapsi”, vastaa hänen hiljaista suostumustaan siihen, että asian ratkaisee tuomioistuin, jossa hakija on saattanut asian vireille, jos asianosaisten asuinpaikka on jossain toisessa [Euroopan unionin] jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Italiassa) ja avioerohakemus on esitetty sen valtion tuomioistuimelle, jonka kansalaisia asianosaiset ovat?

                  2)

                  Onko asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohtaa ja 17 artiklaa tulkittava siten, että tuomioistuimen on otettava omasta aloitteestaan huomioon peruste, jonka mukaan romanialaiset tuomioistuimet eivät ole kansainvälisesti toimivaltaisia antamaan ratkaisua ”avioerosta ja alaikäisestä lapsesta”, tai että se voi ottaa tällaisen perusteen huomioon, jos jossain toisessa [Euroopan unionin] jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Italiassa) asuvat asianosaiset eivät ole tehneet sopimusta toimivaltaisen tuomioistuimen valinnasta (mistä seuraa, että hakemus hylätään sillä perustella, että se ei kuulu romanialaisten tuomioistuinten toimivaltaan), ensisijaisesti siviiliprosessikoodeksin (Codul de procedură civilă) 915 §:n 2 momentin säännöksiin nähden, joiden mukaan voidaan ottaa huomioon väite, jonka mukaan Judecătoriei Rădăuţilla (Rădăuţin ensimmäisen asteen tuomioistuin) ei ole yksinomaista alueellista toimivaltaa (sillä seurauksella, että asian ratkaisemista koskevasta toimivallasta kieltäydytään Judecătoriei Sectorului 5 Bucureștin hyväksi (Bukarestin alueen 5 ensimmäisen asteen tuomioistuin, Romania) ja että annetaan ratkaisu asiakysymyksestä), kun otetaan erityisesti huomioon, että nämä artiklat ovat epäedullisempia kuin kansallisen oikeusjärjestyksen säännökset (siviiliprosessikoodeksin (Codul de procedură civilă) 915 §:n 2 momentti)?

                  3)

                  Onko asetuksen N:o 2201/2003 12 artiklan 1 kohdan b alakohdan ilmaisua ”kyseisten tuomioistuinten toimivalta on puolisoiden ja vanhempainvastuunkantajien nimenomaisesti tai millä muulla tavalla tahansa yksiselitteisesti hyväksymä asian vireillepanoajankohtana” tulkittava siten, että jos asianosaiset, jotka asuvat jossain toisessa [Euroopan unionin] jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Italiassa), valitsevat toimivaltaiseksi tuomioistuimeksi antamaan ratkaisun avioerohakemuksesta sen valtion tuomioistuimen, jonka kansalaisia he ovat (Judecătoria Rădăuţi (Rădăuţin ensimmäisen asteen tuomioistuin)), tästä tulee automaattisesti toimivaltainen antamaan ratkaisu vaatimuksista, jotka liittyvät ”vanhempien valtuuksien käyttöön, lapsen asuinpaikkaan sekä sen määrittämiseen, miten vanhemmat osallistuvat lapsen kasvatukseen ja koulutukseen liittyviin menoihin”?

                  4)

                  Onko asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklan 7 alakohdan ja 12 artiklan käsitettä ”vanhempainvastuu” tulkittava siten, että se käsittää myös siviilikoodeksin (Codul civil) 483 §:n käsitteen ”vanhempien valtuudet”, siviilikoodeksin (Codul civil) 400 §:n käsitteen ”lapsen asuinpaikka” ja siviilikoodeksin (Codul civil) 402 §:n käsitteen ”vanhempien osallistuminen lapsen kasvatukseen ja koulutukseen liittyviin menoihin”?

         (1)  Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/200 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003 EUVL 2003, L 338, s. 1).


title: Asia C-463/18 P: Valitus, jonka CeramTec GmbH on tehnyt 13.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-193/17, CeramTec v. EUIPO, 3.5.2018 antamasta tuomiosta

text:
               11.3.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 93/20

      Valitus, jonka CeramTec GmbH on tehnyt 13.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-193/17, CeramTec v. EUIPO, 3.5.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-463/18 P)
      (2019/C 93/28)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: CeramTec GmbH (edustaja: A. Renck, Rechtsanwalt)

         Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)
      Unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on 15.1.2019 antamallaan määräyksellä jättänyt valituksen tutkimatta.


title: Asia T-412/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.1.2019 – Bena Properties v. neuvosto (Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Syyriaan kohdistettavat rajoittavat toimenpiteet — Varojen jäädyttäminen — Puolustautumisoikeudet — Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan — Perusteluvelvollisuus — Ilmeinen arviointivirhe — Oikeus kunniaan ja maineeseen kohdistuvaan kunnioitukseen — Omistusoikeus — Syyttömyysolettama — Oikeasuhteisuus)

text:
               11.3.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 93/41

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.1.2019 – Bena Properties v. neuvosto
      (Asia T-412/16) (1)

      ((Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - Syyriaan kohdistettavat rajoittavat toimenpiteet - Varojen jäädyttäminen - Puolustautumisoikeudet - Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan - Perusteluvelvollisuus - Ilmeinen arviointivirhe - Oikeus kunniaan ja maineeseen kohdistuvaan kunnioitukseen - Omistusoikeus - Syyttömyysolettama - Oikeasuhteisuus))
      (2019/C 93/51)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantaja: Bena Properties Co. SA (Damaskos, Syyria) (edustaja: asianajaja E. Ruchat)

         Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: aluksi S. Kyriakopoulou, G. Étienne et ja. Vitro, sitten S. Kyriakopoulou ja A. Vitro ja lopuksi S. Kyriakopoulou, A. Vitro ja V. Piessevaux)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva kanne, jossa vaaditaan kumoamaan Syyriaan kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2013/255/YUTP muuttamisesta 27.5.2016 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2016/850 (EUVL 2016, L 141, s. 125) ja sitä seuranneet täytäntöönpanotoimet, Syyriaan kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2013/255/YUTP muuttamisesta 29.5.2017 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2017/917 (EUVL 2017, L 139, s. 62) ja Syyriaan kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2013/255/YUTP muuttamisesta 28.5.2018 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2018/778 (EUVL 2018, L 131, s. 16) siltä osin kuin nämä toimet koskevat kantajaa.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Bena Properties Co. SA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 364, 3.10.2016.


title: Asia T-526/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.12.2018 – FZ ym. v. komissio (Henkilöstö — Virkamiehet — Henkilöstösääntöjen uudistus — Asetus (EU, Euratom) N:o 1023/2013 — Virkatyypit — Siirtymäsäännöt, jotka koskevat luokittelua eri virkatyyppeihin — Henkilöstösääntöjen liitteessä XIII oleva 30 artikla — Siirtymäaikaiset hallintovirkamiehet (AD 13) — Hallintovirkamiehet (AD 12) — Henkilöstösääntöjen 45 artiklassa sallitaan ylennys vain hoidettua virkatyyppiä vastaavan urarakenteen sisällä — Pääsy virkatyyppiin ”yksikönpäällikkö tai vastaava” tai ”neuvonantaja tai vastaava” yksinomaan henkilöstösääntöjen 4 artiklan ja 29 artiklan 1 kohdan menettelyn mukaisesti — Yhdenvertainen kohtelu — Seuraavaan palkkaluokkaan ylentämistä koskevan kelpoisuuden menettäminen — Luottamuksensuoja)

text:
               11.3.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 93/44

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.12.2018 – FZ ym. v. komissio
      (Asia T-526/16) (1)

      ((Henkilöstö - Virkamiehet - Henkilöstösääntöjen uudistus - Asetus (EU, Euratom) N:o 1023/2013 - Virkatyypit - Siirtymäsäännöt, jotka koskevat luokittelua eri virkatyyppeihin - Henkilöstösääntöjen liitteessä XIII oleva 30 artikla - Siirtymäaikaiset hallintovirkamiehet (AD 13) - Hallintovirkamiehet (AD 12) - Henkilöstösääntöjen 45 artiklassa sallitaan ylennys vain hoidettua virkatyyppiä vastaavan urarakenteen sisällä - Pääsy virkatyyppiin ”yksikönpäällikkö tai vastaava” tai ”neuvonantaja tai vastaava” yksinomaan henkilöstösääntöjen 4 artiklan ja 29 artiklan 1 kohdan menettelyn mukaisesti - Yhdenvertainen kohtelu - Seuraavaan palkkaluokkaan ylentämistä koskevan kelpoisuuden menettäminen - Luottamuksensuoja))
      (2019/C 93/54)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantaja: FZ ja yhdeksän muuta kantajaa, joiden nimet luetellaan tuomion liitteessä (edustajat: asianajajat T. Bontinck ja A. Guillerme)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi J. Currall ja G. Gattinara, sitten G. Gattinara ja C. Berardis-Kayser ja lopuksi G. Berscheid, G. Gattinara ja L. Radu Bouyon)

         Väliintulijat, jotka tukevat vastaajan vaatimuksia: Euroopan parlamentti (asiamiehet: aluksi N. Chemaï ja M. Dean, sitten L. Deneys, J. Steele ja J. Van Pottelberge) ja Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: aluksi M. Bauer ja E. Rebasti, sitten Bauer ja R. Meyer)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 270 artiklaan perustuva vaatimus kumota komission päätökset, joiden perusteella kyseisen toimielimen nimittävä viranomainen on määrännyt kantajat virkatyyppeihin ”siirtymäaikainen hallintovirkamies” tai ”hallintovirkamies”, minkä vuoksi he ovat menettäneet 1.1.2014 alkaen kelpoisuutensa tulla ylennetyiksi seuraavaan palkkaluokkaan, sellaisina kuin kyseinen viranomainen on vahvistanut kyseiset päätökset 3.7.2014, 17.7.2014 ja 6.8.2014 tekemillään päätöksillä

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  FZ ja muut Euroopan komission virkamiehet, joiden nimet luetellaan liitteessä, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

                  3)

                  Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 7, 12.1.2015 (asia on alkujaan rekisteröity Euroopan unionin virkamiestuomioistuimessa asianumerolla F-113/14, ja siirretty Euroopan unionin yleiseen tuomioistuimeen 1.9.2016).


title: Asia T-111/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.1.2019 – Computer Market v. EUIPO (COMPUTER MARKET) (EU-tavaramerkki — Hakemus kuviomerkin COMPUTER MARKET rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Ehdoton hylkäysperuste — Valitus on tehty myöhässä — Valituksen tutkimatta jättäminen valituslautakunnassa — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 60 artikla (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 68 artikla) — Asetuksen (EY) N:o 2868/95 49 säännön 1 kohta (josta on tullut delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 23 artiklan 1 kohdan b alakohta))

text:
               11.3.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 93/49

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.1.2019 – Computer Market v. EUIPO (COMPUTER MARKET)
      (Asia T-111/17) (1)

      ((EU-tavaramerkki - Hakemus kuviomerkin COMPUTER MARKET rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Ehdoton hylkäysperuste - Valitus on tehty myöhässä - Valituksen tutkimatta jättäminen valituslautakunnassa - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 60 artikla (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 68 artikla) - Asetuksen (EY) N:o 2868/95 49 säännön 1 kohta (josta on tullut delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 23 artiklan 1 kohdan b alakohta)))
      (2019/C 93/60)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Computer Market (Sofia, Bulgaria) (edustaja: asianajaja B. Dimitrova)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Ivanauskas)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Kanne EUIPO:n toisen valituslautakunnan 13.12.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 1778/2016-2), joka koskee hakemusta kuviomerkin COMPUTER MARKET rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Computer Market velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 213, 3.7.2017.


title: asia C-322/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 7.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt High Court — Irlanti) — Eugen Bogatu v. Minister for Social Protection (Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaaliturva — Asetus (EY) N:o 883/2004 — 67 artikla — Sellaisen henkilön tekemä perhe-etuuksia koskeva hakemus, joka on lopettanut palkkatyön toimivaltaisessa jäsenvaltiossa mutta asuu siellä edelleen — Oikeus perhe-etuuksiin toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsenten osalta — Etuuden saamisen edellytykset)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/5

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 7.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt High Court — Irlanti) — Eugen Bogatu v. Minister for Social Protection
      (asia C-322/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaaliturva - Asetus (EY) N:o 883/2004 - 67 artikla - Sellaisen henkilön tekemä perhe-etuuksia koskeva hakemus, joka on lopettanut palkkatyön toimivaltaisessa jäsenvaltiossa mutta asuu siellä edelleen - Oikeus perhe-etuuksiin toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsenten osalta - Etuuden saamisen edellytykset)
      (2019/C 131/05)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      High Court

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Eugen Bogatu

         Vastaaja: Minister for Social Protection

         Tuomiolauselma

      Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 883/2004 ja erityisesti sen 67 artiklaa, luettuna yhdessä sen 11 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa se, että henkilö on oikeutettu perhe-etuuksiin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa, ei edellytä, että kyseinen henkilö on palkkatyössä tässä jäsenvaltiossa tai että viimeksi mainittu myöntää hänelle rahaetuuden palkkatyön nojalla tai seurauksena.

         (1)  EUVL C 277, 21.8.2017.


title: asia C-345/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Augstākā tiesa — Latvia) — Asia, jonka on pannut vireille Sergejs Buivids (Ennakkoratkaisupyyntö — Henkilötietojen käsittely — Direktiivi 95/46/EY — 3 artikla — Soveltamisala — Esitutkintatoimia suorittavien poliisimiesten videoiminen poliisiasemalla — Julkaiseminen internetin videosivustolla — 9 artikla — Henkilötietojen käsittely ainoastaan journalistisia tarkoituksia varten — Käsite — Sananvapaus — Yksityisyyden suoja)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/6

      Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Augstākā tiesa — Latvia) — Asia, jonka on pannut vireille Sergejs Buivids
      (asia C-345/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Henkilötietojen käsittely - Direktiivi 95/46/EY - 3 artikla - Soveltamisala - Esitutkintatoimia suorittavien poliisimiesten videoiminen poliisiasemalla - Julkaiseminen internetin videosivustolla - 9 artikla - Henkilötietojen käsittely ainoastaan journalistisia tarkoituksia varten - Käsite - Sananvapaus - Yksityisyyden suoja)
      (2019/C 131/06)
      Oikeudenkäyntikieli: latvia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Augstākā tiesa

         Pääasian asianosaiset

      Sergejs Buivids

         Muu osapuoli: Datu valsts inspekcija

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 3 artiklaa on tulkittava siten, että kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluu poliisimiesten videoiminen poliisiasemalla kuulustelutilanteessa ja näin kuvatun videon julkaiseminen internetin videosivustolla, jolle käyttäjät voivat lähettää videoita ja jolla he voivat katsoa ja jakaa niitä.

                  2)

                  Direktiivin 95/46 9 artiklaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset teot eli poliisimiesten videoiminen poliisiasemalla kuulustelutilanteessa ja näin tallennetun videon julkaiseminen internetin videosivustolla, jolle käyttäjät voivat lähettää videoita ja jolla he voivat katsoa ja jakaa niitä, voivat olla kyseisessä säännöksessä tarkoitettua henkilötietojen käsittelyä journalistisia tarkoituksia varten, jos mainitusta videosta käy ilmi, että kuvaamisen ja julkaisemisen ainoana tarkoituksena oli tietojen, mielipiteiden tai ajatusten ilmaiseminen yleisölle, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

         (1)  EUVL C 277, 21.8.2017.


title: asia C-423/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Gerechtshof Den Haag — Alankomaat) — Alankomaiden valtio v. Warner-Lambert Company LLC (Ennakkoratkaisupyyntö — Ihmisille tarkoitetut lääkkeet — Direktiivi 2001/83/EY — 11 artikla — Geneeriset lääkkeet — Tuotteen valmisteyhteenveto — Sellaisten viittausten poisjättäminen, jotka koskevat käyttötarkoituksia tai annostustapoja, jotka kuuluivat patenttilainsäädännön piiriin geneerisen lääkkeen tullessa markkinoille)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/6

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Gerechtshof Den Haag — Alankomaat) — Alankomaiden valtio v. Warner-Lambert Company LLC
      (asia C-423/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Ihmisille tarkoitetut lääkkeet - Direktiivi 2001/83/EY - 11 artikla - Geneeriset lääkkeet - Tuotteen valmisteyhteenveto - Sellaisten viittausten poisjättäminen, jotka koskevat käyttötarkoituksia tai annostustapoja, jotka kuuluivat patenttilainsäädännön piiriin geneerisen lääkkeen tullessa markkinoille)
      (2019/C 131/07)
      Oikeudenkäyntikieli: hollanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Gerechtshof Den Haag

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Alankomaiden valtio

         Vastapuoli: Warner-Lambert Company LLC

         Tuomiolauselma

      Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 25.10.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2012/26/EU, 11 artiklan toista kohtaa on tulkittava siten, että ilmoitus, jonka geneerisen lääkkeen myyntiluvan hakija tai haltija tekee toimivaltaisille viranomaisille pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa myyntilupamenettelyssä tämän lääkkeen pakkausselosteesta tai valmisteyhteenvedosta, joka ei sisällä viittausta sellaisiin käyttötarkoituksiin tai annostustapoihin, jotka olivat patentilla suojattuja vielä silloin, kun kyseinen lääke saatettiin markkinoille, on hakemus kyseessä olevan geneerisen lääkkeen myyntiluvan rajoittamiseksi.

         (1)  EUVL C 318, 25.9.2017.


title: asia C-531/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgerichtshof — Itävalta) — Vetsch Int. Transporte GmbH (Ennakkoratkaisupyyntö — Verotus — Arvonlisävero — Direktiivi 2006/112/EY — 143 artiklan 1 kohdan d alakohta — Tuonnin arvonlisäverovapautukset — Maahantuonti, jota seuraa yhteisön sisäinen siirto — Siirron jälkeen tapahtunut yhteisöluovutus — Veropetos — Vapautuksen epääminen — Edellytykset)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/8

      Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgerichtshof — Itävalta) — Vetsch Int. Transporte GmbH
      (asia C-531/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Verotus - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 143 artiklan 1 kohdan d alakohta - Tuonnin arvonlisäverovapautukset - Maahantuonti, jota seuraa yhteisön sisäinen siirto - Siirron jälkeen tapahtunut yhteisöluovutus - Veropetos - Vapautuksen epääminen - Edellytykset)
      (2019/C 131/09)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Verwaltungsgerichtshof

         Pääasian asianosaiset

         Revision-menettelyn valittaja: Vetsch Int. Transporte GmbH

         Vastapuolena oleva viranomainen: Zollamt Feldkirch Wolfurt

         Tuomiolauselma

      Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 143 artiklan d alakohtaa ja tämän direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna 25.6.2009 annetulla neuvoston direktiivillä 2009/69/EY, 143 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että näissä säännöksissä tarkoitettua maahantuonnin arvonlisäverovapautusta ei saa evätä maahantuojalta, joka on direktiivin 201 artiklassa tarkoitetulla tavalla määrätty tai hyväksytty arvonlisäveron maksuvelvolliseksi, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa maahantuontia seuranneen yhteisön sisäisen siirron vastaanottaja syyllistyy petokseen sellaisen liiketoimen yhteydessä, joka on tehty siirron jälkeen ja joka ei liity kyseiseen siirtoon, ja jossa ei ole mitään, minkä perusteella voitaisiin katsoa, että maahantuoja tiesi tai että sen olisi pitänyt tietää, että tämä myöhempi liiketoimi oli osa vastaanottajan tekemää petosta.

         (1)  EUVL C 412, 4.12.2017.


title: asia C-554/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Svea hovrätt — Ruotsi) — Rebecka Jonsson v. Société du Journal L’Est Républicain (Ennakkoratkaisupyyntö — Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Eurooppalainen vähäisiin vaatimuksiin sovellettava menettely — Asetus (EY) N:o 861/2007 — 16 artikla — Asianosainen, joka häviää asian — Oikeudenkäyntikulut — Jakautuminen — 19 artikla — Jäsenvaltioiden oikeudenkäyntimenettelyä koskeva oikeus)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/9

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Svea hovrätt — Ruotsi) — Rebecka Jonsson v. Société du Journal L’Est Républicain
      (asia C-554/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa - Eurooppalainen vähäisiin vaatimuksiin sovellettava menettely - Asetus (EY) N:o 861/2007 - 16 artikla - Asianosainen, joka häviää asian - Oikeudenkäyntikulut - Jakautuminen - 19 artikla - Jäsenvaltioiden oikeudenkäyntimenettelyä koskeva oikeus)
      (2019/C 131/11)
      Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Svea hovrätt

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Rebecka Jonsson

         Vastapuoli: Société du Journal L’Est Républicain

         Tuomiolauselma

      Eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä 11.7.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 861/2007 16 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kansallinen tuomioistuin voi määrätä, että menettelyn kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan tai kulut jaetaan kyseisten asianosaisten kesken, jos asianosainen voittaa asian vain osittain. Tällaisessa tapauksessa kansallinen tuomioistuin voi lähtökohtaisesti vapaasti määrätä mainittujen kulujen jakautumisesta edellyttäen, että kansalliset menettelysäännöt oikeudenkäyntikulujen jakautumisesta vähäisiä vaatimuksia koskevissa oikeudenkäynneissä valtion rajat ylittävissä asioissa eivät ole epäedullisempia kuin menettelysäännöt, jotka koskevat samankaltaisia kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita, ja etteivät kyseisten oikeudenkäyntikulujen jakautumiseen liittyvät prosessuaaliset vaatimukset johda siihen, että asianomaiset henkilöt jättävät käyttämättä kyseistä eurooppalaista vähäisiin vaatimuksiin sovellettavaa menettelyä siitä syystä, että näiden vaatimusten johdosta kantaja joutuisi vastaamaan kaikista oikeudenkäyntikuluistaan tai huomattavasta osasta kulujaan, vaikka kantaja pääosin voittaisi asian.

         (1)  EUVL C 402, 27.11.2017.


title: asia C-535/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 6.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hoge Raad der Nederlanden — Alankomaat) — NK, joka toimii selvittäjänä PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV:n ja PI:n konkursseissa v. BNP Paribas Fortis NV (Ennakkoratkaisupyyntö — Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla — Asetukset (EY) N:o 44/2001 ja (EY) N:o 1346/2000 — Soveltamisalat — Ulosottomiehen konkurssi — Kanne, jonka konkurssipesän hallinnoinnista ja likvidoinnista vastaava selvittäjä nostaa)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/9

      Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 6.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hoge Raad der Nederlanden — Alankomaat) — NK, joka toimii selvittäjänä PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV:n ja PI:n konkursseissa v. BNP Paribas Fortis NV
      (asia C-535/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa - Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla - Asetukset (EY) N:o 44/2001 ja (EY) N:o 1346/2000 - Soveltamisalat - Ulosottomiehen konkurssi - Kanne, jonka konkurssipesän hallinnoinnista ja likvidoinnista vastaava selvittäjä nostaa)
      (2019/C 131/10)
      Oikeudenkäyntikieli: hollanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Hoge Raad der Nederlanden

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: NK, joka toimii selvittäjänä PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV:n ja PI:n konkursseissa

         Vastapuoli: BNP Paribas Fortis NV

         Tuomiolauselma

      Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen perustuva vahingonkorvauskanne, jonka selvittäjä nostaa maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä ja jonka menestyessä saadut varat lisätään konkurssipesän omaisuuteen, kuuluu kyseisen säännöksen 1 kohdassa tarkoitetun siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen piiriin ja näin ollen kyseisen asetuksen aineelliseen soveltamisalaan.

         (1)  EUVL C 412, 4.12.2017.


title: asia C-562/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Audiencia Nacional — Espanja) — Nestrade SA v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) ja Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC) (Ennakkoratkaisupyyntö — Kolmastoista direktiivi 86/560/ETY — Arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt — Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet — Euroopan unioniin sijoittautumaton yritys — Arvonlisäveron palautuksen epäämisestä tehty aiempi lainvoimainen päätös — Virheellinen arvonlisäverotunniste)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/10

      Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Audiencia Nacional — Espanja) — Nestrade SA v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) ja Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
      (asia C-562/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Kolmastoista direktiivi 86/560/ETY - Arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt - Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet - Euroopan unioniin sijoittautumaton yritys - Arvonlisäveron palautuksen epäämisestä tehty aiempi lainvoimainen päätös - Virheellinen arvonlisäverotunniste)
      (2019/C 131/12)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Audiencia Nacional

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Nestrade SA

         Vastaajat: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) ja Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

         Tuomiolauselma

      Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteisön alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt — 17.11.1986 annetun kolmannentoista neuvoston direktiivin 86/560/ETY säännöksiä on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että jäsenvaltio rajoittaa ajallisesti mahdollisuutta siihen, että virheelliset laskut oikaistaan — esimerkiksi oikaisemalla laskuun alun perin merkitty arvonlisäverotunniste — arvonlisäveron palautusoikeuden käyttämiseksi, kunhan vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita noudatetaan, minkä tarkastaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.

         (1)  EUVL C 437, 18.12.2017.


title: asia C-630/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Općinski sud u Rijeci — Kroatia) — Anica Milivojević v. Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen (Ennakkoratkaisupyyntö — SEUT 56 ja SEUT 63 artikla — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Pääomien vapaa liikkuvuus — Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan kansainvälisiä osatekijöitä sisältävät luottosopimukset, jotka on tehty luvattomien luotonantajien kanssa, ovat mitättömiä — Asetus (EU) N:o 1215/2012 — 17 artiklan 1 kohta — Luonnollisen henkilön tekemä luottosopimus matkailumajoituspalvelujen tarjoamiseksi — Kuluttajan käsite — 24 artiklan 1 alakohta — Yksinomainen toimivalta asiassa, joka koskee esineoikeutta kiinteään omaisuuteen — Kanne luottosopimuksen mitättömäksi julistamiseksi ja esinevakuutta koskevan kirjauksen kiinnitysrekisteristä poistamiseksi)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/11

      Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Općinski sud u Rijeci — Kroatia) — Anica Milivojević v. Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen
      (asia C-630/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - SEUT 56 ja SEUT 63 artikla - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Pääomien vapaa liikkuvuus - Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan kansainvälisiä osatekijöitä sisältävät luottosopimukset, jotka on tehty luvattomien luotonantajien kanssa, ovat mitättömiä - Asetus (EU) N:o 1215/2012 - 17 artiklan 1 kohta - Luonnollisen henkilön tekemä luottosopimus matkailumajoituspalvelujen tarjoamiseksi - Kuluttajan käsite - 24 artiklan 1 alakohta - Yksinomainen toimivalta asiassa, joka koskee esineoikeutta kiinteään omaisuuteen - Kanne luottosopimuksen mitättömäksi julistamiseksi ja esinevakuutta koskevan kirjauksen kiinnitysrekisteristä poistamiseksi)
      (2019/C 131/13)
      Oikeudenkäyntikieli: kroaatti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Općinski sud u Rijeci

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Anica Milivojević

         Vastaaja: Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

         Tuomiolauselma

                  1)

                  SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, josta seuraa muun muassa, että luottosopimukset ja tällaisiin sopimuksiin perustuvat oikeustoimet, kun sopimukset on tehty kyseisessä jäsenvaltiossa velallisten ja toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden luotonantajien välillä, joilla ei ole ensiksi mainitun jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten myöntämää lupaa harjoittaa toimintaansa kyseisessä jäsenvaltiossa, ovat mitättömiä niiden tekopäivästä lukien, vaikka ne on tehty ennen mainitun lainsäädännön voimaantuloa.

                  2)

                  Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohta ja 25 artikla ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan kansainvälisiä piirteitä sisältäviä luottosopimuksia koskevissa oikeusriidoissa, jotka kuuluvat kyseisen asetuksen soveltamisalaan, velalliset voivat nostaa kanteen sellaisia luotonantajia vastaan, joilla ei ole kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten myöntämää lupaa harjoittaa toimintaansa kyseisessä jäsenvaltiossa, joko sen valtion tuomioistuimissa, jossa näillä luotonantajilla on kotipaikka, tai sen paikkakunnan tuomioistuimissa, jossa velallisilla on kotipaikka, ja jossa annetaan toimivalta tutkia mainittujen luotonantajien velallisiaan vastaan nostama kanne ainoastaan sen valtion tuomioistuimille, jossa näillä velallisilla on kotipaikka, siitä riippumatta, ovatko velalliset kuluttajia vai elinkeinonharjoittajia.

                  3)

                  Asetuksen N:o 1215/2012 17 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että velallista, joka on tehnyt luottosopimuksen toteuttaakseen korjaustöitä kotinaan olevassa kiinteistössä tarkoituksenaan muun muassa tarjota siellä majoituspalveluita matkailijoille, ei voida pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna ”kuluttajana”, paitsi jos sopimus liittyy tältä osin kyseiseen elinkeinotoimintaan niin heikolla tavalla, että on selvää, että mainittu sopimus tehtiin pääasiallisesti yksityisiin tarkoituksiin, kun otetaan huomioon sen kokonaisuutena tarkasteltavan toimen asiayhteys, jota varten kyseinen sopimus tehtiin, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä tarkistaa.

                  4)

                  Asetuksen N:o 1215/2012 24 artiklan 1 alakohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna asiana, ”joka koskee esineoikeutta kiinteään omaisuuteen”, on pidettävä kannetta, jossa vaaditaan poistamaan kiinteistöä rasittava kiinnitys kiinnitysrekisteristä, mutta tämän käsitteen alaan ei kuulu kanne, jossa vaaditaan toteamaan mitättömäksi luottosopimus ja notaarin vahvistama asiakirja, jolla on perustettu kyseiseen sopimukseen perustuvan saatavan vakuudeksi kiinnitys.

         (1)  EUVL C 22, 22.1.2018.


title: asia C-710/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Consiglio di Stato — Italia) — Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa v. Comune di Tarvisio (Ennakkoratkaisupyyntö — Julkiset rakennusurakat — Direktiivi 2004/18/EY — 48 artiklan 3 kohta — Talouden toimijoiden teknisten valmiuksien arvioiminen ja todentaminen — Kansallinen säännös, jolla direktiiviä 2004/17 ei voida katsoa saatetuksi osaksi kansallista lainsäädäntöä — Suoraa ja ehdotonta viittausta unionin oikeuteen ei ole — Varmaan ja rajat ylittävään intressiin perustuvan vaatimuksen puuttuminen — Ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta jättäminen)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/12

      Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 14.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Consiglio di Stato — Italia) — Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa v. Comune di Tarvisio
      (asia C-710/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Julkiset rakennusurakat - Direktiivi 2004/18/EY - 48 artiklan 3 kohta - Talouden toimijoiden teknisten valmiuksien arvioiminen ja todentaminen - Kansallinen säännös, jolla direktiiviä 2004/17 ei voida katsoa saatetuksi osaksi kansallista lainsäädäntöä - Suoraa ja ehdotonta viittausta unionin oikeuteen ei ole - Varmaan ja rajat ylittävään intressiin perustuvan vaatimuksen puuttuminen - Ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta jättäminen)
      (2019/C 131/14)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Consiglio di Stato

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa

         Vastapuoli: Comune di Tarvisio

         Muut osapuolet: Incos Srl, RTI — Idrotermica F.lli Soldera ja Gabriele Indovina

         Tuomiolauselma

      Consiglio di Staton (ylin hallintotuomioistuin, Italia) 28.9.2017 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö jätetään tutkimatta.

         (1)  EUVL C 112, 26.3.2018.


title: asia C-49/18: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 7.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Cataluña — Espanja) — Carlos Escribano Vindel v. Ministerio de Justicia (Ennakkoratkaisupyyntö — Julkisen talouden säästötoimenpiteet — Palkkojen alentaminen kansallisessa julkishallinnossa — Yksityiskohtaiset menettelysäännöt — Erilainen vaikutus — Sosiaalipolitiikka — Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa — Direktiivi 2000/78/EY — 2 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan b alakohta — Euroopan unionin perusoikeuskirja — 21 artikla — Tuomioistuinten riippumattomuus — SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/13

      Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 7.2.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Cataluña — Espanja) — Carlos Escribano Vindel v. Ministerio de Justicia
      (asia C-49/18) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Julkisen talouden säästötoimenpiteet - Palkkojen alentaminen kansallisessa julkishallinnossa - Yksityiskohtaiset menettelysäännöt - Erilainen vaikutus - Sosiaalipolitiikka - Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa - Direktiivi 2000/78/EY - 2 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan b alakohta - Euroopan unionin perusoikeuskirja - 21 artikla - Tuomioistuinten riippumattomuus - SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta)
      (2019/C 131/15)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Carlos Escribano Vindel

         Vastaaja: Ministerio de Justicia

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklaa ja yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että jollei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, muuta johdu, ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa valtiontalouden liiallisen alijäämän poistamisen edellyttämien yleisten palkkojen alentamistoimien yhteydessä vahvistettiin prosenttimäärältään erisuuruisia alennuksia tuomarikuntaan kuuluvien peruspalkkoihin ja palkanlisiin, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on merkinnyt prosentuaalisesti suurempia palkan alennuksia tuomarikunnan alempien virkatasojen kahteen palkkaryhmään kuuluville kuin kyseisen tuomarikunnan ylemmän virkatason palkkaryhmään kuuluville, vaikka ensiksi mainittujen palkka on pienempi kuin viimeksi mainittujen ja he ovat yleensä nuorempia ja heillä on yleensä vähemmän palvelusaikaa kuin viimeksi mainituilla.

                  2)

                  SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että tuomareiden riippumattomuuden periaate ei ole esteenä sille, että pääasian kantajaan sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista lainsäädäntöä, jossa suoritettujen tehtävien luonnetta, henkilön palvelusajan pituutta tai suoritettujen tehtävien merkitystä huomioon ottamatta vahvistettiin valtiontalouden liiallisen alijäämän poistamisen edellyttämien yleisten palkkojen alentamistoimien yhteydessä prosenttimäärältään erisuuruisia leikkauksia tuomarikuntaan kuuluvien peruspalkkoihin ja palkanlisiin, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on merkinnyt prosentuaalisesti suurempia palkan alennuksia tuomarikunnan alempien virkatasojen kahteen palkkaryhmään kuuluville kuin kyseisen tuomarikunnan ylemmän virkatason palkkaryhmään kuuluville, vaikka ensiksi mainittujen palkka on pienempi kuin viimeksi mainittujen, kunhan pääasian kantajalle pääasiassa kyseessä olevaa palkanalennusta sovellettaessa maksettavan palkan taso vastaa hänen hoitamiensa tehtävien merkitystä ja takaa siis hänen päätöksentekonsa riippumattomuuden, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava.

         (1)  EUVL C 152, 30.4.2018.


title: asia C-577/18 P: Valitus, jonka Petrus Kerstens on tehnyt 11.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-757/17, Kerstens v. komissio, 26.6.2018 antamasta määräyksestä

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/17

      Valitus, jonka Petrus Kerstens on tehnyt 11.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-757/17, Kerstens v. komissio, 26.6.2018 antamasta määräyksestä
      (asia C-577/18 P)
      (2019/C 131/21)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Petrus Kerstens (edustaja: C. Mourato, avocat)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio
      Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on 22.1.2019 antamallaan määräyksellä hylännyt valituksen.


title: asia C-711/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 9.11.2018 — Ascopiave SpA ym. v. Ministero dello Sviluppo Economico ym.

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/18

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 9.11.2018 — Ascopiave SpA ym. v. Ministero dello Sviluppo Economico ym.
      (asia C-711/18)
      (2019/C 131/23)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Consiglio di Stato

         Pääasian asianosaiset

         Valittajat: Ascopiave SpA, Bim Belluno Infrastrutture SpA, Centria Srl, Retipiù Srl, Pasubio Distribuzione Gas Srl — Unipersonale, Pasubio Group SpA ja Unigas Distribuzione Srl

         Vastapuolet: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri ja Ministero per gli Affari Regionali e le Autonomie

         Ennakkoratkaisukysymys

      Onko unionin oikeutta ja erityisesti sähköenergian ja maakaasun sisämarkkinoita varten säädettyjä yhteisiä oikeussääntöjä sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksen suojan periaatetta tulkittava siten, että ne sallivat sellaisten kriteerien taannehtivan soveltamisen, joiden mukaisesti määritetään aiemmille konsessionhaltijoille tarkoitetun korvauksen määrä, mikä vaikuttaa aikaisempiin kaupallisiin suhteisiin, vai voidaanko taannehtiva soveltaminen oikeuttaa myös suhteellisuusperiaatteen kannalta tarkasteltuna vaatimuksella suojata muita Euroopan unionissa merkityksellisiä julkisia intressejä, jotka liittyvät vaatimukseen turvata paremmin kyseisten markkinoiden kilpailun rakenne, samalla kun suojataan paremmin palvelun käyttäjiä, jotka saattaisivat välillisesti joutua kärsimään haittaa aiemmille konsessionhaltijoille tarkoitettujen summien mahdollisesta korottamisesta?


title: asia C-754/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 3.12.2018 — Ryanair Designated Activity Company v. Országos Rendőr-főkapitányság

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/18

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 3.12.2018 — Ryanair Designated Activity Company v. Országos Rendőr-főkapitányság
      (asia C-754/18)
      (2019/C 131/24)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Ryanair Designated Activity Company

         Vastapuoli: Országos Rendőr-főkapitányság

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (1) maahantulo-oikeutta koskevan 5 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että tätä direktiiviä sovellettaessa perheenjäseneltä, jolla on joko direktiivin 10 artiklassa tarkoitettu voimassaoleva oleskelukortti tai sen 20 artiklassa tarkoitettu pysyvä oleskelukortti, ei edellytetä viisumia tämän saapuessa maahan toisen jäsenvaltion alueelle?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin 2004/38/EY 5 artiklaa ja sen 2 kohtaa tulkittava samalla tavalla siinä tapauksessa, että unionin kansalaisen perheenjäsen, jolla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta, on saanut pysyvän oleskeluoikeuden Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja että Yhdistynyt kuningaskunta on myöntänyt hänelle pysyvän oleskelukortin? Eli että Yhdistyneen kuningaskunnan myöntämä, direktiivin 20 artiklassa tarkoitettu pysyvä oleskelukortti vapauttaa sen haltijan viisumivelvollisuudesta siitä riippumatta, että Yhdistynyt kuningaskunta ei kuulu direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 eikä henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 9.3.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 soveltamisalaan?

                  3)

                  Jos ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin 2004/38/EY 20 artiklan mukaisesti myönnetyn oleskelukortin hallinta sellaisenaan katsottava riittäväksi todisteeksi siitä, että kortin haltija on unionin kansalaisen perheenjäsen, ja että se antaa tälle — perheenjäsenenä — ilman minkäänlaista lisätutkimusta ja muuta asiakirjanäyttöä oikeuden tulla maahan jonkin toisen jäsenvaltion alueelle ja vapauttaa tämän direktiivin 5 artiklan 2 kohdan nojalla viisumivelvollisuudesta?

                  4)

                  Jos unionin tuomioistuin vastaa kolmanteen kysymykseen kieltävästi, onko Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 26 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 2 kohtaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittaja on velvollinen matkustusasiakirjojen tarkastamisen lisäksi tarkastamaan, onko matkustaja, joka pyrkii matkustamaan direktiivin 2004/38/EY 20 artiklassa tarkoitetulla pysyvällä oleskelukortilla maahantulohetkellä todellisuudessa yhä unionin kansalaisen perheenjäsen?

                  5)

                  Jos unionin tuomioistuin vastaa neljänteen kysymykseen myöntävästi,

                              i)

                              onko lentoliikenteen harjoittaja siinä tapauksessa, ettei se kykene varmistumaan siitä, onko direktiivin 2004/38/EY 20 artiklassa tarkoitetulla pysyvällä oleskelukortilla matkustava henkilö maahantulohetkellä todellisuudessa unionin kansalaisen perheenjäsen, velvollinen epäämään tältä pääsyn lentokoneeseen ja kieltäytymään kuljettamasta tätä toiseen jäsenvaltioon?

                              ii)

                              voidaanko siinä tapauksessa, että lentoliikenteen harjoittaja laiminlyö kyseisen seikan tarkastamisen tai ettei se kieltäydy kuljettamasta matkustajaa, joka ei kykene osoittamaan asemaansa perheenjäsenenä — vaikka hänellä onkin pysyvä oleskelukortti — lentoliikenteen harjoittajalle tästä syystä määrätä sakko Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 26 artiklan 2 kohdan perusteella?

         (1)  EUVL 2004, L 158, s. 77.


title: asia C-9/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul București (Romania) on esittänyt 3.1.2019 — SC Mitliv Exim SRL v. Agenția Națională de Administrare Fiscală ja Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/22

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul București (Romania) on esittänyt 3.1.2019 — SC Mitliv Exim SRL v. Agenția Națională de Administrare Fiscală ja Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (asia C-9/19)
      (2019/C 131/28)
      Oikeudenkäyntikieli: romania

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunalul București

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: SC Mitliv Exim SRL

         Vastapuolet: Agenția Națională de Administrare Fiscală ja Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Ovatko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 2 artiklan ja 273 artiklan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artiklan ja SEUT 325 artiklan säännökset ja määräykset pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevissa olosuhteissa esteenä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan kaikki seuraavat tilanteet:

                              —

                              tietyn summan suorittaminen rikoksesta aiheutuneista vahingoista esitutkinnan aikana muulla perusteella kuin verosaatavan maksamiseksi

                              —

                              myöhemmän verotarkastuksen suorittaminen samanaikaisesti sellaisen rikosoikeudellisen menettelyn kanssa, jossa vastaajana oleva verovelvollinen on haastettu oikeuteen vastaamaan veropetoksesta ja jossa sille määrätään lisäverovelvoitteita samalta ajanjaksolta ja sellaisena summan suuruisena, joka on jo ollut valtion viranomaisten käytettävissä esitutkinnan aikana, kun verotarkastuksen yhteydessä toteutettuja toimia vastaan esitettyä hallinnollista oikaisuvaatimusta koskevan päätöksen tekemistä on kuitenkin lykätty rikosoikeudenkäynnin päättymiseen saakka

                              —

                              alimmassa oikeusasteessa käytävän rikosoikeudenkäynnin päättäminen vastaajan tuomitsemisella muun muassa maksamaan yhteisvastuullisesti koko summa, joka esitutkinnan aikana vahvistettiin kaikkien vastaajien maksettavaksi mutta kyseisen verovelvollisen maksettavaksi vahvistettiin vain osa summasta, jonka tämä on jo suorittanut, ja missä määrin näiden tilanteiden kokonaisuus on päällekkäisyyksineen kyseisen verovelvollisen kannalta liiallinen?

                  2)

                  Onko pääasian kohteena olevien kaltaisissa olosuhteissa myös valtiolle suoritettavien taloudellisten velvoitteiden perimisen tavoitteen varmistamiseksi ja petosten torjumiseksi valtion viranomaisten menettely yleisesti unionin oikeuden periaatteiden ja erityisesti ne bis in idem -periaatteen mukaista, jos viranomaiset eivät ota verotuksessa huomioon maksua, joka on suoritettu ennen hallinnollisten ja rikosoikeudellisten seuraamusten lainvoimaiseksi tulemista, kun otetaan huomioon, että maksu kattaa osan verovelvolliselle vahvistetusta verovelvoitteesta?

                  3)

                  Onko edellä ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettujen vastausten perusteella Euroopan unionin oikeutta tulkittava siten, että se on esteenä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa ei pidetä unionin oikeuden vastaista veronkantoa vastaavana tapausta, jossa verovelvollinen on korvannut rikosoikeudellisen vahingon esitutkinnan aikana saadakseen seuraamuksen puolitetuksi, kun ei ole olemassa verosaatavaa koskevaa maksuperustetta, jonka olisivat vahvistaneet siihen toimivaltaiset viranomaiset, tai rikostuomioistuimen antamaa lainvoimaista tuomiota, mutta veroviranomaiset ovat verotarkastuksen yhteydessä määränneet verovelvolliselle lisäverovelvoitteita samalta ajanjaksolta ja sellaisen summan suuruisena, joka on jo ollut valtion viranomaisten käytettävissä, ja vero on kannettu perusteettomasti maksuhetkestä siihen ajankohtaan saakka, jona verorasite on määritetty verosaatavaa koskevan maksuperusteen nojalla tai lainvoimaisen rikostuomion perusteella?

         (1)  EUVL 2006, L 347, s. 1.


title: asia C-32/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberster Gerichtshof (Itävalta) on esittänyt 18.1.2019 — AT v. Pensionsversicherungsanstalt

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/23

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberster Gerichtshof (Itävalta) on esittänyt 18.1.2019 — AT v. Pensionsversicherungsanstalt
      (asia C-32/19)
      (2019/C 131/29)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Oberster Gerichtshof

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: AT

         Vastapuoli: Pensionsversicherungsanstalt

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (1) (jäljempänä kansalaisuusdirektiivi) 17 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että työntekijöiden, jotka lopettaessaan työskentelynsä ovat saavuttaneet työskentelyjäsenvaltion lainsäädännössä säädetyn vanhuuseläkkeeseen oikeuttavan iän, on täytynyt työskennellä vähintään viimeksi kuluneet 12 kuukautta ja asua työskentelyjäsenvaltiossa yhtäjaksoisesti yli kolme vuotta, jotta he voivat saada pysyvän oleskeluoikeuden ennen viiden vuoden ajanjakson päättymistä?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
                  Onko työntekijöillä kansalaisuusdirektiivin 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla pysyvä oleskeluoikeus, jos heidän alkaessaan työskennellä toisessa jäsenvaltiossa on odotettavissa, että he ehtivät työskennellä lakisääteisen eläkeiän saavuttamiseen mennessä enää melko vähän aikaa ja ovat työskentelynsä päätyttyä vähäisten tulojen vuoksi joka tapauksessa riippuvaisia vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmästä?

         (1)  EUVL 2004, L 158, s. 77.


title: asia C-47/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 25.1.2019 — HA v. Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/24

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 25.1.2019 — HA v. Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst
      (asia C-47/19)
      (2019/C 131/30)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Finanzgericht Hamburg

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: HA

         Vastaaja: Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Kuuluvatko lainelautailu- ja purjehdusopetus myös yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) (jäljempänä arvonlisäverodirektiivi) 132 artiklan 1 kohdan i ja j alakohdassa olevan koulu- ja yliopisto-opetuksen käsitteen alaan? Onko riittävää, että tällaista opetusta tarjotaan vähintään yhdessä jäsenvaltion oppilaitoksessa tai yliopistossa?

                  2)

                  Edellyttääkö arvonlisäverodirektiivin 132 artiklan 1 kohdan i ja j alakohdassa tarkoitetuksi koulu- tai yliopisto-opetukseksi hyväksyminen, että opetuksesta annetaan arvosana, vai onko riittävää, että lainelautailu- tai purjehduskurssi järjestetään koulu- tai yliopistotapahtuman yhteydessä, kuten luokkaretken yhteydessä?

                  3)

                  Voidaanko lainelautailu- ja purjehduskoulua pitää arvonlisäverodirektiivin 132 artiklan 1 kohdan i alakohdassa tarkoitettuna vastaavia päämääriä omaavana laitoksena opetusalan lainsäädännön tai yliopistolainsäädännön säännösten nojalla, kun näiden säännösten mukaan myös ulkopuoliset lainelautailu- tai purjehduskurssit ovat osa koululiikuntaa tai liikunnanopettajien yliopistokoulutusta, josta annetaan arvosana tai muu kurssitodistus, taikka urheilun harrastamisen yleishyödyllisen luonteen nojalla? Edellyttääkö tällainen hyväksyntä sitä, että oppilaitos tai yliopisto ottaa vastattavakseen kurssikustannukset joko suoraan tai välillisesti?

                  4)

                  Onko luokkaretken yhteydessä toteutettavaa lainelautailu- tai purjehduskurssia pidettävä arvonlisäverodirektiivin 132 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettuna palvelujen suorituksena, joka liittyy läheisesti lasten ja nuorten suojeluun, ja jos on, edellyttääkö tämä tietynkestoista suojelua?

                  5)

                  Edellyttääkö arvonlisäverodirektiivin 132 artiklan 1 kohdan j alakohdan ilmaisu ”opettajan koulu- tai yliopisto-opetuksen tueksi antamat yksityisoppitunnit” sitä, että verovelvollinen itse antaa tätä opetusta?

         (1)  EUVL 2006, L 347, s. 1.


title: asia C-77/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 1.2.2019 — Kaplan International Colleges UK Ltd v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/25

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 1.2.2019 — Kaplan International Colleges UK Ltd v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
      (asia C-77/19)
      (2019/C 131/31)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Kaplan International Colleges UK Ltd

         Vastapuoli: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Mikä on neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 132 artiklan 1 kohdan f alakohtaan sisältyvän vapautuksen alueellinen soveltamisala? Kysymys koskee erityisesti sitä, i) kuuluuko siihen kustannustenjakoryhmä, joka on sijoittautunut [alkup. s. 18] toiseen jäsenvaltioon kuin se jäsenvaltio tai ne jäsenvaltiot, joihin kustannustenjakoryhmän jäsenet ovat sijoittautuneet? Jos näin on, ii) kuuluuko siihen myös kustannustenjakoryhmä, joka on sijoittautunut unionin ulkopuolelle?

                  2)

                  Jos kustannustenjakoryhmää koskevaa poikkeusta voidaan lähtökohtaisesti soveltaa yksikköön, joka on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon kuin yksi tai useat kustannustenjakoryhmän jäsenistä, ja myös kustannustenjakoryhmään, joka on sijoittautunut unionin ulkopuolelle, miten olisi sovellettava arviointiperustetta, jonka mukaan vapautus ei saa olla omiaan aiheuttamaan kilpailun vääristymistä? Erityisesti tiedustellaan seuraavaa:

                              a)

                              Sovelletaanko arviointiperustetta mahdolliseen kilpailun vääristymiseen, joka vaikuttaa muihin samankaltaisten palvelujen vastaanottajiin, jotka eivät ole kustannustenjakoryhmän jäseniä, vai sovelletaanko sitä ainoastaan mahdolliseen kilpailun vääristymiseen, joka vaikuttaa palveluja kustannustenjakoryhmän jäsenille suorittaviin mahdollisiin vaihtoehtoisiin palveluntarjoajiin?

                              b)

                              Jos arviointiperustetta sovelletaan ainoastaan muihin vastaanottajiin, voiko olla olemassa todellinen mahdollisuus kilpailun vääristymiseen, jos muut vastaanottajat, jotka eivät ole kustannustenjakoryhmän jäseniä, voivat joko hakea kyseisen kustannustenjakoryhmän jäseniksi tai perustaa oman kustannustenjakoryhmänsä hankkiakseen samankaltaisia palveluja tai saadakseen vastaavat arvonlisäverosäästöt muilla menetelmillä (kuten perustamalla sivuliikkeen kyseiseen jäsenvaltioon tai kolmanteen maahan)?

                              c)

                              Jos arviointiperustetta sovelletaan ainoastaan muihin palveluntarjoajiin, onko todellista mahdollisuutta kilpailun vääristymiseen arvioitava määrittämällä, onko kustannustenjakoryhmä varma jäsenistään koostuvan asiakaskuntansa säilymisestä riippumatta siitä, onko arvonlisäverovapautus käytettävissä vai ei — ja onko näin ollen kyseistä mahdollisuutta arvioitava sen perusteella, onko vaihtoehtoisilla palveluntarjoajilla pääsy kansallisille markkinoille, joille kustannustenjakoryhmän jäsenet ovat sijoittautuneet? Jos näin on, onko sillä merkitystä, onko kustannustenjakoryhmä varma jäsenistään koostuvan asiakaskuntansa säilymisestä, koska ne kuuluvat samaan konserniin?

                              d)

                              Olisiko kilpailun mahdollista vääristymistä arvioitava kansallisella tasolla suhteessa kolmannessa maassa, johon kustannustenjakoryhmä on sijoittautunut, toimiviin vaihtoehtoisiin palveluntarjoajiin? [alkup. s. 19]

                              e)

                              Onko jäsenvaltion veroviranomaisella, joka vastaa arvonlisäverodirektiivin täytäntöönpanosta, todistustaakka kilpailun vääristymisen todennäköisyyden osoittamisesta?

                              f)

                              Onko jäsenvaltion veroviranomaisen hankittava erityinen asiantuntija-arvio sen kolmannen maan markkinoista, johon kustannustenjakoryhmä on sijoittautunut?

                              g)

                              Voidaanko todellinen mahdollisuus kilpailun vääristymiseen osoittaa yksilöimällä kaupalliset markkinat kolmannessa maassa?

                  3)

                  Voidaanko kustannustenjakoryhmää koskevaa poikkeusta soveltaa käsiteltävän asian olosuhteissa, joissa kustannustenjakoryhmän jäsenillä on rahoitukselliset, taloudelliset ja organisatoriset suhteet toisiinsa?

                  4)

                  Voidaanko kustannustenjakoryhmää koskevaa poikkeusta soveltaa olosuhteissa, joissa jäsenet ovat muodostaneet arvonlisäveroryhmän, joka on yksi ainoa verovelvollinen? Onko sillä merkitystä, että KIC eli edustajajäsen, jolle (kansallisen lainsäädännön mukaan) palvelut suoritetaan, ei ole kustannustenjakoryhmän jäsen? Jos sillä on merkitystä, tehdäänkö tämä seikka merkityksettömäksi kansallisessa lainsäädännössä säätämällä, että edustajajäsenillä on kustannustenjakoryhmän jäsenten ominaisuudet ja asema sovellettaessa kustannustenjakoryhmää koskevaa poikkeusta?

         (1)  Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11. 2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).


title: asia C-79/19 P: Valitus, jonka Liettuan tasavalta on tehnyt 1.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-508/15, Liettua v. komissio, 22.11.2018 antamasta tuomiosta

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/26

      Valitus, jonka Liettuan tasavalta on tehnyt 1.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-508/15, Liettua v. komissio, 22.11.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-79/19 P)
      (2019/C 131/32)
      Oikeudenkäyntikieli: liettua

         Asianosaiset

         Valittaja: Liettuan tasavalta (asiamies: R. Krasuckaitė)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-508/15 (1) (valituksenalainen tuomio) siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi siinä Euroopan komission 22.6.2015 antaman täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2015/1119 kumoamista koskevan kanteen

                  —

                  kumoaa Euroopan komission 22.6.2015 antaman täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2015/1119 (2) tai palauttaa valituksenalaisen tuomion unionin yleisen tuomioistuimen uudelleen käsiteltäväksi

                  —

                  velvoittaa Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Liettuan tasavalta vaatii unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-508/15 antaman tuomion kumoamista seuraavin perustein.

                  1.

                  Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa, että asetuksen N:o 1257/1999 (3) 33m artiklan 1 kohdassa säädetty poikkeus liittyy vain tilan luovuttajien ikään, koska kyseinen säännös selvästi liittyy maitokiintiöön näyttönä maatalouden kaupallisesta tuotannosta.

                  2.

                  Unionin yleinen tuomioistuin otti lisäksi tosiseikat vääristyneellä tavalla huomioon valituksenalaisen tuomion 74–79 kohdassa, kun se päätteli, että Liettuan tasavallan hallitus ei ollut näyttänyt toteen, että se, että kantajalla oli maitokiintiö, merkitsi, että hän harjoitti kaupallista maataloustuotantoa, mikä olennaisesti ei vastannut sille esitettyjä asiakirjoja.

         (1)  Unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) tuomio 22.11.2018, Liettua v. komissio, T-508/15 (EU:T:2018:828).

         (2)  EUVL 2015, L 182, s. 39.

         (3)  Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17.5.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1257/1999 (EYVL 1999, L 160, s. 80).


title: asia C-100/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (Belgia) on esittänyt 8.2.2019 — Viasat UK Ltd ja Viasat Inc. v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/27

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (Belgia) on esittänyt 8.2.2019 — Viasat UK Ltd ja Viasat Inc. v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
      (asia C-100/19)
      (2019/C 131/33)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés

         Pääasian asianosaiset

         Kantajat: Viasat UK Ltd ja Viasat Inc.

         Vastaaja: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

         Muut osapuolet: Inmarsat ventures Ltd ja Eutelsat SA

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko satelliittivälitteisiä matkaviestintäpalveluja tarjoavien järjestelmien valitsemisesta ja valtuuttamisesta 30.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 626/2008/EY (1) 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohtaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että jos ilmenee, että tämän päätöksen II osaston säännösten mukaisesti valittu operaattori ei ole tarjonnut satelliittivälitteisiä matkaviestintäpalveluja satelliittivälitteisen matkaviestintäjärjestelmän välityksellä tämän päätöksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa asetettuun määräaikaan mennessä, saman päätöksen 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on evättävä tältä operaattorilta maanpäällisten tukiasemien käyttöönottoon tarvittavat valtuudet, koska se ei ole täyttänyt hakemuksessaan antamaansa sitoumusta?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko näitä samoja säännöksiä tulkittava siten, että saman päätöksen 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat samassa tilanteessa evätä tältä operaattorilta maanpäällisten tukiasemien käyttöönottoon tarvittavat valtuudet, koska se ei ole täyttänyt antamaansa sitoumusta täyttää peittovaatimus 13.6.2016 mennessä?

         (1)  EUVL 2008, L 172, s. 15.


title: asia C-107/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Obvodní soud pro Prahu 9 (Tšekki) on esittänyt 12.2.2019 — XR v. Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/28

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Obvodní soud pro Prahu 9 (Tšekki) on esittänyt 12.2.2019 — XR v. Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost
      (asia C-107/19)
      (2019/C 131/34)
      Oikeudenkäyntikieli: tšekki

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Obvodní soud pro Prahu 9

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: XR

         Vastaaja: Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko taukoa, jonka aikana työntekijän on oltava työnantajansa käytettävissä kahden minuutin kuluessa, jos tulee hälytys, pidettävä tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (1) 2 artiklassa tarkoitettuna ”työaikana”?

                  2)

                  Vaikuttaako edellisen kysymyksen osalta tehtävään arviointiin se, että tällainen tauon keskeytyminen siinä tapauksessa, että tulee hälytys, tapahtuu ainoastaan satunnaisesti ja ennakoimattomasti, tai tapauksen mukaan se, miten usein tauko keskeytyy?

                  3)

                  Voiko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, joka antaa ratkaisun sen jälkeen, kun ylempi tuomioistuin on kumonnut sen ratkaisun ja asia on palautettu sen käsiteltäväksi, jättää noudattamatta ylemmän tuomioistuimen esittämää oikeudellista näkemystä, joka sitoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta, jos kyseinen näkemys on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa?

         (1)  EUVL 2003, L 299, s. 9.


title: asia C-119/19 P: Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 14.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs laajennettu jaosto) asiassa T-518/16, Carreras Sequeros ym. v. komissio, 4.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/29

      Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 14.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs laajennettu jaosto) asiassa T-518/16, Carreras Sequeros ym. v. komissio, 4.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-119/19 P)
      (2019/C 131/35)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: T. S. Bohr, G. Gattinara ja L. Vernier)

         Muut osapuolet: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

         Vaatimukset

                  —

                  Asiassa T-518/16, Carreras Sequeros ym. v. komissio, 4.12.2018 annettu tuomio on kumottava

                  —

                  Asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuu ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen toisesta, kolmannesta ja neljännestä kanneperusteesta

                  —

                  Oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Komissio esittää kaksi valitusperustetta.

                  1.

                  Ensimmäisessä valitusperusteessa komissio vetoaa oikeudelliseen virheeseen Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 31 artiklan 2 kohdan tulkinnassa.
                  Valitusperusteen ensimmäinen osa koskee oikeudellista virhettä perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan sisällön tulkinnassa. Tässä 31 artiklan 2 kohdassa taatun palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden sisältöä täsmennetään direktiivin 2003/88 (1) 7 artiklassa. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ottaessaan huomioon muita direktiivin 2003/88 säännöksiä — kuten 14 ja 23 artiklan — ja katsoessaan, että niitä on sovellettava henkilöstösäännöt antaneeseen lainsäätäjään.
                  Valitusperusteen toisessa osassa komissio vetoaa oikeudelliseen virheeseen perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan tulkinnassa siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä X olevassa 6 artiklassa säädetty vähennys ei sopisi yhteen sellaisen väitetyn periaatteen kanssa, jolla on tarkoitus edistää asianomaisten henkilöiden elin- ja työolojen parantamista. Tällaisella periaatteella ei ole mitään oikeudellista perustaa.
                  Valitusperusteen kolmas osa koskee toissijaisesti oikeudellista virhettä henkilöstösääntöjen sellaisten muiden säännösten tulkinnassa, joissa on kyse virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä X olevan 6 artiklan asiayhteydestä. Unionin yleinen tuomioistuin sulkee henkilöstösääntöjen muita säännöksiä virheellisesti tarkastelunsa ulkopuolelle pelkästään sillä perusteella, että ne olivat jo olemassa ennen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä X olevan 6 artiklan muuttamista. Lainsäätäjällä on laaja harkintavalta muutettavien tai pysytettävien toimenpiteiden valinnassa.

                  2.

                  Toisessa valitusperusteessa komissio vetoaa oikeudelliseen virheeseen perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan tulkinnassa. Unionin yleinen tuomioistuin jättää noudattamatta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan lainsäätäjällä on laaja harkintavalta muuttaessaan virkamiehiin sovellettavia henkilöstösääntöjä ja suhteellisuusperiaatetta voidaan todeta loukatun vain, jos lainsäätäjä on selvästi ylittänyt kyseisen harkintavallan rajat.

         (1)  Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/88/EY (EUVL 2003, L 299, s. 9).


title: asia C-122/19 P: Valitus, jonka Hamas on tehnyt 14.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu ensimmäinen jaosto) asiassa T-400/10 RENV, Hamas v. neuvosto, 14.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/30

      Valitus, jonka Hamas on tehnyt 14.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu ensimmäinen jaosto) asiassa T-400/10 RENV, Hamas v. neuvosto, 14.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-122/19 P)
      (2019/C 131/36)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Hamas (edustaja: asianajaja L. Glock)

         Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto, Ranskan tasavalta ja Euroopan komissio

         Vaatimukset

                  —

                  14.12.2018 annettu tuomio Hamas v. neuvosto, T-400/10 RENV, on kumottava siltä osin kuin sillä hylätään seuraavien toimien kumoamista koskeva vaatimus

                              —

                              niitä henkilöitä, ryhmiä ja yhteisöjä koskevan luettelon saattamisesta ajan tasalle, joihin sovelletaan erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi hyväksytyn yhteisen kannan 2001/931/YUTP 2, 3 ja 4 artiklaa, 18.7.2011 annettu neuvoston päätös 2011/430/YUTP (EUVL 2011, L 188, s. 47) sekä 22.12.2011 annettu neuvoston päätös 2011/872/YUTP (EUVL 2011, L 343, s. 54), 25.6.2012 annettu neuvoston päätös 2012/333/YUTP (EUVL 2012, L 165, s. 72), 10.12.2012 annettu neuvoston päätös 2012/765/YUTP (EUVL 2012, L 337, s. 50), 25.7.2013 annettu neuvoston päätös 2013/395/YUTP (EUVL 2013, L 201, s. 57), 10.2.2014 annettu neuvoston päätös 2014/72/YUTP (EUVL 2014, L 40, s. 56) ja 22.7.2014 annettu neuvoston päätös 2014/483/YUTP (EUVL 2014, L 217, s. 35) niitä henkilöitä, ryhmiä ja yhteisöjä, joihin sovelletaan erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi hyväksytyn yhteisen kannan 2001/931/YUTP 2, 3 ja 4 artiklaa, koskevan luettelon ajan tasalle saattamisesta ja muuttamisesta sekä päätösten 2011/430, 2011/872, 2012/333, 2012/765, 2013/395 ja 2014/72 kumoamisesta,
                              ja

                              —

                              18.7.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 687/2011 (EUVL 2011, L 188, s. 2), 22.12.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1375/2011 (EUVL 2011, L 343, s. 10), 25.6.2012 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 542/2012 (EUVL 2012, L 165, s. 12), 10.12.2012 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1169/2012 (EUVL 2012, L 337, s. 2), 25.7.2013 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 714/2013 (EUVL 2013, L 201, s. 10), 10.2.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 125/2014 (EUVL 2014, L 40, s. 9) ja 22.7.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 790/2014 (EUVL 2014, L 217, s. 1) tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetusten (EU) N:o 83/2011, (EU) N:o 687/2011, (EU) N:o 1375/2011, (EU) N:o 542/2012, (EU) N:o 1169/2012, (EU) N:o 714/2013 ja (EU) N:o 125/2014 kumoamisesta
                              siltä osin kuin kyseiset toimet koskevat Hamasta ja myös Hamas-Izz al-Din al-Qassemia

                  —

                  tämän valituksen kohteena olevat kysymykset on ratkaistava lopullisesta

                  —

                  neuvosto on velvoitettava korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut asioissa T-400/10, T-400/10 RENV, C-79/15 P ja tässä asiassa.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

                  1.

                  Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu periaatteiden loukkaamiseen, joita sovelletaan siihen, kenellä on todistustaakka tosiseikkojen paikkansapitävyydestä

                              —

                              unionin yleinen tuomioistuin on loukannut tuomiossa neuvosto v. Hamas, C-79/15 P, määriteltyjä periaatteita siitä, kenellä on todistustaakka, ja asettanut Hamasille erittäin hankalan, jopa mahdottoman, todistustaakan

                              —

                              unionin yleinen tuomioistuin on toissijaisesti loukannut periaatteita siitä, kenellä on todistustaakka, todetessaan, että Hamas ei ollut riitauttanut konkreettisesti ja yksityiskohtaisesta neuvoston vahvistamia tosiseikkoja

                              —

                              unionin yleinen tuomioistuin on loukannut sille kuuluvaa velvollisuutta vastata oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkiin kantajan esittämiin väitteisiin siitä mahdollisuudesta, että kantajan voidaan katsoa olevan vastuussa terroriteoista.

                  2.

                  Toinen valitusperuste perustuu tehokasta tuomioistuinvalvontaa koskevan oikeuden loukkaamiseen:

                              —

                              unionin yleinen tuomioistuin on evännyt kantajalta oikeuden tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan, kun se on jättänyt toteamatta, ettei neuvosto ollut näyttänyt toteen sen perusteluissa olevien tosiseikkojen aineellista paikkansapitävyyttä

                              —

                              unionin yleinen tuomioistuin on jatkanut tehokasta tuomioistuinvalvontaa koskevan oikeuden loukkaamista, vaikka prosessijohtotoimella oli vahvistettu, etteivät riidanalaiset toimet nojautuneet riittävään vankkaan tosiseikastoon

                              —

                              unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt kanneperusteen, joka perustui neuvoston kantajan vahingoksi tekemään virheeseen epätasapainoisesta menettelystä saatujen tosiseikkojen aineellisesta paikkansapitävyydestä.

                  3.

                  Kolmas valitusperuste perustuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut yhteisen kannan 1 artiklan 4 kohtaa katsoessaan, että Ison-Britannian päätös, johon neuvosto vetosi, merkitsi tuomitsemista:

                              —

                              unionin yleisen tuomioistuimen ehdottama luonnehtiminen tuomitsemiseksi ei täytä yhteisessä kannassa 2001/931 vahvistettuja perusteita ja sen johdosta velvollisuudella perustella toimet ei ole mitään sisältöä;

                              —

                              kun unionin yleinen tuomioistuin on ottanut lähtökohdaksi tämän virheellisen luonnehdinnan, se on estänyt se, että kansallisiin päätöksiin perustuvien tosiseikkojen luonnehdintaan voidaan kohdistaa tuomioistuinvalvontaa.

                  4.

                  Neljäs valitusperuste: Unionin yleinen tuomioistuin on voinut hylätä kanneperusteen, jonka mukaan neuvosto ei ollut ottanut riittävällä tavalla huomioon tilanteen kehittymistä ajan kulumisen vuoksi, vain sillä uhalla, että se rikkoo Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan 2 kohtaa, korvaa perustelut lainvastaisesti omilla perusteluillaan ja ottaa lähtökohdakseen virheellisen oletuksen.

                  5.

                  Viides valitusperuste: Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt SEUT 296 artiklan tulkinnassa oikeudellisen virheen katsoessaan, että neuvoston itsenäisesti selvittämät tosiseikat ja niiden luonnehdinta on esitetty perusteluissa riittävän täsmällisesti ja konkreettisesti siten, että kantaja saattoi riitauttaa ne ja tuomioistuimet saattoivat tutkia niiden laillisuuden.


title: asia C-126/19 P: Valitus, jonka Euroopan unionin neuvosto on tehnyt 15.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs laajennettu jaosto) asiassa T-518/16, Carreras Sequeros ym. v. komissio, 4.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               8.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 131/31

      Valitus, jonka Euroopan unionin neuvosto on tehnyt 15.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs laajennettu jaosto) asiassa T-518/16, Carreras Sequeros ym. v. komissio, 4.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-126/19 P)
      (2019/C 131/37)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Bauer ja R. Meyer)

         Muut osapuolet: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Euroopan komissio ja Euroopan parlamentti

         Vaatimukset

                  —

                  Valitus on hyväksyttävä

                  —

                  Asia on ratkaistava ja ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne on hylättävä perusteettomana

                  —

                  Ensimmäisen oikeusasteen kantajat on velvoitettava korvaamaan neuvostolle nyt kyseessä olevassa menettelyssä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

                  1.

                  Ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä toimivaltansa osalta. Peruste jakautuu kahteen osaan.

                              —

                              Ensimmäinen osa koskee kanteen kohdetta. Neuvosto väittää, että kumotessaan tuomion tuomiolauselmassa ”päätökset, jotka koskevat [kantajien] vuosilomapäivien lukumäärän vähentämistä vuonna 2014” unionin yleinen tuomioistuin on implisiittisesti määrännyt komission palauttamaan tuomion panemiseksi täytäntöön niiden lomapäivien lukumäärän, joihin kantajilla olisi ollut oikeus ennen henkilöstösääntöjen muuttamista. Näin tehdessään ja jättäessään oikaisematta kanteen kohdetta unionin yleinen tuomioistuin on ylittänyt toimivaltansa. Jos kanteen uudelleenluokittelu ei ollut mahdollista, kanteesta olisi pitänyt todeta, ettei se täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.

                              —

                              Toisessa osassa neuvosto toteaa, että katsoessaan, että kantajat voivat riitauttaa lainvastaisuusväitteellä koko sen vuosilomajärjestelmän lainmukaisuuden, joka määritellään virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, erityisesti vuodesta 2016 lähtien sovellettavien henkilöstösääntöjen, liitteessä X olevassa 6 artiklassa, eikä pelkästään sen säännöksen lainmukaisuutta, jonka komissio panee täytäntöön päätöksessä kantajien lomapäivien vahvistamisesta vuodeksi 2014, unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt noudattamatta toimivaltansa laajuutta vastoin vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan lainvastaisuusväitteen ulottuvuus on rajoitettava siihen, mikä on välttämätöntä riidan ratkaisemiseksi, ja riidanalaisen yksittäispäätöksen ja lainvastaisuusväitteen kohteena olevan yleisesti sovellettavan toimen välillä on oltava välitön oikeudellinen yhteys.

                  2.

                  Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä todetessaan, että vuosilomapäivien lukumäärän vähentäminen, josta virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä X olevassa uudessa 6 artiklassa säädetään, vaikuttaa kantajien vuosilomaoikeuteen.
                  Ensinnäkin katsoessaan, että tietyissä tapauksissa direktiiviin (nyt kyseessä olevassa tapauksessa direktiiviin 2003/88 (1)) voidaan vedota toimielimiä vastaan, unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt noudattamatta vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan direktiivit on osoitettu jäsenvaltioille eikä unionin toimielimille ja elimille, joten direktiivin säännöksissä ei voida sellaisenaan katsoa asetettavan velvoitteita toimielimille niiden ja niiden henkilöstön välisissä suhteissa.
                  Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaa koskevissa perusoikeuskirjan valmistelukunnan puheenjohtajiston selityksissä mainitun direktiivin 2003/88 sisältö sitoo lainsäätäjää.
                  Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta, mikä ulottuvuus on perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdalla, jonka tavoitteena ei ole — toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut — parantaa elin- ja työoloja vaan taata riittävä suojan taso kaikille työntekijöille unionissa.
                  Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin on katsoessaan, että virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä X olevassa 6 artiklassa loukataan perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdassa taattua vuosilomaoikeutta, tehnyt oikeudellisen virheen, koska kolmansissa maissa työskentelevillä virkamiehillä olevien lomapäivien kokonaismäärä on selvästi suurempi kuin direktiivissä 2003/88 säädetty vähimmäismäärä, joka on 20 päivää.

                  3.

                  Kolmas toissijaisesti esitetty valitusperuste koskee oikeudellista virhettä sen osalta, onko lomaoikeuden väitetty loukkaus luonteeltaan oikeutettu. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä katsoessaan, että riidanalaisen toimenpiteen oikeuttamisperusteissa ei voinut olla kyseessä yleisen edun mukaiset tavoitteet, ja jättäessään tutkimatta, puututaanko lomaoikeuden rajoituksella tähän oikeuteen tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin suojatun oikeuden keskeistä sisältöä.

         (1)  Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/88/EY (EUVL 2003, L 299, s. 9).