title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 19 päivänä helmikuuta 2004 asiassa C-312/03: Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Belgian kuningaskunta

text:
               17.4.2004

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 94/9

      YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO

   (kolmas jaosto)
   19 päivänä helmikuuta 2004
   asiassa C-312/03: Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Belgian kuningaskunta (1)

   (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivin 1999/44/EY täytäntöönpanon laiminlyönti)
   (2004/C 94/17)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Asiassa C-312/03, Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään D. Martin vastaan Belgian kuningaskunta, asiamiehenään E. Dominkovits, jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25 päivänä toukokuuta 1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY (EYVL L 171, s. 12) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut tämän direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Rosas (esittelevä tuomari) sekä tuomarit R. Schintgen ja N. Colneric, julkisasiamies: F. G. Jacobs, kirjaaja: R. Grass, on antanut 19.2.2004 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

               1)

               Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25 päivänä toukokuuta 1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut perustellussa lausunnossa asetetussa määräajassa tämän direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.

               2)

               Belgian kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EYVL C 213, 6.9.2003.


title: Asia F-139/11: Kanne 22.12.2011 — ZZ v. komissio

text:
               3.3.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 65/25

         Kanne 22.12.2011 — ZZ v. komissio
   (Asia F-139/11)
   2012/C 65/48
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: ZZ (edustajat: asianajajat Ph.-E. Partsch ja E. Raimond)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Oikeusriidan kohde ja kuvaus

   OLAFin pääjohtajan sen päätöksen kumoaminen, jolla kantaja oli viimeisen kerran kutsuttu sisäiseen tutkintaan liittyvään kuulemistilaisuuteen ja jossa oli ilmoitettu, että jollei kantaja noudattaisi kutsua, tutkinnan loppuraportti laadittaisiin pelkästään OLAFin yksipuolisesti kokoamien ja analysoimien tietojen perusteella, ja kirjeen, jolla kantajan valitus hylättiin, kumoaminen

      Vaatimukset

               —

               On kumottava 28.10.2011 tehty päätös

               —

               on kumottava 2.12.2011 päivätty kirje, jolla on ratkaistu 21.11.2011 tehty valitus

               —

               kantajalle on myönnettävä 6 000 euron suuruinen vahingonkorvaus

               —

               Euroopan komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.


title: Asia T-71/12: Kanne 17.2.2012 — Meskarian v. neuvosto

text:
               14.4.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 109/28

         Kanne 17.2.2012 — Meskarian v. neuvosto
   (Asia T-71/12)
   2012/C 109/57
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Mohammed Reza Meskarian (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustajat: solicitor S. Zaiwalla, solicitor P. Reddy ja solicitor F. Zaiwalla, D. Wyatt, QC ja barrister R. Blakeley)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan päätöksen 2011/783/YUTP (1) liitteessä olevan taulukon A 13 kohdan ja asetuksen N:o 1245/2011 (2) kantajaa koskevilta osin;

               —

               toteamaan, ettei neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP (3) 19 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 961/2010 (4) 16 artiklan 2 kohtaa sovelleta kantajaan;

               —

               toteamaan, että riidanalaiset toimet kumotaan välittömin vaikutuksin huolimatta siitä, mitä Euroopan unionin tuomioistuimen peruskirjan 60 artiklan 2 kohdassa määrätään; ja

               —

               velvoittamaan neuvoston maksamaan tästä kanteesta aiheutuvat kulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa viiteen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäisen kanneperusteen mukaan Euroopan unionin neuvostolla ei ole toimivaltaa määrätä varojen jäädyttämistä ja matkustuskieltoa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) nojalla tilanteessa, joka on Euroopan unionin sisäinen.

               2)

               Toisen kanneperusteen mukaan neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 961/2010 perusteet luetteloon merkitsemiselle eivät täyty kantajan osalta.

               3)

               Kolmannen kanneperusteen mukaan rajoittavien toimenpiteiden kohdistamisella kantajaan loukataan selvästi kantajan perus- ja ihmisoikeuksia, ja se on lisäksi vastoin suhteellisuusperiaatetta.

               4)

               Neljännen kanneperusteen mukaan vastaaja laiminlöi menettelylliset velvollisuutensa ja loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia, kun se kohdisti kantajaan rajoittavia toimenpiteitä.

               5)

               Viidennen kanneperusteen mukaan myös kantajan merkitseminen luetteloon on kumottava siltä osin kuin joko Persia International Bankin tai Bank Mellat'n vastaavat kumoamiskanteet hyväksytään.

      (1)  Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 1.12.2011 annettu neuvoston päätös 2011/783/YUTP (EUVL L 319, 2.12.2011, s. 71).

      (2)  Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 961/2010 täytäntöönpanosta 1.12.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1245/2011 (EUVL L 319, 2.12.2011, s. 11).

      (3)  Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja yhteisen kannan 2007/140/YUTP kumoamisesta 26.7.2010 annettu neuvoston päätös 2010/413/YUTP (EUVL 2010 L 195, s. 39).

      (4)  Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EY) N:o 423/2007 kumoamisesta 25.10.2010 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 961/2010 (EUVL 2010 L 281, s. 1).


title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 13 päivänä syyskuuta 2001 asiassa C-375/99, Espanjan kuningaskunta vastaan Euroopan yhteisöjen komissio (EMOTR – Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen – Varainhoitovuodet 1996 ja 1997 – Naudanlihan julkinen varastointi)

text:
C 303/4                 FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                         27.10.2001
1)    Kanne hylätään.                                                           YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
2)    Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeuden-
      käyntikulut.                                                                                (viides jaosto)
(1) EYVL C 366, 18.12.1999.
                                                                                13 päivänä syyskuuta 2001
                                                                        asiassa C-417/99, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan
                                                                                Espanjan kuningaskunta (1)
        YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
                                                                        (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Direktii-
                                                                        vi 96/62/EY – Ilmanlaadun arviointi ja hallinta – Direktiivin
                           (viides jaosto)                              soveltamisesta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten ja
                                                                                toimielinten nimeämättä jättäminen)
                   13 päivänä syyskuuta 2001
asiassa C-375/99, Espanjan kuningaskunta vastaan Euroo-                                           (2001/C 303/05)
                   pan yhteisöjen komissio (1)
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: espanja)
(EMOTR – Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen – Varain-
hoitovuodet 1996 ja 1997 – Naudanlihan julkinen varastoin-
                                 ti)
                                                                        (Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan yhteisöjen
                                                                                tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)
                         (2001/C 303/04)
                    (Oikeudenkäyntikieli: espanja)                      Asiassa C-417/99, Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehe-
                                                                        nään G. Valero Jordana) vastaan Espanjan kuningaskunta
(Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan yhteisöjen        (asiamiehenään N. Dı́az Abad), jossa kantaja vaatii sen totea-
             tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)                    mista, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut ilman-
                                                                        laadun arvioinnista ja hallinnasta 27 päivänä syyskuuta 1996
                                                                        annetun neuvoston direktiivin 96/62/EY (EYVL L 296, s. 55)
Asiassa C-375/99, Espanjan kuningaskunta (asiamiehenään                 mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole nimennyt kyseisen
M. López-Monı́s Gallego) vastaan Euroopan yhteisöjen komis-            direktiivin 3 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuja
sio (asiamiehenään J. Guerra Fernández), jossa kantaja vaatii,         toimivaltaisia viranomaisia ja toimielimiä, yhteisöjen tuomiois-
että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa osittain Euroopan maata-            tuin (viides jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheen-
louden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta makset-            johtaja A. La Pergola sekä tuomarit D. A. O. Edward (esittelevä
tavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä yhteisöra-        tuomari), P. Jann, L. Sevón ja C. W. A. Timmermans, julkisasia-
hoituksen ulkopuolelle 28 päivänä heinäkuuta 1999 tehdyn                mies: P. Léger, kirjaaja: R. Grass, on antanut 13.9.2001
komission päätöksen 1999/603/EY (EYVL L 234, s. 6) niiltä               tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:
osin kuin siinä on tehty 5 prosentin kiinteämääräinen korjaus
tiettyihin menoihin, jotka Espanjan kuningaskunta on ilmoitta-
nut talousarvion momenttien 2111 (tekniset kulut), 2112
                                                                        1)    Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut ilmanlaadun arvi-
(rahoituskulut) ja 2113 (muut kulut) osalta naudanlihan
                                                                              oinnista ja hallinnasta 27 päivänä syyskuuta 1996 annetun
julkisen varastoinnin alalla, yhteisöjen tuomioistuin (viides
                                                                              neuvoston direktiivin 96/62/EY mukaisia velvoitteitaan, koska
jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. La
                                                                              se ei ole säädetyssä määräajassa antanut tämän direktiivin
Pergola sekä tuomarit D. A. O. Edward, P. Jann (esittelevä
                                                                              noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia
tuomari), S. von Bahr ja C. W. A. Timmermans, julkisasiamies:
                                                                              määräyksiä direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan mukais-
L. A. Geelhoed, kirjaaja: R. Grass, on antanut 13.9.2001
                                                                              ten toimivaltaisten viranomaisten ja toimielinten nimeämiseksi.
tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:
1)    Kanne hylätään.                                                   2)    Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeuden-
                                                                              käyntikulut.
2)    Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeuden-
      käyntikulut.
                                                                        (1) EYVL C 20, 22.1.2000.
(1) EYVL C 366, 18.12.1999.


title: Asia T-79/09: Kanne 20.2.2009 — Ranska v. komissio

text:
               16.5.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 113/37

         Kanne 20.2.2009 — Ranska v. komissio
   (Asia T-79/09)
   2009/C 113/75
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Ranskan tasavalta (asiamiehet: E. Belliard, G. de Bergues ja A.-L. Vendrolini)

      Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio

      Vaatimukset

               —

               Riidanalainen päätös on kumottava

               —

               komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Käsiteltävänä olevalla kanteella kantaja vaatii kumottavaksi komission 10.12.2008 tekemää päätöstä K(2008) 7846 lopullinen, jolla komissio on katsonut, että sellaisten vapaaehtoisten maksujen, joita toimialakohtaiset järjestöt perivät suorittamiensa tehtävien rahoittamiseksi edustamiensa ammattikuntien jäseniltä, muuttaminen pakollisiksi oli EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea merkitsevä toimenpide.
   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa asiasisällön osalta kanneperusteeseen, joka koskee

               —

               EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen vääristämistä, koska komissio on katsonut, että toisin kuin Ranskan hallitus väittää, nämä pakollisiksi muutetut vapaaehtoiset maksut ovat veronluonteisia maksuja eli valtion varoja, vaikka

                           —

                           toimialakohtaisten järjestöjen hyväksymismenettelyä tai toimialakohtaisten sopimusten jatkamismenettelyä ei voida pitää keinoina, joilla valtio panee täytäntöön tietyn toimintatavan, jonka se on aikaisemmin määritellyt

                           —

                           toimialakohtaiset järjestöt määräävät sopimuksissaan vapaaehtoisista pakollisiksi muutettujen maksujen laskentaperusteesta, määrästä, käyttökohteesta ja käytöstä julkisten viranomaisten osallistumatta tähän missään vaiheessa

                           —

                           vapaaehtoisista pakollisiksi muutetut maksut on ehdottomasti käytettävä niiden toimintojen rahoittamiseen, joihin ne on tarkoitettu, eikä niitä anneta koskaan julkisten viranomaisten käyttöön

                           —

                           ne, jotka ovat velvollisia maksamaan vapaaehtoisesta pakolliseksi muutetun maksun, hyötyvät välttämättä sillä rahoitetuista toiminnoista, joiden kustannuksista toimialan toimijat vastaavat yhdessä kyseisen tuotteen ostajien tai myyjien ominaisuudessa


title: Asia T-49/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.4.2017 – Azanta v. EUIPO – Novartis (NIMORAL) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin NIMORAL rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aikaisempi EU-sanamerkki NEORAL — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

text:
               22.5.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/26

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.4.2017 – Azanta v. EUIPO – Novartis (NIMORAL)
   (Asia T-49/16) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus sanamerkin NIMORAL rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aikaisempi EU-sanamerkki NEORAL - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))
   (2017/C 161/36)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Azanta A/S (Hellerup, Tanska) (edustaja: asianajaja M. Hoffgaard Rasmussen)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Ivanauskas)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa: Novartis AG (Basel, Sveitsi)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 1.12.2015 tekemästä päätöksestä (asia R 634/2015-4), joka koskee Novartis AG:n ja Azanta A/S:n välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Azanta A/S velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 106, 21.3.2016.


title: Asia C-119/07: Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräys 20.6.2007 (Verwaltungsgericht Darmstadtin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Container Service Thorsten Sperzel GmbH v. Land Hessen

text:
               25.8.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 199/25

         Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräys 20.6.2007 (Verwaltungsgericht Darmstadtin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Container Service Thorsten Sperzel GmbH v. Land Hessen
   (Asia C-119/07) (1)

   (2007/C 199/46)

      Oikeudenkäyntikieli: saksa

   Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.

      (1)  EUVL C 117, 26.5.2007.


title: Asia C-541/15: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 8.6.2017 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Amtsgericht Wuppertal – Saksa) – asia, jonka on pannut vireille Mircea Florian Freitag (Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin kansalaisuus — SEUT 21 artikla — Oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella — Henkilö, jolla on sekä asuinjäsenvaltionsa että synnyinjäsenvaltionsa kansalaisuus — Sukunimen muuttaminen synnyinjäsenvaltiossa, kun se ei ole vakinainen asuinpaikka — Nimi, joka vastaa syntymänimeä — Hakemus tämän nimen merkitsemiseksi asuinjäsenvaltion väestörekisteriin — Hakemuksen hylkääminen — Peruste — Nimeä ei ole saatu vakinaisen asumisen aikana — Kansallisessa oikeudessa on muita menettelyjä saman nimen tunnustamiseksi)

text:
               31.7.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 249/5

         Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 8.6.2017 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Amtsgericht Wuppertal – Saksa) – asia, jonka on pannut vireille Mircea Florian Freitag
   (Asia C-541/15) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Unionin kansalaisuus - SEUT 21 artikla - Oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella - Henkilö, jolla on sekä asuinjäsenvaltionsa että synnyinjäsenvaltionsa kansalaisuus - Sukunimen muuttaminen synnyinjäsenvaltiossa, kun se ei ole vakinainen asuinpaikka - Nimi, joka vastaa syntymänimeä - Hakemus tämän nimen merkitsemiseksi asuinjäsenvaltion väestörekisteriin - Hakemuksen hylkääminen - Peruste - Nimeä ei ole saatu vakinaisen asumisen aikana - Kansallisessa oikeudessa on muita menettelyjä saman nimen tunnustamiseksi))
   (2017/C 249/06)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Amtsgericht Wuppertal

      Pääasian asianosainen

   Mircea Florian Freitag

      Tuomiolauselma

   SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion väestörekisteritoimisto kieltäytyy tunnustamasta ja merkitsemästä väestörekisteriin tämän jäsenvaltion kansalaisen toisessa jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän myös on, laillisesti saamaa nimeä, joka vastaa hänen syntymänimeään, sellaisen kansallisen oikeussäännön perusteella, jonka mukaan tätä merkintää voidaan pyytää väestörekisteritoimistoon tehtävällä ilmoituksella vain, jos tämän nimen ottaminen on tapahtunut aikana, jolloin asianomaisen vakinainen asuinpaikka oli kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa, jollei kansallisessa oikeudessa ole muita säännöksiä, jotka tosiasiallisesti mahdollistavat mainitun nimen tunnustamisen.

      (1)  EUVL C 48, 8.2.2016.


title: Asia C-11/12: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 13.12.2012 (College van Beroep voor het Bedrijfslevenin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost v. Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (Yhteinen maatalouspolitiikka — Yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä — Tuen vähentäminen tai epääminen, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta — Toisen tosiasiallinen vastuu)

text:
               9.2.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 38/10

         Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 13.12.2012 (College van Beroep voor het Bedrijfslevenin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost v. Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
   (Asia C-11/12) (1)

   (Yhteinen maatalouspolitiikka - Yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä - Tuen vähentäminen tai epääminen, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta - Toisen tosiasiallinen vastuu)
   2013/C 38/11
   Oikeudenkäyntikieli: hollanti

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      Vastaaja: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      Oikeudenkäynnin kohde

   Ennakkoratkaisupyyntö — College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (EUVL L 30, s. 16) 23 artiklan 1 kohdan tulkinta — Yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä — Tuen vähentäminen tai epääminen, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta — Maanviljelijä, joka on vuokrannut viljelysmaata kolmannelta ja hyväksynyt tilapäisesti sen, että kyseinen kolmas lannoittaa maata — Kyseinen kolmas ei noudata hallintoon liittyviä säännöksiä

      Tuomiolauselma

   Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 23 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että se, että henkilö, jolle tai jolta maatalousmaa on siirtynyt, ei ole noudattanut täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä, mistä seuraa suorien tukien kokonaismäärän vähentäminen tai niiden epääminen, on luettava kokonaisuudessaan sen viljelijän syyksi, joka on jättänyt tukihakemuksen.

      (1)  EUVL C 98, 31.3.2011.


title: Asia C-70/13 P: Valitus, jonka Getty Images (US), Inc. on tehnyt 8.2.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-338/11, Getty Images (US), Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 21.11.2012 antamasta tuomiosta

text:
               6.4.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 101/12

         Valitus, jonka Getty Images (US), Inc. on tehnyt 8.2.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-338/11, Getty Images (US), Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 21.11.2012 antamasta tuomiosta
   (Asia C-70/13 P)
   2013/C 101/26
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: Getty Images (US), Inc. (edustaja: advokat P. Olson)

      Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

      Vaatimukset

   Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               kumoaa valituksenalaisen tuomion

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen sikäli kuin sillä hylätään valitus, jonka Getty Images teki SMHV:n tutkijan 2.8.2010 päivätystä päätöksestä

               —

               velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valituksensa tueksi valittaja esittää kolme valitusperustetta: (i) yhteisön tavaramerkkiasetuksen (1) 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen, (ii) 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkominen ja (iii) yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen.
   Yhteisön tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan merkkiä ei voida rekisteröidä, jos siltä puuttuu ”erottamiskyky”. Vähäinenkin erottamiskyky riittää siihen, ettei kyseisessä artiklassa vahvistettuja hylkäysperusteita sovelleta. Tässä asiassa se, että samanlaisen merkin, joka on tarkoitettu samanlaisia tavaroita/palveluja varten, on kahdesti katsottu omaavan edellytetyn erottamiskyvyn, luo erittäin vahvan olettaman siitä, että PHOTOS.COMilla on edellytetty vähimmäiserottamiskyky. Pelkästään se, että kumpikaan osatekijä erikseen tarkasteltuna ei ole erottamiskykyinen, ei tarkoita sitä, ettei niiden yhdistelmä olisi erottamiskykyinen. PHOTOS +.COM -yhdistelmänä kyseisellä merkillä on merkitys, joka poikkeaa kyseisten osatekijöiden yksittäisistä merkityksistä. On selvää, että kohdeyleisö ymmärtää sen kaupalliseksi verkkotunnukseksi. Verkkotunnukset ovat luonteeltaan ainutlaatuisia. Tällaisena PHOTOS.COM osoittaa kuluttajalle, että se on tavaroiden ja palvelujen erityinen alkuperä, joka on erotettavissa muista erinimisistä tavaroiden ja palvelujen lähteistä. Tällä tavoin se täyttää tavaramerkin tarkoituksen ja 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vahvistetun erottamiskyvyn kynnysarvon.
   Huomioon otettava yleisön etu 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisen yhteydessä on sen selvittäminen, voidaanko merkillä taata tavaroiden/palvelujen tietty alkuperä kuluttajalle siten, että tämä voi ilman minkäänlaista sekaannusvaaraa erottaa palvelun palveluista, joiden alkuperä on eri. On yleisesti tunnettua, että kukin verkkotunnus on erityinen ja että verkkotunnus, jonka pääte on.com, merkitsee kaupallista verkkosivua. Valituksenalaisen tuomion 22 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin myönsi, että kohdeyleisö ymmärtää välittömästi.com-osan viittaavan kaupalliseen internetsivustoon. Unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se jätti huomiotta sen, että verkkotunnus toimii hyvin ja mahdollistaa sen, että kuluttaja voi erottaa valittajan tavarat/palvelut valittajan kilpailijoiden tavaroista/palveluista. Kuluttajansuojaa koskeva yleinen etu saavutetaan eikä 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa rikota.
   Unionin yleinen tuomioistuin ei tarkastellut tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa. Sitä ei kuitenkaan rikota, koska kyseisen säännöksen taustalla oleva yleinen etu on valittajan kilpailijoiden suojaaminen, eikä rekisteröinti vaikuta niistä kehenkään, koska kyseessä on valittajalle kuuluva verkkotunnus. Merkki ei myöskään kuvaile objektiivisesti tavaroita/palveluja.
   Yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää, että SMHV:n aikaisemmat päätökset sitovat sitä, kun sen tarkastelee samanlaisia tavaramerkkihakemuksia eikä ole olemassa viitteitä siitä, että aikaisemmat merkit olisi rekisteröity virheellisesti. Kyseinen periaate velvoittaa unionin tuomioistuimen kumoamaan SMHV:n päätelmän siitä, että PHOTOS.COMia ei voitu rekisteröidä. Unionin yleinen tuomioistuin väittää, että kyseisen periaatteen soveltamisen yhteydessä on otettava huomioon ”laillisuusperiaatteen noudattaminen” ja että tavaramerkin hakijat eivät voi vedota aikaisempiin päätöksiin samanlaisen päätöksen varmistamiseksi, koska aikaisempi päätös oli ”mahdollisesti toisen hyväksi tapahtunut lainvastaisuus”; tämän vuoksi kyseinen tuomioistuin katsoi, että ”tällainen tutkimus on suoritettava kussakin yksittäistapauksessa” (valituksenalaisen tuomion 69 kohta).
   Yhdenvertaisen kohtelun periaate on ristiriidassa laillisuusperiaatteen kanssa. Asiassa T-106/00, STREAMSERVE, 27.2.2002 annetusta tuomiosta lähtien laillisuusperiaate on ollut ensisijainen. Tämän on johtanut oikeudelliseen epävarmuuteen ja valitustulvaan. Tämän kokemuksen valossa on syytä keskittyä enemmän yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen. SMHV:n tutkijoiden velvollisuutena on toimia johdonmukaisesti, soveltaa yhteisiä standardeja, yksilöidä analogisia tapauksia ja kohdella niitä samalla tavalla. Kun tavaramerkin hakijat viittaavat aikaisemmin rekisteröityihin merkkeihin, SMHV:n tutkijoiden ei tulisi pelkästään voida viitata STREAMSERVEen ja jättää huomiotta yhdenvertaisen kohtelun perusperiaate. Sellaisen laillisuusperiaatteen sijaan, jonka mukaan aiempia rekisteröintejä pidetään kirjaimellisesti virheinä, paljon elinkelpoisempi tapa on olettaa, että aikaisemmat merkit rekisteröitiin asianmukaisesti. Velvollisuus soveltaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole missään tilanteessa niin selkeä kuin tilanteessa, jossa käsiteltävän tapauksen tavoin merkit ja tavarat ovat identtiset.
   Lopuksi on todettava, että PHOTOS.COM-merkki on yhtä erottamiskykyinen sitä koskevien tavaroiden ja palvelujen osalta kuin kaksi aiemmin rekisteröityä merkkiä. Perusta kyseisen merkin rekisteröimiseksi niitä varten on sama kuin alkuperäisten merkkien tapauksessa, ja yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää tätä.

      (1)  Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1)


title: Asia C-393/07: Kanne 9.8.2007 — Italian tasavalta v. Euroopan parlamentti

text:
               20.10.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 247/18

         Kanne 9.8.2007 — Italian tasavalta v. Euroopan parlamentti
   (Asia C-393/07)
   (2007/C 247/23)
   Oikeudenkäyntikieli: italia
   Asianosaiset

      Kantaja: Italian tasavalta (asiamiehet: I. M. Braguglia ja avvocato dello Stato P. Gentili)

      Vastaaja: Euroopan parlamentti
   Vaatimukset

               —

               24.5.2007 tehty Euroopan parlamentin päätös P6_TA-PROV(2007)0209, joka on annettu tiedoksi 28.5.2007 ja joka koskee Beniamino Donnicin valtakirjan tarkastusta, on kumottava

               —

               Euroopan parlamentti on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Kanteen tueksi esitetään viisi kanneperustetta.

      Ensimmäisellä kanneperusteellaan Italian hallitus väittää, että säädöstä edustajien valitsemista Euroopan parlamenttiin yleisillä, välittömillä vaaleilla koskevan 20.7.1976 tehdyn päätöksen 76/787/EHTY,ETY,Euratom (vuoden 1976 säädös), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 25.6.2002 tehdyllä päätöksellä 2002/772/EY/Euratom (1), 6 artiklaa (aiemmin 4 artikla), 8 artiklaa (aiemmin 7 artikla), 12 artiklaa (aiemmin 11 artikla) ja 13 artiklaa (aiemmin 12 artikla) sekä EU 6 artiklaa on rikottu. Sen mukaan Euroopan parlamentti ei nimittäin voi jäsentensä valtakirjoja tarkistaessaan tutkita kansallisten vaalien lainmukaisuutta ja sen on siksi vain kirjattava säännönmukaisesti julistetut vaalien tulokset. Se, että jäseniä eivät vuoden 1976 säädöksen 6 artiklan mukaan sido sopimukset tai sitovat toimintaohjeet, ei ole missään yhteydessä siihen, että valitsematta jäänyt ehdokas luopuu nimenomaisesti tulemasta paikastaan luopuvan valitun ehdokkaan tilalle.

      Toiseksi Italian hallitus väittää, että on rikottu Euroopan parlamentin työjärjestyksen 2 artiklaa, joka on hyväksytty 28.9.2005 tehdyllä päätöksellä 2005/684/EY (2). Nämä säännökset tulevat voimaan vuoden 2009 vaalikauden alusta, mutta koskevat kuitenkin vain virassa olevia jäseniä eikä niillä ole merkitystä, kun arvioidaan valitsematta jääneen ehdokkaan luopumista tulla paikastaan luopuvan valitun ehdokkaan tilalle.

      Kolmanneksi Italian hallitus väittää, että on rikottu EY 199 artiklaa ja Euroopan parlamentin työjärjestyksen 3 ja 4 artiklaa. Nämä määräykset koskevat vain parlamentin sisäistä menettelyä muun muassa valtakirjan tarkastuksen osalta, mistä ei voida johtaa toimivaltaa tutkia kansallisten vaalien lainmukaisuutta silloinkaan, kun valitsematta jäänyt ehdokas tulee paikastaan luopuvan valitun ehdokkaan tilalle.

      Neljänneksi Italian hallitus väittää, että on rikottu EU 6 artiklaa, EY 10 artiklaa ja EY 230 artiklaa. Euroopan parlamentin on sen mukaan otettava huomioon Consiglio di Staton lainvoimainen tuomio, jolla todetaan Donnicin valinnan lainmukaisuus. Euroopan parlamentin olisi pitänyt esittää tällaisesta tuomiosta kolmannen osapuolen kantelu. Euroopan parlamentin päätös on joka tapauksessa ristiriidassa kaikille jäsenvaltioille yhteisen oikeusvoimaperiaatteen kanssa.

      Viidenneksi Italian hallitus väittää, että riidanalainen päätös on puutteellisesti perusteltu. Siinä ei mainita tosiseikkoja, joiden perusteella parlamentti on päätellyt, että Occhetto ei ole vapaaehtoisesti luopunut tulemasta Di Pietron tilalle.

      (1)  EYVL L 283, s. 1.

      (2)  EUVL L 262, s. 1.


title: Asia T-210/07: Kanne 11.6.2007 — RSA Security Ireland v. komissio

text:
               4.8.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 183/39

         Kanne 11.6.2007 — RSA Security Ireland v. komissio
   (Asia T-210/07)
   (2007/C 183/74)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti
   Asianosaiset

      Kantaja: RSA Security Ireland Ltd (Shannon, Irlanti) (edustajat: solicitor S. Daly, barrister B. Conway)

      Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio
   Vaatimukset

               —

               Komission päätös, jonka Irlannin tulliviranomainen Revenue Commissioners on antanut tiedoksi kantajalle 30.3.2007, on kumottava siltä osin kuin sillä ei luokitella kantajan tavaraa yhdistetyn nimikkeistön mukaista tariffiluokittelua varten tavaran objektiiviset ominaispiirteiden ja ominaisuuksien perusteella;

               —

               on todettava, että tavaran tariffiluokittelu on määritettävä sen sisäisten ominaispiirteiden perusteella, joista ilmenee, että kantajan tavara on luonteeltaan automaattinen tietojenkäsittelykone ja täten luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8471; tai toissijaisesti

               —

               on todettava, että tavara on luokiteltava sen ratkaisevan ominaispiirteen mukaan yhdistetyn nimikkeistön 8470 ryhmän mukaiseksi laskukoneeksi tai laskulaitteeksi;

               —

               on todettava, että tuotteiden luokittelua yhteisöjen tullitarkoituksia varten hyväksyttyjen luokittelusääntöjen mukaan kantajan tuotteen ratkaiseva ominaispiirre ei ole ominaisuus, jossa on kyse turvalaitteesta tai siitä, että sen avulla pääsee käyttämään automaattiseen tietojenkäsittelykoneeseen tai muualle tallennettuja tiedostoja;

               —

               kantajalle on velvoitettava suoritettavaksi korkoineen ne tullit, jotka se on maksanut tuodessaan kyseistä tuotetta yhteisöön sen jälkeen kun komission päätös tuli voimaan.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Kantaja vaatii kanteellaan sellaisen komission päätöksen kumoamista, josta ilmoitettiin kantajalle sähköpostikirjeenvaihdolla, jonka Revenue Commissioners toimitti 30.3.2007 vastauksena kantajan tekemään sitovaa tariffitietoa koskevaan hakemukseen, joka koski turvalaitetta, joka voidaan liittää automaattiseen tietojenkäsittelykoneeseen ja josta käytetään nimitystä ”SID 800 Product”.
   Kantaja väittää, että päätöksessä, sellaisena kuin se on toimitettuna ensimmäisessä vaiheessa Revenue Commissionersille ja sen jälkeen kantajalle itselleen, ei luokiteltu kantajan tavaraa sen objektiivisten ominaispiirteiden ja ominaisuuksien perusteella ja määritettiin tariffiluokittelu tavalla, johon sisältyy perustavanlaatuinen oikeudellinen virhe.
   Kantaja esittää lisäksi, että tavaran oikean luokittelun sen ratkaisevan ominaispiirteen perusteella olisi oltava yhteisen tullikoodeksin (1)8471 ryhmän mukainen automaattisen tietojenkäsittelykoneen yksikkö, sillä tavara täyttää 8471 ryhmän 5 huomautuksen B kohdan tällaista luokitusta koskevat edellytykset, tai se on itsessään automaattinen tietojenkäsittelykone.
   Toissijaisesti kantaja esittää, että tavaran oikea tariffiluokittelu sen objektiivisten ominaispiirteiden ja ominaisuuksien perusteella on yhteisön tullikoodeksin 8470 ryhmässä tarkoitettu laskukone tai laskulaite.
   Lopuksi kantaja väittää, että komission menettelyssä sen käsitellessä kantajan hakemusta, joka koski sitovaa tariffitietoa, joka perustuu tavaran ominaisuuksiin automaattisen tietojenkäsittelykoneen yksikkönä, ei noudatettu oikeaa menettelyä ja syyllistyttiin vallan väärinkäyttöön.

      (1)  Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (EYVL 1992, L 302, s. 1).


title: Asia C-639/16 P: Valitus, jonka Foodcare sp. z o.o. on tehnyt 9.12.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-456/15, Foodcare v. EUIPO, 5.10.2016 antamasta tuomiosta

text:
               26.6.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 202/8

         Valitus, jonka Foodcare sp. z o.o. on tehnyt 9.12.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-456/15, Foodcare v. EUIPO, 5.10.2016 antamasta tuomiosta
   (Asia C-639/16 P)
   (2017/C 202/12)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: Foodcare sp. z o.o. (edustaja: M. Żabińska, radca prawny)

      Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Dariusz Michalczewski
   Unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on 11.5.2017 antamallaan määräyksellä hylännyt valituksen.


title: Asia T-123/09: Kanne 28.3.2009 — Ryanair v. komissio

text:
               20.6.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 141/45

         Kanne 28.3.2009 — Ryanair v. komissio
   (Asia T-123/09)
   2009/C 141/96
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Ryanair Ltd (Dublin, Irlanti) (edustajat: asianajajat E. Vahida ja I-G. Metaxas-Maragkidis)

      Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio

      Vaatimukset

               —

               ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on todettava EY 230 ja EY 231 artiklan mukaisesti, että komission 12.11.2008 tekemä päätös valtiontukiasiassa C26/2008 (300 miljoonan euron laina Alitalia S.p.A.:lle) on osittain pätemätön sikäli kuin siinä ei velvoiteta tuen takaisin perimiseen Alitalian seuraajilta ja annetaan Italialle lisäaikaa päätöksen täytäntöönpanoon

               —

               ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on todettava EY 230 ja EY 231 artiklan mukaisesti, että 12.11.2008 tehty päätös valtiontukiasiassa N510/2008 (Alitalia S.p.A.:n omaisuuden myynti) on kokonaisuudessaan pätemätön

               —

               komission on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se on velvoitettava korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut ja

               —

               ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on toteutettava muut asianmukaisiksi katsomansa toimenpiteet.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja riitauttaa komission 12.11.2008 tekemien kahden päätöksen laillisuuden, joista ensimmäinen tehtiin valtiontukiasiassa C26/2008 (ex NN 31/08), joka koskee Alitalialle myönnettyä 300 miljoonan euron lainaa ja joka annettiin tiedoksi numerolla C(2008)6743, (1) ja toinen valtiontukiasiassa N510/2008 N:o C(2008) 6745 lopullinen, joka koskee Alitalian omaisuuden myyntimenettelyä, sikäli kuin siinä katsottiin, että kyseinen menettely ei merkinnyt valtiontuen myöntämistä edellyttäen, että Italian viranomaiset noudattavat tiettyjä sitoumuksia.
   Kanteensa tueksi kantaja esittää seuraavat perusteet:
   Ensimmäisen riidanalaisen päätöksen osalta kantaja väittää, että se on osittain pätemätön, koska siinä ei velvoiteta takaisin perimiseen Alitalian seuraajilta ja koska siinä annetaan Italialle lisäaikaa lainan takaisinperimiseen.
   Toisen riidanalaisen päätöksen osalta kantaja väittää, että kun komissio ei aloittanut muodollista tutkintamenettelyä vakavien vaikeuksien olemassaolosta huolimatta, se teki puutteellisen ja riittämättömän päätöksen ja loukkasi kantajan EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisia menettelyllisiä oikeuksia. Kantaja väittää lisäksi, että komissiolla ei ollut toimivaltaa tehdä ehdollista päätöstä tuen puuttumisesta pelkän alustavan tutkimuksen jälkeen. Kantaja väittää myös, että komissio ei tutkinut toimenpiteiden kaikkia merkityksellisiä ominaisuuksia eikä niiden asiayhteyttä. Kantajan mukaan komissio ei erityisesti tutkinut, merkitsikö Italian erityishallintomenettely itsessään tuen myöntämistä ja oliko Italian hallitus käyttänyt hyväkseen lainsäädäntöä Compagnia Aerea Italianan suunnitelman suosimiseksi.
   Kantaja väittää edelleen, että komissio teki ilmeisen arviointivirheen, kun se jätti huomiotta Alitalian omaisuuden myynnin mahdolliset vaihtoehdot, joihin kuuluu esimerkiksi pakkoselvitystila tai osakkeiden tai yhtiöosuuksien luovutus. Kantaja väittää myös, että komissio ei soveltanut markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatetta Alitalian omaisuuden myyntiin erityisesti, koska se ei arvioinut palvelun jatkuvuuden nimenomaisen edellytyksen ja Alitalian matkustajaliikenneliiketoiminnan ostajan italialaisen alkuperän implisiittisen edellytyksen vaikutusta hintaan, koska se ei katsonut, että Alitalian omaisuuden myyntimenettely oli selvästi riittämätön ja koska se ei arvioinut CAIn tarjoamaa todellista hintaa eikä määritellyt kriteerejä Alitalian omaisuuden markkinahinnan määrittämiseksi.
   Kantaja väittää lisäksi, että komissio teki virheen sen osapuolen yksilöimisessä, jonka on maksettava laina takaisin, sillä tämän pitäisi olla CAI Alitalian ja Compagnia Aerea Italianan välisen jatkuvuuden vuoksi. Kantaja väittää lopuksi, että komissio laiminlöi perusteluvelvollisuutta.

      (1)  EUVL 2009 L 52, s. 3


title: Asia C-492/04: Finanzgericht Baden-Württembergin 14.10.2004 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (aiemmin Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) vastaan Finanzamt Emmendingen

text:
               5.2.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 31/11

         Finanzgericht Baden-Württembergin 14.10.2004 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (aiemmin Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) vastaan Finanzamt Emmendingen
   (Asia C-492/04)
   (2005/C 31/21)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Finanzgericht Baden-Württemberg on pyytänyt 14.10.2004 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 1.12.2004, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua asiassa Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (aiemmin Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) vastaan Finanzamt Emmendingen seuraaviin kysymyksiin:

               1.

               Onko EY 57 artiklan 1 kohtaa tulkittava niin, että kolmansiin maihin sovellettavat pääomanliikkeiden rajoitukset, jotka ovat ”voimassa”31.12.1993, ovat sellaisia, joiden osalta kansallinen lainsäätäjä on jo mainittuna viitepäivänä päättänyt lainsäädäntömenettelyn, vai sellaisia, joita kansallisen lainsäädännön mukaan voidaan jo viitepäivänä soveltaa konkreettisiin tosiseikkoihin?

               2.

               Onko EY 56 artiklan 1 kohtaa yhdessä EY 58 artiklan kanssa tulkittava niin, että siinä kielletään voitonjakona sellaisten korkojen – osittainen – verottaminen, jotka jäsenvaltioon sijoittautunut pääomayhtiö maksaa kolmanteen maahan sijoittautuneelle luotonantajalle, joka on myös pääomayhtiön osakas, koska kyseessä on tällöin mielivaltainen syrjintä taikka jäsenvaltion ja kolmannen maan välisen pääomien vapaan liikkuvuuden peitelty rajoittaminen?


title: Asia T-72/05: Deutsche Telekom AG:n 17.2.2005 sisämarkkinoiden harmonisointivirastoa vastaan nostama kanne

text:
               14.5.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 115/23

         Deutsche Telekom AG:n 17.2.2005 sisämarkkinoiden harmonisointivirastoa vastaan nostama kanne
   (Asia T-72/05)
   (2005/C 115/45)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Deutsche Telekom AG, Bonn (Saksa), on nostanut 17.2.2005 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen sisämarkkinoiden harmonisointivirastoa (tavaramerkit ja mallit) vastaan. Kantajan edustajina ovat asianajajat J.-C. Gaedertz ja D.R. Marschollek.
   Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

               —

               kumoaa sisämarkkinoiden harmonisointiviraston toisen valituslautakunnan 15.12.2004 tekemän päätöksen

               —

               velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

               Haettu yhteisön tavaramerkki:

               Sanamerkki ”Telekom Global Net” luokkiin 9, 16, 35, 36, 38, 39, 41 ja 42 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten (mm. elektroniset kojeet, painotuotteet, mainonta, rahatalouspalvelut, kiinteistöasiat, kaukoviestintä, kuljetus ja varastointi, koulutus, tietokoneohjelmointi) — hakemus nro 2 168 169.

               Tutkijan päätös:

               Rekisteröinnin hylkääminen melkein kaikkien luokkiin 9, 38 ja 42 kuuluvien tavaroiden ja palvelujen osalta.

               Valituslautakunnan päätös:

               Kantajan valituksen hylkääminen.

               Kanneperusteet:

                           —

                           Haettu tavaramerkki ei kuvaile luokkiin 9, 38 ja 42 kuuluvia tavaroita ja palveluita neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

                           —

                           Haettu tavaramerkki on asetuksen (EY) N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla riittävän erottamiskykyinen.


title: Asia C-18/09: Kanne 14.1.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Espanjan kuningaskunta

text:
               21.3.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 69/27

         Kanne 14.1.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Espanjan kuningaskunta
   (Asia C-18/09)
   (2009/C 69/49)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja
   Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: K. Simonsson ja L. Lozano Palacios)

      Vastaaja: Espanjan kuningaskunta
   Vaatimukset

               —

               On todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisön oikeuden ja erityisesti palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen 22.12.1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4055/86 (1) 1 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa yleishyödyllisten satamien taloudellisesta järjestelmästä ja palvelujen tarjoamisesta 26.11. annetun lain N:o 48/2003 (Ley 48/2003, de 26 de noviembre, de régimen económico y de prestación de servicios de los puertos de interés general), erityisesti sen 24 §:n 5 momentin ja 27 §:n 1, 2 ja 4 momentin, joissa säädetään satamamaksujen alennuksista ja vapautuksista

               —

               Espanjan kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Espanjan lainsäädännössä säädetään tietyistä satamamaksujen vapautuksista ja alennuksista. Nämä vapautukset ja alennukset myönnetään laivojen lähtö- ja määränpääsatamien perusteella ja ne johtavat edullisempien tariffien soveltamiseen ensisijaisesti Espanjan saariryhmien välisen tai Ceutan ja Melillan välisessä liikenteessä, toissijaisesti näiden satamien ja Euroopan unionin satamien välisessä liikenteessä ja kolmanneksi Euroopan unionin satamien välillä. Nämä säännökset ovat tämän vuoksi syrjiviä.
   Espanjan kuningaskunta, joka vetoaa kyseessä olevien satamien erityiseen maantieteelliseen asemaan, ei ole perustellut kyseisen toimenpiteen välttämättömyyttä tai oikeasuhtaisuutta. Vaikka se on sitoutunut muuttamaan kyseisiä säännöksiä, komissiolle ei ole ilmoitettu minkään rikkomisen lopettamisen päättävän lain antamisesta.

      (1)  EYVL L 378, s. 1.


title: Asia C-181/06: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 5.7.2007 (Tribunal Administrativo e Fiscal do Porton (Portugali) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Deutsche Lufthansa AG v. Ana — Aeroportos de Portugal SA (Lentoliikenne — Lentoasemat — Maahuolinta — Maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu)

text:
               25.8.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 199/11

         Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 5.7.2007 (Tribunal Administrativo e Fiscal do Porton (Portugali) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Deutsche Lufthansa AG v. Ana — Aeroportos de Portugal SA
   (Asia C-181/06) (1)

   (Lentoliikenne - Lentoasemat - Maahuolinta - Maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu)
   (2007/C 199/18)
   Oikeudenkäyntikieli: portugali
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
   Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Deutsche Lufthansa AG

      Vastaaja: Ana — Aeroportos de Portugal SA
   Oikeudenkäynnin kohde
   Ennakkoratkaisupyyntö — Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla 15.10.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/67/EY (EYVL L 272, s. 36) 16 artiklan 3 kohdan tulkinta — Pääsy maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla — Pääsystä maahuolinnan markkinoille ja valvonnasta perittävä maksu
   Tuomiolauselma
   Asetuksen nro 12/99, joka on annettu 30.7.1999, 10 §:n 1 momentin ja 21.3.1990 annetun asetuksen nro 102/90, sellaisena kuin se on muutettuna 26.7.1999 annetulla asetuksella nro 280/99, 18 §:n 2 momentin kaltaiset kansalliset säännökset ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa paitsi, jos mainitussa lainsäädännössä säädetty maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu suoritetaan vastikkeena kaikista palveluista tai osasta palveluja, jotka luetellaan pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla 15.10.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/67/EY liitteessä olevassa 1 kohdassa, ja jos kyseinen maksu ei merkitse maksun kantamista sellaisista palveluista, joista on jo suoritettu korvaus muun maksun tai veron muodossa, toiseen kertaan. Siinä tapauksessa, että kansallisen tuomioistuimen suorittaman selvityksen päätteeksi ilmenee, että pääasiassa kyseessä oleva maksu on lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käytöstä perittävä maksu, kyseisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistua siitä, täyttääkö mainittu maksu direktiivin 96/67 16 artiklan 3 kohdassa säädetyt asianmukaisuutta, puolueettomuutta, avoimuutta ja syrjimättömyyttä koskevat edellytykset.

      (1)  EUVL C 154, 1.7.2006.


title: Asia C-601/14: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 11.10.2016 – Euroopan komissio v. Italian tasavalta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 2004/80/EY — 12 artiklan 2 kohta — Tahallisten väkivaltarikosten uhreja koskevat kansalliset korvausjärjestelmät, joilla varmistetaan uhreille oikeudenmukaiset ja asianmukaiset korvaukset — Kansallinen järjestelmä, joka ei kata kaikkia sen alueella tehtyjä tahallisia väkivaltarikoksia)

text:
               12.12.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 462/2

         Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 11.10.2016 – Euroopan komissio v. Italian tasavalta
   (Asia C-601/14) (1)

   ((Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 2004/80/EY - 12 artiklan 2 kohta - Tahallisten väkivaltarikosten uhreja koskevat kansalliset korvausjärjestelmät, joilla varmistetaan uhreille oikeudenmukaiset ja asianmukaiset korvaukset - Kansallinen järjestelmä, joka ei kata kaikkia sen alueella tehtyjä tahallisia väkivaltarikoksia))
   (2016/C 462/02)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: E. Traversa ja F. Moro)

      Vastaaja: Italian tasavalta (asiamies: G. Palmieri, avustajiaan G. Palatiello ja E. De Bonis, avvocati dello Stato)

      Väliintulija, joka tukee kantajan vaatimuksia: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: E. Moro, M. Chavrier ja K. Pleśniak)

      Tuomiolauselma

               1)

               Italian tasavalta ei ole noudattanut rikoksen uhreille maksettavista korvauksista 29.4.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/80/EY 12 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että rajatylittävissä tilanteissa on olemassa korvausjärjestelmä, joka koskee kaikkien sen alueella tehtyjen tahallisten väkivaltarikosten uhreja.

               2)

               Italian tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

               3)

               Euroopan unionin neuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 89, 16.3.2015.


title: High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division, Chancery Divisionin 2.10.1998 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa 1. Hoechst Aktiengesellschaft ja 2. Hoechst UK Ltd vastaan 1. Inland Revenue Commissioners ja 2. HM Attorney General (Asia C-410/98) (1999/C 1/20)

text:
4.1.1999               FI                      Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                    C 1/11
High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench             Onko niitä yleissopimuksen 7 artiklaan ja sitä seuraaviin
Division, Chancery Divisionin 2.10.1998 tekemällään                artikloihin sisältyviä erityisiä toimivaltasääntöjä, jotka
päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa                 koskevat toimivaltaa vakuutusasioissa, tarkoitus soveltaa
1. Hoechst Aktiengesellschaft ja 2. Hoechst UK Ltd                 myös jälleenvakuutukseen?
vastaan 1. Inland Revenue Commissioners ja 2. HM Attor-
                           ney General
                        (Asia C-410/98)
                         (1999/C 1/20)
High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench             Euroopan yhteisöjen komission 23.11.1998 tekemä valitus
Division, Chancery Division, on pyytänyt 2.10.1998 teke-           Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomiois-
mällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomi-            tuimen ensimmäisen jaoston 17.9.1998 antamasta tuomi-
oistuimeen 17.11.1998, Euroopan yhteisöjen tuomioistui-            osta asiassa T-50/96, Primex Produkte Import-Export
melta ennakkoratkaisua asiassa 1. Hoechst Aktiengesell-            GmbH & Co. KG, Gebr. Kruse GmbH ja Interporc Im-
schaft ja 2. Hoechst UK Ltd vastaan 1. Inland Revenue              und Export GmbH sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlan-
Commissioners ja 2. HM Attorney General, kysymyksiin,              nin yhdistynyt kuningaskunta vastaan Euroopan yhteisöjen
jotka ovat samansisältöiset kuin asiassa C-397/98 (1),                                         komissio
Metallgesellschaft Ltd ym. vastaan Commissioners of                                       (Asia C-417/98 P)
Inland Revenue and HM Attorney General.
                                                                                (1999/C 1/22)
( ) Julkaistu tässä EYVL:ssä, sivulla 7.
 1
                                                                   Euroopan yhteisöjen komissio on valittanut 23.11.1998
                                                                   Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen Euroopan yhteisöjen
                                                                   ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ensimmäisen
                                                                   jaoston 17.9.1998 antamasta tuomiosta asiassa T-50/96,
Cour d'appel de Versailles'n (12. jaosto) 5.11.1998                Primex Produkte Import-Export GmbH & Co. KG, Gebr.
tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö             Kruse GmbH ja Interporc Im- und Export GmbH sekä
asiassa SocieÂteÂ Group Josi Reinsurance Company SA vas-           Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningas-
taan Compagnie d'assurances Universal General Insurance            kunta vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. Valittajan
                       Company ºUGICº                              asiamiehiä ovat oikeudellisen yksikön pääjohtaja Jean-
                                                                   Louis Dewost ja komission oikeudellinen neuvonantaja
                        (Asia C-412/98)                            Dr. Götz zur Hausen, ja prosessiosoite Luxemburgissa on
                         (1999/C 1/21)                             c/o komission oikeudellisen yksikön virkamies Carlos
                                                                   Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg.
Cour d'appel de Versailles (12. jaosto) on pyytänyt
5.11.1998 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut                Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen 19.11.1998, Euroo-
pan yhteisöjen tuomioistuimelta asiassa SocieÂteÂ Group Josi
                                                                   Ð kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
Reinsurance Company SA vastaan Compagnie d'assuran-
                                                                        asiassa T-50/96 17.9.1998 antaman tuomion;
ces Universal General Insurance Company ºUGICº ennak-
koratkaisua seuraaviin kysymyksiin:
                                                                   Ð hylkää kanteen;
Onko tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytän-
töönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevaa 27.9.1968
                                                                   Ð velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
allekirjoitettua yleissopimusta tarkoitus soveltaa paitsi
ºyhteisön sisäisiinº riita-asioihin, myös ºyhteisöön liitty-
viinº riita-asioihin, eli voiko vastaaja, jonka kotipaikka on      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut ovat
sopimusvaltiossa, vedota sellaista kantajaa vastaan, jonka         samat kuin asiassa C-163/98 P. (1)
kotipaikka on Kanadassa, yleissopimukseen sisältyviin eri-
tyisiin toimivaltasääntöihin?                                      (1) EYVL C 258, 15.8.1998, s. 14.


title: Asia T-496/14: Kanne 26.7.2014 – Berry Investments v. neuvosto

text:
               1.9.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 292/53

         Kanne 26.7.2014 – Berry Investments v. neuvosto
   (Asia T-496/14)
   2014/C 292/65
   Oikeudenkäyntikieli: kreikka

      Asianosaiset

      Kantaja: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Liberia) (edustajat: asianajajat V. Christianos ja S. Paliou)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle 4 36  357,19 euron rahamäärän korvauksena vahingosta, jonka se aiheutti tälle lainvastaisilla toimillaan, korkoineen alkaen siitä päivästä, jolloin kantajalta riistettiin sen talletukset (29.3.2013), siihen päivään asti, jona tässä asiassa annetaan ratkaisu, sekä viivästyskorkoa tämän riidan ratkaisun antamispäivästä siihen asti, kunnes maksu on suoritettu kokonaisuudessaan

               —

               toissijaisesti velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle neljä viidesosaa edellä mainitusta rahamäärästä eli 3 49  085,75 euroa korvauksena vahingosta, jonka se aiheutti tälle lainvastaisilla toimillaan, korkoineen alkaen siitä päivästä, jolloin kantajalta riistettiin sen talletukset (29.3.2013), siihen päivään asti, jona tässä asiassa annetaan ratkaisu, sekä viivästyskorkoa tämän riidan ratkaisun antamispäivästä siihen asti, kunnes maksu on suoritettu kokonaisuudessaan

               —

               viimesijaisesti määrittämään määrän, joka vastaaja on velvoitettava maksamaan kantajalle korvauksena vahingosta, jonka se aiheutti tälle lainvastaisilla toimillaan

               —

               velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle 50  000 euron rahamäärän korvauksena aineettomasta vahingosta, jonka se aiheutti tälle loukkaamalla yhdenvertaisen kohtelun periaatetta

               —

               velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle 50  000 euron rahamäärän korvauksena aineettomasta vahingosta, jonka se aiheutti tälle loukkaamalla oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan ja

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vaatii tällä kanteellaan unionin yleisessä tuomioistuimessa, joka on toimivaltainen SEUT 268 artiklan perusteella, SEUT 340 artiklan toisen kohdan mukaista korvausta vahingosta, joka sille aiheutui vastaajan lainvastaisen käytöksen vuoksi.
   Kantaja väittää, että kyseinen vahinko aiheutui, kun vastaaja määräsi toimivaltuutensa ylittäen sekä unionin johdettua oikeutta rikkoen ja unionin oikeuden yleisiä periaatteita loukaten kantajan Cyprus Popular Bank Public Co Ltd:ssä (Laiki Trapeza) olleiden pankkitalletusten arvon alentamisesta ja siten aiheutti sen tai joka tapauksessa vaikutti siihen.
   Kantaja väittää tarkemmin, että vastaaja loukkasi perusoikeuksia ja unionin oikeuden yleisiä periaatteita seuraavilla tavoilla:

               —

               ensinnäkin omaisuuden suojan loukkaaminen

               —

               toiseksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen ja

               —

               kolmanneksi kantajalla olevan oikeuden oikeussuojaan ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaaminen.

               —

               Kantaja väittää, että vastaajan sopimussuhteen ulkopuolisen korvausvastuun syntymistä koskevat edellytykset, sellaisina kuin ne on oikeuskäytännössä vahvistettu, täyttyvät.


title: Tuomioistuimen tuomio, annettu 22 päivänä marraskuuta 2012 , asiassa E-17/11 – Aresbank SA vastaan Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Islannin rahoitustarkastusviranomainen) ja Islannin valtio (Direktiivi 94/19/EY – direktiivi 2000/12/EY – direktiivi 2006/48/EY – tutkittavaksi ottaminen – ETA-säännösten sisällyttäminen kansalliseen lainsäädäntöön puhtaasti sisäisten kysymysten ratkaisemiseksi – talletuksen käsite – pankkienväliset lainat – luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen sallimisen vastavuoroinen hyväksyminen – ETA:n sekakomitean päätösten sovellettavuus)

text:
               14.3.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 75/13

         TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,
   annettu 22 päivänä marraskuuta 2012,
   asiassa E-17/11
   Aresbank SA vastaan Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Islannin rahoitustarkastusviranomainen) ja Islannin valtio
   (Direktiivi 94/19/EY – direktiivi 2000/12/EY – direktiivi 2006/48/EY – tutkittavaksi ottaminen – ETA-säännösten sisällyttäminen kansalliseen lainsäädäntöön puhtaasti sisäisten kysymysten ratkaisemiseksi – talletuksen käsite – pankkienväliset lainat – luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen sallimisen vastavuoroinen hyväksyminen – ETA:n sekakomitean päätösten sovellettavuus)
   2013/C 75/07
   Asiassa E-17/11, Aresbank SA vastaan Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Islannin rahoitustarkastusviranomainen) ja Islannin valtio, Hæstiréttur Íslands (Islannin korkein oikeus) on esittänyt EFTAn tuomioistuimelle valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen 34 artiklan nojalla PYYNNÖN, joka koskee termin ”talletus” tulkintaa talletusten vakuusjärjestelmistä annetun neuvoston direktiivin 94/19/EY 1 artiklan 1 kohdassa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, sekä tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Páll Hreinsson, antoi 22 päivänä marraskuuta 2012 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

               1)

               Talletusten vakuusjärjestelmistä annetun neuvoston direktiivin 94/19/EY 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että varoja, jotka luottoa myöntävä luottolaitos toimittaa lainaa ottavalle luottolaitokselle ja jotka on maksettava takaisin määräpäivänä yhdessä erikseen neuvotellun koron kanssa, on pidettävä säännöksessä tarkoitettuna talletuksena. Tämä pätee, vaikka kyseisiä varoja ei talleteta erilliselle luottoa myöntävän luottolaitoksen nimissä olevalle tilille, lainaa ottava luottolaitos ei ole antanut varojen vastaanottamisesta osoituksena olevia asiakirjoja eikä suorittanut varoista maksuja talletus- ja investointisuojarahastoon eikä varoja ole kirjattu talletukseksi lainaa ottavan luottolaitoksen kirjanpitoon.
               On kuitenkin huomattava, että tällaisten varojen siirtäminen luottolaitokselta toiselle lainasopimuksen perusteella muodostaa talletuksen, jota direktiivissä 94/19/EY tarkoitetut vakuusjärjestelmät eivät kata. Näin ollen tällaisista varoista ei voi saada palautusta kyseisen direktiiviin nojalla. Näin ollen voidaan erottaa toisistaan direktiivin 94/19/EY 2 artiklan valossa tulkittuun 1 artiklan 1 kohtaan perustuva toiminnallinen määritelmä sellaisista talletuksista, joista direktiivin perusteella voi saada palautusta, ja tekninen määritelmä, joka kattaa myös ne talletukset, jotka eivät kuulu direktiivissä tarkoitettujen vakuusjärjestelmien piiriin ja joista ei siten voi saada palautusta. On kansallisen tuomioistuimen asia arvioida, sovelletaanko kansallisessa lainsäädännössä tämän tapauksen yhteydessä talletuksen teknistä vai toiminnallista määritelmää.

               2)

               Määriteltäessä, onko kahden ETA-alueella toimivan luottolaitoksen välinen laina direktiivin 94/19/EY 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu talletus, ei ole merkitystä sillä, että lainaa ottavan pankin kotijäsenvaltio on käyttänyt direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa vahvistettua valtuutta sulkea rahoituslaitosten talletukset vakuuden ulkopuolelle.

               3)

               Jos luottolaitoksella, joka lainaa varoja pankkienvälisillä markkinoilla, on lupa vastaanottaa talletuksia yleisöltä, ei sillä, että laitos ei vastaanota tällaisia talletuksia vaan rahoittaa toimintansa omistajalta saatavin rahoitusosuuksin ja laskemalla liikkeeseen rahoitusvälineitä sekä antamalla tämän jälkeen kyseiset varat lainaksi pankkienvälisillä markkinoilla, ole merkitystä määriteltäessä kyseisen laitoksen toiselle luottolaitokselle antamaa pankkienvälistä lainaa direktiivin 94/19/EY 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi talletukseksi, paitsi jos toimivaltainen viranomainen on peruuttanut luottolaitoksen liiketoiminnan aloittamista ja harjoittamista koskevan toimiluvan.


title: Asia T-346/14: Kanne 14.5.2013 – Yanukovych v. neuvosto

text:
               4.8.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 253/37

         Kanne 14.5.2013 – Yanukovych v. neuvosto
   (Asia T-346/14)
   2014/C 253/52
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Viktor Fedorovych Yanukovych (Kiova, Ukraina) (edustaja: T. Beazley, QC)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä 5.3.2014 annetun neuvoston päätöksen 2014/119/YUTP (EUVL L 66, s. 26), sellaisena kuin se on muutettuna 14.4.2014 annetulla neuvoston päätöksellä 2014/216/YUTP (EUVL L 111, s. 91) ja Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä 5.3.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 208/2014 (EUVL L 66, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 14.4.2014 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 381/2014 (EUVL L 111, s. 33), siltä osin kuin ne koskevat kantajaa, sekä

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa seitsemään kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että Euroopan unionin neuvostolla (jäljempänä neuvosto) ei ollut asianmukaista oikeudellista perustaa päätöksen ja asetuksen antamiselle. Kanteen tueksi esitetään muun muassa (a) väite siitä, että neuvoston päätös ei täyttänyt edellytyksiä, joita on asetettu neuvoston vetoamiselle SEU 29 artiklaan. Näin on muun muassa siksi, että: (1) neuvosto ei itse asiassa kyennyt pysyttelemään nimenomaisesti mainitsemissa tavoitteissaan (oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen lujittaminen Ukrainassa), sillä se esitti myöhemmin luettelossa mainitsemisen perusteluina (jotka liittyvät väitettyyn Ukrainan valtion varojen kavaltamiseen ja kyseisten varojen siirtämiseen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle, minkä kantaja kieltää) perusteluja, jotka eivät olleet yhteensopivia SEU 21 artiklassa määrättyjen nimenomaisten tai minkään sen kannalta merkityksellisten tavoitteiden kanssa ja jotka eivät noudattaneet niitä. (2) Neuvoston päätös ja neuvoston asetus ovat ristiriidassa muiden SEU 21 artiklassa määrättyjen merkityksellisten tavoitteiden kanssa, sillä niillä ei ”lujiteta ja tueta demokratiaa… ja kansainvälisen oikeuden periaatteita”, erityisesti kun niissä todetaan virheellisesti, ja toimitaan sillä perusteella, että kantaja eli Ukrainan demokraattisesti valittu ja laillinen presidentti on, vastoin Ukrainan lakia ja kansainvälistä oikeutta, ”ent. presidentti”, ja tuetaan niin sanottua ”siirtymäajan presidenttiä ja hallitusta”, joita ei ole valittu laillisesti ja demokraattisesti ja jotka ovat ottaneet sen vallan, joka heillä on, laittomalla väkivallalla vastoin oikeusvaltioperiaatetta, demokraattisia periaatteita ja kansainvälistä oikeutta. (b) Väite siitä, että SEUT 215 artiklan soveltamisedellytykset eivät täyttyneet, koska SEU:n V osaston 2 jakson nojalla pätevää päätöstä ei ollut olemassa. (c) Väite siitä, että riittävää yhteyttä SEUT 215 artiklaan vetoamiseksi kantajaa vastaan ei ollut olemassa.

               2.

               Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että neuvosto käytti väärin sillä olevaa harkintavaltaa. Neuvoston päätöksen täytäntöönpanon (ja näin ollen myös asetuksen täytäntöönpanon) varsinaisena tavoitteena oli lähinnä niin sanotun Ukrainan ”siirtymäajan hallinnon” suosion saavuttaminen niin, että Ukraina jatkoi lähemmin yhteyksin Euroopan unioniin (kun Ukrainan demokraattisesti valittu presidentti ja hänen hallituksensa olivat torjuneet tällaiset lähemmät suhteet), eikä siis päätöksessä ja asetuksessa avoimesti esitetyt perustelut.

               3.

               Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että neuvosto ei esittänyt perusteluja. Päätöksessä ja asetuksessa esitetyt perustelut kantajan sisällyttämiselle luetteloon ovat (paitsi vääriä) kaavamaisia, epäasiallisia ja puutteellisia vaadittavan yksityiskohtaisuuden kannalta.

               4.

               Neljäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että kantaja ei täyttänyt niitä edellytyksiä, jotka asetettiin henkilön luetteloon sisällyttämiselle, kyseisenä ajankohtana. Paitsi että neuvosto ei muun muassa esittänyt merkityksellisiä tietoja, kantajan tietääkseen (a) hänen ei ollut tuomioistuimessa tai muussa asianomaisessa elimessä todettu olevan vastuussa Ukrainan valtion varojen kavaltamisesta tai kyseisten varojen laittomasta siirtämisestä, eikä (b) hän tuolloin ollut henkilö, johon kohdistui rikosoikeudellisia menettelyjä Ukrainassa sellaisten rikosten tutkimiseksi, jotka liittyvät Ukrainan valtion varojen kavaltamiseen ja kyseisten varojen siirtämiseen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle.

               5.

               Viides kanneperuste, joka perustuu siihen, että neuvosto syyllistyi ilmeisiin arviointivirheisiin sisällyttäessään kantajan riidanalaisten toimien soveltamisalaan. Muiden virheiden lisäksi neuvostolla ei ollut mitään todisteita eikä missään tapauksessa mitään ”konkreettisia” todisteita, jotka osoittaisivat, että kantajaa kohtaan esitetyt väitteet olivat ”aineellisesti paikkansapitäviä”, ja se luotti perusteettomasti laittoman, niin sanotun ”siirtymäajan hallinnon”, joka pyrki vallan kaappaamiseen ja jolla oli selvä kannustin esittää tällaisia väitteitä epäasiallisten tavoitteiden saavuttamiseksi, esittämiin väitteisiin.

               6.

               Kuudes kanneperuste, joka perustuu siihen, että kantajan puolustautumisoikeuksia on loukattu ja/tai että hänelle ei ole tarjottu tehokasta oikeussuojaa. Neuvosto on muun muassa jättänyt antamatta kantajalle täydellistä ilmoitusta perusteluista, mukaan lukien todisteista häntä vastaan, eikä se ole antanut kantajalle täsmällisiä tietoja ja materiaaleja, joiden väitetään oikeuttavan varojen jäädyttämisen, ja kantajan on ollut nostettava tämä kanne kohtuuttoman lyhyessä määräajassa.

               7.

               Seitsemäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että kantajan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja omistusoikeuksia on loukattu ja muun muassa siihen, että rajoittavat toimenpiteet rajoittavat näitä oikeuksia perusteettomasti ja suhteettomasti.


title: Asia T-198/12 R: Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 15.5.2013 — Saksa v. komissio (Väliaikainen oikeussuoja — Antimonin, arseenin, bariumin, lyijyn ja elohopean raja-arvot leluissa — Komission kieltäytyminen hyväksymästä kokonaan Saksan viranomaisten ilmoittamat kansalliset säännökset näiden aineiden raja-arvojen säilyttämisestä — Välitoimia koskeva hakemus — Tutkittavaksi ottaminen — Kiireellisyys — Fumus boni juris — Intressivertailu)

text:
               29.6.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 189/23

         Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 15.5.2013 — Saksa v. komissio
   (Asia T-198/12 R)
   (Väliaikainen oikeussuoja - Antimonin, arseenin, bariumin, lyijyn ja elohopean raja-arvot leluissa - Komission kieltäytyminen hyväksymästä kokonaan Saksan viranomaisten ilmoittamat kansalliset säännökset näiden aineiden raja-arvojen säilyttämisestä - Välitoimia koskeva hakemus - Tutkittavaksi ottaminen - Kiireellisyys - Fumus boni juris - Intressivertailu)
   2013/C 189/48
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Saksan liittotasavalta (asiamiehet: T. Henze ja A. Wiedmann)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: M. Patakia ja G. Wilms)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne, jossa vaaditaan hyväksymään väliaikaisesti Saksan viranomaisten ilmoittamien leluissa olevien antimonin, arseenin, bariumin, lyijyn ja elohopean raja-arvoja koskevien kansallisten säännösten säilyttäminen, kunnes unionin yleinen tuomioistuin on antanut ratkaisun pääasiassa

      Määräysosa

               1)

               Euroopan komissio hyväksyy Saksan liittotasavallan ilmoittamien leluissa olevien antimonin, arseenin, bariumin, lyijyn ja elohopean raja-arvoja koskevien kansallisten säännösten säilyttämisen, kunnes unionin yleinen tuomioistuin on antanut ratkaisun pääasiassa.

               2)

               Välitoimihakemus hylätään muilta osin.

               3)

               Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.


title: Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys 9 päivänä helmikuuta 2004 asiassa T-120/03, Synopharm GmbH & Co. KG vastaan sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (Yhteisön tavaramerkki — Väite — Väitteen peruuttaminen — Lausunnon antamisen raukeaminen)

text:
               30.4.2004

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 106/64

      YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

   9 päivänä helmikuuta 2004
   asiassa T-120/03, Synopharm GmbH & Co. KG vastaan sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (1)

   (Yhteisön tavaramerkki - Väite - Väitteen peruuttaminen - Lausunnon antamisen raukeaminen)
   (2004/C 106/131)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Asiassa T-120/03, Synopharm GmbH & Co. KG, edustajanaan asianajaja G. Hodapp, vastaan sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), (asiamiehinään G. Schneider ja U. Pfleghar), jossa asian käsittelyyn sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunnassa osallistui Pentafarma — Sociedade Técnico-Medicinal Lda, edustajanaan asianajaja J. Pereira da Cruz, jossa kantaja on nostanut kanteen sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) kolmannen valituslautakunnan 15.1.2003 tekemästä päätöksestä (R 44/2002-3), joka koskee Synopharm GmbH & Co. KG:n ja Pentafarma — Sociedade Técnico-Medicinal Lda:n välistä väitemenettelyä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (toinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Pirrung sekä tuomarit A. W. H. Meij ja N. J. Forwood, kirjaaja: H. Jung, on 9.2.2004 antanut määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:

               1)

               Lausunnon antaminen asiassa raukeaa.

               2)

               Kantaja ja väliintulija vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan kumpikin korvaamaan puolet vastaajan oikeudenkäyntikuluista.

      (1)  EUVL C 171, 19.7.2003.


title: Asia T-242/12: Kanne 4.6.2012 — SNCF v. komissio

text:
               8.9.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 273/11

         Kanne 4.6.2012 — SNCF v. komissio
   (Asia T-242/12)
   2012/C 273/19
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Pariisi, Ranska) (edustajat: asianajajat P. Beurier, O. Billard ja V. Landes)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan riidanalaisen päätöksen kokonaisuudessaan ja

               —

               velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vaatii sen 9.3.2012 tehdyn komission päätöksen K(2012) 1616 lopullinen kumoamista, jolla Ranskan tasavallan Sernam SCS:lle (1) muun muassa pääomasijoitusten, takuusitoumusten ja kantajan Sernamiin kohdistuvista saatavista luopumisen muodossa myöntämät tuet todettiin sisämarkkinoille soveltumattomiksi.
   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kuuteen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen siltä osin kuin komissio ei antanut kantajalle mahdollisuutta ilmaista asianmukaisesti näkemystään komission näkemyksen merkityksestä, kun se omaksui riidanalaisessa päätöksessä näkemyksen, jota ei mainittu menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä.

               2)

               Toinen kanneperuste, joka perustuu luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen siltä osin kuin Sernam 2 -päätöksellä (2) luotiin tilanne, jolla oikeutettiin se, että kantaja pystyi luottamaan siihen, että Sernamin varojen siirto yhtenä kokonaisuutena oli sääntöjenmukainen.

               3)

               Kolmas kanneperuste, joka perustuu komission huolellisuusvelvoitteen ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen siltä osin kuin komissio teki päätöksen lähes seitsemän vuotta sen jälkeen, kun Sernamin varat oli siirretty yhtenä kokonaisuutena.

               4)

               Neljäs kanneperuste, joka perustuu oikeudellisiin ja tosiseikkoja koskeviin virheisiin siltä osin kuin komissio katsoi, että Sernam 2 -päätöksen 3 artiklan 2 kohdassa mainittuja edellytyksiä ei ole noudatettu. Tämä kanneperuste jakautuu kuuteen osaan, jotka perustuvat virheisiin, joita komissio teki, kun se totesi, että

                           —

                           Sernamin varojen siirto yhtenä kokonaisuutena ei tapahtunut 30.6.2005

                           —

                           siirtoa ei voida katsoa myynniksi

                           —

                           siirtoa on pidettävä Sernam SA:n siirtona kokonaisuudessaan (varat ja velat)

                           —

                           siirtoa ei ole rajattu Sernam SA:n varallisuuseriin, vaan varoja korotettiin 59 miljoonalla eurolla

                           —

                           siirtoa ei toteutettu läpinäkyvän ja avoimen menettelyn mukaisesti

                           —

                           ja ettei päämäärää varallisuuserien myynnistä noudatettu.

               5)

               Viides kanneperuste, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen siltä osin kuin komissio katsoi, että velvollisuus periä 41 miljoonan euron suuruinen tuki takaisin oli siirtynyt Financière Sernamille ja sen tytäryhtiöille, vaikka Financière Sernamin ei voida katsoa saaneen etua, koska se oli maksanut markkinahinnan Sernamin varoista kokonaisuudessaan.

               6)

               Kuudes kanneperuste, joka perustuu perustelujen puutteellisuuteen ja tosiseikkoja koskeviin virheisiin siltä osin kuin komissio katsoi, että Sernamin varojen siirtoa yhtenä kokonaisuutena koskevaan sopimuspöytäkirjaan sisältyvät toimenpiteet oli katsottava valtiontueksi, vaikka hankinnasta oli maksettu hinta, joka vastasi markkinahintaa, joka perustui avoimeen, läpinäkyvään ja syrjimättömään tarjouskilpailuun, johon ei liity ehtoja, ja joka oli huomattavasti konkurssista aiheutuvia kustannuksia, jotka kantaja olisi joutunut maksamaan, jos Sernam olisi asetettu konkurssiin, alhaisempi.

      (1)  Valtiontuki nro C 37/2008 — Ranska — Sernam 2 -päätöksen soveltaminen — SA.12522.

      (2)  Valtiontuesta, jonka Ranska on osittain myöntänyt Sernam-yritykselle, 20.10.2004 tehty komission päätös 2006/367/EY (tiedoksiannettu numerolla K(2004) 3940) (EUVL 2006, L 140, s. 1).


title: Asia C-356/02: Tribunal du travail de Nivellesin (toinen jaosto), section de Nivelles, 24.9.2002 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Anne Hennecart vastaan Office national de l'emploi

text:
23.11.2002               FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                       C 289/17
Euroopan yhteisöjen komission 2.10.2002 Helleenien ta-                  Tribunal du travail de Nivellesin (toinen jaosto), section
                 savaltaa vastaan nostama kanne                         de Nivelles, 24.9.2002 tekemällään päätöksellä esittämä
                                                                        ennakkoratkaisupyyntö asiassa Anne Hennecart vastaan
                                                                                Office national de l’emploi
                           (Asia C-352/02)
                                                                                (Asia C-356/02)
                          (2002/C 289/28)
                                                                                (2002/C 289/29)
                                                                        Tribunal du travail de Nivelles (toinen jaosto), section de
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 2.10.2002 Euroo-
                                                                        Nivelles, on pyytänyt 24.9.2002 tekemällään päätöksellä,
pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Helleenien tasavaltaa
                                                                        joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 3.10.2002,
vastaan. Kantajan asiamiehenä on sen oikeudellisen yksikön
                                                                        Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua asias-
virkamies Mina Konstantinidi.
                                                                        sa Anne Hennecart vastaan Office national de l’emploi seuraa-
                                                                        vaan kysymykseen:
Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin                            Estääkö yhteisön oikeus – ja erityisesti EY 17 ja EY 18 artiklassa
                                                                        vahvistetut unionin kansalaisuuteen liittyvät sekä vapaan liik-
                                                                        kuvuuden periaatteet – sen, että oikeus saada jäsenvaltion
–      toteaa, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut ulkona      myöntämä sosiaaliturvaetuus ja säilyttää tämä oikeus, kun
       käytettävien laitteiden melupäästöjä ympäristöön koske-          etuuden saajalle ei ole asetettu velvollisuutta pysyä tämän
       van jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 8 päi-          jäsenvaltion työmarkkinoiden käytettävissä, edellyttää pysyvää
       vänä toukokuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin               asumista tai kotipaikkaa tämän jäsenvaltion alueella?
       ja neuvoston direktiiviä 2000/14/EY ( 1), koska se ei ole
       antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä
       lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ja koska se ei
       ainakaan ole ilmoittanut niistä, ja
–      velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeuden-
       käyntikulut.
                                                                        Supremo Tribunal Administrativon (toinen jaosto)
                                                                        3.7.2002 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkai-
                                                                        supyyntö asiassa Fazenda Pública vastaan Sonae Distri-
                                                                                bução SGPS, SA
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
                                                                                (Asia C-357/02)
EY 249 artiklan kolmannen kohdan ja EY 10 artiklan velvoitta-
                                                                                (2002/C 289/30)
va luonne velvoittaa jäsenvaltiot toteuttamaan toimenpiteet,
jotka ovat tarpeen direktiivien panemiseksi täytäntöön sisäi-
sessä lainsäädännössä sitä varten varatussa määräajassa ja
ilmoittamaan näistä toimenpiteistä välittömästi komissiolle.
Kyseinen määräaika on päättynyt 3.7.2001 ilman, että Hellee-
nien tasavalta olisi ilmoittanut komissiolle niistä säännöksistä,       Supremo Tribunal Administrativo (toinen jaosto) on pyytänyt
joilla kyseinen direktiivi on pantu täytäntöön sisäisessä oikeu-        3.7.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
dessa.                                                                  tuomioistuimeen 3.10.2002, Euroopan yhteisöjen tuomiois-
                                                                        tuimelta ennakkoratkaisua asiassa Fazenda Pública vastaan
                                                                        Sonae Distribução SGPS, SA, seuraavaan kysymykseen:
( 1) EYVL L 162, 3.7.2000, s. 1.                                        Ovatko 18.7.1995 annetun asetuksen nro 904/95 1 ja 2 § ja
                                                                        Código do Mercado de Valores Mobiliários (joka on hyväksytty
                                                                        10.4.1991 annetulla lakiasetuksella nro 142-A/91, sellaisena
                                                                        kuin sitä sovelletaan nyt käsiteltävänä olevassa asiassa eli siinä
                                                                        muodossa, joka edeltää lain muuttamista 13.11.1999


title: Asia C-555/13: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Arbitral (Portugali) on esittänyt 28.10.2013 — Merck Canada Inc. v. Accord Healthcare Limited ym.

text:
               18.1.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 15/9

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Arbitral (Portugali) on esittänyt 28.10.2013 — Merck Canada Inc. v. Accord Healthcare Limited ym.
   (Asia C-555/13)
   2014/C 15/11
   Oikeudenkäyntikieli: portugali

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Arbitral

      Pääasian asianosaiset

      Hakija: Merck Canada Inc.

      Vastapuolet: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV ja Ranbaxy Portugal — Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Ennakkoratkaisukysymys

   Voidaanko edellä mainitun asetuksen (EY) N:o 469/2009 (1) 13 artiklaa tulkita siten, että lääkkeiden lisäsuojatodistuksen vaikutuksesta patentoidun keksinnön hyödyntämiseen varattu yksinoikeus voi kestää yli 15 vuotta kyseisen lääkkeen ensimmäisen yhteisössä myönnetyn myyntiluvan myöntämispäivästä laskettuna (ottamatta huomioon 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua jatkamista)?

      (1)  Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 469/2009 (kodifioitu versio) (EUVL L 152, s. 1).


title: Asia C-463/14: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 3.9.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD v. Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Direktiivi 2006/112/EY — 24 artiklan 1 kohta, 25 artiklan b alakohta, 62 artiklan 2 kohta, 63 artikla ja 64 artiklan 1 kohta — Palvelujen suorituksen käsite — Konsulttipalvelujen suorittamista koskeva tilaussopimus — Verotettava tapahtuma — Palvelujen tosiasiallista suorittamista koskevan näytön esittämisen tarpeellisuus — Verosaatavan syntyminen)

text:
               26.10.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 354/11

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 3.9.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD v. Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Asia C-463/14) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Direktiivi 2006/112/EY - 24 artiklan 1 kohta, 25 artiklan b alakohta, 62 artiklan 2 kohta, 63 artikla ja 64 artiklan 1 kohta - Palvelujen suorituksen käsite - Konsulttipalvelujen suorittamista koskeva tilaussopimus - Verotettava tapahtuma - Palvelujen tosiasiallista suorittamista koskevan näytön esittämisen tarpeellisuus - Verosaatavan syntyminen))
   (2015/C 354/13)
   Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Administrativen sad – Varna

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Asparuhovo Lake Investment Company OOD

      Vastaaja: Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Tuomiolauselma

               1)

               Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 24 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että palvelujen suorituksen käsite kattaa myös muun muassa oikeudellisten, kaupallisten ja rahoitukseen liittyvien konsulttipalvelujen suorittamista koskevat tilaussopimukset, joissa palvelujen suorittaja on niiden vastaanottajan käytettävissä sopimuksen kestoajan.

               2)

               Direktiivin 2006/112/EY 62 artiklan 2 kohtaa, 63 artiklaa ja 64 artiklan 1 kohtaa on tulkittava pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten konsulttipalveluja koskevien tilaussopimusten asiayhteydessä siten, että verotettava tapahtuma toteutuu ja verosaatava syntyy sen ajanjakson päätyttyä, jolta maksusta sovittiin, riippumatta siitä, käyttikö palvelujen vastaanottaja ja kuinka usein tämä käytti palvelujen suorittajan palveluja.

      (1)  EUVL C 439, 8.12.2014.


title: Asia C-519/12: Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 17.10.2013 (Kúrian (Unkari) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság v. Hochtief Solution AG (Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla — Asetus (EY) N:o 44/2001 — Erityinen toimivalta — 5 artiklan 1 kohdan a alakohta — Käsite sopimusta koskeva asia)

text:
               14.12.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 367/20

         Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 17.10.2013 (Kúrian (Unkari) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság v. Hochtief Solution AG
   (Asia C-519/12) (1)

   (Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla - Asetus (EY) N:o 44/2001 - Erityinen toimivalta - 5 artiklan 1 kohdan a alakohta - Käsite sopimusta koskeva asia)
   2013/C 367/34
   Oikeudenkäyntikieli: unkari

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Kúria

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság

      Vastaaja: Hochtief Solution AG

      Oikeudenkäynnin kohde

   Ennakkoratkaisupyyntö — Kúria — Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL L 12, s. 1) 5 artiklan 1 alakohdan a alakohdan tulkinta — Jäsenvaltion tuomioistuimen toimivalta sopimusta koskevassa asiassa — Velkojan luottosopimuksen perusteella nostama kanne sellaista yhtiötä vastaan, jolla on määräysvalta sopimuksen osapuolena olevassa velallisyhtiössä, kun kanne on nostettu ensimmäisen yhtiön vastuuta koskevien erityisten kansallisten sääntöjen nojalla

      Tuomiolauselma

   Pääasiassa kyseessä olevan kaltaista oikeudenkäyntiä, jossa on kyse siitä, että kansallisessa lainsäädännössä velvoitetaan henkilö vastaamaan määräysvallassaan olevan yhtiön veloista, ellei kyseinen henkilö täytä määräysvallan hankkimisesta seuraavia ilmoitusvelvoitteita, ei voida pitää tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 5 artiklan 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitettuna sopimusta koskevana asiana.

      (1)  EUVL C 46, 16.2.2013.