title: Asia C-681/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 6.12.2017 – slewo // schlafen leben wohnen GmbH v. Sascha Ledowski

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/10

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 6.12.2017 – slewo // schlafen leben wohnen GmbH v. Sascha Ledowski
   (Asia C-681/17)
   (2018/C 112/14)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Bundesgerichtshof

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: slewo // schlafen leben wohnen GmbH

      Vastapuoli: Sascha Ledowski

      Ennakkoratkaisukysymykset

   Euroopan unionin tuomioistuimelle esitetään SEUT 267 artiklan perusteella kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.11.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU (1) 16 artiklan e alakohdan ja – tarvittaessa – 6 artiklan 1 kohdan k alakohdan tulkinnasta seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

               1)

               Onko kuluttajien oikeuksista annetun direktiivin 16 artiklan e alakohtaa tulkittava siten, että siinä mainittuihin tavaroihin, joita ei voida palauttaa terveydensuojelu- tai hygieniasyistä, luetaan myös tavarat (kuten patjat), jotka tavanomaisessa käytössä voivat olla suoraan kosketuksissa ihmiskehoon mutta jotka voidaan elinkeinonharjoittajan toteuttamilla soveltuvilla (puhdistus)toimenpiteillä saada jälleen myyntikelpoisiksi?

               2)

               Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:

                           a)

                           Mitä edellytyksiä tavaran pakkauksen on täytettävä, jotta kyseessä voidaan katsoa olevan kuluttajien oikeuksista annetun direktiivin 16 artiklan e alakohdassa tarkoitettu sinetti?
                           ja

                           b)

                           Onko kuluttajien oikeuksista annetun direktiivin 6 artiklan 1 kohdan k alakohdassa tarkoitettu ilmoitus, joka elinkeinonharjoittajan on annettava ennen kuin kuluttaja tulee sidotuksi sopimukseen, tehtävä siten, että kuluttajalle ilmoitetaan kaupan kohteeseen (tässä patja) ja siihen kiinnitettyyn sinettiin nimenomaisesti viitaten, että hän menettää peruuttamisoikeutensa, jos sinetti avataan?

      (1)  EUVL 2011, L 304, s. 64.


title: Asia C-682/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgericht Berlin (Saksa) on esittänyt 6.12.2017 – ExxonMobil Production Deutschland GmbH v. Saksan liittotasavalta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/11

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgericht Berlin (Saksa) on esittänyt 6.12.2017 – ExxonMobil Production Deutschland GmbH v. Saksan liittotasavalta
   (Asia C-682/17)
   (2018/C 112/15)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Verwaltungsgericht Berlin

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: ExxonMobil Production Deutschland GmbH

      Vastaaja: Saksan liittotasavalta

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko laitos, joka valmistaa tuotetta, jonka valmistus ei kuulu direktiivin 2003/87/EY (1) (jäljempänä päästöoikeusdirektiivi) liitteessä I mainittuihin toimintoihin (kuten tässä tapauksessa rikin valmistus), ja jossa valmistetaan samalla päästöoikeusdirektiivin liitteen I mukaan päästökauppajärjestelmään kuuluvaa toimintaa ”polttoaineiden poltto laitoksissa, joiden nimellinen kokonaislämpöteho on yli 20 MW”, direktiivin 2003/87/EY 3 artiklan u alakohdassa tarkoitettu sähköntuottaja, jos tämän laitoksen sivurakennuksessa tuotetaan myös sähköä tätä laitosta varten ja (vähäinen) osuus tästä sähköstä johdetaan julkiseen sähköverkkoon vastiketta vastaan?

               2)

               Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
               Jos ensimmäisessä kysymyksessä kuvattu laitos on direktiivin 2003/87/EY 3 artiklan u alakohdassa tarkoitettu sähköntuottaja, voiko tämä laitos saada komission päätöksen 2011/278/EU (2) mukaisen päästöoikeuden lämmön osalta myös silloin, jos lämpö täyttää päätöksen 2011/278/EU 3 artiklan c alakohdan edellytykset mutta ei kuulu päästöoikeusdirektiivin 10 a artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa, 3 kohdassa ja 4 kohdassa mainittuihin ryhmiin – lämpö, jota saadaan prosessikaasujen polttamisesta sähkön valmistamiseksi, kaukolämpö ja tehokas yhteistuotanto?

               3)

               Jos kantajan laitoksessa tuotetun lämmön osalta voidaan myöntää päästöoikeuksia kahteen ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavan vastauksen mukaan:
               Kuuluuko hiilidioksidi, joka vapautetaan ilmakehään tuotettaessa maakaasua (hapankaasun muodossa) ns. Claus-prosessissa erottamalla maakaasun luontainen hiilidioksidi kaasuseoksesta, sellaisiin päästöihin, jotka syntyvät komission päätöksen 2011/278/EU 3 artiklan h alakohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetulla tavalla 3 artiklan h alakohdan v alakohdassa mainitussa prosessissa?

                           a)

                           Voivatko komission päätöksen 2011/278/EU 3 artiklan h alakohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetut hiilidioksidipäästöt ”syntyä” prosessissa, jossa raaka-aineen luontainen hiilidioksidi erotetaan fysikaalisesti kaasuseoksesta ja vapautetaan ilmakehään ilman että siinä yhteydessä suoritettavassa prosessissa syntyisi uutta hiilidioksidia, vai edellytetäänkö tässä säännöksessä pakottavasti, että ilmakehään vapautettava hiilidioksidi syntyy ensi kertaa prosessin tuloksena?

                           b)

                           ”Käytetäänkö” hiiltä sisältävää raaka-ainetta komission päätöksen 2011/278/EU 3 artiklan h alakohdan v alakohdassa tarkoitetulla tavalla, jos ns. Claus-prosessissa luontaisesti esiintyvää maakaasua käytetään rikin valmistuksessa ja siinä yhteydessä maakaasun luontainen hiilidioksidi vapautetaan ilmakehään ilman että maakaasun luontainen hiilidioksidi osallistuu prosessissa tapahtuvaan kemialliseen reaktioon, vai edellyttääkö käsite ”käyttö” välttämättä sitä, että hiili on osallisena kemiallisessa reaktiossa tai on jopa siinä välttämätön?

               4)

               Mikäli kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi: Jos päästökauppajärjestelmään kuuluva laitos täyttää sekä edellytykset sille, että se voi muodostaa lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan, että myös edellytykset sille, että se voi muodostaa prosessipäästöjen piiriin kuuluvan laitoksen osan, minkä vertailuarvon mukaan maksuttomat päästöoikeudet jaetaan? Meneekö päästöoikeus, joka perustuu lämmön vertailuarvoon, sellaisen päästöoikeuden edelle, joka perustuu prosessipäästöihin, vai onko prosessipäästöjä koskeva päästöoikeus erityisyytensä vuoksi ensisijainen lämmön vertailuarvoon ja polttoaineen vertailuarvoon nähden?

      (1)  Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/87/EY (EYVL 2003, L 275, s. 32)

      (2)  Päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti 27.4.2011 annettu komission päätös 2011/278/EU (EUVL 2011, L 130, s. 1).


title: Asia C-719/17: Kanne 22.12.2017 – Euroopan komissio v. Tšekin tasavalta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/19

         Kanne 22.12.2017 – Euroopan komissio v. Tšekin tasavalta
   (Asia C-719/17)
   (2018/C 112/26)
   Oikeudenkäyntikieli: tšekki

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: Z. Malůšková ja G. Wils)

      Vastaaja: Tšekin tasavalta

      Vaatimukset

   Unionin tuomioistuimelle 22.12.2017 toimittamassaan kanteessa Euroopan komissio vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut Italian ja Kreikan hyväksi toteutettavien kansainvälistä suojelua koskevien väliaikaisten toimenpiteiden käyttöön ottamisesta 14.9.2015 annetun neuvoston päätöksen (EU) 2015/1523 (1) 5 artiklan 2 kohdan ja Italian ja Kreikan hyväksi toteutettavien kansainvälistä suojelua koskevien väliaikaisten toimenpiteiden käyttöön ottamisesta 22.9.2015 annetun neuvoston päätöksen (EU) 2015/1601 (2) 5 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan eikä näiden kahden päätöksen 5 artiklan 4–11 kohdassa säädettyjä sisäisiä siirtoja koskevia muita velvoitteitaan, koska se ei ole ilmoittanut säännöllisesti ja ainakin joka kolmas kuukausi asianmukaista määrää hakijoista, jotka voidaan siirtää nopeasti sen alueelle

               —

               velvoittaa Tšekin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Neuvosto toteutti syyskuussa hätätilanteessa sovellettavien sisäisten siirtojen järjestelmän kahdella päätöksellä eli päätöksillä (EU) 2015/1523 ja (EU) 2015/1601, joiden nojalla jäsenvaltiot sitoutuivat siirtämään Italiasta ja Kreikasta henkilöitä, jotka selvästi tarvitsevat kansainvälistä suojelua.
   Neuvoston päätöksissä säädettiin jäsenvaltioille velvoitteesta ehdottaa kolmen kuukauden välein paikkoja, jotka niillä on käytettävissään sisäisiä siirtoja varten näiden siirtojen nopean ja järjestelmällisen menettelyn takaamiseksi. Samalla kun käytännössä kaikki jäsenvaltiot ovat ottaneet siirtoja vastaan ja noudattaneet velvoitteitaan tältä osin, Tšekin tasavalta ei ole elokuun 2016 jälkeen tehnyt yhtään siirtoa eikä jo yli vuoden ajan ole edes ehdottanut uusia paikkoja.
   Komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn Tšekin tasavaltaa vastaan 15.6.2015.
   Koska komissio ei pitänyt kyseisen jäsenvaltion antamaa vastausta riittävänä, se jatkoi menettelyä ja antoi perustellun lausuntonsa 26.7.2017.
   Koska komissio ei pitänyt vastausta kyseiseen lausuntoon tyydyttävänä, se päätti nostaa Tšekin tasavaltaa vastaan sisäisiin siirtoihin liittyvien jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen unionin tuomioistuimessa.

      (1)  EUVL 2015, L 239, s. 146.

      (2)  EUVL 2015, L 248, s. 80.


title: Asia C-263/16 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 1.2.2018 – Valittajana Schenker Ltd ja muuna osapuolena Euroopan komissio (Muutoksenhaku — Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — SEUT 101 artikla — Hintojen vahvistaminen — Kansainvälisen lentorahdin huolintapalvelut — Hintasopimus, jolla on vaikutus palvelujen lopulliseen hintaan)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/3

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 1.2.2018 – Valittajana Schenker Ltd ja muuna osapuolena Euroopan komissio
   (Asia C-263/16 P) (1)

   ((Muutoksenhaku - Kilpailu - Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt - SEUT 101 artikla - Hintojen vahvistaminen - Kansainvälisen lentorahdin huolintapalvelut - Hintasopimus, jolla on vaikutus palvelujen lopulliseen hintaan))
   (2018/C 112/04)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: Schenker Ltd (edustajat: F. Montag ja M. Eisenbarth, Rechtsanwälte, sekä F. Hoseinian, advokat)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Dawes, H. Leupold ja G. Meessen)

      Tuomiolauselma

               1)

               Valitus hylätään.

               2)

               Schenker Ltd vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 243, 4.7.2016.


title: Asia T-53/18: Kanne 31.1.2018 – Saksa v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/40

         Kanne 31.1.2018 – Saksa v. komissio
   (Asia T-53/18)
   (2018/C 112/51)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Saksan liittotasavalta (asiamiehet: T. Henze, J. Möller, sekä asianajajat M. Winkelmüller, F. van Schewick ja M. Kottmann)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan yhdenmukaistetun standardin EN 13341:2005 + A1:2011 ”Maanpäälliset kestomuoviset varastosäiliöt lämmitysöljylle, kerosiinille ja dieselpolttoaineelle” viitetietojen säilyttämisestä Euroopan unionin virallisessa lehdessä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 305/2011 mukaisesti 6.11.2017 annetun komission päätöksen (EU) 2017/1995 (EUVL 2017, L 288, s. 36),

               —

               kumoamaan yhdenmukaistetun standardin EN 12285-2:2005 ”Tehdasvalmisteiset terässäiliöt” viitetietojen säilyttämisestä Euroopan unionin virallisessa lehdessä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 305/2011 mukaisesti 6.11.2017 annetun komission päätöksen (EU) 2017/1996 (EUVL 2017, L 288, s. 39) ja

               —

               velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste: perusteluvelvoitteen rikkominen
               Kantaja väittää ensimmäisessä kanneperusteessaan, että riidanalaisilla päätöksillä rikotaan SEUT 296 artiklan toisessa kohdassa vahvistettua perusteluvelvoitetta. Kantajan mukaan mainituissa päätöksissä ei oteta kantaa asetuksen (EU) N:o 305/2011 (1) 18 artiklan 1 kohdan nojalla keskeiseen kysymykseen siitä, ovatko yhdenmukaistetut standardit asianomaisten toimeksiantojen mukaisia ja voidaanko näillä standardeilla taata rakennuskohteisiin sovellettavien perusvaatimuksien noudattaminen. Tästä seuraa, että kantajan tai tuomioistuimen ei ole mahdollista arvioida, minkä tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella vastaaja on toteuttanut mainitut toimet.

               2)

               Toinen kanneperuste: asetuksen (EU) N:o 305/2011 aineellisten säännösten rikkominen

                           —

                           Ensinnäkin kantaja väittää, että kanteen kohteena olevissa päätöksissä rikotaan asetuksen (EU) N:o 305/2011 17 artiklan 5 kohdan ensimmäistä ja toista alakohtaa. Vastaaja ei sen mukaan ole selvittänyt, missä määrin yhdenmukaistetut standardit ovat asianomaisten toimeksiantojen mukaisia. Tästä seuraa, että se on jättänyt huomiotta, ettei tällaista yhdenmukaisuutta tosiasiallisesti ole.

                           —

                           Toiseksi kanteen kohteena olevissa päätöksissä rikotaan asetuksen (EU) N:o 305/2011 18 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä 3 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 17 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa. Kantaja väittää, että vastaaja on jättänyt huomiotta, että riitautetut yhdenmukaistetut standardit eivät sisällä menetelmiä ja kriteerejä, joiden avulla arvioidaan rakennustuotteiden perusominaisuuksien suoritustasoja mekaanisen lujuuden ja vakauden osalta sekä säiliöiden kestävyyttä ja lujuutta pirstoutumisen tai murskautumisen varalta, jos niitä käytetään standardien soveltamisalaan kuuluvilla, maanjäristyksille ja tulville alttiilla alueilla, ja että ne ovat siten epätäydellisiä rakennustuotteiden kolmen perusominaisuuden osalta, minkä seurauksena rakennuskohteisiin sovellettavien perusvaatimuksien noudattaminen vaarantuisi.

                           —

                           Kolmanneksi kantaja väittää, että vastaaja on tehnyt arviointivirheen, koska se on asetuksen (EU) N:o 305/2011 18 artiklan 2 kohdan vastaisesti kieltäytynyt lisäämästä kantajan vaatimaa varausta virallisessa lehdessä julkaistuihin viittauksiin riitautettuihin yhdenmukaistettuihin standardeihin.

                           —

                           Lopuksi kantaja väittää, että vastaaja on kanteen kohteena olevia toimia antaessaan tehnyt arviointivirheen myös, koska se on hylännyt kantajan toissijaisesti esittämän vaatimuksen, että virallisessa lehdessä julkaistu viittaus kyseisiin yhdenmukaistettuihin standardeihin on poistettava, viittaamalla mahdollisuuteen, joka komission mukaan jäsenvaltioilla on, rajoittaa tai kieltää rakennustuotteen asettaminen saataville markkinoilla.

      (1)  Rakennustuotteiden kaupan pitämistä koskevien ehtojen yhdenmukaistamisesta ja neuvoston direktiivin 89/106/ETY kumoamisesta 9.3.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 305/2011.


title: Asia T-118/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 8.2.2018 – Institute for Direct Democracy in Europe v. parlamentti (Toimielimiä koskeva oikeus — Euroopan parlamentti — Sellainen päätös avustuksen myöntämisestä poliittiselle säätiölle vuodelta 2017, jossa määrätään 33 prosentin ennakkomaksusta avustuksen enimmäismäärästä sekä velvollisuudesta esittää pankkitakaus ennakkomaksulle — Kumoamiskanne — Kannekelpoinen toimi — Tutkittavaksi ottaminen — Puolueettomuusvelvollisuus — Puolustautumisoikeudet — Varainhoitoasetus — Varainhoitoasetuksen soveltamissäännöt — Asetus (EY) N:o 2004/2003 — Oikeasuhteisuus)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/30

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 8.2.2018 – Institute for Direct Democracy in Europe v. parlamentti
   (Asia T-118/17) (1)

   ((Toimielimiä koskeva oikeus - Euroopan parlamentti - Sellainen päätös avustuksen myöntämisestä poliittiselle säätiölle vuodelta 2017, jossa määrätään 33 prosentin ennakkomaksusta avustuksen enimmäismäärästä sekä velvollisuudesta esittää pankkitakaus ennakkomaksulle - Kumoamiskanne - Kannekelpoinen toimi - Tutkittavaksi ottaminen - Puolueettomuusvelvollisuus - Puolustautumisoikeudet - Varainhoitoasetus - Varainhoitoasetuksen soveltamissäännöt - Asetus (EY) N:o 2004/2003 - Oikeasuhteisuus))
   (2018/C 112/39)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Institute for Direct Democracy in Europe ASBL (IDDE) (Bryssel, Belgia) (edustajat: asianajajat E. Plasschaert ja E. Montens)

      Vastaaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: C. Burgos ja S. Alves)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 263 artiklaan perustuva kumoamisvaatimus, joka koskee Euroopan parlamentin 12.12.2016 tekemää päätöstä FINS-2017-28, jolla kantajalle myönnetään avustus, siltä osin kuin mainitussa päätöksessä pidätetään mainitun avustuksen maksaminen avustuskaudelta 2017 ja rajataan ennakkomaksun määrä 33 prosenttiin avustuksen enimmäismäärästä sillä edellytyksellä, että pankkitakaus esitetään.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Institute for Direct Democracy in Europe ASBL (IDDE) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan parlamentin oikeudenkäyntikulut, välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut mukaan lukien.

      (1)  EUVL C 121, 18.4.2017.


title: Asia T-58/18: Kanne 2.2.2018 – Mahr v. EUIPO – Especialidades Vira (Xocolat)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/41

         Kanne 2.2.2018 – Mahr v. EUIPO – Especialidades Vira (Xocolat)
   (Asia T-58/18)
   (2018/C 112/52)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Ramona Mahr (Wien, Itävalta) (edustaja: asianajaja T. Rohracher)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Especialidades Vira, SL (Martorell, Espanja)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Kantaja

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-sanamerkki Xocolat – Rekisteröintihakemus nro 14 335 574

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 6.11.2017 asiassa R 541/2017-2 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-688/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 8.12.2017 – Bayer Pharma AG v. Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt. ja Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft.

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/12

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 8.12.2017 – Bayer Pharma AG v. Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt. ja Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft.
   (Asia C-688/17)
   (2018/C 112/16)
   Oikeudenkäyntikieli: unkari

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Fővárosi Törvényszék

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Bayer Pharma AG

      Vastapuolet: Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt. ja Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft.

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY (1) 9 artiklan 7 kohdassa esiintyvää asianmukaisen korvauksen käsitettä tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on annettava sellaiset osapuolten vastuuta sekä korvauksen määrää ja muotoa koskevat aineellisoikeudelliset säännökset, joiden perusteella jäsenvaltion tuomioistuimet voivat määrätä valittajan suorittamaan vastapuolelle korvauksen sellaisten toimenpiteiden aiheuttamasta vahingosta, jotka tuomioistuin on lopulta kumonnut tai jotka ovat myöhemmin rauenneet valittajan toiminnan tai laiminlyönnin takia taikka tuomioistuimen myöhemmin todettua, ettei teollis- tai tekijänoikeutta ole loukattu tai loukkaamisen uhkaa ei ole ollut?

               2)

               Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko mainitun direktiivin 9 artiklan 7 kohdan kanssa ristiriidassa sellainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan direktiivin kyseisen säännöksen mukaisen korvauksen osalta on sovellettava sellaisia jäsenvaltion vastuuta ja vahingonkorvausta koskevia siviilioikeuden yleisesti sovellettavia säännöksiä, joiden perusteella tuomioistuin ei voi velvoittaa valittajaa korvaamaan sellaisia patentin mitätöinnin vuoksi jälkikäteen perusteettomaiksi muuttuneiden turvaamistoimenpiteiden johdosta aiheutuneita vahinkoja, jotka ovat syntyneet siitä syystä tai joiden syntymisestä vastapuoli on vastuussa sen takia, ettei se ollut itse toiminut siten kuin vastaavassa tilanteessa on tavanomaisesti odotuksenmukaista, olettaen, että valittaja turvaamistoimenpidettä hakiessaan on toiminut siten kuin vastaavassa tilanteessa on tavanomaisesti odotuksenmukaista?

      (1)  EUVL 2004, L 157, s. 45.


title: Asia C-264/16 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 1.2.2018 – Valittajina Deutsche Bahn AG, Schenker AG, Schenker China Ltd ja Schenker International (H.K.) Ltd sekä muuna osapuolena Euroopan komissio (Muutoksenhaku — Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — SEUT 101 artikla — Hintojen vahvistaminen — Kansainvälisen lentorahdin huolintapalvelut — Hintasopimus, jolla on vaikutus palvelujen lopulliseen hintaan)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/4

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 1.2.2018 – Valittajina Deutsche Bahn AG, Schenker AG, Schenker China Ltd ja Schenker International (H.K.) Ltd sekä muuna osapuolena Euroopan komissio
   (Asia C-264/16 P) (1)

   ((Muutoksenhaku - Kilpailu - Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt - SEUT 101 artikla - Hintojen vahvistaminen - Kansainvälisen lentorahdin huolintapalvelut - Hintasopimus, jolla on vaikutus palvelujen lopulliseen hintaan))
   (2018/C 112/05)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittajat: Deutsche Bahn AG, Schenker AG, Schenker China Ltd, Schenker International (H.K.) Ltd (edustajat: F. Montag ja M. Eisenbarth, Rechtsanwälte, sekä F. Hoseinian, advokat)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Dawes, H. Leupold ja G. Meessen)

      Tuomiolauselma

               1)

               Valitus hylätään.

               2)

               Deutsche Bahn AG, Schenker AG, Schenker China Ltd ja Schenker International (H.K.) Ltd vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 243, 4.7.2016.


title: Asia T-59/18: Kanne 5.2.2018 – Endoceutics v. EUIPO – Merck (FEMIVIA)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/42

         Kanne 5.2.2018 – Endoceutics v. EUIPO – Merck (FEMIVIA)
   (Asia T-59/18)
   (2018/C 112/53)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Endoceutics, Inc. (Quebec, Quebec, Kanada) (edustaja: asianajaja M. Wahlin)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Merck KGaA (Darmstadt, Saksa)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Kantaja

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-sanamerkki ”FEMIVIA” – Rekisteröintihakemus nro 13 148 986

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 27.11.2017 asiassa R 280/2017-2 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut sekä EUIPO:ssa että unionin yleisessä tuomioistuimessa.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-690/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 8.12.2017 – ÖKO-Test Verlag GmbH v. Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/13

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 8.12.2017 – ÖKO-Test Verlag GmbH v. Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG
   (Asia C-690/17)
   (2018/C 112/17)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: ÖKO-Test Verlag GmbH

      Vastapuoli: Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko kyse yhteisön tavaramerkkiasetuksen (1) / EU-tavaramerkkiasetuksen (2) 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tai tavaramerkkidirektiivin (3) 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta oikeuksia loukkaavasta yksilöllisen tavaramerkin käytöstä, jos

                           —

                           yksilöllinen tavaramerkki on kiinnitetty tavaraan, jota varten yksilöllistä tavaramerkkiä ei ole suojattu,

                           —

                           kohdeyleisö mieltää kolmannen osapuolen kiinnittämän yksilöllisen tavaramerkin niin kutsutuksi testimerkiksi, toisin sanoen siten, että tavaramerkin haltijan määräysvallan ulkopuolella oleva kolmas on valmistanut tavaran ja saattanut sen markkinoille mutta tavaramerkin haltija on testannut tavaran tietyt ominaisuudet ja antanut tavaralle tämän testin perusteella tietyn, testimerkissä ilmoitetun tuloksen,

                           —

                           ja yksilöllinen tavaramerkki on rekisteröity muun muassa seuraavaa palvelua varten: ”kuluttajavalitus ja -neuvonta tavaroiden ja palvelujen valinnassa, erityisesti käytettäessä testi- ja tutkimustuloksia sekä laatuarvioita”?

               2)

               Jos unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen kieltävästi,
               onko kyse yhteisön tavaramerkkiasetuksen 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja tavaramerkkidirektiivin 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun yksilöllisen tavaramerkin oikeuksia loukkaavasta käytöstä, jos

                           —

                           yksilöllinen tavaramerkki on tunnettu ainoastaan – edellä ensimmäisessä kysymyksessä kuvailtuna – testimerkkinä ja

                           —

                           kolmas käyttää yksilöllistä tavaramerkkiä testimerkkinä?

      (1)  Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2007/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1).

      (2)  Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1).

      (3)  Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/95/EY (EUVL 2008, L 299, s. 25).


title: Asia C-25/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Okrazhen sad Blagoevgrad (Bulgaria) on esittänyt 16.1.2018 – Brian Andrew Kerr v. Pavlo Postnov ja Natalia Postnova

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/21

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Okrazhen sad Blagoevgrad (Bulgaria) on esittänyt 16.1.2018 – Brian Andrew Kerr v. Pavlo Postnov ja Natalia Postnova
   (Asia C-25/18)
   (2018/C 112/28)
   Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Okrazhen sad Blagoevgrad

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Brian Andrew Kerr

      Vastapuolet: Pavlo Postnov ja Natalia Postnova

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko lain nojalla erityisen oikeudenomistuksen perusteella syntyvien oikeudellisten yhteisöjen, jotka eivät ole oikeussubjekteja, päätöksiä, jotka tehdään niiden jäsenten enemmistöllä mutta jotka sitovat kaikkia, myös niitä, jotka eivät äänestäneet, pidettävä asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun kansainvälisen toimivallan määräytymisen kannalta sopimusvelvoitteen perusteina?

               2)

               Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Sovelletaanko tällaisiin päätöksiin sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 17.6.2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 593/2008 (2) (Rooma I) säädettyjä sopimussuhteeseen sovellettavan lain määräytymistä koskevia sääntöjä?

               3)

               Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Sovelletaanko tällaisiin päätöksiin sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 864/2007 (3) (Rooma II) säännöksiä, ja mitä asetuksessa mainituista sopimukseen perustumattomista vaatimusperusteista on tällöin sovellettava?

               4)

               Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Onko rakennuksen ylläpitokustannuksia koskevia yhteisöjen, jotka eivät ole oikeussubjekteja, päätöksiä pidettävä sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 17.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 593/2008 (Rooma I) 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina palvelun suorittamista koskevina sopimuksina vai asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuina esineoikeutta tai omaisuuden vuokraamista koskevina sopimuksina?

      (1)  Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1).

      (2)  EUVL 2008, L 177, s. 6.

      (3)  EUVL 2007, L 199, s. 40.


title: Asia C-691/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 11.12.2017 – PORR Építési Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/13

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 11.12.2017 – PORR Építési Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Asia C-691/17)
   (2018/C 112/18)
   Oikeudenkäyntikieli: unkari

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: PORR Építési Kft.

      Vastapuoli: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko direktiivin 2006/112/EY (1) säännöksiä – kun huomioon otetaan erityisesti suhteellisuusperiaate, verotuksen neutraalisuuden periaate ja tehokkuusperiaate – tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion veroviranomaisen käytännölle, jonka mukaan päätöstä tehdessään, ellei kyse ole veropetoksesta, veroviranomainen epää yleistä verovelvollisuutta koskevan järjestelmän mukaisesti laaditun arvonlisäverolaskun perusteella käytettävissä olevan vähennysoikeuden siksi, että liiketointa koskeva lasku olisi pitänyt laatia käännettyä verovelvollisuutta koskevan järjestelmän mukaisesti, muttei ennen vähennysoikeuden epäämistä tutki,

                           —

                           kykeneekö laskun laatija maksamaan takaisin laskun saajalle erehdyksessä tilittämänsä arvonlisäveron, ja

                           —

                           kykeneekö laskun laatija lain mukaan (kyseisen jäsenvaltion kansallisen oikeuden tarjoamissa puitteissa) korjaamaan tai oikaisemaan itse kyseisen laskun, ja voiko se tämän perusteella saada veroviranomaisen palauttamaan tälle erehdyksessä maksetun veron?

               2)

               Onko direktiivin 2006/112/EY säännöksiä – kun huomioon otetaan erityisesti suhteellisuusperiaate, verotuksen neutraalisuuden periaate ja tehokkuusperiaate – tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion veroviranomaisen käytännölle, jonka mukaan päätöstä tehdessään veroviranomainen epää yleistä verovelvollisuutta koskevan järjestelmän mukaisen arvonlisäverolaskun perusteella käytettävissä olevan vähennysoikeuden siksi, että verotettavaa liiketointa koskevat laskut on erehdyksessä laadittu käännettyä verovelvollisuutta koskevan järjestelmän mukaisesti, muttei määrää, että erehdyksessä maksettu vero on palautettava laskun saajalle, siitä huolimatta, että laskun laatija on maksanut laskuihin perustuvan arvonlisäveron valtiolle?

      (1)  Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).


title: Asia T-67/18: Kanne 5.2.2018 – Probelte v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/42

         Kanne 5.2.2018 – Probelte v. komissio
   (Asia T-67/18)
   (2018/C 112/54)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Probelte, SA (Murcia, Espanja) (edustajat: asianajajat C. Mereu ja S. Saez Moreno)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               ottamaan kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

               —

               kumoamaan täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 540/2011 esitettyjen tehoaineen 8-hydroksikinoliini hyväksymisedellytysten vahvistamisesta ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/408 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse tehoaineen 8-hydroksikinoliini sisällyttämisestä korvattavien aineiden luetteloon 13.3.2017 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/2065 (1) (jäljempänä riidanalainen asetus) ja

               —

               velvoittamaan vastaaja korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja väittää, että vastaaja teki ilmeisen arviointivirheen ja loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia ja perusteltua luottamusta, kun se antoi riidanalaisen asetuksen, jolla hylättiin kantajan pyyntö muuttaa tehoaineen 8-hydroksikinoliini hyväksymisedellytyksiä, ja sisällytti kyseisen aineen korvattavien aineiden luetteloon.
   Kantaja vaatii nimenomaisesti riidanalaisen asetuksen kumoamista seuraavista syistä:

               1.

               Kantajan pyynnön, joka koski tehoaineen 8-hydroksikinoliini hyväksymisedellytysten muuttamista täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 540/2011, (2) hylkääminen.

                           —

                           Puolustautumisoikeudet: vastaaja ei vertaisarvioinut uusia tietoja, jotka kantajan annettiin nimenomaisesti toimittaa asetuksen 1107/2009 (3) mukaisessa 8-hydroksikinoliinin muuttamista koskevassa menettelyssä. Näin tehdessään vastaaja epäsi kantajalta oikeuden ilmaista näkemyksensä asianmukaisesti ja tehokkaasti. Lisäksi vastaaja sisällytti 8-hydroksikinoliinin korvattavien aineiden luetteloon tarkastelematta asianmukaisesti kantajan uusia testaustietoja.

                           —

                           Perusteltu luottamus: vastaaja ei vertaisarvioinut uusia tietoja, jotka kantajan annettiin nimenomaisesti toimittaa asetuksen 1107/2009 mukaisessa 8-hydroksikinoliinin muuttamista koskevassa menettelyssä, vaikka se ilmoitti nimenomaisesti kantajalle, että näin tapahtuisi. Näin tehdessään se loukkasi kantajan perusteltua luottamusta siitä, että kaikki jäsenvaltiot vertaisarvioisivat sen uudet tiedot.

                           —

                           Ilmeinen arviointivirhe: Tieteelliseltä kannalta tarkasteltuna oli selvää, että tiedot olivat puutteelliset, minkä vuoksi kantajan toimittamat uudet tiedot auttaisivat luokittelua koskevan aukon täyttämisessä. Vastaaja teki ilmeisen arviointivirheen, koska se ei tarkastellut kaikkea tämänhetkistä tieteellistä ja teknistä tietämystä 8-hydroksikinoliini-aineesta.

               2.

               Täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/408 (4) muuttaminen kyseisen aineen korvattavien aineiden luetteloon sisällyttämisen osalta.

                           —

                           Puolustautumisoikeudet/perusteltu luottamus/ilmeinen arviointivirhe: asetuksen 1107/2009 liitteessä II olevan 4 kohdan mukaisten ehdokkaaksi luettelointia koskevien vaatimusten noudattamatta ja soveltamatta jättäminen: vastaaja ei tehnyt altistumisarviointia sen selvittämiseksi, voitiinko liitteessä II olevassa 4 kohdassa esiintyvää poikkeusta soveltaa kyseessä olevaan aineeseen. Näin tehdessään se rikkoi asetuksen 1107/2009 sovellettavia säännöksiä ja loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia/perusteltua luottamusta. Vastaaja teki myös ilmeisen arviointivirheen.

      (1)  EUVL 2017, L 295, s. 40

      (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 täytäntöönpanosta hyväksyttyjen tehoaineiden luettelon osalta 25.5.2011 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 540/2011 (EUVL 2011, L 153, s. 1)

      (3)  Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1107/2009 (EUVL 2009, L 309, s. 1)

      (4)  Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 80 artiklan 7 kohdan täytäntöönpanosta ja korvattavien aineiden luettelon laatimisesta 11.3.2015 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/408 (EUVL 2015, L 67, s. 18)


title: Asia C-271/16 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 1.2.2018 – Valittajina Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG ja Panalpina China Ltd sekä muuna osapuolena Euroopan komissio (Muutoksenhaku — Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — SEUT 101 artikla — Hintojen vahvistaminen — Kansainvälisen lentorahdin huolintapalvelut — Hintasopimus, jolla on vaikutus palvelujen lopulliseen hintaan)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/4

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 1.2.2018 – Valittajina Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG ja Panalpina China Ltd sekä muuna osapuolena Euroopan komissio
   (Asia C-271/16 P) (1)

   ((Muutoksenhaku - Kilpailu - Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt - SEUT 101 artikla - Hintojen vahvistaminen - Kansainvälisen lentorahdin huolintapalvelut - Hintasopimus, jolla on vaikutus palvelujen lopulliseen hintaan))
   (2018/C 112/06)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittajat: Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG ja Panalpina China Ltd (edustajat: S. Mobley, A. Stratakis ja A. Gamble, solicitors)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio (asiamiehet: V. Bottka, G. Meessen ja P.J.O. Van Nuffel)

      Tuomiolauselma

               1)

               Valitus hylätään.

               2)

               Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG ja Panalpina China Ltd vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 243, 4.7.2016.


title: Asia T-68/18: Kanne 7.2.2018 – Fränkischer Weinbauverband v. EUIPO (pullon muoto)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/44

         Kanne 7.2.2018 – Fränkischer Weinbauverband v. EUIPO (pullon muoto)
   (Asia T-68/18)
   (2018/C 112/55)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Fränkischer Weinbauverband eV (Würzburg, Saksa) (edustaja: asianajajat L. Petri ja M. Gilch)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalainen tavaramerkki Kolmiulotteinen EU-merkki (pullon muoto) – Rekisteröintihakemus nro 15 431 281

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 4.12.2017 asiassa R 413/2017 4 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-33/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour du travail de Liège (Belgia) on esittänyt 18.1.2018 – V v. Institut national d’assurances sociales pour travailleurs indépendants (INASTI) ja Securex Integrity ASBL

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/22

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour du travail de Liège (Belgia) on esittänyt 18.1.2018 – V v. Institut national d’assurances sociales pour travailleurs indépendants (INASTI) ja Securex Integrity ASBL
   (Asia C-33/18)
   (2018/C 112/29)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Cour du travail de Liège

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: V

      Vastapuolet: Institut national d’assurances sociales pour travailleurs indépendants (INASTI) ja Securex Integrity ASBL

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 87 artiklan 8 kohtaa tulkittava siten, että henkilön, joka on ennen 1.5.2010 aloittanut palkkatyön tekemisen Luxemburgin suurherttuakunnassa ja itsenäisenä ammatinharjoittajana toimimisen Belgiassa, on, jotta häneen sovellettaisiin asetuksen N:o 883/2004 nojalla sovellettavaa lainsäädäntöä, tehtävä tätä koskeva nimenomainen pyyntö, vaikka hän ei olisi kuulunut minkään järjestelmän piiriin Belgiassa ennen 1.5.2010 ja vaikka hänen olisi katsottu kuuluvan Belgian itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvalainsäädännön piiriin ainoastaan taannehtivasti, 1.5.2010 alkaneen kolmen kuukauden määräajan päättymisen jälkeen?

               2)

               Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, johtaako asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu pyyntö, joka on esitetty edellä mainitussa tilanteessa, asetuksen N:o 883/2004 nojalla toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön soveltamiseen taannehtivasti 1.5.2010 alkaen?

      (1)  EUVL 2004, L 166, s. 1.


title: Asia C-697/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 11.12.2017 – Telecom Italia SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico ja Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/14

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 11.12.2017 – Telecom Italia SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico ja Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA)
   (Asia C-697/17)
   (2018/C 112/19)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Consiglio di Stato

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Telecom Italia SpA

      Vastapuolet: Ministero dello Sviluppo Economico ja Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA)

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko direktiivin 2014/24/EU (1) 28 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä tulkittava siten, että siinä edellytetään, että esikarsinnassa valitut toimijat ja tarjouksia jättävät toimijat ovat rajoitetussa menettelyssä oikeudellisesti ja talouden kannalta täysin samat, ja onko tätä säännöstä tulkittava erityisesti siten, että se on esteenä sellaisten holdingyhtiöiden väliselle sopimukselle, joiden määräysvallassa on kaksi esikarsinnassa valittua toimijaa esikarsinnan ja tarjousten esittämisen välisenä ajankohtana, mikäli: a) tällaisen sopimuksen kohteena ja seurauksena on (muun muassa) se, että yksi esikarsinnassa valituista yrityksistä sulautetaan absorptiosulautumisella toiseen esikarsinnassa valituista yrityksistä (liiketoimi, jonka Euroopan komissio sitä paitsi sallii); b) vastaanottava yritys viimeistelee sulautumisen seuraukset tarjouksen jättämisen jälkeen (tästä syystä sen kokoonpano ei ole muuttunut tarjouksen jättämishetkellä verrattuna siihen, millainen se oli esikarsinnan ajankohtana); c) sittemmin sulautettu yritys (jonka kokoonpano ei ole muuttunut tarjousten jättämisen eräpäivänä) päättää kuitenkin todennäköisesti holdingyhtiöiden välillä vahvistetun sopimuksen mukaisesti, ettei se osallistukaan rajoitettuun menettelyyn?

      (1)  Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65)


title: Asia T-69/18: Kanne 5.2.2018 – Verband Deutscher Alten und Behindertenhilfe ja CarePool Hannover v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/44

         Kanne 5.2.2018 – Verband Deutscher Alten und Behindertenhilfe ja CarePool Hannover v. komissio
   (Asia T-69/18)
   (2018/C 112/56)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantajat: Verband Deutscher Alten- und Behindertenhilfe, Landesverband Niedersachsen/Bremen und Hamburg/Schleswig-Holstein eV (Hannover, Saksa) ja CarePool Hannover GmbH (Hannover) (edustaja: asianajaja T Unger)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan komission 23.11.2017 antaman päätöksen C(2017) 7686 final valtiontuista SA.42268 (2017/E) – Saksa – Valtiontuki – Förderung wohlfahrtspflegerischer Aufgaben ja SA.42877 (2017/E) – Saksa – CarePool Hannover GmbH

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste perustuu menettelyllisten oikeuksien loukkaamiseen.
               Menettelymääräyksiä on rikottu SEUT 263 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska vastaaja on tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen arvioinnissa ilmenneistä vakavista vaikeuksista huolimatta päättänyt olla aloittamatta muodollista tutkintamenettelyä. Erityisesti menettelyn kesto, vastaajan perustelujen laatu ja vastaajan toiminta tukien valvontaa koskevan riidanalaisen menettelyn aikana vahvistavat tällaisten vakavien vaikeuksien olemassaolon arvioitaessa kysymystä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta.

               2)

               Toinen kanneperuste perustuu SEUT 296 artiklan toisen kohdan mukaisen perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin.
               Menettelymääräyksiä on rikottu myös siksi, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat riittämättömät eivätkä ne siten täytä SEUT 296 artiklan toisen kohdan vaatimuksia.

               3)

               Kolmas kanneperuste perustuu SEUT 107 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen rikkomiseen.
               Myös SEUT 107 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja on rikottu, koska vastaaja on virheellisesti olettanut, että kyseessä on voimassa oleva tukitoimenpide. Riidanalaiset avustukset ovat uusia toimenpiteitä, jotka täyttävät tuen tunnusmerkistön.


title: Asia T-759/16: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 23.1.2018 – Campailla v. Euroopan unioni (Vahingonkorvauskanne — Toimielimiä koskeva oikeus — Euroopan unionin vastuu — Unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen tekemät päätökset — Kanne, jonka yleinen tuomioistuin on jättänyt tutkimatta — Valitus, joka on jätetty tutkimatta kantajan edustajan puuttumisen vuoksi — Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/31

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 23.1.2018 – Campailla v. Euroopan unioni
   (Asia T-759/16) (1)

   ((Vahingonkorvauskanne - Toimielimiä koskeva oikeus - Euroopan unionin vastuu - Unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen tekemät päätökset - Kanne, jonka yleinen tuomioistuin on jättänyt tutkimatta - Valitus, joka on jätetty tutkimatta kantajan edustajan puuttumisen vuoksi - Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat))
   (2018/C 112/40)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Massimo Campailla (Holtz, Luxemburg) (edustaja: asianajaja F. Rollinger)

      Vastaaja: Euroopan unioni, jota edustaa Euroopan unionin tuomioistuin (asiamiehet: aluksi J. Inghelram ja L. Tonini Alabiso, sitten J. Inghelram ja V. Hanley-Emilsson)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus sen vahingon korvaamiseksi, jonka kantaja on väittänyt hänelle aiheutuneen 6.10.2011 annetusta määräyksestä Campailla v. komissio (C-265/11 P, ei julkaistu, EU:C:2011:644)

      Määräysosa

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Massimo Campailla vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin, jota edustaa Euroopan unionin tuomioistuin, oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 78, 13.3.2017.


title: Asia C-43/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Belgia) on esittänyt 24.1.2018 – Compagnie d’entreprises CFE SA v. Région de Bruxelles-Capitale

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/24

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Belgia) on esittänyt 24.1.2018 – Compagnie d’entreprises CFE SA v. Région de Bruxelles-Capitale
   (Asia C-43/18)
   (2018/C 112/31)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Conseil d’État

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Compagnie d’entreprises CFE SA

      Vastaaja: Région de Bruxelles-Capitale

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko päätös, jolla jäsenvaltion elin osoittaa erityisten suojelutoimien alueen luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun [neuvoston] direktiivin 92/43/ETY (1) mukaisesti ja johon sisältyy suojelutavoitteita ja säädöksen tasoisia yleisiä ehkäiseviä toimenpiteitä, tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista [27.6.2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivissä 2001/42/EY (2) tarkoitettu suunnitelma tai ohjelma?

               2)

               Onko tällainen päätös tarkemmin sanottuna direktiivin 2001/42/EY 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu suunnitelma tai ohjelma, jolla vahvistetaan puitteet tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätökselle, jolloin jäsenvaltioiden on määriteltävä kyseisen artiklan 5 kohdan mukaisesti, onko sillä todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia?

               3)

               Onko tiettyjen [suunnitelmien ja ohjelmien] ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 2001/42/EY 3 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, ettei kyseiseen osoittamispäätökseen sovelleta tämän direktiivin 3 artiklan 4 kohtaa?

      (1)  EYVL 1992, L 206, s. 7.

      (2)  EYVL 2001, L 197, s. 30.


title: Asia C-625/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof (Itävalta) on esittänyt 3.11.2017 – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG v. Finanzamt Feldkirch

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/5

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof (Itävalta) on esittänyt 3.11.2017 – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG v. Finanzamt Feldkirch
   (Asia C-625/17)
   (2018/C 112/08)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Verwaltungsgerichtshof

      Pääasian asianosaiset

      Revision-valittaja: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

      Revision-valituksen vastapuoli: Finanzamt Feldkirch

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko lainsäädäntö, jossa säädetään luottolaitoksen taseen summasta maksettavasta maksusta, ristiriidassa SEUT 56 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisen palvelujen tarjoamisen vapauden ja/tai SEUT 63 artiklan mukaisen pääomien ja maksuliikenteen vapaan liikkuvuuden kanssa, kun luottolaitokselta, jonka kotipaikka on Itävallassa, vaaditaan pankkiliiketoimista muualla Euroopan unionissa olevien asiakkaiden kanssa maksun suorittaminen, kun taas tämä ei koske luottolaitosta, jonka kotipaikka on Itävallassa ja joka suorittaa tällaisia liiketoimia luottolaitoskonsernin emoyhtiönä muualla Euroopan unionissa kotipaikkansa omaavan, tähän konserniin kuuluvan sellaisen luottolaitoksen kautta, jonka tase konsolidoidaan tähän konserniin kuulumisen vuoksi konsernin emoyhtiönä toimivan luottolaitoksen taseen kanssa, koska maksu on suoritettava konsolidoimattomasta (eli konsernin tilinpäätökseen kuulumattomasta) taseen summasta?


title: Asia C-702/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 14.12.2017 – Unareti SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico ym.

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/15

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 14.12.2017 – Unareti SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico ym.
   (Asia C-702/17)
   (2018/C 112/20)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Consiglio di Stato

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Unareti SpA

      Vastapuolet: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico – Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie ja Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

      Ennakkoratkaisukysymys

   Tarkemmin ottaen unionin tuomioistuinta pyydetään määrittämään, ovatko nämä periaatteet ja oikeussäännöt esteenä edellä kuvatulle kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään niiden kriteerien taannehtivasta soveltamisesta, joiden mukaisesti määritetään aiemmille konsessionhaltijoille tarkoitetun korvauksen määrä, mikä vaikuttaa aikaisempiin kaupallisiin suhteisiin, vai voidaanko taannehtiva soveltaminen oikeuttaa myös suhteellisuusperiaatteen kannalta tarkasteltuna vaatimuksella suojata muita Euroopan unionissa merkityksellisiä julkisia intressejä, jotka liittyvät vaatimukseen turvata paremmin kyseisten markkinoiden kilpailun rakenne samalla kun suojataan paremmin palvelun käyttäjiä, jotka saattaisivat välillisesti joutua kärsimään haittaa aiemmille konsessionhaltijoille tarkoitettujen summien mahdollisesta korottamisesta.


title: Asia T-265/17: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 1.2.2018 – ExpressVPN v. EUIPO (EXPRESSVPN) (EU-tavaramerkki — Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti — Kuviomerkki EXPRESSVPN — Ehdoton hylkäysperuste — Muuttamisvaatimus — Ainoa vaatimus — Tutkimatta jättäminen)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/32

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 1.2.2018 – ExpressVPN v. EUIPO (EXPRESSVPN)
   (Asia T-265/17) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti - Kuviomerkki EXPRESSVPN - Ehdoton hylkäysperuste - Muuttamisvaatimus - Ainoa vaatimus - Tutkimatta jättäminen))
   (2018/C 112/41)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: ExpressVPN Ltd (Glen Vine, Mansaari) (edustaja: A. Muir Wood, barrister)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksin virasto (EUIPO) (asiamies: J. Ivanauskas)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 16.2.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 1352/2016-5), joka koskee kuviomerkin EXPRESSVPN Euroopan unionin nimeävää kansainvälistä rekisteröintiä nro 1265562

      Määräysosa

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               ExpressVPN Ltd velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 202, 26.6.2017.


title: Asia C-51/18: Kanne 29.1.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/25

         Kanne 29.1.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta
   (Asia C-51/18)
   (2018/C 112/32)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: N. Gossement ja B.-R. Killmann)

      Vastaaja: Itävallan tasavalta

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että asia ratkaistaan seuraavasti:

               —

               Itävallan tasavalta ei ole noudattanut arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt arvonlisäverolliseksi alkuperäisen taideteoksen tekijän oikeudesta jälleenmyyntikorvaukseen johtuvan hyvityksen

               —

               Itävallan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteen tueksi seuraaviin seikkoihin.
   Itävalta perii arvonlisäveroa alkuperäisen kuvataideteoksen tekijälle sen jälleenmyynnin yhteydessä kuuluvasta hyvityksestä, joka on otettu Itävallassa käyttöön saatettaessa kansallisen oikeusjärjestyksen osaksi alkuperäisen taideteoksen tekijän oikeudesta jälleenmyyntikorvaukseen 27.9.2001 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/84/EY (1). Itävalta rikkoo siten arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2 artiklaa.
   Jälleenmyyntikorvauksen yhteydessä tekijän ja maksuvelvollisen välillä ei ole suoritusten vaihtoon perustuvaa suhdetta. Jälleenmyyntikorvauksesta tekijälle maksettava osa perustuu lakiin ja on säännelty siten, että luovuttajan – tai jokaisen jälleenluovutuksessa osallisena olleen – on maksettava tekijälle hyvitys ilman mitään tekijän siinä yhteydessä tekemää suoritusta. Tekijän suoritus on täytetty lopullisesti jo ennen jälleenluovutusta siten, että tekijä on saattanut alkuperäisen teoksensa vaihdantaan ensimmäisen kerran.
   Tekijälle jälleenmyyntikorvauksena maksettava hyvitys ei siten ole vastike tekijän mistään suorituksesta, vaan hyvitys määräytyy pelkästään jälleenluovutuksesta saadun hinnan perusteella eikä tekijä voi vaikuttaa sen suuruuteen. Tekijällä on oikeus hyvitykseen ilman, että hänen olisi tehtävä tai että edes voisi tehdä minkäänlaista suoritusta tekemällä jotain tai myöskään jättämällä jotain tekemättä. Tästä seuraa, ettei jälleenmyyntikorvaus ole arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2 artiklassa tarkoitettu vastike tavaroiden luovutuksesta tai palvelujen suorituksesta.

      (1)  Alkuperäisen taideteoksen tekijän oikeudesta jälleenmyyntikorvaukseen 27.9.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/84/EY (EYVL 2001, L 272, s. 3).


title: Asia T-14/18: Kanne 16.1.2018 – Kreikka v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/32

         Kanne 16.1.2018 – Kreikka v. komissio
   (Asia T-14/18)
   (2018/C 112/42)
   Oikeudenkäyntikieli: kreikka

      Asianosaiset

      Kantaja: Helleenien tasavalta (asiamiehet: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou ja E. Chroni)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin sillä jätetään Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle tietyt Helleenien tasavallan suorien tukien alalla hakuvuonna 2014 suorittamat menot, joiden osuus on 5 prosenttia niiden menojen kokonaismäärästä, jotka ovat aiheutuneet laitumiin liittyvästä tuesta ja joiden bruttomäärä on 18 583 893,42 euroa (nettomäärä 12 482 555,68 euroa)

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan Helleenien tasavallan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kahteen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste perustuu siihen, että laitumia koskeviin pinta-alatukiin sovellettava riidanalainen 5 prosentin rahoitusoikaisu on perusteeton, perustuu tosiseikkoja koskevaan virheeseen ja on suhteellisuusperiaatteen vastainen.

               2)

               Toinen kanneperuste perustuu yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (EUVL 2005, L 209, s. 1) 31 artiklan 1 ja 2 kohdan ja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549) 53 artiklan 2 ja 3 kohdan, luettuna yhdessä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä maksajavirastojen ja muiden elinten, varainhoidon, tilien tarkastamisen, vakuuksien sekä euron käytön osalta 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 907/2014 (EUVL 2014, L 25, s. 18) 12 artiklan 1–6 ja 8 kohdan kanssa, säännösten sekä 8.6.2015 annettuihin komission asiakirjoihin VI533097 ja C(2015) 3675 final sisältyvien suuntaviivojen rikkomiseen. Helleenien tasavalta vetoaa lisäksi siihen, että kahden samanaikaisen ja samaan syyhyn perustuvan oikaisun soveltaminen on kiellettyä, ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen.


title: Asia C-709/17 P: Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 18.2.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-435/15, Kolachi Raj Industrial v. komissio, 10.10.2017 antamasta tuomiosta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/16

         Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 18.2.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-435/15, Kolachi Raj Industrial v. komissio, 10.10.2017 antamasta tuomiosta
   (Asia C-709/17 P)
   (2018/C 112/21)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J.-F. Brakeland, A. Demeneix ja M. França)

      Muut osapuolet: Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd ja European Bicycle Manufacturers Association

      Vaatimukset

   Unionin tuomioistuimen on

               —

               kumottava unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-435/15, Kolachi Raj Industrial v. komissio, 10.10.2017 antama tuomio, hylättävä ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne ja velvoitettava kantaja korvaamaan oikeudenkäyntikulut
               tai vaihtoehtoisesti

               —

               palautettava asia unionin yleiseen tuomioistuimeen uudelleen ratkaistavaksi ja määrättävä, että oikeudenkäyntikuluista valitusvaiheessa ja unionin yleisessä tuomioistuimessa päätetään myöhemmin.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Komission tekemä valitus koskee unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-435/15 10.10.2017 antamaa tuomiota, jolla unionin yleinen tuomioistuin kumosi Kolachi Rajta koskevilta osin Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien polkupyörien tuonnissa täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 502/2013 käyttöön otetun lopullisen polkumyyntitullin laajentamisesta koskemaan Kambodžasta, Pakistanista ja Filippiineiltä lähetettyjen polkupyörien tuontia, riippumatta siitä, onko niiden alkuperämaaksi ilmoitettu Kambodža, Pakistan tai Filippiinit, 18.5.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/776. (1)

   Komissio nojautuu valituksessaan yhteen valitusperusteeseen.
   Se katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti polkumyyntiasetuksen 1 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan b alakohtaa. Unionin yleinen tuomioistuin ensinnäkin käytti valituksenalaisessa tuomiossa virheellisesti alkuperäsääntöjä perusasetuksen 13 artiklan soveltamisessa ja mainitun 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa olevan ”tulevat” sanan soveltamisessa. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin rajoitti virheellisesti näyttöä, jota komissio sai esittää sen toteennäyttämiseksi, että osat ”tulevat” maasta, johon sovelletaan polkumyyntitoimenpiteitä. Komission mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta ei vastaa perusasetuksen 13 artiklan sanamuotoa eikä tarkoitusta eikä myöskään unionin tuomioistuimen toimenpiteiden kiertämistä koskevaa oikeuskäytäntöä.

      (1)  EUVL 2015, L 122, s. 4.


title: Asia T-71/18: Kanne 8.2.2018 – Italia v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/45

         Kanne 8.2.2018 – Italia v. komissio
   (Asia T-71/18)
   (2018/C 112/58)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Kantaja: Italian tasavalta (asiamiehet: G. Palmieri ja P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan avointa kilpailua koskevan ilmoituksen – EPSO/AD/339/17 – hallintovirkamiehet (AD 7) seuraavilla erikoisaloilla: 1. Rahoituksen talous, 2. Mikrotalous –, joka on julkaistu 16.11.2017 ilmestyneessä Euroopan unionin virallisessa lehdessä nro 386 A ja

               —

               velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi seitsemään kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste perustuu SEUT 263, SEUT 264 ja SEUT 266 artiklan rikkomiseen siltä osin kuin komissio ei ole ottanut huomioon unionin tuomioistuimen asiassa C-566/10 P antamaa tuomiota eikä unionin yleisen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-124/13 ja T-191/13 antamaa tuomiota, joiden mukaan kilpailuilmoitukset, joiden mukaan niitä kieliä, jotka yleisiin kilpailuihin osallistuvat henkilöt voivat ilmoittaa toisena kielenä, voivat olla vain englanti, ranska ja saksa, ovat lainvastaisia.

               2)

               Toinen kanneperuste perustuu SEUT 342 artiklan ja Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä annetun asetuksen (ETY) N:o 1/58 (EYVL 17, 6.10.1958, s. 385) 1 ja 6 artiklan rikkomiseen.

               3)

               Kolmas kanneperuste perustuu EY 12 artiklan, josta on tullut SEUT 18 artikla, unionin perusoikeuskirjan 22 artiklan, SEU 6 artiklan 3 kohdan, henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 2 ja 3 kohdan, asetuksen N:o 1/58 1 ja 6 artiklan sekä henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 1 ja 6 kohdan, 27 artiklan toisen kohdan ja 28 artiklan f alakohdan rikkomiseen siltä osin kuin edellä mainittujen sääntöjen mukaan unionin kansalaisille ja toimielinten virkamiehille ei saa asettaa kieliä koskevia rajoituksia, joista ei ole säädetty yleisesti ja objektiivisesti asetuksen N:o 1/58 6 artiklassa tarkoitetuissa toimielinten työjärjestyksissä, joita ei ole tähän mennessä tehty, ja näillä säännöillä kielletään myös ottamasta käyttöön tällaisia rajoituksia, jollei se ole yksikön erityisen ja perustellun edun mukaista.

               4)

               Neljäs kanneperuste perustuu SEU 6 artiklan 1 kohdan rikkomiseen siltä osin kuin siinä vahvistetaan luottamuksensuojan periaate jäsenvaltioiden yhteisestä valtionsääntöperinteestä johtuvana perusoikeutena.

               5)

               Viides kanneperuste perustuu harkintavallan väärinkäyttöön ja kilpailuilmoitusten luonteelle ja tarkoitukselle ominaisten olennaisten sääntöjen rikkomiseen. Kun komissio rajoitti edeltä käsin ja yleisesti niiden kielien määrän kolmeen, jotka voidaan valita toiseksi kieleksi, se selvitti itse asiassa jo kilpailuilmoitusta ja osallistumisedellytyksiä koskevassa vaiheessa hakijoiden kielitaidon, mikä pitäisi tehdä kuitenkin vasta varsinaisessa kilpailuvaiheessa. Tällä tavalla kielitaidosta tulee ratkaiseva verrattuna ammatilliseen osaamiseen.

               6)

               Kuudes kanneperuste perustuu SEUT 18 artiklan ja SEUT 24 artiklan 4 kohdan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 22 artiklan, asetuksen N:o 1/58 2 artiklan ja henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 1 ja 6 kohdan rikkomiseen siltä osin kuin sillä, että osallistumishakemus on toimitettava englanniksi, ranskaksi tai saksaksi ja että EPSO lähettää samalla kielellä hakijoille kilpailun kulkua koskevat ilmoitukset, loukataan Euroopan unionin kansalaisten oikeutta asioida omalla kielellään toimielimissä, ja se johtaa sellaisten henkilöiden syrjimiseen, jotka eivät osaa hyvin kyseistä kolmea kieltä.

               7)

               Seitsemäs kanneperuste perustuu asetuksen N:o 1/58 1 ja 6 artiklan, henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 1 ja 6 kohdan, 28 artiklan f alakohdan, henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 1 kohdan f alakohdan ja SEUT 296 artiklan 2 kohdan (perustelujen puuttuminen) rikkomiseen, suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen ja tosiseikkojen vääristämiseen.

         Kantaja väittää tältä osin, että komission esittämillä perusteluilla vääristetään tosiseikkoja, koska ei pidä paikkansa, että kyseessä olevia kolmea kieltä käytetään eniten asiakirjojen kääntämiseen toimielimissä. Rajoitus on lisäksi suhteeton siihen perusoikeuteen nähden, jonka mukaan ketään ei saa syrjiä kielen perusteella. On joka tapauksessa olemassa vähemmän rajoittavia järjestelmiä, joilla voidaan taata sujuva kääntäminen toimielimissä.


title: Asia T-19/18: Kanne 19.1.2018 – Liettua v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/33

         Kanne 19.1.2018 – Liettua v. komissio
   (Asia T-19/18)
   (2018/C 112/43)
   Oikeudenkäyntikieli: liettua

      Asianosaiset

      Kantaja: Liettuan tasavalta (asiamiehet: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, G. Taluntytė, V. Vasiliauskienė, M. Palionis ja A. Dapkuvienė)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               1.

               kumoamaan Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 8.11.2017 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2017/2014 siltä osin kuin siinä määrätään Liettuaa koskevasta 9 745 705,88 euron suuruisesta rahoitusoikaisusta, joka koskee maaseuturahastosta myönnettyyn rahoitukseen liittyviin menoihin

               2.

               kumoamaan Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 8.11.2017 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2017/2014 siltä osin kuin siinä määrätään Liettuaa koskevasta 546 651,91 euron suuruisesta rahoitusoikaisusta, joka koskee maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta myönnettyyn rahoitukseen liittyviin menoihin

               3.

               velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa seuraaviin kanneperusteisiin:

               I.

               Komissio on rikkonut asetuksen (EU) N:o 1306/2013 52 artiklan 2 kohtaa määrätessään 9 745 705,88 euron suuruisesta oikaisusta olennaisen valvonnan puutteiden johdosta, koska se on sääntöjenvastaisuuden vakavuudesta, rikkomusten luonteesta ja Euroopan unionille aiheutuneesta taloudellisesta vahingosta päättäessään

                           1.

                           tulkinnut virheellisesti asetuksen (EU) N:o 65/2011 24 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohtaa ja katsonut virheellisesti, että hakijoiden tukikelpoisuuden Liettuassa toteutetut arvioinnit ovat riittämättömät, koska

                                       1.1

                                       Liettuan viranomaisten suorittamat yritysten ja niiden sidosyritysten tai ulkomaisten omistusyhteysyritysten välistä yhteyttä koskevat tarkastukset eivät olleet tarpeeksi perusteellisia hakijoiden luokittelemiseksi pieniksi tai keskisuuriksi yrityksiksi

                                       1.2

                                       Epäiltyjen keinotekoisten olosuhteiden vuoksi riskialttiina pidettyjen hankkeiden seuranta on Liettuassa tehotonta

                           2.

                           tulkinnut virheellisesti asetuksen (EU) N:o 65/2011 24 artiklan 2 kohdan d alakohtaa ja katsonut virheellisesti, että Kustannusten kohtuullisuutta koskevien Liettuassa suoritettujen tarkastusten laatu oli riittämätön

                           3.

                           tulkinnut virheellisesti asetuksen (EU) N:o 65/2011 26 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 2 kohtaa ja katsonut virheellisesti, että Liettuassa sovellettava paikalla tehtäviä tarkastuksia koskeva järjestelmä on riittämätön

                           4.

                           tulkinnut virheellisesti asetuksen (EU) N:o 65/2011 24 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja katsonut virheellisesti, että yhdessä tarkastetuista hankkeista hankittuja tavaroita käytettiin pääsääntöisesti muihin kuin hankkeen mukaisiin tarkoituksiin.

               II.

               Komissio on rikkonut asetuksen (EU) N:o 1306/2013 52 artiklan 2 kohtaa määrätessään 9 745 705,88 euron suuruisesta oikaisusta olennaisen valvonnan ja lisävalvonnan puutteiden johdosta, koska se on sääntöjenvastaisuuden vakavuudesta, rikkomusten luonteesta ja Euroopan unionille aiheutuneesta taloudellisesta vahingosta päättäessään

                           1 -

                           jättänyt huomiotta laskelmat, jotka Liettuan tasavallan toimivaltaiset viranomaiset ovat tehneet Euroopan unionille aiheutuneesta taloudellisesta vahingosta, joka koskee eroavaisuuksia, jotka liittyvät eläinten tunnistusta ja rekisteröintiä koskevien rikkomusten seuraamusjärjestelmään ja joista ei säädetä unionin oikeuden asianmukaisissa toimissa hakuvuoden 2014 osalta

                           2 -

                           jättänyt huomiotta laskelmat, jotka Liettuan tasavallan toimivaltaiset viranomaiset ovat tehneet Euroopan unionille aiheutuneesta taloudellisesta vahingosta, joka koskee sitä, että hakuvuotta 2014 koskevia eläinten tunnistusta ja rekisteröintiä koskevien vaatimusten noudattamatta jättämistä on arvioitu aivan liian sallivasti

                           3 -

                           tulkinnut lisäksi virheellisesti asetuksen (EY) N:o 1122/2009 51 artiklan 1 kohtaa ja katsonut virheellisesti, että Liettuassa toteutettava riskianalyysi ei ollut kyseisen säännöksen mukainen, koska eläimiin liittyviä riskitekijöitä ei otettu huomioon

                           4 -

                           tulkinnut myös virheellisesti asetuksen (EY) N:o 1122/2009 84 artiklaa ja katsonut virheellisesti, että Liettuassa toteutettu tarkastusten tulosten seuranta ei ollut kyseisen säännöksen mukainen, koska tilastot toimitettiin noudattamatta komission malleja.


title: Asia C-645/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Frankfurt am Main (Saksa) on esittänyt 20.11.2017 – Emirates Airlines – Direktion für Deutschland v. Aylin Wüst ja Peter Wüst

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/7

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Frankfurt am Main (Saksa) on esittänyt 20.11.2017 – Emirates Airlines – Direktion für Deutschland v. Aylin Wüst ja Peter Wüst
   (Asia C-645/17)
   (2018/C 112/10)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Landgericht Frankfurt am Main

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Emirates Airlines – Direktion für Deutschland

      Vastapuoli: Aylin Wüst ja Peter Wüst

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoaseman väliaikainen sulkeminen lentokoneelle laskeutumisen yhteydessä tapahtuneen onnettomuuden johdosta muodostaa poikkeuksellisen olosuhteen?

               2)

               Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
               onko 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoaseman väliaikainen sulkeminen muodostaa poikkeuksellisen olosuhteen myös silloin, kun onnettomuuslentokone kuului sen lentoliikenteen harjoittajan kalustoon, joka lentoaseman sulkemisen johdosta viivästyneen lennon vuoksi vetoaa poikkeukselliseen olosuhteeseen?

               3)

               Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
               onko 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että saapumisen viivästyminen yli kolmella tunnilla perustuu tähän poikkeukselliseen olosuhteeseen myös siinä tapauksessa, että onnettomuuslentokone kuului sen lentoliikenteen harjoittajan kalustoon, joka lentoaseman sulkemisen johdosta viivästyneen lennon vuoksi vetoaa poikkeukselliseen olosuhteeseen?

      (1)  Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).


title: Asia C-61/18: Kanne 31.1.2018 – Euroopan komissio v. Bulgarian tasavalta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/25

         Kanne 31.1.2018 – Euroopan komissio v. Bulgarian tasavalta
   (Asia C-61/18)
   (2018/C 112/33)
   Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: G. von Rintelen, K. Walkerová ja G. Koleva)

      Vastaaja: Bulgarian tasavalta

      Vaatimukset

               —

               On todettava, että Bulgarian tasavalta ei ole noudattanut merten aluesuunnittelun puitteista 23.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/89/EU (1) 15 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä voimaan viimeistään 18.9.2016 tai ainakaan ilmoittanut niitä komissiolle

               —

               Bulgarian tasavalta on määrättävä suorittamaan SEUT 260 artiklan 3 kohdan nojalla uhkasakko, jonka suuruus on 14 089,60 euroa päivässä, sen tuomion julistamisesta lukien, jolla Bulgarian tasavallan todetaan jättäneen noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

               1.

               Merten aluesuunnittelun puitteista 23.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/89/EU 15 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 18.9.2016. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Koska komissiolle ei ole ilmoitettu direktiivin täytäntöönpanemiseksi toteutettuja kansallisia toimenpiteitä, se on päättänyt saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.

               2.

               Komissio ehdottaa kannekirjelmässään, että Bulgarian tasavalta määrätään suorittamaan uhkasakko, joka suuruus on 14 089,60 euroa päivässä. Uhkasakon suuruutta määritettäessä on otettu huomioon jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen vakavuus sekä ennaltaehkäisevä vaikutus ja kyseisen jäsenvaltion maksukyky.

      (1)  EUVL 2014, L 257, s. 135.


title: Asia T-74/18: Kanne 6.2.2018 – Visi/one v. EUIPO – EasyFix (Ajoneuvoja varten tarkoitetut opastetaulut)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/47

         Kanne 6.2.2018 – Visi/one v. EUIPO – EasyFix (Ajoneuvoja varten tarkoitetut opastetaulut)
   (Asia T-74/18)
   (2018/C 112/59)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Visi/one GmbH (Remscheid, Saksa) (edustaja: asianajajat H. Bourree ja M. Bartz)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: EasyFix GmbH (Wien, Itävalta)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalaisen mallin haltija: Kantaja

      Riidanalainen malli: Yhteisömalli nro 1391114-0001

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan 4.12.2017 asiassa R 1424/2016-3 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa muun osapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien valituslautakunnassa käydystä menettelystä aiheutuneet kulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 6/2002 62 artiklan toisen virkkeen rikkominen

               —

               Asetuksen N:o 6/2002 62 artiklan ensimmäisen virkkeen rikkominen

               —

               Asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen.


title: Asia T-20/18: Kanne 17.1.2018 – CV v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/34

         Kanne 17.1.2018 – CV v. komissio
   (Asia T-20/18)
   (2018/C 112/44)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: CV (edustaja: asianajaja F. Moyse)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan 15. ja 20.3.2017 ja 18.10.2017 päivätyt riidanalaiset päätökset

               —

               myöntämään kantajalle korvausta aineellisesta vahingosta 1 475 euroa 2,25 prosentin suuruisen korkokannan mukaisine lakisääteisine korkoineen, jotka on laskettava kyseisen summan maksamisesta alkaen tai oikaisuvaatimuksen jättöpäivästä alkaen taikka kannekirjelmän jättöpäivästä alkaen, sekä yhden euron henkisestä kärsimyksestä

               —

               velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisten päätösten – joilla hakemus kantajan sairauden tunnustamisesta ammattitaudiksi on hylätty ja tietyt lääketieteellisen komitean jäsenten kulut ja palkkiot on määrätty kantajan maksettaviksi – antamista edeltänyt hallintomenettely, myös lääketieteellisessä komiteassa, oli sääntöjenvastainen.

               2)

               Toinen kanneperuste, jonka mukaan lääkäri on tehnyt lausunnoissaan ilmeisen arviointivirheen.

               3)

               Kolmas kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisten päätösten perustelut ovat puutteelliset.


title: Asia C-712/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Italia) on esittänyt 20.12.2017 – EN.SA. Srl v. Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/17

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Italia) on esittänyt 20.12.2017 – EN.SA. Srl v. Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso
   (Asia C-712/17)
   (2018/C 112/23)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: EN.SA. Srl

      Vastapuoli: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko kansallinen lainsäädäntö, joka perustuu 26.10.1972 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 633/72 19 §:n (Vähennykset) ja 21 §:n (Liiketoimista laskuttaminen) 7 momentin sekä 18.12.1997 annetun asetuksen nro 471 6 §:n (Liiketoimien dokumentointia, kirjaamista ja yksilöintiä koskevien velvollisuuksien laiminlyönti) 6 momentin soveltamiseen, yhdenmukainen unionin tuomioistuimen määrittämien arvonlisäveroa koskevien yhteisön periaatteiden kanssa tilanteessa, jossa tekaistuina pidettyjä liiketoimia, jotka eivät ole aiheuttaneet vahinkoa veronsaajalle eivätkä ole tuottaneet minkäänlaista verotuksellista etua veronmaksajalle, kun kansallisten säännösten samanaikaisesta soveltamisesta seuraa

               a)

               sellaisen veron toistuva vähennyskelvottomuus, jonka luovutuksensaaja on maksanut ostoista kunkin sellaisen riitautetun liiketoimen yhteydessä, joka koskee samaa toimijaa ja samaa veron perustetta;

               b)

               veron soveltaminen ja veron maksaminen luovuttajalle (sekä perusteettoman maksun palautusoikeuden menettäminen) vastaavien myyntitoimien osalta, joita myös pidetään tekaistuina;

               c)

               vähennyskelvottomaksi todetun ostoja koskevan veron määrää vastaavan seuraamuksen määrääminen?


title: Asia T-26/18: Kanne 19.1.2018 – Ranska v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/35

         Kanne 19.1.2018 – Ranska v. komissio
   (Asia T-26/18)
   (2018/C 112/45)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Ranskan tasavalta (asiamiehet: F. Alabrune, D. Colas, A.-L. Desjonquères ja S. Horrenberger)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan osittain Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 8.11.2017 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen C(2017) 7263 final, joka annettiin tiedoksi Ranskan hallitukselle 9.11.2017, siltä osin kuin

                           —

                           siihen sisältyy 2 246 700 euron suuruinen oikaisu, joka perustuu väitetysti sääntöjenvastaiseen maisemapiirteiden huomioon ottamiseen maan hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevan toimenpidevaatimuksen yhteydessä hakuvuosina 2013 ja 2014 ”viljelylohkojen tunnistamisjärjestelmässä havaittujen puutteiden” osalta

                           —

                           siihen sisältyy hakuvuosia 2013 ja 2014 koskeva kiinteämääräinen oikaisu, joka koskee kaikkia vähintään yhden ilmaisulla ”landes et parcours” (laiduntamiskelpoinen nummi) kuvatun alan käsittäviä alueita eikä pelkästään aloja, jotka luokitellaan ”tukeen kelpaamattomiksi aloiksi (landes et parcours)”

                           —

                           se koskee tarkastukseen CEB/2016/047 liittyvää ”todennäköisintä virhettä – FEADER SIGC – 2014–2020” ja

                           —

                           siltä osin kuin siinä sovelletaan kiinteämääräistä 100 prosentin oikaisua Département Haute-Corseen (Ylä-Korsikan hallintoalue) hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta perusteena ”vakavasti puutteellinen valvontajärjestelmä, Korsika”

               —

               velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste perustuu yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 6 artiklan 1 kohdan ja liitteen III rikkomiseen.
               Kantajan mukaan komission rikkoi kyseisiä säännöksiä, koska se katsoi yhtäältä, että Ranskan lainsäädännön mukaiset seikat, kuten lohkareiset kalliot, lammikot ja metsäsaarekkeet, eivät kuulu hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusten alaan, ja toisaalta, että kyseisissä säännöksissä edellytetään jokaisen maisemapiirteen suojelemista erikseen eikä piirteitä voida tästä syystä sisällyttää maatalousmaaksi luettavien alueiden yhteismäärään.

               2)

               Toinen kanneperuste perustuu suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen. Kantaja esittää sen yhteydessä, että vaikka riita-asia koskee vain aloja, jotka luokitellaan ilmaisulla ”landes et parcours” (laiduntamiskelpoinen nummi), komissio sovelsi oikaisua, joka perustuu kaikkiin aineistossa esiintyviin alueisiin, joihin kuuluu tällaisia aloja, mukaan lukien näin ollen myös ne osat näistä alueista, jotka eivät ole tällaisia aloja, ja sivuutti joka tapauksessa Ranskan viranomaisten toimittamat tiedot.

               3)

               Kolmas kanneperuste perustuu väitteeseen, jonka mukaan komissio tukeutui tietoihin, jotka se otti huomioon edellä mainitun asetuksen N:o 73/2009 6 artiklan 1 kohdan ja liitteen III säännösten vastaisesti, ja sovelsi 13 127 243,30 euron rahoitusoikaisua maaseuturahaston ohjelmakaudella 2014–2020 (RDR 3).

               4)

               Neljäs kanneperuste perustuu suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin siltä osin kuin komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä 100 prosentin kiinteämääräistä oikaisua Département Haute-Corseen (Ylä-Korsikan hallintoalue) hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta perusteenaan ”vakavasti puutteellinen valvontajärjestelmä, Korsika”.


title: Asia C-649/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 21.11.2017 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände, Verbraucherzentrale Bundesverband e. V. v. Amazon EU Sàrl

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/7

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 21.11.2017 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände, Verbraucherzentrale Bundesverband e. V. v. Amazon EU Sàrl
   (Asia C-649/17)
   (2018/C 112/11)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Bundesgerichtshof

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände, Verbraucherzentrale Bundesverband e. V.

      Vastapuoli: Amazon EU Sàrl

      Ennakkoratkaisukysymykset

   Euroopan unionin tuomioistuimelle esitetään kuluttajan oikeuksista 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU (1) 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkinnasta seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

               1)

               Voivatko jäsenvaltiot antaa säännöksen, jossa – kuten siviililain täytäntöönpanosta annetun lain (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch, jäljempänä EGBGB) 246 a §:n 1 momentin 1 kohdan 2 alakohdassa – elinkeinonharjoittaja velvoitetaan antamaan etäsopimusten tekemisen yhteydessä kuluttajalle [ei vain silloin, jos se on käytettävissä, vaan] aina tiedoksi puhelinnumeronsa ennen kuluttajan sopimusta koskevaa tahdonilmausta?

               2)

               Tarkoittaako direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan [saksankielisessä versiossa] käytetty ilmaus ”gegebenenfalls” [suomenkielisessä ”jos nämä ovat käytettävissä”] sitä, että elinkeinonharjoittajan on toimitettava tiedot kuluttajalle ainoastaan yrityksessä jo tosiasiallisesti käytettävissä olevilla viestimillä ja ettei elinkeinonharjoittajan siis ole pakko ottaa käyttöön uutta puhelin- tai faksiliittymää tai luoda uutta sähköpostitiliä, jos se päättää tehdä yritystoiminnassaan myös etäsopimuksia?

               3)

               Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
               Tarkoittaako direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan [saksankielisessä versiossa] käytetty ilmaus ”gegebenenfalls” [suomenkielisessä ”jos nämä ovat käytettävissä”] sitä, että yrityksellä on jo käytettävissään ainoastaan sellaiset viestimet, joita elinkeinonharjoittaja tosiasiallisesti myös käyttää yhteydenpidossa kuluttajiin etäsopimusten tekemisen yhteydessä, vai onko yrityksellä käytettävissä myös sellaisia viestimiä, joita elinkeinonharjoittaja on toistaiseksi käyttänyt yksinomaan muihin tarkoituksiin, esimerkiksi yhteydenpitoon kaupan toimijoihin tai viranomaisiin?

               4)

               Onko direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan c alakohtaan sisältyvä viestimien luettelo, jossa mainitaan puhelin, faksi ja sähköposti, tyhjentävä, vai voiko elinkeinonharjoittaja käyttää myös muita viestimiä, joita ei mainita kyseisessä luettelossa – esimerkiksi internetin chat-palvelua tai puhelimen takaisinsoittojärjestelmää –, mikäli näin turvataan nopea yhteydenotto ja tehokas viestintä?

               5)

               Onko direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan avoimuusvaatimuksen, jonka mukaan elinkeinonharjoittajan on toimitettava kuluttajalle selvällä ja ymmärrettävällä tavalla tiedot direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa mainituista viestimistä, soveltamisessa merkitystä sillä, että tiedot toimitetaan nopeasti ja tehokkaasti?

      (1)  EUVL 2011, L 304, s. 64.


title: Asia C-76/18: Kanne 6.2.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/26

         Kanne 6.2.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta
   (Asia C-76/18)
   (2018/C 112/34)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: G. von Rintelen, P. Ondrůšek ja M. Noll-Ehlers)

      Vastaaja: Itävallan tasavalta

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankinnoista ja direktiivin 2004/17/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/25/EU (1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kaikkia kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ainakaan ole ilmoittanut niistä komissiolle

               —

               velvoittaa vastaajan maksamaan SEUT 260 artiklan 3 kohdan mukaisesti uhkasakon, jonka määrä on 42 377 euroa päivässä, sillä se ei ole noudattanut velvoitettaan ilmoittaa täytäntöönpanotoimista

               —

               velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Direktiivin 2014/25 106 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 18.4.2016. Koska Itävallan tasavalta ei ole antanut kaikkia kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ainakaan ole ilmoittanut niistä komissiolle, komissio päätti nostaa kanteen unionin tuomioistuimessa.
   Komissio vaatii kanteessaan, että Itävallan tasavallalle asetetaan uhkasakko, jonka määrä on 42 377 euroa päivässä. Uhkasakon määrä on laskettu ottaen huomioon rikkomisen vakavuus ja kesto sekä sen ehkäisevä vaikutus jäsenvaltion maksukyvyn kannalta.

      (1)  EUVL 2014, L 94, s. 243.