title: Yhteisöjen tuomioistuimen määräys, (neljäs jaosto) 10 päivänä maaliskuuta 2005, asiassa C-178/04 (Bundesverwaltungsgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö): Franz Marhold vastaan Land Baden-Württemberg (Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohta — Työntekijät — Kansallisen julkisen sektorin työnantajan palveluksessa olevat virkamiehet — Yliopiston professori — Vuosittaisen erityisbonuksen myöntäminen)

text:
               23.7.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 182/21

      YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS,
   (neljäs jaosto)
   10 päivänä maaliskuuta 2005,
   asiassa C-178/04 (Bundesverwaltungsgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö): Franz Marhold vastaan Land Baden-Württemberg (1)

   (Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohta - Työntekijät - Kansallisen julkisen sektorin työnantajan palveluksessa olevat virkamiehet - Yliopiston professori - Vuosittaisen erityisbonuksen myöntäminen)
   (2005/C 182/39)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Asiassa C-178/04, jossa on kyse Bundesverwaltungsgerichtin (Saksa) 28.1.2004 tekemällään päätöksellä EY 234 artiklan nojalla esittämästä ennakkoratkaisupyynnöstä, joka on saapunut Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen 15.4.2004, jossa kantajana on Franz Marhold ja vastaajana Baden-Württembergin osavaltio, yhteisöjen tuomioistuin (neljäs jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Lenaerts sekä tuomarit J. N. Cunha Rodrigues ja E. Levits (esittelevä tuomari), julkisasiamies: C. Stix-Hackl, kirjaaja: R. Grass, on 10.3.2005 antanut määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:
   Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan virkamieheltä, joka eroaa virastaan ennen seuraavan vuoden maaliskuun 31. päivää harjoittaakseen julkisoikeudellista virkaa toisessa jäsenvaltiossa, kielletään oikeus vuosittaiseen erityisbonukseen, vaikka sen mukaan myönnetään oikeus tuollaiseen bonukseen, kun uusi virkasuhde kuuluu kansallisen julkishallinnon alaan, on EY 39 artiklan vastainen.

      (1)  EUVL C 156, 12.6.2004.


title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 11 päivänä joulukuuta 2003 asiassa C-322/01 (Landgericht Frankfurt am Mainin esittämä ennakkoratkaisupyyntö): Deutscher Apothekerverband eV vastaan 0800 DocMorris NV ja Jacques Waterval (EY 28 ja EY 30 artikla – Direktiivit 92/28/ETY ja 2000/31/EY – Kansallinen lainsäädäntö, jolla rajoitetaan toiseen jäsenvaltioon sĳoittautuneiden apteekkien oikeutta myydä ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä Internetin kautta – Lääkemääräys toimituksen edellytyksenä – Kielto mainostaa lääkkeiden postimyyntiä)

text:
21.2.2004                 FI                              Euroopan unionin virallinen lehti                                                  C 47/5
EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltä-                         YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
väksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevassa asiassa Debra Allonby ja Accrington & Rossendale
                                                                                11 päivänä joulukuuta 2003
College, Education Lecturing Services, trading as Protocol
Professional, aiemmin Education Lecturing Services ja Secreta-
ry of State for Education and Employment ennakkoratkaisun                   asiassa C-322/01 (Landgericht Frankfurt am Mainin esittä-
EY 141 artiklan tulkinnasta, yhteisöjen tuomioistuin, toimien               mä ennakkoratkaisupyyntö): Deutscher Apotheker-
kokoonpanossa: presidentti V. Skouris, jaostojen puheenjohta-               verband eV vastaan 0800 DocMorris NV ja Jacques
jat P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann ja J. N. Cunha                                               Waterval (1)
Rodrigues sekä tuomarit A. La Pergola, J.-P. Puissochet,
R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric (esittelevä tuomari) ja
                                                                            (EY 28 ja EY 30 artikla – Direktiivit 92/28/ETY ja 2000/
S. von Bahr, julkisasiamies: L. A. Geelhoed, kirjaaja: johtava
                                                                            31/EY – Kansallinen lainsäädäntö, jolla rajoitetaan toiseen
hallintovirkamies L. Hewlett, on antanut 13.1.2004 tuomion,
                                                                            jäsenvaltioon sijoittautuneiden apteekkien oikeutta myydä
jonka tuomiolauselma on seuraava:
                                                                            ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä Internetin kautta – Lääke-
                                                                            määräys toimituksen edellytyksenä – Kielto mainostaa lääk-
                                                                                keiden postimyyntiä)
1)    Pääasian kaltaisissa olosuhteissa EY 141 artiklan 1 kohtaa
      on tulkittava siten, että naisella, jonka työsopimusta jonkin
      yrityksen kanssa ei ole jatkettu ja joka on heti tämän jälkeen                                    (2004/C 47/08)
      asetettu entisen työnantajansa käytettäväksi toisen yrityksen
      välityksellä samojen palvelujen tarjoamiseksi, ei ole oikeutta
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
      vedota välittäjänä toimivaa yritystä kohtaan samapalkkaisuu-
      den periaatteeseen, käyttäen vertailukohtanaan tämän naisen
      entisen työnantajan palkkaaman miehen samasta tai samanar-            (Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan yhteisöjen
      voisesta työstä saamaa palkkaa.                                                     tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)
2)    EY 141 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että pääasian
      olosuhteiden kaltaisessa tilanteessa olevalla naisella ei ole
      oikeutta vedota samapalkkaisuuden periaatteeseen voidakseen           Asiassa C-322/01, jonka Landgericht Frankfurt am Main
      liittyä valtion lainsäädännöllä perustettuun opettajien ammatil-      (Saksa) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuo-
      liseen eläkejärjestelmään, johon voivat liittyä ainoastaan sellai-    mioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuo-
      set opettajat, joiden kanssa on tehty työsopimus, käyttäen            mioistuimessa vireillä olevassa asiassa Deutscher Apotheker-
      vertailukohtanaan tämän naisen entisen työnantajan palkkaa-           verband eV ja 0800 DocMorris NV ja Jacques Waterval
      man miespuolisen työntekijän samasta tai samanarvoisesta              ennakkoratkaisun EY 28 ja EY 30 artiklan samoin kuin
      työstä saamaa palkkaa, johon kuuluu tällainen liittymisoikeus.        ihmisille tarkoitettujen lääkkeiden mainonnasta 31 päivänä
                                                                            maaliskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/28/ETY
                                                                            (EYVL L 113, s. 13) 1 artiklan 3 ja 4 kohdan sekä 2 ja 3 artiklan
3)    Opettajien eläkejärjestelmään liittymistä koskevaa edellytystä,       tulkinnasta, kun näitä säännöksiä tarkastellaan yhdessä tietoyh-
      josta on säädetty kansallisessa lainsäädännössä ja jonka mu-          teiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisä-
      kaan työskentelyn on tapahduttava työsopimuksen perusteella,          markkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista
      on jätettävä soveltamatta, jos voidaan näyttää, että niistä           8 päivänä kesäkuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin
      opettajista, jotka ovat EY 141 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja      ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (”direktiivi sähköisestä
      työntekijöitä ja jotka täyttävät kaikki muut eläkejärjestelmään       kaupankäynnistä”; EYVL L 178, s. 1) kanssa. Yhteisöjen
      liittymistä koskevat edellytykset, huomattavasti pienempi osuus       tuomioistuin, toimien kokoonpanossa: presidentti V. Skouris,
      naisista kuin miehistä voi täyttää kyseisen ehdon, jos tämä           jaostojen puheenjohtajat P. Jann, C. W. A. Timmermans,
      edellytys ei ole objektiivisesti perusteltu. Se, että kansallisessa   C. Gulmann, J. N. Cunha Rodrigues ja A. Rosas sekä tuomarit
      oikeudessa määritellään henkilö muodollisesti itsenäiseksi työn-      D. A. O. Edward (esittelevä tuomari), A. La Pergola, J.-
      tekijäksi, ei estä sitä, että hänen on katsottava olevan kysei-       P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric ja S. von
      sessä artiklassa tarkoitettu työntekijä, jos hänen itsenäisyytensä    Bahr, julkisasiamies: C. Stix-Hackl, kirjaaja: johtava hallintovir-
      on vain fiktiivistä.                                                  kamies H. A. Rühl, on antanut 11.12.2003 tuomion, jonka
                                                                            tuomiolauselma on seuraava:
4)    EY 141 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun kyseessä
      on kansallinen lainsäädäntö, kyseisen määräyksen soveltaminen         1)    a)    Arzneimittelgesetzin (lääkelaki) 43 §:n 1 momentissa –
      jotakin yritystä kohtaan ei edellytä sitä, että kyseinen työntekijä               sellaisena kuin se on muutettuna 7.9.1998 – säädetyn
      voidaan rinnastaa sellaiseen vastakkaista sukupuolta olevaan                      kaltainen kansallinen kielto, joka koskee sellaisten lääkkei-
      työntekijään, joka on tai on ollut saman työnantajan palveluk-                    den postimyyntiä, joita saa asianomaisessa jäsenvaltiossa
      sessa ja joka on saanut samasta tai samanarvoisesta työstä                        myydä ainoastaan apteekeissa, on EY 28 artiklassa
      korkeampaa palkkaa.                                                               tarkoitettu vaikutukseltaan vastaava toimenpide.
                                                                                b)    EY 30 artiklaan voidaan vedota kansallisen kiellon,
(1) EYVL C 289, 13.10.2001.                                                             joka koskee sellaisten lääkkeiden postimyyntiä, joita saa
                                                                                asianomaisessa jäsenvaltiossa myydä ainoastaan aptee-
                                                                                keissa, oikeuttamiseksi, mikäli kielto koskee lääkemää-
                                                                                räystä edellyttäviä lääkkeitä. Sitä vastoin EY 30 artiklaan
 ---pagebreak--- C 47/6                   FI                             Euroopan unionin virallinen lehti                                            21.2.2004
            ei voida vedota kyseisessä jäsenvaltiossa lääkemääräystä      gen buitenland te Heerlen, ennakkoratkaisun ETY:n perusta-
            edellyttämättömien lääkkeiden ehdottoman postimyynti-         missopimuksen 48 ja 52 artiklan (joista on muutettuina
            kiellon oikeuttamiseksi.                                      tullut EY:n perustamissopimuksen 48 ja 52 artikla, joista on
                                                                          muutettuina tullut EY 39 ja EY 43 artikla), ETY:n perustamisso-
      c)    Ensimmäisen kysymyksen a ja b kohtaa ei ole arvioitava        pimuksen 67 artiklan (josta on tullut EY:n perustamissopimuk-
            eri tavalla, mikäli kyse on lääkkeiden tuonnista sellaiseen   sen 67 artikla, joka on kumottu Amsterdamin sopimuksella)
            jäsenvaltioon, jossa ne on hyväksytty, ja toiseen jäsenval-   ja EY:n perustamissopimuksen 6 ja 8 A artiklan (joista on
            tioon sijoittautunut apteekki on aiemmin ostanut ne           muutettuina tullut EY 12 ja EY 18 artikla) ja oleskeluoikeudesta
            kyseiseen tuontijäsenvaltioon sijoittautuneilta tukkumyy-     28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/
            jiltä.                                                        364/ETY (EYVL L 180, s. 26) ja perustamissopimuksen
                                                                          67 artiklan täytäntöönpanosta 24 päivänä kesäkuuta 1988
2)    Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä    annetun neuvoston direktiivin 88/361/ETY (EYVL L 178, s. 5)
      6 päivänä marraskuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin             tulkinnasta, yhteisöjen tuomioistuin (viides jaosto), toimien
      ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY 88 artiklan 1 kohdan            kokoonpanossa: P. Jann, joka hoitaa viidennen jaoston puheen-
      kanssa on ristiriidassa Heilmittelwerbegesetzin (laki lääkemai-     johtajan tehtäviä, sekä tuomarit D. A. O. Edward (esittelevä
      nonnasta) 8 §:n 1 momentin – sellaisena kuin se on                  tuomari) ja A. La Pergola, julkisasiamies: J. Mischo, kirjaaja:
      19.10.1994 julkaistussa muutetussa muodossa – kaltainen,            johtava hallintovirkamies H. A. Rühl, on antanut 11.12.2003
      asianomaisessa jäsenvaltiossa ainoastaan apteekeissa sallitusti     tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:
      myytävien lääkkeiden postimyynnin mainostamista koskeva
      kansallinen kielto, mikäli tämä kielto koskee lääkkeitä, jotka
      eivät edellytä lääkemääräystä.                                      Sellainen kansallinen lainsäädäntö on yhteisön oikeuden kanssa
                                                                          yhteensopimaton, joka koskee maksettavan veron määrän laskutapaa
                                                                          siinä tapauksessa, että kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitseva kiinteistö
(1) EYVL C 348, 8.12.2001.                                                peritään, ja jonka mukaisesti tämän omaisuuden arvon arvioimista
                                                                          varten omistusoikeuden haltijalla ollut ehdoton velvollisuus luovuttaa
                                                                          tämä oikeus toiselle henkilölle, jolla on taloudellinen määräysvalta
                                                                          kyseiseen omaisuuteen, voidaan ottaa huomioon, jos hänen kotipaik-
                                                                          kansa hänen kuolinhetkellään oli tässä valtiossa, kun taas sitä
                                                                          ei voida ottaa huomioon, jos hänen kotipaikkansa oli toisessa
         YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO                                 jäsenvaltiossa.
                            (viides jaosto)                               (1) EYVL C 331, 24.11.2001.
                   11 päivänä joulukuuta 2003
asiassa C-364/01 (Gerechtshof te ’s-Hertogenboschin esit-
tämä ennakkoratkaisupyyntö): H. Barbierin perilliset vas-
taan Inspecteur van de Belastingdienst Particulieren/On-
             dernemingen buitenland te Heerlen (1)                                YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
(ETY:n perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan (joista on                                             (viides jaosto)
tullut EY:n perustamissopimuksen 48 ja 52 artikla, joista
on muutettuina tullut EY 39 ja EY 43 artikla), ETY:n
perustamissopimuksen 67 artiklan (josta on tullut EY:n                                      23 päivänä lokakuuta 2003
perustamissopimuksen 67 artikla, joka kumottiin Amsterda-
min sopimuksella) ja EY:n perustamissopimuksen 6 ja                       asiassa C-500/01: Euroopan yhteisöjen komissio vastaan
8 A artiklan (joista on muutettuina tullut EY 12 ja EY 18 ar-                               Espanjan kuningaskunta (1)
tikla) tulkinta – Direktiivit 88/361/ETY ja 90/364/ETY –
Perintövero – Rajat ylittävän taloudellisen toiminnan edelly-             (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Telepal-
       tys – Asuinvaltioon perustuvan syrjinnän kielto)                   velumarkkinat – Tariffien tasapainottaminen – Tilaajayh-
                                                                          teyksien tarjoaminen – Direktiivi 90/388/ETY – 4 c artikla)
                           (2004/C 47/09)
                                                                                (2004/C 47/10)
                     (Oikeudenkäyntikieli: hollanti)
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: espanja)
(Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan yhteisöjen
               tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)
                                                                          (Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan yhteisöjen
                                                                                tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)
Asiassa C-364/01, jonka Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch
(Alankomaat) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen
tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa              Asiassa 500/01, jonka Euroopan yhteisöjen komissio (asiamie-
tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa H. Barbierin perilliset        henään M. S. Raiting) vastaan Espanjan kuningaskunta (asia-
ja Inspecteur van de Belastingdienst Particulieren/Ondernemin-            miehenään M. S. Ortiz), jossa kantaja vaatii yhteisöjen


title: Asia T-337/06: Kanne 28.11.2006 — UniCredito Italiano v. SMHV — Union Investment Privatfonds (UniCredit Wealth Management)

text:
               30.12.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 326/79

         Kanne 28.11.2006 — UniCredito Italiano v. SMHV — Union Investment Privatfonds (UniCredit Wealth Management)
   (Asia T-337/06)
   (2006/C 326/161)
   Oikeudenkäyntikieli: italia
   Asianosaiset

      Kantaja: UniCredito Italiano SpA (Genova, Italia) (edustajat: asianajajat G. Floridia ja R. Floridia)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (SMHV)

      Vastapuoli valituslautakunnassa: Union Investment Privatfonds GmbH
   Vaatimukset

               —

               Kanteen kohteena olevan päätöksen kumoaminen

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Yhteisön tavaramerkin hakija: Kantaja.

      Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki ”UniCredit Wealth Management” (rekisteröintihakemus nro 2.330.066) luokkien 16, 35, 35, 41 ja 42 tavaroille ja palveluille.

      Sen tavaramerkki- tai merkkioikeuden haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Union Investment Privafonds GmbH.

      Tavaramerkki- tai merkkioikeus, johon väitemenettelyssä on vedottu: Saksalaiset sanamerkit ”UNIFONDS” (nro 991.995) ja ”UNIRAK” (nro 991.997) ja kuviomerkki ”UNIZINS” (nro 2.016.954) luokan 36 palveluille (varojen sijoittaminen)

      Väiteosaston ratkaisu: Väitteen osittainen hyväksyminen siten, että hyväksytään sekaannusvaara varojen sijoittamisen osalta

      Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen.

      Kanneperusteet: Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-194/03, Bainbridge, 23.2.2006 antamassa tuomiossa kehittelemän, nk. sarjatavaramerkeille myönnettävää laajempaa suojaa koskevan teorian virheellinen soveltaminen.


title: Asia C-96/06: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 13.3.2008 (Finanzgericht Hamburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Viamex Agrar Handels GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Asetus (EY) N:o 615/98 — Direktiivi 91/628/ETY — Vientituet — Kieltäytyminen — Direktiivin 91/628/ETY noudattamatta jättäminen — Eläinten hyvinvoinnin haittaaminen — Todistustaakka — Näytön puuttuminen)

text:
               9.5.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 116/3

         Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 13.3.2008 (Finanzgericht Hamburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Viamex Agrar Handels GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Asia C-96/06) (1)

   (Asetus (EY) N:o 615/98 - Direktiivi 91/628/ETY - Vientituet - Kieltäytyminen - Direktiivin 91/628/ETY noudattamatta jättäminen - Eläinten hyvinvoinnin haittaaminen - Todistustaakka - Näytön puuttuminen)
   (2008/C 116/05)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   Finanzgericht Hamburg
   Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Viamex Agrar Handels GmbH

      Vastaaja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Oikeudenkäynnin kohde
   Ennakkoratkaisupyyntö — Finanzgericht Hamburg — Vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista erityisistä yksityiskohtaisista säännöistä elävien nautaeläinten hyvinvoinnin osalta kuljetuksen aikana 18.3.1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 615/98 (EYVL L 82, s. 19) 5 artiklan 3 kohdan tulkinta — Toimivaltaisen viranomaisen mahdollisuus evätä vientituki kun se katsoo ”– — saatavilla olevien muiden — – seikkojen perusteella”, että eläinten suojelusta kuljetuksen aikana ja direktiivien 90/425/ETY ja 91/496/ETY muuttamisesta 19.11.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/628/ETY (EYVL L 340, s. 17) säännöksiä ei ole noudatettu — Todistustaakka — Tuen epääminen sillä perusteella, että on käytetty alusta, joka on merkitty sellaisten alusten luetteloon, jotka eivät täytä direktiivin 91/628/ETY vaatimuksia (negatiivinen luettelo), kun ei ole olemassa seikkoja, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että eläinten hyvinvointi on tosiasiallisesti heikentynyt
   Tuomiolauselma

               1)

               Siitä huolimatta, että viejä on esittänyt vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista erityisistä yksityiskohtaisista säännöistä elävien nautaeläinten hyvinvoinnin osalta kuljetuksen aikana 18.3.1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 615/98 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti asiakirjat, toimivaltainen viranomainen voi katsoa, että eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana ja direktiivien 90/425/ETY ja 91/496/ETY muuttamisesta 19.11.1991 annettua neuvoston direktiiviä 91/628/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/29/EY, ei ole noudatettu mainitun asetuksen 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Toimivaltainen viranomainen saa kuitenkin tehdä tämän päätelmän ainoastaan nojautumalla asetuksen N:o 615/98 5 artiklassa tarkoitettuihin asiakirjoihin, saman asetuksen 4 artiklassa tarkoitettuihin eläinten terveyttä koskeviin kertomuksiin tai kaikkiin muihin sellaisiin objektiivisiin seikkoihin, joilla on vaikutusta eläinten hyvinvointiin ja joilla viejän esittämät asiakirjat voidaan asettaa kyseenalaisiksi, ja tarvittaessa viejän tehtävänä on osoittaa, miltä osin se näyttö, johon toimivaltainen viranomainen vetoaa sen päätelmänsä tueksi, että direktiiviä 91/628, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/29, ei ole noudatettu, ei ole merkityksellistä.

               2)

               Toimivaltainen viranomainen saa asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti evätä vientituen direktiivin 91/628, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/29, eläinten terveyttä koskevien säännösten noudattamatta jättämisen perusteella, vaikka minkään seikan perusteella ei voida päätyä siihen, että kuljetettujen eläinten hyvinvointi olisi konkreettisesti heikentynyt.

      (1)  EUVL C 96, 22.4.2006.


title: Asia C-92/12 PPU: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 26.4.2012 (High Court of Irelandin (Irlanti) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Health Service Executive v. S.C. ja A.C. (Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa — Asetus (EY) N:o 2201/2003 — Alaikäinen lapsi, jonka asuinpaikka on Irlannissa, jossa hän on ollut useita kertoja sijoitettuna — Aggressiivinen käytös, joka on vaaraksi lapselle itselleen — Päätös lapsen sijoittamisesta suljettuun hoitolaitokseen Englannissa — Asetuksen asiallinen soveltamisala — 56 artikla — Kuulemis- ja hyväksymismenettelyt — Velvollisuus tunnustaa tai julistaa täytäntöönpanokelpoiseksi päätös lapsen sijoittamisesta suljettuun hoitolaitokseen — Väliaikaiset määräykset — Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely)

text:
               30.6.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 194/5

         Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 26.4.2012 (High Court of Irelandin (Irlanti) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Health Service Executive v. S.C. ja A.C.
   (Asia C-92/12 PPU) (1)

   (Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa - Asetus (EY) N:o 2201/2003 - Alaikäinen lapsi, jonka asuinpaikka on Irlannissa, jossa hän on ollut useita kertoja sijoitettuna - Aggressiivinen käytös, joka on vaaraksi lapselle itselleen - Päätös lapsen sijoittamisesta suljettuun hoitolaitokseen Englannissa - Asetuksen asiallinen soveltamisala - 56 artikla - Kuulemis- ja hyväksymismenettelyt - Velvollisuus tunnustaa tai julistaa täytäntöönpanokelpoiseksi päätös lapsen sijoittamisesta suljettuun hoitolaitokseen - Väliaikaiset määräykset - Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely)
   2012/C 194/08
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   High Court of Ireland

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Health Service Executive

      Vastaajat: S.C. ja A.C.

      Muu osapuoli: Attorney General

      Oikeudenkäynnin kohde

   Ennakkoratkaisupyyntö — High Court of Ireland — Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (EUVL L 338, s. 1) 56 artiklan tulkinta — Asiallinen soveltamisala — Irlantilaisen tuomioistuimen päätös sijoittaa vakinaisesti Irlannissa asuva lapsi suljettuun hoito- ja kasvatuslaitokseen Yhdistyneessä kuningaskunnassa — Kuulemis- ja hyväksymismenettelyt lapsen tehokkaan suojelun varmistamiseksi — Velvollisuus, jonka mukaan päätös lapsen sijoittamisesta suljettuun hoitolaitokseen on tunnustettava ja/tai julistettava täytäntöönpanokelpoiseksi ennen sijoitusta?

      Tuomiolauselma

               1)

               Jäsenvaltion tuomioistuimen määräys, jossa määrätään lapsen sijoittamisesta toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan suljettuun hoito- ja kasvatuslaitokseen, mikä merkitsee suojelutarkoituksessa tapahtuvaa vapaudenriistoa määrätyksi ajaksi, kuuluu tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 asialliseen soveltamisalaan.

               2)

               Julkisoikeudellisen toimivaltaisen viranomaisen on annettava asetuksen N:o 2201/2003 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu hyväksyntä ennen lapsen sijoittamista koskevan määräyksen antamista. Se, että hoitolaitos, johon lapsi on tarkoitus sijoittaa, antaa hyväksyntänsä, ei riitä. Pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa, joissa sijoituksesta määrännyt jäsenvaltion tuomioistuin on epävarma siitä, onko pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio pätevästi antanut hyväksyntänsä, koska ei ole ollut mahdollista varmasti vahvistaa sitä, mikä toimivaltainen viranomainen kyseisessä valtiossa oli, jälkikäteinen korjaaminen on mahdollista sen varmistamiseksi, että asetuksen N:o 2201/2003 56 artiklassa asetettua vaatimusta hyväksynnästä on noudatettu täysimääräisesti.

               3)

               Asetusta N:o 2201/2003 on tulkittava niin, että jäsenvaltion tuomioistuimen määräys, jolla määrätään lapsen sijoittamisesta toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan suljettuun laitokseen vastoin hänen tahtoaan, on ennen sen täytäntöönpanoa pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa julistettava täytäntöönpanokelpoiseksi kyseisessä jäsenvaltiossa. Jottei asetuksen N:o 2201/2003 tehokasta vaikutusta poisteta, pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on tehtävä päätös täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista koskevasta hakemuksesta erityisen nopeasti, eikä pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen tällaisesta päätöksestä tehdyillä valituksilla voi olla lykkäävää vaikutusta.

               4)

               Silloin, kun asetuksen N:o 2201/2003 56 artiklan 2 kohtaan perustuva sijoituksen hyväksyntä on annettu tietylle ajanjaksolle, sitä ei voida soveltaa määräyksiin, joilla sijoituksen kestoa jatketaan. Tällaisessa tilanteessa on pyydettävä uusi hyväksyntä. Jäsenvaltiossa annettu sijoitusmääräys, joka on julistettu täytäntöönpanokelpoiseksi jossakin toisessa jäsenvaltiossa, voidaan panna täytäntöön viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa vain mainitussa sijoitusmääräyksessä ilmoitetun ajanjakson osalta.

      (1)  EUVL C 133, 5.5.2012.


title: Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys, 21 päivänä maaliskuuta 2002, asiassa T-355/99, Vatinel N.V. vastaan Euroopan yhteisöjen komissio (Kumoamiskanne – Turkista peräisin olevien televisioiden tuonti – Lausunnon antamisen raukeaminen)

text:
C 144/44                 FI                             Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                        15.6.2002
      –     maksujen välitys ja tilitys, nimittäin puhelinmaksut;            siolaitteista ja jossa kieltäydyttiin peruuttamasta näitä tulleja,
            rahoitus ja myyntirahoitus sekä niiden välitys; huolto- ja       yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas
            takuupalveluiden tilinteko, jotka kuuluvat luokkaan 36           jaosto), toimien kokoonpanossa: puheenjohtaja M. Jaeger sekä
                                                                             tuomarit K. Lenaerts ja J. Azizi, kirjaaja: H. Jung, on 21.3.2002
      –     huolto- ja takuupalveluiden välitys, joka kuuluu luok-           antanut määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:
            kaan 37
      –     tietoliikennepalvelujen välittäminen, nimittäin puhelupal-       1)    Lausunnon antaminen nyt käsiteltävänä olevasta kanteesta
            velut, puheentallennuspalvelut, tiedotuspalvelut; tietolii-            raukeaa.
            kennelaitteistoihin liittyvät palvelut, nimittäin puhelupal-
            velut, puheentallennuspalvelut, tiedotuspalvelut, jotka
            kuuluvat luokkaan 38                                             2)    Komissio vastaa oikeudenkäyntikuluistaan kokonaisuudessaan.
      –     tietojenkäsittelylaitteiden vuokraus ja liisaus; kirjanpito-
            ja tilitysohjelmien laatiminen; vieraiden ravitseminen;
                                                                             (1) EYVL C 79, 18.3.2000.
            hotelli- tai matkustajakotimajoitusten välittäminen ja/tai
            varaaminen, jotka kuuluvat luokkaan 42.
2)    Kanne hylätään muilta osin.
3)    Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoite-
      taan lisäksi korvaamaan puolet vastaajan oikeudenkäyntiku-
      luista. Vastaaja vastaa toisesta puolesta oikeudenkäyntikuluis-
      taan.
                                                                             YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUO-
(1) EYVL C 28, 27.1.2001.                                                                      MIOISTUIMEN MÄÄRÄYS,
                                                                                4 päivänä maaliskuuta 2002,
                                                                             asiassa T-337/00, Firma Sarah Tex Textil Groß- und
                                                                             Einzelhandel GmbH vastaan Euroopan yhteisöjen komis-
                                                                                sio (1)
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUO-
                    MIOISTUIMEN MÄÄRÄYS,
                                                                             (Kumoamiskanne – Riidanalaisen toimen peruuttaminen
                   21 päivänä maaliskuuta 2002,                                           –Lausunnon antamisen raukeaminen)
asiassa T-355/99, Vatinel N.V. vastaan Euroopan yhteisö-                                              (2002/C 144/93)
                            jen komissio (1)
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
(Kumoamiskanne – Turkista peräisin olevien televisioiden
         tuonti – Lausunnon antamisen raukeaminen)
                           (2002/C 144/92)
                                                                             Asiassa T-337/00, Firma Sarah Tex Textil Groß- und Einzel-
                                                                             handel GmbH, kotipaikka Essen (Saksa), edustajanaan asianaja-
                      (Oikeudenkäyntikieli: ranska)                          ja D. Ehle, prosessiosoite Luxemburgissa, jota tukee Tanskan
                                                                             kuningaskunta (asiamiehenään J. Molde), vastaan Euroopan
                                                                             yhteisöjen komissio (asiamiehinään R. Tricot ja M. Núñez
                                                                             Müller), jossa kantaja vaatii Saksan liittotasavallalle osoitetun,
Asiassa T-355/99, Vatinel N.V., kotipaikka Antwerpen (Belgia),               tuontitullien määräämistä koskevan 29 päivänä kesäkuuta
edustajanaan asianajaja M. Famchon, prosessiosoite Luxembur-                 2000 tehdyn päätöksen kumoamista, yhteisöjen ensimmäisen
gissa, jota tukee Alankomaiden kuningaskunta (asiamiehinään                  oikeusasteen tuomioistuin (viides jaosto), toimien kokoonpa-
J. van Bakel ja H. G. Sevenster), vastaan Euroopan yhteisöjen                nossa: jaoston puheenjohtaja J.D. Cooke, sekä tuomarit
komissio (asiamiehinään R. Tricot ja J. Stuyck), jossa kantaja               R. Garcı́a-Valdecasas ja P. Lindh, kirjaaja: H. Jung, on antanut
vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan                     4.3.2002 määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:
komission 22.7.1999 tekemän päätöksen C(1999) 2286 lo-
pull. (REC 12/98), jossa todetaan, että kantajalta oli jälkitul-
lauksin kannettava tuontitullia Turkista peräisin olevista televi-           1)    Lausunnon antaminen asiassa raukeaa.


title: Asia T-495/11: Kanne 19.9.2011 — Streng v. SMHV

text:
               26.11.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 347/37

         Kanne 19.9.2011 — Streng v. SMHV
   (Asia T-495/11)
   2011/C 347/67
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Michael Streng (Erding, Saksa) (edustaja: asianajaja A. Pappert)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vastapuoli valituslautakunnassa: Fulvio Gismondi (Rooma, Italia)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 19.7.2011 asiassa R 1348/2010-4 tekemän päätöksen ja palauttamaan asian neljänteen valituslautakuntaan, ja

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Yhteisön tavaramerkin hakija: Vastapuoli valituslautakunnassa

      Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki ”PARAMETRICA” luokkiin 36 ja 42 kuuluvia palveluita varten — yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä koskeva hakemus nro 6048433

      Sen tavaramerkki- tai merkkioikeuden haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Kantaja

      Tavaramerkki- tai merkkioikeus, johon väitemenettelyssä on vedottu: Sanamerkki ”parameta”, joka on saksalainen rekisteröity tavaramerkki nro 30311096, luokkiin 35, 38, 41 ja 42 kuuluvia palveluita varten

      Väiteosaston ratkaisu: Väite hyväksytään kokonaisuudessaan

      Valituslautakunnan ratkaisu: Väiteosaston ratkaisu ja väite hylätään

      Kanneperusteet: Komission asetuksen (EY) N:o 2686/95 19 säännön 2 ja 3 kohtaa ja 98 säännön 1 kohtaa on rikottu, koska valituslautakunta katsoi virheellisesti, että toimitettuja asiakirjoja, joissa oli WIPO INID –koodit, ei ollut laadittu menettelyn kielellä ja/tai, kun niitä tarkastellaan yhdessä 3.11.2008 päivätyssä kirjelmässä toimitetun käännöksen kanssa, ne eivät ole ”käännöksiä” täytäntöönpanoasetuksen 98 säännön 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.


title: Asia T-735/15: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.12.2016 – The Art Company B & S v. EUIPO – Manifatture Daddato ja Laurora (SHOP ART) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin SHOP ART rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi EU-kuviomerkki art — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

text:
               23.1.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 22/31

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.12.2016 – The Art Company B & S v. EUIPO – Manifatture Daddato ja Laurora (SHOP ART)
   (Asia T-735/15) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus kuviomerkin SHOP ART rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aiempi EU-kuviomerkki art - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))
   (2017/C 022/41)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: The Art Company B & S, SA (Quel, Espanja) (edustajat: asianajajat L. Sánchez Calderón ja J. Villamor Muguerza)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: S. Palmero Cabezas)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Manifatture Daddato SpA (Barletta, Italia) (edustaja: asianajaja D. Russo)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa: Sabina Laurora (Trani, Italia)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 8.10.2015 tekemästä päätöksestä (asia R 3050/2014-1), joka koskee yhtäältä The Art Company B & S:n ja toisaalta Manifatture Daddaton ja Lauroran välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) ensimmäisen valituslautakunnan 8.10.2015 tekemä päätös (asia R 3050/2014-1) kumotaan.

               2)

               Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 68, 22.2.2016.


title: Asia C-95/15 P: Valitus, jonka H&R ChemPharm GmbH on tehnyt 24.2.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-551/08, H&R ChemPharm GmbH v. Euroopan komissio, 12.12.2014 antamasta tuomiosta

text:
               27.4.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 138/43

         Valitus, jonka H&R ChemPharm GmbH on tehnyt 24.2.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-551/08, H&R ChemPharm GmbH v. Euroopan komissio, 12.12.2014 antamasta tuomiosta
   (Asia C-95/15 P)
   (2015/C 138/57)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Valittaja: H&R ChemPharm GmbH (edustajat: Rechtsanwalt M. Klusmann ja Rechtsanwalt S. Thomas)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

               —

               kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-550/08 12.12.2014 antaman tuomion kokonaisuudessaan valittajaa koskevilta osin

               —

               toissijaisesti alentamaan valittajalle 1.10.2008 tehdyn riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa määrätyn sakon määrää, siten että sen määräksi vahvistetaan 22 miljoonaa euroa

               —

               tai ainakin palauttamaan asian unionin yleiseen tuomioistuimeen asian ratkaisemiseksi uudelleen

               —

               kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 90 artiklan a alakohdan mukaisen määräyksen maksaa 10  000 euroa oikeudenkäyntikuluina

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Tämä valitus on tehty unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-551/08, H & R ChemPharm GmbH v. Euroopan komissio, 12.12.2014 antamasta tuomiosta (nro 651533), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jolla vaadittiin 1.10.2008 tehdyn komission päätöksen K(2008) 5476 lopullinen (asia COMP/39.181 – kynttilävaha) kumoamista valittajaa koskevilta osin.
   Valittaja (ensimmäisen oikeusasteen kantaja) vetoaa seuraaviin valitusperusteisiin:

               1.

               Ensimmäisellä valitusperusteellaan valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi EY 81 (SEUT 101) artiklaa, koska valittajana olevan yrityksen rakennetta ja vastuuta koskevat perustelut, joiden perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi valittajan rikkoneen EY 81 artiklaa, ovat ristiriitaiset ja riittämättömät. Perustavanlaatuinen epäjohdonmukaisuus johtuu siitä, että unionin yleinen tuomioistuin kohteli yhtäältä valittajaa ja toisaalta yritystä nimeltä Tudapetrol, joka ei ole sidoksissa valittajaan, sakkojen määräämisen osalta erillisinä kilpailuoikeudellisina yrityksinä. Koska tuomion perusteluista ei ilmene selvästi, onko valittajaa ja Tudapetrolia pidettävä yhtenä ainoana yrityksenä vai kahtena erillisenä yrityksenä, kantaja vetoaa sekä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin (SEUT 296 artikla) että sen perustavanlaatuisten puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen.

               2.

               Toisella valitusperusteellaan valittaja väittää, että sen on virheellisesti katsottu olevan vastuussa sellaisen työntekijän käyttäytymisestä, joka toimii samanaikaisesti useissa eri tehtävissä oikeudellisesti itsenäisissä eri yrityksissä. Valittaja riitauttaa sen, että tämän työntekijän käyttäytyminen luetaan sen syyksi ilman, että unionin yleinen tuomioistuin olisi todennut kantaja, toteuttiko kyseinen työntekijä riidanalaisia toimia valittajan puolesta. Valittajan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen oikeudellinen kanta on EY 81 artiklan vastainen. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi tasapuolisen oikeudenkäyntimenettelyn periaatetta, kun se hylkäsi valittajan työntekijän tosiasiallisista työtehtävistä esittämät todisteet oikeudellisesti virheellisillä perusteilla (Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan rikkominen).

               3.

               Kolmannella valitusperusteellaan valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen tulkinneen virheellisesti asetuksen N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 3 kohtaa siltä osin kuin kyse on sen liikevaihdon määrittämisestä, jonka perusteella sakon määrä on vahvistettu. Väitetty virhe johtuu siitä, että unionin yleinen tuomioistuin on sisällyttänyt sakon määrän laskentaan kolmannen yrityksen liikevaihdon, vaikka tämä yritys ei kiistatta ole osallistunut riidanalaiseen toimintaan eikä muodosta valittajan kanssa taloudellista kokonaisuutta. Unionin yleisen tuomioistuimen päätöksestä puuttuvat myös oikeudelliset perustelut, joilla voitaisiin taloudellisen kokonaisuuden puuttuessa perustella kolmannen yrityksen liikevaihdon huomioon ottamista sakon suuruutta määritettäessä. Unionin yleisen tuomioistuimen perustelut ovat siis paitsi asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan vastaisia, myös asianmukaisia perusteluja (SEUT 296 artikla) koskevan oikeuskäytännön vaatimusten vastaisia.

               4.

               Neljännellä valitusperusteellaan valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen sakon suuruutta määrittäessään huomioon sellaisten yhtiöiden liikevaihdon, jotka on ostettu vasta sen ajanjakson lopussa, johon väitetty rikkominen liittyy, ja ekstrapoloineen nämä liikevaihdot koko väitetylle rikkomiseen osallistumisajanjaksolle. Tämä arviointi on ristiriidassa unionin yleisen tuomioistuimen samankaltaisessa asiassa ESSO (2) esittämän arvioinnin kanssa. Kyseisessä Esso-tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin totesi samanlaisen asian samanlaisessa kohdassa, että komission käyttämä laskentamenetelmä johtaa sakon suuruuden määrittämisen perustana olevan liikevaihdon keinotekoiseen kasvattamiseen. Tämä erilainen kohtelu on valittajan mukaan asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan vastaista. Koska unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut kantaa valittajan esittämiin väitteisiin, valituksenalaista tuomiota rasittaa myös perustelujen puutteellisuus (SEUT 296 artikla). Lisäksi valittaja vetoaa virheisiin, joita unionin yleinen tuomioistuin teki laskiessaan huomioon otettavaa liikevaihtoa ja jotka johtivat tiettyjen liikevaihtojen huomioon ottamiseen kahteen kertaan asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan vastaisesti.

               5.

               Viidennellä valitusperusteellaan valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen syyllistyneen sakon suuruutta määrittäessään useisiin oikeudellisiin virheisiin, erityisesti siihen, että valittajalle määrätty sakko on kohtuuton verrattuna muille väitettyihin rikkomisiin osallistuneille yrityksille määrättyihin sakkoihin (asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan rikkominen). Valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se ottanut huomioon eroja siinä, miten vakavaa valittajan osallistuminen sopimukseen oli verrattuna muiden osallistujayritysten osallistumiseen, ja että se otti yritysten koon huomioon suhteellisuusperiaatteen vastaisesti.

               6.

               Kuudennella valitusperusteellaan valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen syyllistyneen oikeudenkäyntikulujen suuruutta määrittäessään oikeudelliseen virheeseen, kun se määräsi valittajan korvaamaan tarkemmin täsmentämättömät ylimääräiset oikeudenkäyntikulut, jotka unionin yleisen tuomioistuimen mukaan valittaja on aiheuttanut (unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 90 artiklan a alakohdan sekä SEUT 296 artiklan ja EIOS:n 6 artiklan rikkominen). Valittaja riitauttaa näiden oikeudenkäyntikulujen olemassaolon ja väittää, ettei sitä ole kuultu ennen oikeudenkäyntikuluratkaisun antamista.

      (1)  Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EUVL L 1, s. 1).

      (2)  Tuomio Esso ym. v. komissio, T-540/08, EU:T:2014:630.


title: Asia T-245/13: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 4.9.2015 – Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio (EMOTR — Tukiosasto — Maataloustukirahasto ja maaseuturahasto — Rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot — Tilatukijärjestelmä — Olennaiset tarkastukset — Toissijaiset tarkastukset — Asetuksen (EY) N:o 796/2004 51, 53, 73 ja 73 a artikla)

text:
               19.10.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 346/22

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 4.9.2015 – Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio
   (Asia T-245/13) (1)

   ((EMOTR - Tukiosasto - Maataloustukirahasto ja maaseuturahasto - Rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot - Tilatukijärjestelmä - Olennaiset tarkastukset - Toissijaiset tarkastukset - Asetuksen (EY) N:o 796/2004 51, 53, 73 ja 73 a artikla))
   (2015/C 346/24)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: aluksi C. Murrell, M. Holt ja E. Jenkinson, sitten M. Holt, avustajinaan D. Wyatt, QC, ja barrister V. Wakefield)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Rossi ja K. Skelly)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta ja Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) sekä Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 26.2.2013 tehdyn komission täytäntöönpanopäätöksen 2013/123/EU (EUVL L 67, s. 20) osittaista kumoamista koskeva vaatimus, siltä osin kuin tämä päätös koskee sen liitteessä 1 olevaa alamomenttia, jossa on kyseessä 5,19 %:n suuruinen ekstrapoloitu korjaus, jota on sovellettu Pohjois-Irlannissa (Yhdistynyt kuningaskunta) rahoitusvuonna 2010 toteutettuihin menoihin, ja jonka määrä on 16 513 582,57 euroa.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista ja Euroopan komission oikeudenkäyntikuluista.

      (1)  EUVL C 189, 29.6.2013.


title: Asia T-364/15 R: Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 7.4.2016 – ADR Center v. komissio (Väliaikainen oikeussuoja — Välityslauseke — Sopimukset, jotka on tehty sellaisten hankkeiden toteuttamiseksi, joita unioni tukee ”yksityisoikeutta” koskevan ohjelman puitteissa — Komission tekemä täytäntöönpanokelpoinen päätös maksettujen määrien takaisinperinnästä — Täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus — Kiireellisyysedellytys ei täyty)

text:
               30.5.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 191/31

         Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 7.4.2016 – ADR Center v. komissio
   (Asia T-364/15 R)
   ((Väliaikainen oikeussuoja - Välityslauseke - Sopimukset, jotka on tehty sellaisten hankkeiden toteuttamiseksi, joita unioni tukee ”yksityisoikeutta” koskevan ohjelman puitteissa - Komission tekemä täytäntöönpanokelpoinen päätös maksettujen määrien takaisinperinnästä - Täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus - Kiireellisyysedellytys ei täyty))
   (2016/C 191/41)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: ADR Center Srl (Rooma, Italia) (edustaja: asianajaja L. Tantalo)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: L. Cappelletti ja J. Estrada de Solà)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Sellaisen 4.5.2015 tehdyn komission päätöksen C(2015) 3117 final pakkotäytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus, joka koskee sen 432 637,97 euron määrän perimistä viivästyskorkoineen, jonka ADR Center Srl on velkaa sellaisten veloitusilmoitusten nro 3241408192 ja 3241409206 mukaan, joista ensin mainittu koskee 155 507,97 euroa ja jäljempänä mainittu 277 130 euroa.

      Määräysosa

               1)

               Välitoimihakemus hylätään.

               2)

               Siltä osin kuin 22.1.2016 annettu määräys koskee asiaa T-364/15 R, se peruutetaan.

               3)

               Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.


title: Asia C-407/07: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden on esittänyt 5.9.2007 — Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               24.11.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 283/13

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden on esittänyt 5.9.2007 — Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing v. Staatssecretaris van Financiën
   (Asia C-407/07)
   (2007/C 283/24)
   Oikeudenkäyntikieli: hollanti
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   Hoge Raad der Nederlanden
   Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing

      Vastaaja: Staatssecretaris van Financiën
   Ennakkoratkaisukysymykset
   Onko kuudennen direktiivin (1) 13 artiklan a kohdan 1 alakohdan f alakohtaa tulkittava siten, että se kattaa myös tässä säännöksessä tarkoitettujen yhteenliittymien jäsenilleen suorittamat palvelut, jotka ovat välittömästi tarpeellisia näiden arvonlisäverosta vapautetulle toiminnalle tai sellaiselle toiminnalle, josta ne eivät ole arvonlisäverovelvollisia, ja joista ei vaadita korvaukseksi enempää kuin näistä palveluista aiheutuu kustannuksia, mikäli nämä palvelut tarjotaan ainoastaan yhdelle tai useammalle jäsenelle?

      (1)  Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1).


title: Asia C-311/12: Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 7.2.2013 (Arbeitsgericht Nienburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Heinz Kassner v. Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

text:
               13.4.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 108/19

         Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 7.2.2013 (Arbeitsgericht Nienburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Heinz Kassner v. Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
   (Asia C-311/12) (1)

   2013/C 108/48
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Unionin tuomioistuimen presidentin määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.

      (1)  EUVL C 287, 22.9.2012.


title: Asia C-312/10: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesarbeitsgericht Köln (Saksa) on esittänyt 29.6.2010 — Land Nordrhein-Westfalen v. Melanie Klinz

text:
               9.10.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 274/3

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesarbeitsgericht Köln (Saksa) on esittänyt 29.6.2010 — Land Nordrhein-Westfalen v. Melanie Klinz
   (Asia C-312/10)
   ()
   2010/C 274/04
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Landesarbeitsgericht Köln

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Land Nordrhein-Westfalen

      Vastapuoli: Melanie Klinz

      Ennakkoratkaisukysymykset

      Kysymys 1

               a)

               Onko 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (1) liitteessä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan tarkoituksen ja tavoitteen mukaista perustaa sitä koskeva oikeudellinen tarkastelu, onko työsuhteen uudistamista koskevalle määräaikaiselle sopimukselle yksittäistapauksessa olemassa puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetut perustellut syyt, yksinomaan tämän työsuhteen uudistamista koskevan sopimuksen tekohetkellä vallinneisiin olosuhteisiin ottamatta huomioon sitä, miten monta määräaikaista sopimusta tätä sopimusta oli jo edeltänyt, vai

               b)

               edellyttävätkö puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdan tarkoitus ja tavoite estää ketjutettujen työsopimusten väärinkäyttö, että ”perustellulle syylle” asetetaan sitä tiukemmat vaatimukset mitä useampia perättäisiä määräaikaisia työsopimuksia tarkasteltavana olevaa sopimusta oli jo edeltänyt tai mitä pidemmän ajanjakson asianomainen työntekijä oli jo aiemmin työskennellyt perättäisten määräaikaisten työsopimusten perusteella?

      Kysymys 2

   Estääkö määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohta osa-aikatyöstä ja määräaikaisista työsopimuksista annetun lain (Gesetz über Teilzeitarbeit und befristete Arbeitsverträge, jäljempänä TzBfG) 14 §:n 1 momentin 7 kohdan kaltaisen sellaisen kansallisen säännöksen soveltamisen, jonka nojalla ainoastaan julkisella sektorilla perättäisiä määräaikaisia työsopimuksia pidetään hyväksyttävinä siitä ”perustellusta syystä”, että työntekijän palkka maksetaan talousarvion määrärahoista, jotka on talousarviota koskevan lainsäädännön mukaan tarkoitettu määräaikaisia työsuhteita varten, kun taas yksityisen sektorin työnantajien kohdalla tällaisia taloudellisia syitä ei hyväksytä ”perustelluksi syyksi”?

      Kysymys 3

               a)

               Onko kysymyksessä 2 kuvattu määräaikaisuutta koskeva säännös (nyt esillä olevassa asiassa TzBfG:n 14 §:n 1 momentin 7 kohta) puitesopimuksen mukainen silloin, jos talousarviota koskevan lainsäädännön normissa, johon TzBfG:n 14 §:n 1 momentin 7 kohdassa viitataan, määritetään määräaikaisuudelle riittävän konkreettinen tavoite, joka liittyy ennen kaikkea kyseiseen toimintaan ja sen harjoittamisedellytyksiin (vrt. asia C-212/04, Adeneler ym., tuomio 4.7.2006, tiivistelmän 2 kohta)?

      Jos kysymykseen 3 a) vastataan myöntävästi:

               b)

               Onko tällainen riittävän konkreettinen tavoite kyseessä silloin, jos talousarviosta annetussa laissa (Haushaltsgesetz, jäljempänä HG), kuten nyt esillä olevassa asiassa Nordrhein-Westfalenin osavaltion HG:n 7 §:n 3 momentissa, säädetään ainoastaan, että talousarvion määrärahat on tarkoitettu määräaikaiseen toimintaan ”tilapäisenä työntekijänä” (Aushilfskraft)?

      Jos kysymykseen 3 b) vastataan myöntävästi:

               c)

               Päteekö tämä myös silloin, jos edellä mainitussa lainsäädännössä tarkoitettujen ”tilapäisten työntekijöiden” toiminnalla ei ymmärretä ainoastaan toimintaa, jolla pyritään joko kattamaan tilapäisesti lisääntynyt työmäärä tai sijaistamaan tilapäisesti poissa olevia vakituiseen työvoimaan kuuluvia henkilöitä, vaan ”tilapäisen työntekijän” katsotaan olevan kyseessä myös jo siinä tapauksessa, että työntekijän palkka maksetaan talousarvion määrärahoista, jotka ovat vapautuneet sen seurauksena, että samassa yksikössä työskentelevä vakituiseen työvoimaan kuuluva henkilö on tilapäisesti poissa, vaikka ”tilapäiset työntekijät” harjoittavat toimintaa, jolle työnantajalla on jatkuvasti ja pysyvästi tarvetta ja jolla ei ole sisällöllistä yhteyttä poissa olevan vakituiseen työvoimaan kuuluvan henkilön harjoittamaan toimintaan, vai

               d)

               onko kysymyksessä 3 c) kuvattu ”tilapäisen työntekijän” käsitteen tulkinta ristiriidassa määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen tarkoituksen ja tavoitteen eli ketjutettujen työsopimusten väärinkäytön estämisen ja yhdistetyissä asioissa Angelidaki ym. (C-378/07–C-380/07, tuomio 23.4.2009, tiivistelmän 2 kohta) esitetyn periaatteen kanssa, jonka mukaan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohta on esteenä kansallisen säännöstön soveltamiselle siten, ”että perättäisten määräaikaisten työsopimusten uudistamista julkisella sektorilla pidetään hyväksyttävänä mainitussa lausekkeessa tarkoitetuista ’perustelluista syistä’ jo pelkästään siitä syystä, että nämä sopimukset perustuvat lain säännöksiin, joissa sallitaan kyseisten sopimusten uudistaminen tiettyjen väliaikaisten tarpeiden tyydyttämiseksi, vaikka tosiasiassa nämä tarpeet ovat pysyviä ja jatkuvia”?

      Kysymys 4

   Rikkooko jäsenvaltio määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 8 lausekkeen 3 kohtaa, jos laissa, jolla direktiivi 1999/70/EY pannaan täytäntöön kansallisessa oikeudessa, otetaan yleisesti koko julkishallinnon osalta käyttöön kysymyksessä 2 kuvatun kaltainen, talousarviota koskevaan lainsäädäntöön sisältyvä määräaikaisuuden peruste, jollainen kansallisessa oikeudessa oli ennen direktiivin 1999/70/EY antamista käytössä vastaavassa muodossa ainoastaan julkishallinnon suppeammilla osa-alueilla (korkeakoululaitos)? Johtaako tällainen rikkominen siihen, ettei kansallista säännöstä saada enää soveltaa?

      (1)  EYVL L 175, 10.7.1999, s. 43


title: Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys, 8 päivänä maaliskuuta 2005, asiassa T-84/04, Axiom Medical, Inc. vastaan sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (Yhteisön tavaramerkki — Väite — Väitteen peruuttaminen — Lausunnon antamisen raukeaminen)

text:
               25.6.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 155/22

      YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS,
   8 päivänä maaliskuuta 2005,
   asiassa T-84/04, Axiom Medical, Inc. vastaan sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (1)

   (Yhteisön tavaramerkki - Väite - Väitteen peruuttaminen - Lausunnon antamisen raukeaminen)
   (2005/C 155/44)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Asiassa T-84/04, Axiom Medical, Inc., kotipaikka Rancho Dominguez (Amerikan Yhdysvallat), edustajanaan asianajaja R. Köbbing, vastaan sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (asiamiehenään: G. Schneider), muuna osapuolena SMHV:n valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä oli Paul Hartmann Aktiengesellschaft, kotipaikka Heidenheim (Saksa), jossa on kyse kumoamiskanteesta, joka on nostettu SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 17.12.2003 tekemästä päätöksestä (asia R 193/2002-1), joka koskee Axiom Medical, Inc:n ja Paul Hartmann Aktiengesellschaftin välistä väitemenettelyä, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (neljäs jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja H. Legal sekä tuomarit P. Lindh ja V. Vadapalas, kirjaaja: H. Jung, on 8.3.2005 antanut määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:

               1

               Lausunnon antaminen kanteesta raukeaa.

               2

               Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 106, 30.4.2004.


title: Asia C-420/06: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgericht Schwerin (Saksa) on esittänyt 16.10.2006 — Rüdiger Jager v. Amt für Landwirtschaft Bützow

text:
               30.12.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 326/27

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgericht Schwerin (Saksa) on esittänyt 16.10.2006 — Rüdiger Jager v. Amt für Landwirtschaft Bützow
   (Asia C-420/06)
   (2006/C 326/55)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   Verwaltungsgericht Schwerin (Saksa)
   Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Rüdiger Jager

      Vastaaja: Amt für Landwirtschaft Bützow
   Ennakkoratkaisukysymykset
   Tulkitaanko Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (1) 2 artiklan 2 kohtaa niin, että edullisempaa (eläinpalkkioita koskevaa) seuraamussäännöstä voi soveltaa takautuvasti myös silloin, kun tämä säännös on lähtökohtaisesti voimassa vasta ajanjaksona, jonka osalta eläinpalkkioita ei enää myönnetä asianomaisessa jäsenvaltiossa, koska sen tilalle on otettu käyttöön suora tukijärjestelmä?

      (1)  EYVL L 312, s. 1.


title: Asia T-316/06: Kanne 9.11.2006 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Premium SA

text:
               30.12.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 326/68

         Kanne 9.11.2006 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Premium SA
   (Asia T-316/06)
   (2006/C 326/143)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (Brysseli, Belgia) (asiamies: E. Montaguti, avustajinaan avocats J.-L. Fagnart ja F. Longfils)

      Vastaaja: Premium SA
   Vaatimukset

               —

               Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on otettava tämä kanne tutkittavaksi ja katsottava se perustelluksi

               —

               Sen on velvoitettava Premiumin maksamaan pääomana 88 594,493 euroa, josta 57 605,74 euroa sopimuksen ISAR A 2052 nojalla ja 30 988,74 euroa sopimuksen KAVAS-2 A2019 nojalla;

               —

               Sen on velvoitettava Premiumin maksamaan 57 605,74 euron määrälle kertyneet viivästyskorot ISAR-sopimuksen nojalla [ilmoitettu korkotaso perustuu Ranskan sopimusoikeudellisiin säännöksiin];

               —

               Sen on velvoitettava Premiumin maksamaan 30 988,74 euron suuruiselle pääomalle kertyneet viivästyskorot KAVAS-2 sopimuksen nojalla [ilmoitettu korkotaso perustuu Tanskan sopimusoikeudellisiin säännöksiin]

               —

               Sen on velvoitettava Premium SA korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Euroopan yhteisö, edustajanaan Euroopan yhteisöjen komissio, teki 11.3.1992 ja 29.12.1993 erään konsortion, johon osallistui eräs yhtiö, johon vastaaja oli liittynyt, kanssa kaksi sopimusta, jotka koskivat KAVAS-2, A2019 (Knowledge acquisition visualization and assessment system) ja ISAR-AIM, A2052- hankkeita (Integration System Architecture), jotka toteutettiin informaatioteknologian alalla toteutettavan erityisen teknologisen tutkimus- ja kehittämissuunnitelman puitteissa, jonka neuvosto oli ottanut käyttöön päätöksellä 91/394/EY (1).
   Sopimuksissa määrättiin niistä hankkeista aiheutuvien kulujen tukikelpoisista määristä, joiden perusteella yhteisön rahoitustuki laskettiin. Sopimusmääräysten mukaan kaikkia komission maksamia määriä oli pidettävä ennakkomaksuina lopullisen kertomuksen hyväksymiseen saakka. Tilanteessa, jossa komission maksettavan rahoitustuen kokonaismäärä todettaisiin alhaisemmaksi kuin jo maksetut määrät, sopimuspuolilla oli velvollisuus välittömästi palauttaa erotus komissiolle. Lisäksi sopimuksissa määrättiin, että sopimuspuolet olivat yhdessä ja solidaarisesti vastuussa kaikista sopimusrikkomuksista, paitsi silloin kun joku niistä ei antanut taloudellisia tietoja tai antoi vääriä tai epätäydellisiä taloudellisia tietoja. Viimeksi mainitussa tapauksessa vastuussa oli vain tämä sopimuspuoli.
   Sopimusmääräysten mukaan konsortiolla oli velvollisuus esittää säännöllisesti selvitykset menoista ja kertomukset töiden edistymisestä.
   Komission vuonna 1996 toimittamassa rahoitustarkastuksessa ilmeni, että Premium SA oli laskuttanut useita tukikelvottomia menoja. Vastaaja totesi kyseistä tarkastuskertomusta koskevissa lausumissaan, ettei se voinut hyväksyä sitä, että kertomuksessa hylättiin uset kulut. Vastaajan ja komission välisen kirjeenvaihdon jälkeen viimeksi mainittu totesi Premium SA:n olevan velkaa, minkä viimeksi mainittu kiisti. Koska komission ensimmäisiä velan toteamista koskevia selvityksiä ei ollut otettu huomioon tiettyjä ennakkomaksuja eikä niitä ollut välitetty Premium SA:lle, komissio antoi uusia velan toteamista koskevia selvityksiä, jotka koskivat tosiasiallisesti liikaa maksettuja määriä, pysyttäen kuitenkin tarkastuskertomuksessa esitetyt, vastaajan laskuttamia tukikelvottomia menoja koskevat toteamukset. Premium SA kiisti myös nämä selvitykset.
   Komissio on useaan otteeseen esitänyt maksuvaatimuksia, joihin vastaaja ei ole vastannut. Tästä syystä komissio on sopimuksiin sisältyvien kompromissoristen lausekkeiden nojalla nojalla nostanut nyt esillä olevan kanteen, jolla vaaditaan Premium SA:n velvoittamista maksamaan takaisin osa yhteisön maksamasta ennakosta viivästyskorkoineen siitä syystä, että vastaaja ei ole esittänyt mitään merkityksellistä syytä riitauttaakseen komission niiden väitteiden perusteltavuuden, jotka koskevat tarkastuskertomuksessa tukikelvottomiksi katsottuja menoja.

      (1)  EYVL 1991, L 218, s. 22.


title: Asia C-571/10: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale di Bolzano (Italia) on esittänyt 7.12.2010 — Kamberaj Servet v. Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia di Bolzano (IPES), Giunta Provinciale della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

text:
               12.2.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 46/7

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale di Bolzano (Italia) on esittänyt 7.12.2010 — Kamberaj Servet v. Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia di Bolzano (IPES), Giunta Provinciale della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano
   (Asia C-571/10)
   2011/C 46/11
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunale di Bolzano (Italia)

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Kamberaj Servet

      Vastaajat: Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia Autonoma di Bolzano (IPES), Giunta Provinciale della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Velvoittaako unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate kansallisen tuomioistuimen soveltamaan täysimääräisesti ja suoraan unionin oikeussääntöjä, joilla on välitön oikeusvaikutus, ja olemaan soveltamatta kansallisia säännöksiä, jotka ovat ristiriidassa unionin oikeuden kanssa silloinkin, kun kansalliset säännökset on annettu jäsenvaltion perustuslain perusperiaatteiden mukaisesti?

               2)

               Velvoittaako SEU 6 artiklassa oleva viittaus Euroopan ihmisoikeussopimukseen kansallisen tuomioistuimen soveltamaan suoraan ihmisoikeussopimuksen lisäpöytäkirjan N:o 12 14 ja 1 artiklaa silloin, kun kansallinen säännös on ristiriidassa tämän yleissopimuksen kanssa, ja olemaan soveltamatta sen kanssa ristiriidassa olevaa kansallista säännöstä, ilman että Corte costituzionalelle esitetään ensin kysymys kansallisen säännöksen perustuslainmukaisuudesta?

               3)

               Ovatko unionin oikeus ja erityisesti SEU 2 ja SEU 6 artikla ja perusoikeuskirjan 21 ja 34 artikla sekä direktiivin 2000/43/EY ja direktiivin 2003/109/EY säännökset esteenä kyseessä olevan [maakunnan] lainsäädännön kaltaiselle lainsäädännölle, eli sääntelylle, joka muodostuu presidentin asetuksen nro 670/1972 15 §:n [2] momentin, vuoden 1998 maakuntalain nro 13 1 ja 5 §:n säännöksistä sekä 20.7.2009 tehdystä maakuntahallituksen päätöksestä nro 1865, siltä osin kuin kyseessä olevien etuuksien ja erityisesti niin kutsutun asumistuen osalta huomioon otetaan hakijan kansalaisuus siten, että työntekijöitä, jotka ovat oleskelleet maassa pitkän aikaa mutta jotka eivät ole unionin kansalaisia, tai kansalaisuudettomia henkilöitä kohdellaan epäsuotuisammin kuin maassa oleskelevia unionin (Italian ja muiden jäsenvaltioiden kansalaisia) kansalaisia.

         Jos edeltäviin kysymyksiin vastataan myöntävästi:

               4)

               Onko siinä tapauksessa, että unionin yleisiä oikeusperiaatteita, kuten syrjintäkiellon periaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta, loukataan sellaisella täytäntöön panevalla kansallisella lainsäädännöllä, joka antaa tuomioistuimelle mahdollisuuden ”määrätä syrjivä menettely lopetettavaksi ja määrätä kaikista muista olosuhteiden ja syrjinnän vaikutusten poistamisen edellyttämistä toimenpiteistä” ja joka velvoittaa ”määräämään syrjivän menettelyn, käyttäytymisen tai toiminnan lopetettavaksi, jos niitä vielä jatketaan, sekä syrjinnän vaikutukset poistettaviksi” ja antaa sille mahdollisuuden määrätä ”menettelyn jatkamisen estämiseksi asettamassaan määräajassa suunnitelmasta todetun syrjinnän poistamiseksi”, direktiivin 2000/43/EY 15 artiklaa, jossa säädetään, että seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, tulkittava siten, että siinä tarkoitetun todetun syrjinnän ja niiden vaikutusten, jotka on poistettava, alaan kuuluvat kaikki syrjinnän kohteena oleviin henkilöihin, vaikka nämä eivät olisikaan riita-asian osapuolia, vaikuttavat loukkaamiset, jotta voitaisiin välttää perusteeton käänteinen syrjintä?

         Jos edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi:

               5)

               Onko unionin oikeus ja erityisesti SEU 2 ja SEU 6 artikla, perusoikeuskirjan 21 ja 34 artikla sekä direktiivit 2000/43/EY ja 2003/109/EY esteenä sellaiselle [maakunnan] lainsäädännölle, jossa edellytetään ainoastaan muilta kuin unionin (Italian ja muiden jäsenvaltioiden) kansalaisilta, jotka ovat kaikki yhdenvertaisia sen vaatimuksen osalta, jonka mukaan hakijan on pitänyt asua maakunnassa vähintään 5 vuotta, lisäksi, että he ovat työskennelleet siellä 3 vuotta, voidakseen saada asumistukea?

               6)

               Onko unionin oikeus ja erityisesti SEU 2 ja SEU 6 artikla sekä SEUT 18, SEUT 45 ja SEUT 49 artikla yhdessä perusoikeuskirjan 1, 21 ja 34 artiklan kanssa esteenä [maakunnan] lainsäädännölle, jossa säädetään unionin (Italian ja muiden jäsenvaltioiden) kansalaisten velvollisuudesta ilmoittaa kuulumisestaan tai liittymisestään etnisesti yhteen Alto Adigen/Südtirolin kolmesta kieliryhmästä saadakseen kyseessä olevan asumistuen?

               7)

               Onko unionin oikeus ja erityisesti SEU 2 ja SEU 6 artikla sekä SEUT 18, SEUT 45 ja SEUT 49 artikla yhdessä perusoikeuskirjan 21 ja 34 artiklan kanssa esteenä [maakunnan] lainsäädännölle, jossa säädetään unionin (Italian ja muiden jäsenvaltioiden) kansalaisten velvollisuudesta asua tai työskennellä maakunnan alueella vähintään 5 vuoden ajan voidakseen saada kyseessä olevan asumistuen?


title: Asia C-198/07 P: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 22.12.2008 — Donal Gordon v. Euroopan yhteisöjen komissio (Muutoksenhaku — Urakehitystä koskeva kertomus — Kumoamiskanne — Oikeussuojan tarve — Täydellisesti ja pysyvästi työkyvytön virkamies)

text:
               21.2.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 44/10

         Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 22.12.2008 — Donal Gordon v. Euroopan yhteisöjen komissio
   (Asia C-198/07 P) (1)

   (Muutoksenhaku - Urakehitystä koskeva kertomus - Kumoamiskanne - Oikeussuojan tarve - Täydellisesti ja pysyvästi työkyvytön virkamies)
   (2009/C 44/16)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti
   Asianosaiset

      Valittaja: Donal Gordon (edustajat: asianajajat J. Sambon, P.-P. Van Gehuchten ja Ph. Reyniers)

      Valittajan vastapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: J. Currall ja H. Krämer)
   Oikeudenkäynnin kohde
   Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-175/04, Donal Gordon v. Euroopan yhteisöjen komissio, 7.2.2007 antamasta tuomiosta — Kanne, jolla vaaditaan kumottavaksi kantajan urakehitystä koskeva kertomus vuoden 2001–2002 arviointikierrokselle — Oikeussuojan tarve — Virkamies, joka on siirretty eläkkeelle pysyvän ja täydellisen työkyvyttömyyden perusteella riita-asiaa koskevan menettelyn kuluessa
   Tuomiolauselma

               1)

               Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-175/04, Gordon vastaan komissio, 7.2.2007 antama tuomio kumotaan niiltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että lausunnon antaminen Gordonin nostamasta kumoamiskanteesta raukeaa.

               2)

               Valitus jätetään tutkimatta niiltä osin kuin siinä riitautetaan se, että mainitussa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa vahingonkorvausvaatimus on jätetty tutkimatta.

               3)

               Euroopan yhteisöjen komission 11.12.2003 tekemä päätös, jolla on hylätty Gordonin sellaisesta 28.4.2003 tehdystä päätöksestä tekemä valitus, jossa vahvistetaan Gordonista tehty, ajanjaksoa 1.7.2001–31.12.2002 koskeva urakehitystä koskeva kertomus, kumotaan.

               4)

               Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan ne oikeudenkäyntikulut, joita Gordonille on aiheutunut Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa ja Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

      (1)  EUVL C 129, 9.6.2007.


title: Asia C-229/10: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Cível da Comarca do Porto (Portugali) on esittänyt 10.5.2010 — Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira ja Alexandra Pendão Lapa Ferreira v. Companhia de Seguros Tranquilidade SA

text:
               17.7.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 195/12

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Cível da Comarca do Porto (Portugali) on esittänyt 10.5.2010 — Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira ja Alexandra Pendão Lapa Ferreira v. Companhia de Seguros Tranquilidade SA
   (Asia C-229/10)
   2010/C 195/17
   Oikeudenkäyntikieli: portugali

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Cível da Comarca do Porto

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira ja Alexandra Pendão Lapa Ferreira

      Vastaaja: Companhia de Seguros Tranquilidade SA

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko [Portugalin] siviililain 505 §:n tulkinta, jonka mukaan moottoriajoneuvojen liikenteeseen käyttämisen aiheuttamaa vaaraa koskevaa vastuuta ei synny onnettomuudessa, josta jalankulkija on yksinomaisesti vastuussa, pakollista liikennevakuutusta koskevien eurooppalaisten direktiivien [72/166/ETY (1), 84/5/ETY (2), 90/232/ETY (3), 2000/26/EY (4) ja 2005/14/EY (5) ja erityisesti direktiivin 90/232/ETY 1 artiklan] mukainen?

               2)

               Onko siviililain 570 §:n tulkinta, jonka mukaan vahingonkorvausta voidaan alentaa tai se voidaan evätä molempien osapuolten syyllisyyden asteen perusteella, kun vahinkoa kärsineen henkilön syyllisyyden aiheuttava tosiseikka on edesauttanut vahingon syntymistä tai laajenemista, samojen direktiivien mukainen?

               3)

               Jos vastaus on myöntävä, onko tulkinta, jossa sallitaan korvauksen rajoittaminen tai alentaminen, kun otetaan huomioon yhtäältä jalankulkijan syyllisyys ja toisaalta moottoriajoneuvon aiheuttama vaara onnettomuuden syntymisen osalta, näiden direktiivien vastainen?

      (1)  Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24.4.1972 annettu neuvoston direktiivi 72/166/ETY, EYVL L 103, s. 1; Erityisp. Alue 6 Nide 1 s. 111.

      (2)  Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30.12.1983 annettu toinen neuvoston direktiivi 84/5/ETY, EYVL L 8, 11.1.1984, s. 17, Erityisp. Alue 6 Nide 2 s. 90.

      (3)  Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14.5.1990 annettu kolmas neuvoston direktiivi 90/232/ETY, EYVL L 129, s. 33, Erityisp. Alue 13 Nide 19 s. 189.

      (4)  Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä ja neuvoston direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 16.5.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/26/EY (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi), EYVL L 181, s. 65.

      (5)  Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien neuvoston direktiivien 72/166/ETY, 84/5/ETY, 88/357/ETY ja 90/232/ETY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/26/EY muuttamisesta 11.5.2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/14/EY, EUVL L 149, s. 14.


title: Asia C-145/09: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Saksa) on esittänyt 24.4.2009 — Land Baden-Württemberg v. Panagiotis Tsakouridis

text:
               4.7.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 153/26

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Saksa) on esittänyt 24.4.2009 — Land Baden-Württemberg v. Panagiotis Tsakouridis
   (Asia C-145/09)
   2009/C 153/48
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Land Baden-Württemberg

      Vastaaja: Panagiotis Tsakouridis

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko 29.4.2004 annetun direktiivin 2004/38/EY (1) 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua käsitettä ”yleistä turvallisuutta koskevat pakottavat syyt” tulkittava siten, että ainoastaan ehdottomat vaarat jäsenvaltion ulkoiselle tai sisäiselle turvallisuudelle voivat oikeuttaa karkottamisen ja että tältä osin kyseeseen voi tulla ainoastaan valtion ja sen olennaisten järjestelmien olemassaolo, niiden toimintamahdollisuudet, väestön eloonjääminen, ulkosuhteet ja kansojen rauhanomainen yhteiselo?

               2)

               Millä edellytyksillä voidaan jälleen menettää direktiivin 2004/38/EY 28 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vahvistettu suoja karkottamista vastaan, joka seuraa kymmenen vuoden oleskelusta vastaanottavassa jäsenvaltiossa? Onko tältä osin sovellettava vastaavasti direktiivin 2004/38/EY 16 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua pysyvän oleskeluoikeuden menettämistä koskevaa edellytystä?

               3)

               Siinä tapauksessa, että toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja direktiivin 16 artiklan 4 kohtaa on sovellettava vastaavasti: Menetetäänkö vahvistettu suoja karkottamista vastaan ainoastaan ajan kulumisen myötä ja riippumatta siitä, mitkä ovat mahdolliset syyt poissa olemiselle?

               4)

               Niin ikään siinä tapauksessa, että toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja direktiivin 16 artiklan 4 kohtaa on sovellettava vastaavasti: Jos vastaanottavaan jäsenvaltioon palataan pakosta rikosseuraamuksen toimeenpanon johdosta ennen kahden vuoden ajanjakson kulumista, säilyykö vahvistettu suoja karkottamista vastaan myös, jos paluun jälkeen ei ensin voida pitkään aikaan vedota perusvapauksiin?

      (1)  Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/38/EY (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti); EUVL 2004, L 158, s. 77, sekä oikaisut EUVL 2004, L 229, s. 35 ja EUVL 2007, L 204, s. 28.


title: Asia C-3/14: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 16.4.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Sąd Najwyższy – Puola) – Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej ja Telefonia Dialog sp. z o.o. v. T Mobile Polska SA, aiemmin Polska Telefonia Cyfrowa SA (Ennakkoratkaisupyyntö — Sähköiset viestintäverkot ja -palvelut — Direktiivi 2002/21/EY — 7 ja 20 artikla — Sähköisiä viestintäverkkoja tai -palveluja tarjoavien yritysten välisten riita-asioiden ratkaiseminen — Velvollisuus soveltaa 7 artiklan 3 kohdassa säädettyä menettelyä — Toimenpide, joka on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan — Direktiivi 2002/19/EY — 5 artikla — Kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltuudet ja tehtävät käyttöoikeuden ja yhteenliittämisen osalta — Direktiivi 2002/22/EY — 28 artikla — Muut kuin maantieteelliset numerot)

text:
               15.6.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 198/10

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 16.4.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Sąd Najwyższy – Puola) – Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej ja Telefonia Dialog sp. z o.o. v. T Mobile Polska SA, aiemmin Polska Telefonia Cyfrowa SA
   (Asia C-3/14) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Sähköiset viestintäverkot ja -palvelut - Direktiivi 2002/21/EY - 7 ja 20 artikla - Sähköisiä viestintäverkkoja tai -palveluja tarjoavien yritysten välisten riita-asioiden ratkaiseminen - Velvollisuus soveltaa 7 artiklan 3 kohdassa säädettyä menettelyä - Toimenpide, joka on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Direktiivi 2002/19/EY - 5 artikla - Kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltuudet ja tehtävät käyttöoikeuden ja yhteenliittämisen osalta - Direktiivi 2002/22/EY - 28 artikla - Muut kuin maantieteelliset numerot))
   (2015/C 198/13)
   Oikeudenkäyntikieli: puola

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Sąd Najwyższy

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej ja Telefonia Dialog sp. z o.o.

      Vastapuoli: T Mobile Polska SA, aiemmin Polska Telefonia Cyfrowa SA

      Tuomiolauselma

               1)

               Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan 3 kohtaa ja 20 artiklaa on tulkittava siten, että kansallisen sääntelyviranomaisen on sovellettava näistä säännöksistä ensimmäisessä säädettyä menettelyä, kun se aikoo sähköisiä viestintäverkkoja tai -palveluja yksittäisessä jäsenvaltiossa tarjoavien yritysten välisen riidan ratkaisemiseksi asettaa velvoitteita, joilla turvataan yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) 28 artiklan mukaisesti oikeus käyttää muita kuin maantieteellisiä numeroita, ja kun näillä velvoitteilla voi olla vaikutuksia jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

               2)

               Direktiivin 2002/21 7 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että toimenpide, jonka kansallinen sääntelyviranomainen toteuttaa turvatakseen loppukäyttäjille direktiivin 2002/22 28 artiklan mukaisesti oikeuden käyttää muita kuin maantieteellisiä numeroita, vaikuttaa kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, jos toimenpide voi muutoin kuin merkityksettömällä tavalla tosiasiallisesti tai mahdollisesti vaikuttaa kyseiseen kauppaan suoraan tai välillisesti, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

      (1)  EUVL C 102, 7.4.2014.


title: Asia C-296/09: Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 9.12.2010 (Hof van Cassatie van Belgiën (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Vlaamse Gemeenschap v. Maurits Baesen (Sosiaaliturva — Asetus (ETY) N:o 1408/71 — Asetuksen 13 artiklan 2 kohdan d alakohta — Virkamiehenä pidettävän henkilön käsite — Julkiselimen kanssa tehty työsopimus)

text:
               19.2.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 55/11

         Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 9.12.2010 (Hof van Cassatie van Belgiën (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Vlaamse Gemeenschap v. Maurits Baesen
   (Asia C-296/09) (1)

   (Sosiaaliturva - Asetus (ETY) N:o 1408/71 - Asetuksen 13 artiklan 2 kohdan d alakohta - Virkamiehenä pidettävän henkilön käsite - Julkiselimen kanssa tehty työsopimus)
   2011/C 55/17
   Oikeudenkäyntikieli: hollanti

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Hof van Cassatie van België

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Vlaamse Gemeenschap

      Vastaaja: Maurits Baesen

      Oikeudenkäynnin kohde

   Ennakkoratkaisupyyntö — Hof van Cassatie van België — Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2) 13 artiklan 2 kohdan a ja d alakohdan tulkinta — Virkamiehet ja sellaisina pidettävät henkilöt — Määritelmä — Julkiselimen kanssa työsopimuksen tehnyt henkilö

      Tuomiolauselma

   Se, mitä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheisiinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna 12.5.1981 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1390/81, 13 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevilla käsitteillä ”virkamies” ja ”sellaisina pidettävät henkilöt” tarkoitetaan, määritetään yksinomaan sen jäsenvaltion kansallisen oikeuden perusteella, johon työnantajana toimiva hallinto kuuluu, ja pääasian vastaajan tilanteessa oleva henkilö, joka kuuluu jäsenvaltiossa osittain virkamiesten sosiaaliturvajärjestelmään ja osittain palkattujen työntekijöiden sosiaaliturvajärjestelmään, voi olla asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan d alakohdan säännösten mukaisesti ainoastaan sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, johon hänen työnantajanaan toimiva hallinto kuuluu.

      (1)  EUVL C 267, 7.11.2009.


title: Asia F-71/13: Virkamiestuomioistuimen määräys (ensimmäinen jaosto) 12.2.2014 – CL v. EEA (Henkilöstö — Väliaikainen toimihenkilö — Avustamisvelvollisuus — Henkilöstösääntöjen 24 artikla — Esimiehen harjoittama työpaikkakiusaaminen — Hallinnollisen tutkimuksen aloittamista koskevan pyynnön hylkäämnen — Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat)

text:
               24.11.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 421/56

         Virkamiestuomioistuimen määräys (ensimmäinen jaosto) 12.2.2014 – CL v. EEA
   (Asia F-71/13) (1)

   ((Henkilöstö - Väliaikainen toimihenkilö - Avustamisvelvollisuus - Henkilöstösääntöjen 24 artikla - Esimiehen harjoittama työpaikkakiusaaminen - Hallinnollisen tutkimuksen aloittamista koskevan pyynnön hylkäämnen - Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat))
   2014/C 421/79
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: CL (edustajat: asianajajat S. Orlandi, J.-N. Louis ja D. Abreu Caldas)

      Vastaaja: Euroopan ympäristökeskus (EEA) (asiamies: O. Cornu, avustajanaan asianajaja B. Wägenbaur)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Sellaisen päätöksen kumoamista koskeva vaatimus, jolla on hylätty kantajan vaatimus aloittaa hallinnollinen tutkimus ahdistelun tosiseikkojen vahvistamiseksi tai täsmentämiseksi

      Määräysosa

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               CL vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan ympäristökeskuksen oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 274, 21.9.2013, s. 32.


title: Euroopan yhteisöjen komission 10.6.1998 Helleenien tasavaltaa vastaan nostama kanne (Asia C-215/98)

text:
5.9.98                  FI                     Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                     C 278/13
Ð Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsitys                       ta sisältävistä paristoista ja akuista 18 päivänä maalis-
     siitä, että komissiolla on kolmen kuukauden määrä-                 kuuta 1991 annettuun neuvoston direktiiviin 91/157/
     aika tuen arvioimiseen, ei ole yhteensoveltuva terästu-            ETY (1) perustuvia velvoitteitaan, kun se ei ole toteut-
     kisäännöstön eikä oikeuskäytännössä hyväksytyn                     tanut eikä ilmoittanut komissiolle säädetyssä määrä-
     nopeuttamisvaatimuksen kanssa.                                     ajassa kyseisen direktiivin 6 artiklassa tarkoitettuja
                                                                        ohjelmia,
Ð Terästukisäännöstön 6 artiklan 6 kohdan rikkominen
     ja tuensaantioikeuden yleisen periaatteen loukkaami-          Ð velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeuden-
     nen: Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on                  käyntikulut.
     lähtenyt oikeudellisesti väärästä komission ajallisesti
     rajoitetun toimivallan olettamasta, se on jättänyt otta-
     matta huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäy-           Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
     tännön, jonka mukaan lopullinen takaisinmaksamis-
     määräys edellyttää aina myös lopullista äänestystä
                                                                   EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannen koh-
     komissiossa tuen aineellisesta lainvastaisuudesta.
                                                                   dan mukaan direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen
     Kyseessä on lainvastainen puuttuminen tukimenettelyn
                                                                   nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu. Perus-
     muodollisiin ja aineellisiin näkökohtiin, kun ensimmäi-
                                                                   tamissopimuksen 5 artiklan mukaan jäsenvaltiot toteutta-
     sen oikeusasteen tuomioistuin on todennut tuen olevan
                                                                   vat kaikki yleis- ja erityistoimenpiteet, jotka ovat aiheelli-
     aineellisesti lainvastainen sellaisen määräajan ylittämi-
                                                                   sia tästä sopimuksesta tai yhteisön toimielinten säädöksistä
     sen perusteella, jota edes komissio ei luokittele tuen
                                                                   johtuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi.
     poissulkevaksi määräajaksi vaan jota se on useissa rin-
     nakkaisissa tapauksissa pitänyt vain hallinnollisena
     ilmoitusmääräaikana.                                          Ei ole kiistetty sitä, että Helleenien tasavalta ei tätä kan-
                                                                   netta nostettaessa ole vieläkään toteuttanut eikä ilmoitta-
                                                                   nut komissiolle kyseisen direktiivin 6 artiklassa tarkoitet-
Ð Syrjintäkiellon loukkaaminen: Ensimmäisen oikeusas-
                                                                   tuja, ajanjaksoa 18.3.1993Ð18.3.1997 koskevia ohjelmia
     teen tuomioistuin ei ole ottanut tämän kanneperusteen
                                                                   varmistaakseen tämän artiklan tavoitteiden saavuttamisen.
     äärimmäisen niukassa käsittelyssään kantaa kantajan
     esittämään vertailuun sen oman ja EKO Stahlin tuki-
     asian välillä.                                                Komissio on näin ollen velvollinen toteamaan, että Hellee-
                                                                   nien tasavalta on jättänyt noudattamatta perustamissopi-
                                                                   mukseen ja direktiiviin 91/157/ETY perustuvia velvoittei-
Ð Luottamuksensuojan loukkaaminen.
                                                                   taan.
Ð Perusteluvelvollisuuden rikkominen.                              (1) EYVL L 78, 26.3.1991, s. 38.
(1) EYVL C 166, 30.5.1998, s. 14.
(2) Komission päätös N:o 3855/91 EHTY (EYVL L 362,
    31.12.1991, s. 57).
                                                                   Euroopan yhteisöjen komission 16.6.1998 Ranskan tasa-
                                                                                valtaa vastaan nostama kanne
                                                                                (Asia C-221/98)
Euroopan yhteisöjen komission 10.6.1998 Helleenien tasa-                                    (98/C 278/23)
                 valtaa vastaan nostama kanne
                         (Asia C-215/98)
                                                                   Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 16.6.1998
                          (98/C 278/22)                            Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Ranskan
                                                                   tasavaltaa vastaan. Kantajan asiamiehenä on oikeudellisen
                                                                   yksikön virkamies Marie Wolfcarius, prosessiosoite
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 10.6.1998                 Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Helleenien            Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg.
tasavaltaa vastaan. Kantajan asiamiehenä on komission
oikeudellisen yksikön virkamies Maria Kontou-Durande ja
prosessiosoite Luxemburgissa c/o komission oikeudellisen           Euroopan yhteisöjen komissio vaatii, että yhteisöjen tuo-
yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wag-             mioistuin
ner, Kirchberg.
                                                                   1. toteaa, että
Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
                                                                        Ranskan tasavalta ei ole noudattanut neuvoston direk-
Ð toteaa, että Helleenien tasavalta on jättänyt noudatta-               tiivin 90/364/ETY, direktiivin 90/365/ETY ja direktii-
     matta EY:n perustamissopimukseen ja vaarallisia ainei-             vin 93/96/ETY mukaisia velvoitteitaan,