title: Asia C-666/17 P: Valitus, jonka AlzChem AG on tehnyt 27.11.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-451/15, AlzChem v. komissio, 7.9.2017 antamasta tuomiosta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/8

         Valitus, jonka AlzChem AG on tehnyt 27.11.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-451/15, AlzChem v. komissio, 7.9.2017 antamasta tuomiosta
   (Asia C-666/17 P)
   (2018/C 112/12)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: AlzChem AG (edustajat: A. Borsos, avocat, ja J.A. Guerrero Pérez, abogado)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio

      Vaatimukset

               —

               Valitus on tutkittava ja todettava perustelluksi

               —

               valituksenalainen tuomio on kumottava

               —

               riidanalainen päätös on kumottava

               —

               komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

               1)

               Ensimmäinen valitusperuste: oikeudellinen virhe ja ilmeinen arviointivirhe sovellettaessa yleistä olettamaa, joka koskee unionin tutkintatoimien tarkoitusten suojaa koskevaa poikkeusta

                           —

                           komissio on tehnyt oikeudellisen virheen soveltaessaan yleistä olettamaa tiettyihin ja yksilöityihin asiakirjoihin tutustumisoikeutta koskevaa poikkeusta

                           —

                           komissio on tehnyt oikeudellisen virheen, joka koskee vireillä olevien tutkintatoimien suojaa tiettyihin ja yksilöityihin asiakirjoihin tutustumisoikeutta koskevien pyyntöjen yhteydessä

                           —

                           komissio on tehnyt oikeudellisen virheen ja ilmeisen arviointivirheen arvioidessaan oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin koskevaa ylivoimaista yleistä etua (perusoikeuskirjan 47 artikla) ja

                           —

                           komissio on tehnyt oikeudellisen virheen, joka koskee perusoikeutta saada tutustua asiakirjoihin (perusoikeuskirjan 42 artikla)

               2)

               Toinen valitusperuste: komissio on laiminlyönyt velvollisuutensa perustella se, miksi se on evännyt oikeuden tutustua asiakirjojen ei-luottamuksellisiin versioihin tai tutustua niihin komission tiloissa.


title: Asia C-77/18: Kanne 6.2.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/27

         Kanne 6.2.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta
   (Asia C-77/18)
   (2018/C 112/35)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: M. Noll-Ehlers, P. Ondrůšek ja G. von Rintelen)

      Vastaaja: Itävallan tasavalta

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kaikkia kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ainakaan ole ilmoittanut niistä komissiolle

               —

               velvoittaa vastaajan maksamaan SEUT 260 artiklan 3 kohdan mukaisesti uhkasakon, jonka määrä on 42 377 euroa päivässä, sillä se ei ole noudattanut velvoitettaan ilmoittaa täytäntöönpanotoimista

               —

               velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Direktiivin 2014/24 90 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 18.4.2016. Koska Itävallan tasavalta ei ole antanut kaikkia kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ainakaan ole ilmoittanut niistä komissiolle, komissio päätti nostaa kanteen unionin tuomioistuimessa.
   Komissio vaatii kanteessaan, että Itävallan tasavallalle asetetaan uhkasakko, jonka määrä on 42 377 euroa päivässä. Uhkasakon määrä on laskettu ottaen huomioon rikkomisen vakavuus ja kesto sekä sen ehkäisevä vaikutus jäsenvaltion maksukyvyn kannalta.

      (1)  EUVL 2014, L 94, s. 65.


title: Asia C-715/17: Kanne 21.12.2017 – Euroopan komissio v. Puolan tasavalta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/18

         Kanne 21.12.2017 – Euroopan komissio v. Puolan tasavalta
   (Asia C-715/17)
   (2018/C 112/24)
   Oikeudenkäyntikieli: puola

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Stobiecka-Kuik ja G. Wils)

      Vastaaja: Puolan tasavalta

      Vaatimukset

               —

               On todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut neuvoston päätöksen (EU) 2015/1523 5 artiklan 2 kohdan ja neuvoston päätöksen (EU) 2015/1601 5 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan eikä myöskään muita mainittujen päätösten 5 artiklan 4–11 kohdan mukaisia siirtoon liittyviä velvoitteitaan, koska se ei ole ilmoittanut säännöllisin väliajoin ja vähintään joka kolmas kuukausi niiden hakijoiden määrää, jotka voidaan 16.3.2016 alkaen siirtää nopeasti sen alueelle

               —

               Puolan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Väliaikainen erityistilanteita koskeva siirtojärjestelmä otettiin käyttöön kahdella syyskuussa 2015 annetulla neuvoston päätöksellä eli neuvoston päätöksellä (EU) 2015/1523 (1) ja neuvoston päätöksellä (EU) 2015/1601 (2), joilla jäsenvaltiot sitoutuivat siirtämään alueelleen kansainvälistä suojaa tarvitsevia henkilöitä Italiasta ja Kreikasta.
   Neuvoston päätökset velvoittivat jäsenvaltiot tarjoamaan joka kolmas kuukausi paikkoja mahdolliseen siirtämiseen, jotta voidaan varmistaa tehokas ja järjestelmällinen siirtomenettely. Vaikka melkein kaikki muut jäsenvaltiot ovat ryhtyneet toimenpiteisiin täyttääkseen siirtoon liittyvät velvoitteet, Puola ei ole suorittanut siirtoja eikä ole joulukuusta 2015 alkaen ehdottanut tarkoituksenmukaista paikkaa siirtoa varten.
   Komissio aloitti 16.6.2017 rikkomusmenettelyn Puolaa vastaan.
   Koska komissio katsoi tämän jäsenvaltion vastauksen riittämättömäksi, se päätti siirtyä rikkomusmenettelyn seuraavaan vaiheeseen ja lähetti Puolan tasavallalle 26.6.2017 perustellun lausunnon.
   Koska komissio katsoi myös perusteltuun lausuntoon annetun vastauksen riittämättömäksi, se päätti nostaa kanteen Euroopan unionin tuomioistuimessa Puolan tasavaltaa vastaan, koska tämä ei ole noudattanut siirtämiseen liittyviä oikeudellisia velvoitteitaan.

      (1)  Italian ja Kreikan hyväksi toteutettavien kansainvälistä suojelua koskevien väliaikaisten toimenpiteiden käyttöön ottamisesta 14.9.2015 annettu neuvoston päätös (EU) 2015/1523 (EUVL L 239, s. 146).

      (2)  Italian ja Kreikan hyväksi toteutettavien kansainvälistä suojelua koskevien väliaikaisten toimenpiteiden käyttöön ottamisesta 22.9.2015 annettu neuvoston päätös |(EU) 2015/1601 (EUVL L 248, s. 80).


title: Asia T-75/18: Kanne 6.2.2018 – MPM-Quality v. EUIPO – Elton Hodinářská MANUFACTURE PRIM 1949

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/47

         Kanne 6.2.2018 – MPM-Quality v. EUIPO – Elton Hodinářská MANUFACTURE PRIM 1949
   (Asia T-75/18)
   (2018/C 112/60)
   Oikeudenkäyntikieli: tšekki

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: MPM-Quality v.o.s. (Frýdek-Místek, Tšekki) (edustaja: asianajaja M. Kyjovský)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Elton Hodinářská a.s. (Nové Město nad Metují, Tšekki)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki, joka sisältää sanaosan ”MANUFACTURE PRIM 1949” – EU-tavaramerkki nro 3 531 662

      EUIPO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 5.12.2017 asiassa R 556/2017-4 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1001 18 ja 58 artiklaa on rikottu.

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1430 10 artiklan 3 kohtaa ja sitä seuraavia kohtia sekä 19 artiklan 1 kohtaa on rikottu.


title: Asia T-29/18: Kanne 19.1.2018 – Planet v. komissio

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/36

         Kanne 19.1.2018 – Planet v. komissio
   (Asia T-29/18)
   (2018/C 112/46)
   Oikeudenkäyntikieli: kreikka

      Asianosaiset

      Kantaja: Planet (Ateena, Kreikka) (edustaja: asianajaja V. Christianos)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan komission hylkäävän päätöksen, jolla tämä on implisiittisesti hylännyt kantajan vaatimuksen saada tutustua tarjouspyyntöasiakirjoihin, jotka koskevat EuropeAid/137681/IH/SER/ROC/4 -hanketta ja

               —

               velvoittamaan komission korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Planet vaatii nyt käsiteltävällä kanteellaan komission sellaisen implisiittisen päätöksen kumoamista, jolla tämä on hylännyt Planetin vaatimuksen saada tutustua asetuksen N:o 1049/2001 nojalla asiakirjoihin, jotka koskevat hankintamenettelyä EuropeAid/137681/IH/SER/ROC/4.
   Planet väittää, että komission implisiittinen hylkäävä päätös on kumottava siitä syystä, että se ei sisällä perusteluja, jotka ovat pakollisia unionin oikeudessa SEUT 296 artiklan nojalla ja jotka muodostavat olennaisen menettelymääräyksen unionin toimien osalta.


title: Asia T-78/18: Kanne 9.2.2018 – AB Mauri Italy v. EUIPO – Lesaffre et Compagnie (FERMIN)

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/48

         Kanne 9.2.2018 – AB Mauri Italy v. EUIPO – Lesaffre et Compagnie (FERMIN)
   (Asia T-78/18)
   (2018/C 112/61)
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset ja muu osapuoli

      Kantaja: AB Mauri Italy SpA (Casteggio, Italia) (edustajat: B. Brandreth, barrister, ja G. Hussey, solicitor)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Lesaffre et Compagnie (Pariisi, Ranska)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-sanamerkki FERMIN – Rekisteröintihakemus nro 10 999 613

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 4.12.2017 yhdistetyissä asioissa R 2027/2016-4 ja R 2254/2016-4 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               osittain kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperuste

               —

               Asetuksen N:o 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen.


title: Asia C-79/18: Kanne 6.2.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/28

         Kanne 6.2.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta
   (Asia C-79/18)
   (2018/C 112/36)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: G. von Rintelen, P. Ondrůšek ja M. Noll-Ehlers)

      Vastaaja: Itävallan tasavalta

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut käyttöoikeussopimusten tekemisestä 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/23/EU (1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole – lukuun ottamatta 46 ja 47 artiklaa Wienin, Steiermarkin ja Kärntenin osavaltiossa – antanut kaikkia kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ainakaan ole ilmoittanut niistä komissiolle

               —

               velvoittaa vastaajan maksamaan SEUT 260 artiklan 3 kohdan mukaisesti uhkasakon, jonka määrä on 52 972 euroa päivässä, sillä se ei ole noudattanut velvoitettaan ilmoittaa täytäntöönpanotoimista

               —

               velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Direktiivin 2014/23/EU 51 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 18.4.2016. Koska Itävallan tasavalta ei ole antanut kaikkia kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ainakaan ole ilmoittanut niistä komissiolle, komissio päätti nostaa kanteen unionin tuomioistuimessa.
   Komissio vaatii kanteessaan, että Itävallan tasavallalle asetetaan uhkasakko, jonka määrä on 52 972 euroa päivässä. Uhkasakon määrä on laskettu ottaen huomioon rikkomisen vakavuus ja kesto sekä sen ehkäisevä vaikutus jäsenvaltion maksukyvyn kannalta.

      (1)  EUVL 2014, L 94, s. 1.


title: Asia T-31/18: Kanne 20.1.2018 – Izuzquiza ja Semsrott v. Frontex

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/36

         Kanne 20.1.2018 – Izuzquiza ja Semsrott v. Frontex
   (Asia T-31/18)
   (2018/C 112/47)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantajat: Luisa Izuzquiza (Madrid, Espanja) ja Arne Semsrott (Berliini, Saksa) (edustajat: asianajajat S. Hilbrans ja R. Callsen)

      Vastaaja: Euroopan raja- ja merivartiovirasto (Frontex)

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan Frontexin 10.11.2017 tekemän päätöksen (CGO/LAU/18911 c/2017), jolla evättiin kantajien pyyntö saada tietää Frontexin keskisellä Välimerellä yhteisessä Triton-operaatiossa 1.6.2017–30.8.2017 käyttämien kaikkien alusten nimi, lippuvaltio ja tyyppi,

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan luettuna väliintulijoiden oikeudenkäyntikulut, myös siitä tapauksessa, että kanne hylätään.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat vetoavat kuuteen kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäisen kanneperusteen mukaan Frontex on rikkonut asetusta N:o 1049/2001, (1) koska se ei tutkinut erikseen kaikkia pyydettyjä asiakirjoja arvioidakseen, voitiinko käytettyä poikkeusta soveltaa.

               2.

               Toisen kanneperusteen mukaan Frontex rikkoi edellä mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan yleistä turvallisuutta koskevaa ensimmäistä luetelmakohtaa, koska syyt, jotka esitettiin perusteeksi poikkeuksen soveltamiseksi, ovat olennaisilta osiltaan virheellisiä tosiseikkojen osalta: yleisö ei voi seurata operaatiossa käytettyjä aluksia julkisesti käytettävissä olevilla keinoilla.

               3.

               Kolmannen kanneperusteen mukaan Frontex rikkoi edellä mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan yleistä turvallisuutta koskevaa ensimmäistä luetelmakohtaa, koska syissä, jotka esitettiin perusteeksi poikkeuksen soveltamiseksi, ei oteta huomioon sitä seikkaa, että kantajat pyysivät tietoja ainoastaan menneisyydessä käytetyistä aluksista.

               4.

               Neljännen kanneoperusteen mukaan Frontex rikkoi edellä mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan yleistä turvallisuutta koskevaa ensimmäistä luetelmakohtaa, koska se ei katsonut – eikä vastannut tähän kantajien esittämään väitteeseen –, että osa pyydetyistä tiedoista oli jo julkaistu Twitterissä koskien eräitä yhteisessä Triton-operaatiossa vuonna 2017 käytettyjä aluksia ja että vastaavat tiedot oli julkaistu yhteisessä Triton-operaatiossa vuonna 2016 käytetyistä aluksista.

               5.

               Viidennen kanneperusteen mukaan Frontex rikkoi asetuksen 4 artiklan 6 kohtaa, koska vaikka vaaran – jota ei oikeasti ole – siitä, että rikollisjärjestöt kiertävät rajavalvontaa, oletettaisiin olevan olemassa, tällä voitaisiin mahdollisesti perustella ainoastaan kielto paljastaa käytetyn aluksen nimi, mutta ei sen tyyppiä ja lippuvaltiota.

               6.

               Kuudennen kanneperusteen mukaan Frontex rikkoi asetuksen 4 artiklan 6 kohtaa, koska se ei antanut oikeutta tutustua asiakirjoihin osittain, vaikka tiedot joistakin aluksista oli jo julkaistu.

      (1)  Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43).


title: Asia T-33/18: Kanne 23.1.2018 – Pracsis ja Conceptexpo Project v. komissio ja EACEA

text:
               26.3.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 112/37

         Kanne 23.1.2018 – Pracsis ja Conceptexpo Project v. komissio ja EACEA
   (Asia T-33/18)
   (2018/C 112/48)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantajat: Pracsis SPRL (Bryssel, Belgia) ja Conceptexpo Project (Wavre, Belgia) (edustaja: asianajaja J.-N. Louis)

      Vastaajat: Euroopan komissio sekä koulutuksen, audiovisuaalialan ja kulttuurin toimeenpanovirasto (EACEA)

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               ottamaan kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

               —

               kumoamaan riidanalaiset päätökset siltä osin kuin niissä nimetään Cecoforma valituksi puitesopimuksen sopimuspuoleksi tarjouskilpailussa EACEA/2017/01 ja toteamaan EACEA:n ja Cecoforman allekirjoittama sopimus pätemättömäksi

               —

               velvoittamaan Euroopan komissio ja EACEA maksamaan yhteisvastuullisesti kantajille yhden miljoonan euron suuruinen summa

               —

               velvoittamaan vastaajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat vetoavat kolmeen kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista ja avoimuusvelvoitteen laiminlyöntiä.

               2.

               Toinen kanneperuste, joka koskee kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista.

               3.

               Kolmas kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ja ilmeistä arviointivirhettä.


title: Asia C-711/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 19.12.2017 – Anke Hartog v. British Airways plc

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/14

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 19.12.2017 – Anke Hartog v. British Airways plc
   (Asia C-711/17)
   (2018/C 134/18)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Amtsgericht Hamburg

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Anke Hartog

      Vastaaja: British Airways plc

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2[61]/2004 (1) 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaista edellytystä kyseisen asetuksen soveltamiselle tulkittava siten, että lentomatkustajat, joilla on vahvistettu varaus lennolle, ”ilmoittautuvat lähtöselvitykseen”, kun he saapuvat, jos määräaikaa ei ole ilmoitettu, viimeistään 45 minuuttia ennen julkistettua lähtöaikaa lentoliikenteen harjoittajan kyseistä lähtöselvitystä varten varaaman lähtöselvitystiskin jonoon?

      (1)  EUVL 2004, L 46, s. 1.


title: Asia T-105/18: Kanne 22.2.2018 – Deray v. EUIPO – Charles Claire (LILI LA TIGRESSE)

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/37

         Kanne 22.2.2018 – Deray v. EUIPO – Charles Claire (LILI LA TIGRESSE)
   (Asia T-105/18)
   (2018/C 134/53)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: André Deeray (Bry-sur-Marne, Ranska) (edustaja: asianajaja S. Santos Rodríguez)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Charles Claire LLP (Weybridge Surrey, Yhdistynyt kuningaskunta)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Kantaja

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkki LILI LA TIGRESSE – rekisteröintihakemus nro 015 064 462

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 13.12.2017 asiassa R 1244/2017-2 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

               —

               velvoittaa EUIPO:n ja Charles Claire LLP:n korvaamaan kulut EUIPOssa käydystä hallinnollisesta menettelystä.

      Kanneperuste

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-644/16: Unionin tuomioistuimen neljännen jaoston puheenjohtajan määräys 23.1.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hoge Raad der Nederlanden – Alankomaat) – Synthon BV v. Astellas Pharma Inc.

text:
               4.6.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 190/18

         Unionin tuomioistuimen neljännen jaoston puheenjohtajan määräys 23.1.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hoge Raad der Nederlanden – Alankomaat) – Synthon BV v. Astellas Pharma Inc.
   (Asia C-644/16) (1)

   (2018/C 190/28)
   Oikeudenkäyntikieli: hollanti
   Neljännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.

      (1)  EUVL C 86, 20.3.2017.


201805250281897282018/C 200/135802016CJC20020180611FI01FIINFO_JUDICIAL20180419111111Asia C-580/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 19.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgerichtshof – Itävalta) – Firma Hans Bühler KG v. Finanzamt Graz-Stadt (Ennakkoratkaisupyyntö — Verotus — Arvonlisävero — Direktiivi 2006/112/EY — Yhteisöhankinnan paikka — 42 artikla — Tavaroiden yhteisöhankinta ja sitä seuraava luovutus — 141 artikla — Vapauttaminen verosta — Kolmikantakauppa — Yksinkertaistamistoimenpiteet — 265 artikla — Yhteenvetoilmoituksen oikaiseminen)
 ---documentbreak--- C2002018FI1110120180419FI0013111111Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 19.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgerichtshof – Itävalta) – Firma Hans Bühler KG v. Finanzamt Graz-Stadt
   (Asia C-580/16) (
         1
      )
   ”(Ennakkoratkaisupyyntö — Verotus — Arvonlisävero — Direktiivi 2006/112/EY — Yhteisöhankinnan paikka — 42 artikla — Tavaroiden yhteisöhankinta ja sitä seuraava luovutus — 141 artikla — Vapauttaminen verosta — Kolmikantakauppa — Yksinkertaistamistoimenpiteet — 265 artikla — Yhteenvetoilmoituksen oikaiseminen)”2018/C 200/13Oikeudenkäyntikieli: saksa
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Verwaltungsgerichtshof

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Firma Hans Bühler KG

      Vastapuoli: Finanzamt Graz-Stadt

      Tuomiolauselma

            1)

            Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU, 141 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetty edellytys täyttyy, kun verovelvollinen on sijoittautunut sen jäsenvaltion alueelle, josta tavarat lähetetään tai kuljetetaan, ja sille on annettu arvonlisäverotunniste tuossa jäsenvaltiossa mutta kyseinen verovelvollinen käyttää konkreettisessa yhteisöhankinnassa toisen jäsenvaltion antamaa arvonlisäverotunnistetta.

            2)

            Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/45, 42 ja 265 artiklaa, luettuina yhdessä direktiivin 2006/112 263 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion veroviranomainen soveltaa direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/45, 41 artiklan ensimmäistä kohtaa yksinomaan sillä perusteella, että jäsenvaltiossa arvonlisäverotunnisteen saanut verovelvollinen ei ole jättänyt ajoissa direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/45, 265 artiklassa tarkoitettua yhteenvetoilmoitusta sellaisesta yhteisöhankinnasta, joka suoritetaan kyseisen jäsenvaltion alueella tapahtuvaa myöhempää luovutusta varten.

      (
         1
      )	EUVL C 78, 13.3.2017.


title: Asia C-177/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.° 14 de Madrid (Espanja) on esittänyt 7.3.2018 – Almudena Baldonedo Martín v. Ayuntamiento de Madrid

text:
201806010221917442018/C 211/151772018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180307121321Asia C-177/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 14 de Madrid (Espanja) on esittänyt 7.3.2018 – Almudena Baldonedo Martín v. Ayuntamiento de Madrid
 ---documentbreak--- C2112018FI1210120180307FI0015121132Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 14 de Madrid (Espanja) on esittänyt 7.3.2018 – Almudena Baldonedo Martín v. Ayuntamiento de Madrid
   (Asia C-177/18)2018/C 211/15Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 14 de Madrid

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Almudena Baldonedo Martín

      Vastaaja: Ayuntamiento de Madrid

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Onko oikein tulkita puitesopimuksen 4 lauseketta siten, että nyt käsiteltävässä asiassa kuvatun kaltaisen tilanteen, jossa väliaikainen virkamies tekee samaa työtä kuin vakinainen virkamies (vakinainen virkamies, jolla ei ole oikeutta korvaukseen, koska tilannetta, johon korvaus perustuisi, ei ole olemassa häntä koskevassa oikeudellisessa järjestelyssä), ei voida katsoa olevan tilanne, joka 4 lausekkeessa kuvataan.

            2)

            Onko tulkinta, joka tehdään direktiivin 1999/70/EY (
                  1
               ) liitteessä olevan puitesopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi, tämän puitesopimuksen mukainen sen vuoksi, että oikeus yhdenvertaiseen kohteluun ja syrjintäkielto muodostavat Euroopan unionin oikeuden yleisen oikeusperiaatteen, joka on konkretisoitu direktiivissä, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklassa sekä ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 23 artiklassa, kun otetaan huomioon myös SEUT 151 ja SEUT 153 artiklassa tarkoitetut sosiaaliset perusoikeudet, jos tämän tulkinnan mukaan väliaikaiselle virkamiehelle voi syntyä oikeus korvaukseen joko sillä perusteella, että hänet rinnastetaan tilapäiseen työsopimussuhteiseen työntekijään, koska hänen asemansa (virkamies tai työsopimussuhteinen työntekijä) riippuu vain julkisen työnantajan päätöksestä, tai unionin primaarioikeuden välittömän vertikaalisen soveltamisen perusteella?

            3)

            Kun otetaan huomioon tarvittaessa se, että tilapäisten työsopimusten tekeminen pysyvien tarpeiden täyttämiseksi ilman objektiivista perustetta merkitsee väärinkäyttöä, kun sopimusta ei ole ollut tarpeen tehdä kiireellisesti eikä ole ratkaisevaa tarvetta, jolla sopimuksen määräaikaisuus olisi perusteltavissa, eikä kansallisessa oikeudessa ole määrätty seuraamuksesta tai tehokkaista rajoituksista, onko direktiivin 1999/70/EY tavoitteiden mukaista myöntää korvaus, joka on rinnastettavissa perusteettomasta irtisanomisesta maksettavaan korvaukseen, ja onko tällaista toimenpidettä, jolla estetään väärinkäyttö ja poistetaan unionin oikeuden rikkomisen seuraukset siinä tapauksessa, että työnantaja ei anna työntekijälle toistaiseksi voimassa olevaa sopimusta, pidettävä asianmukaisena, oikeasuhteisena, tehokkaana ja varoittavana seuraamuksena?

      (
         1
      )	Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annettu neuvoston direktiivi 1999/70/EY (EYVL L 175, s. 43).


201806010341917452018/C 211/222702018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180419181811Asia C-270/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 19.4.2018 – UPM France v. Premier ministre ja Ministre de l'Action et des Comptes publics
 ---documentbreak--- C2112018FI1810120180419FI0022181181Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 19.4.2018 – UPM France v. Premier ministre ja Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Asia C-270/18)2018/C 211/22Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Conseil d’État

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: UPM France

      Vastapuolet: Premier ministre ja Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Onko direktiivin (
                  1
               ) 21 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan säännöksiä tulkittava siten, että niissä jäsenvaltioille annettu mahdollisuus myöntää pienille sähköntuottajille verovapautus, jos jäsenvaltiot verottavat kyseisen sähkön tuottamiseen käytettyjä energiatuotteita, voi johtaa edellä tämän päätöksen 7 kohdassa kuvaillun kaltaiseen tilanteeseen 1.1.2011 edeltäneenä ajanjaksona, jolloin Ranska ei direktiivissä myönnetyn oikeuden nojalla ollut vielä ottanut käyttöön sähkön loppukulutusta koskevaa sisäistä veroa eikä näin ollen myöskään vapauttanut pieniä tuottajia kyseisestä verosta?

            2)

            Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, miten direktiivin 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 21 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan säännökset on yhdistettävä sellaisten pienten tuottajien osalta, jotka käyttävät tuottamansa sähkön omaan toimintaansa? Edellytetäänkö niissä erityisesti vähimmäisverotusta, joka johtuu joko tuotetun sähkön verotuksesta, johon liittyy käytetyn maakaasun vapauttaminen verosta, tai sähkön tuotannosta kannettavasta verosta vapauttamisesta, jolloin valtion on siis verotettava käytettyä maakaasua?

      (
         1
      )	Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/96/EY (EUVL 2003, L 283, s. 51).


201806010391917342018/C 211/08912017CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL201804266722Yhdistetyt asiat C-91/17 P ja C-92/17 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 26.4.2018 – Valittajina Cellnex Telecom SA (aiemmin Abertis Telecom SA) ja Telecom Castilla-La Mancha SA sekä muina osapuolina Euroopan komissio ja SES Astra (Muutoksenhaku — Valtiontuki — Digitaalitelevisio — Tuki maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle Comunidad Autónoma de Castilla-La Manchan (Kastilia-La Manchan itsehallintoalue, Espanja) syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla — Avustus maanpäällisen digitaalisen televisiolähetysverkon operaattoreille — Päätös, jolla tukitoimenpiteet todetaan osittain sisämarkkinoille soveltumattomiksi — Valtiontuen käsite — Etu — Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu — Määritelmä — Jäsenvaltioiden harkintavalta)
 ---documentbreak--- C2112018FI620120180426FI00086272Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 26.4.2018 – Valittajina Cellnex Telecom SA (aiemmin Abertis Telecom SA) ja Telecom Castilla-La Mancha SA sekä muina osapuolina Euroopan komissio ja SES Astra
   (Yhdistetyt asiat C-91/17 P ja C-92/17 P) (
         1
      )
   ”(Muutoksenhaku — Valtiontuki — Digitaalitelevisio — Tuki maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle Comunidad Autónoma de Castilla-La Manchan (Kastilia-La Manchan itsehallintoalue, Espanja) syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla — Avustus maanpäällisen digitaalisen televisiolähetysverkon operaattoreille — Päätös, jolla tukitoimenpiteet todetaan osittain sisämarkkinoille soveltumattomiksi — Valtiontuen käsite — Etu — Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu — Määritelmä — Jäsenvaltioiden harkintavalta)”2018/C 211/08Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Asianosaiset

      Valittajat: Cellnex Telecom SA (aiemmin Abertis Telecom SA) ja Telecom Castilla-La Mancha SA (edustajat J. Buendía Sierra ja A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Muut osapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet: E. Gippini Fournier, B. Stromsky ja P. Němečková) ja SES Astra (edustajat F. González Díaz ja V. Romero Algarra, abogados)

      Tuomiolauselma

            1)

            Valitukset hylätään.

            2)

            Cellnex Telecom SA ja Telecom Castilla-La Mancha SA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (
         1
      )	EUVL C 129, 24.4.2017.


201806010241917422018/C 211/161862018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180309131421Asia C-186/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 9.3.2018 – José Cánovas Pardo S.L. v. Club de Variedades Vegetales Protegidas
 ---documentbreak--- C2112018FI1310120180309FI0016131142Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 9.3.2018 – José Cánovas Pardo S.L. v. Club de Variedades Vegetales Protegidas
   (Asia C-186/18)2018/C 211/16Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: José Cánovas Pardo S.L.

      Vastapuoli: Club de Variedades Vegetales Protegidas

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Onko asetuksen (EY) N:o 2100/94 (
                  1
               ) 96 artikla esteenä tämän säännöksen tulkitsemiselle siten, että jos kolme vuotta on kulunut siitä, kun omistaja sai yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien myöntämisen jälkeen tietää loukkauksen tekemisestä ja sen tekijän henkilöllisyydestä, kyseisen asetuksen 94 ja 95 artiklassa tarkoitetut toimet ovat vanhentuneet, vaikka loukkaukset olisivat jatkuneet siihen asti, kunnes oikeustoimiin ryhdyttiin?

            2)

            Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko asetuksen (EY) N:o 2100/94 96 artiklaa tulkittava siten, että vanhenemisen katsotaan koskevan ainoastaan tämän kolmen vuoden määräajan ulkopuolella tehtyjä konkreettisia loukkauksia mutta ei loukkauksia, jotka on tehty näiden kolmen vuoden kuluessa?

            3)

            Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voivatko kieltokanne ja myös vahingonkorvauskanne tässä tapauksessa menestyä ainoastaan näiden jälkimmäisten, kolmen vuoden määräajan kuluessa tehtyjen loukkausten osalta?

      (
         1
      )	Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2100/94 (EYVL 1994, L 227, s. 1).


201806010061915562018/C 211/292002018TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180320232311Asia T-200/18: Kanne 20.3.2018 – Fersher Developments ja Lisin v. komissio ja EKP
 ---documentbreak--- C2112018FI2310120180320FI0029231231Kanne 20.3.2018 – Fersher Developments ja Lisin v. komissio ja EKP
   (Asia T-200/18)2018/C 211/29Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset

      Kantajat: Fersher Developments LTD (Nikosia, Kypros) ja Vladimir Lisin (edustaja: R. Nowinski, barrister)

      Vastaajat: Euroopan komissio ja Euroopan keskuspankki

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

            —

            Määrää Euroopan unionin korvaamaan vahingon, joka kantajille on aiheutunut Erityisiä talouspoliittisia ehtoja koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan antamisesta ja soveltamisesta, kanteessa mainituilla summilla tai unionin yleisen tuomioistuimen kantajille kohtuulliseksi harkitsemalla summalla;

            —

            velvoittaa Euroopan unionin korvaamaan kanteesta aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, jotka ovat pääasiallisesti samat tai samankaltaiset kuin asiassa T-161/15, Brinkmann (Steel Trading) ym. v. komissio ja EKP, esitetyt kanneperusteet.


201806010401917412018/C 211/09972017CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL201804267711Asia C-97/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 26.4.2018 – Euroopan komissio v. Bulgarian tasavalta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Luonnonsuojelu — Direktiivi 2009/147/EY — Luonnonvaraisten lintujen suojelu — Erityinen suojelualue — Direktiivin 2009/147 liitteessä I mainittujen lintulajien suojelemiseen lukumäärältään ja kooltaan sopivimpien alueiden osoittaminen erityisiksi suojelualueiksi — Kansainvälisesti tärkeä lintualue (IBA) — Rilan IBA-alue — Rilan IBA-alueen osoittaminen osittain erityiseksi suojelualueeksi)
 ---documentbreak--- C2112018FI710120180426FI00097171Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 26.4.2018 – Euroopan komissio v. Bulgarian tasavalta
   (Asia C-97/17) (
         1
      )
   ”(Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Luonnonsuojelu — Direktiivi 2009/147/EY — Luonnonvaraisten lintujen suojelu — Erityinen suojelualue — Direktiivin 2009/147 liitteessä I mainittujen lintulajien suojelemiseen lukumäärältään ja kooltaan sopivimpien alueiden osoittaminen erityisiksi suojelualueiksi — Kansainvälisesti tärkeä lintualue (IBA) — Rilan IBA-alue — Rilan IBA-alueen osoittaminen osittain erityiseksi suojelualueeksi)”2018/C 211/09Oikeudenkäyntikieli: bulgaria
      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Mihaylova ja C. Hermes)

      Vastaaja: Bulgarian tasavalta (asiamiehet: E. Petranova ja L. Zaharieva)

      Tuomiolauselma

            1)

            Bulgarian tasavalta ei ole noudattanut luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY 4 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se ei ole sisällyttänyt Rilan vuoristoalueen kattavaa kansainvälisesti tärkeää lintualuetta kokonaisuudessaan erityiseen suojelualueeseen eikä näin ole osoittanut erityiseksi suojelualueeksi kyseisen direktiivin liitteessä I tarkoitettujen lajien suojelemiseen lukumäärältään ja kooltaan sopivimpia alueita.

            2)

            Bulgarian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (
         1
      )	EUVL C 121, 18.4.2017.


201806010371917332018/C 211/171932018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180319141521Asia C-193/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Saksa) on esittänyt 19.3.2018 – Google LLC v. Saksan valtio
 ---documentbreak--- C2112018FI1410120180319FI0017141152Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Saksa) on esittänyt 19.3.2018 – Google LLC v. Saksan valtio
   (Asia C-193/18)2018/C 211/17Oikeudenkäyntikieli: saksa
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Google LLC

      Vastapuoli: Saksan valtio

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Onko puitedirektiivin 2002/21/EY (
                  1
               ) 2 artiklan c alakohdassa käytettyä ilmaisua ”palvelu[t], jotka muodostuvat kokonaan tai pääosin signaalien siirtämisestä sähköisissä viestintäverkoissa” tulkittava siten, että se kattaa tai voi kattaa myös internetpohjaiset sähköpostipalvelut, joita tarjotaan avoimessa internetissä ja joilla ei välitetä yhteyttä internetiin?

                     a)

                     Onko kyseistä ilmaisua tulkittava erityisesti siten, että signaalien siirtämisenä on pidettävä jo sitä tietoteknistä prosessointisuoritusta, jonka tällaisen sähköpostipalvelun tuottaja suorittaa sähköpostipalvelimillaan lajittelemalla asianosaisten fyysisten liittymien IP-osoitteet sähköpostiosoitteille ja välittämällä avoimeen internetiin, tai – toisinpäin – vastaanottamalla, IP-paketteihin hajautetut sähköpostiviestit internetprotokollaperheeseen kuuluvien eri protokollien perusteella, vai onko signaalien siirtämisenä pidettävä vasta sitä näiden IP-pakettien välittämistä internetissä, jonka suorittavat internetyhteydentarjoajat?

                     b)

                     Onko kyseistä ilmaisua tulkittava erityisesti siten, että avoimessa internetissä tapahtuvan IP-paketteihin hajautettujen sähköpostiviestien välittämisen, jonka suorittavat internetyhteydentarjoajat, voidaan katsoa tapahtuvan tällaisen sähköpostipalvelun tuottajan lukuun, jolloin myös tämä tarjoaa tältä osin palvelua, joka muodostuu signaalien siirtämisestä? Millaisten edellytysten on täytyttävä, jotta tällainen vastuunjako on tarvittaessa mahdollinen?

                     c)

                     Siinä tapauksessa, että tällaisen sähköpostipalvelun tuottaja joko siirtää signaaleja itse tai että internetyhteydentarjoajien signaalinsiirtosuorituksen voidaan joka tapauksessa katsoa tapahtuvan kyseisen palveluntuottajan lukuun: voidaanko kyseistä ilmaisua tulkita erityisesti siten, että tällainen sähköpostipalvelu muodostuu myös ”kokonaan tai pääosin” signaalien siirtämisestä huolimatta palvelun mahdollisista lisätoiminnoista, kuten sähköpostiviestien muokkaamisesta, tallentamisesta ja järjestämisestä tai yhteystietojen hallinnasta, ja huolimatta palveluntuottajan eri toimintoihin käyttämistä teknisistä resursseista, koska tarkasteltaessa asiaa funktionaalisesti käyttäjän näkökulmasta palvelun ensisijainen tarkoitus on viestintä?

            2)

            Siinä tapauksessa, että ensimmäisessä kysymyksessä mainittua ilmaisua on tulkittava siten, että se ei periaatteessa kata internetpohjaisia sähköpostipalveluja, joita tarjotaan avoimessa internetissä ja joilla ei välitetä yhteyttä internetiin: voiko kyseinen ilmaisu kuitenkin poikkeuksellisesti kattaa tilanteen, jossa tällaisen palvelun tuottajalla on myös muutamia omia, internetiin yhdistettyjä sähköisiä viestintäverkkojaan, joita voidaan joka tapauksessa käyttää myös sähköpostipalvelun tarkoituksiin? Millaisten edellytysten on täytyttävä, jotta tällainen tulee mahdollisesti kysymykseen?

            3)

            Miten puitedirektiivin 2002/21/EY 2 artiklan c alakohdassa käytettyä ilmaisua ”tavallisesti korvausta vastaan” on tulkittava?

                     a)

                     Edellyttääkö kyseinen ilmaisu erityisesti, että käyttäjät maksavat maksun, vai voiko korvaus olla myös muu käyttäjien suorittama vastasuoritus, jolla on palvelun tuottajalle taloudellista merkitystä, esimerkiksi sellainen, että käyttäjät aktiivisesti antavat käytettäväksi henkilöön liittyviä tai muita tietoja tai palvelun tuottaja kerää näitä tietoja muuten palvelun käyttämisen yhteydessä?

                     b)

                     Edellyttääkö kyseinen ilmaisu erityisesti, että korvauksen on välttämättä oltava palvelusuorituksen vastaanottajan suorittama, vai voiko myös se riittää, että palvelun rahoittaa osin tai kokonaan kolmannet, esimerkiksi palveluntarjoajan internetsivuilla esitetyillä mainoksilla?

                     c)

                     Viittaako erityisesti sana ”tavallisesti” tässä yhteydessä olosuhteisiin, joissa konkreettisen palvelun tuottaja suorittaa kyseisen palvelun, vai olosuhteisiin, joissa yleisesti suoritetaan identtisiä tai verrattavia palveluja?

      (
         1
      )	Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY (EYVL 2002, L 108, s. 33).


201806010071915472018/C 211/302082018TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180323232422Asia T-208/18: Kanne 23.3.2018 – Nessim Daoud ym. v. neuvosto ym.
 ---documentbreak--- C2112018FI2320120180323FI0030232242Kanne 23.3.2018 – Nessim Daoud ym. v. neuvosto ym.
   (Asia T-208/18)2018/C 211/30Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset

      Kantajat: Magdy Milad Nessim Daoud (Blainville, Kanada), Larsennar Ltd (Tortola, Brittiläiset Neitsytsaaret) ja Maxim Zakharchenko (Nikosia, Kypros) (edustajat: asianajajat A. Markides, M. Ioannides, C. Velaris ja C. Velaris, A. Robertson, QC, ja G. Rothschild, barrister)

      Vastaajat: Euroopan unionin neuvosto, Euroopan komissio, Euroopan keskuspankki, Eurogroup (jota edustaa Euroopan unionin neuvosto) ja Euroopan unioni (jota edustaa Euroopan komissio)

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

            —

            velvoittaa vastaajat maksamaan kantajille tämän kanteen liitteessä mainitut summat korkoineen, jotka lasketaan 26.3.2013 lukien unionin yleisen tuomioistuimen tuomion julistamiseen saakka;

      tai toissijaisesti

            —

            toteaa, että vastaajille on syntynyt sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu ja määrittää, mitä menettelyä noudatetaan kantajien kärsimän tosiasiallisen korvattavissa olevan vahingon selvittämiseksi;

      joka tapauksessa

            —

            velvoittaa vastaajat korvaamaan kantajien oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kahteen kanneperusteeseen, jotka ovat pääasiallisesti samat tai samankaltaiset kuin asiassa T-147/18, APG Intercon ym. v. neuvosto ym., esitetyt kanneperusteet.


201806010261917492018/C 211/182052018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180320151511Asia C-205/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel Pitești (Romania) on esittänyt 20.3.2018 – Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv ja Raluca-Marinela Traşcă v. Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea
 ---documentbreak--- C2112018FI1510120180320FI0018151151Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel Pitești (Romania) on esittänyt 20.3.2018 – Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv ja Raluca-Marinela Traşcă v. Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea
   (Asia C-205/18)2018/C 211/18Oikeudenkäyntikieli: romania
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Curtea de Apel Pitești

      Pääasian asianosaiset

      Kantajat: Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv ja Raluca-Marinela Traşcă

      Vastaaja: Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko SEUT 114 artiklan 3 kohtaa, SEUT 151 artiklaa ja SEUT 153 artiklaa sekä puitedirektiivin 89/391/ETY (
         1
      ) ja sitä seuranneiden erityisdirektiivien säännöksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltio ottaa käyttöön määräaikoja ja menettelyjä, joilla evätään oikeus saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi asia, joka koskee työpaikkojen luokittelemista työoloiltaan erityisiksi, sillä seurauksella, että vastikään palvelukseen otetuille työntekijöille ei tunnusteta edellä mainittujen edellytysten täyttymisen toteamiseen perustuvia oikeuksia turvallisuuteen ja terveyteen työssä kansallisen lainsäädännön mukaisesti?
   (
         1
      )	Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12.6.1989 annettu neuvoston direktiivi 89/391/ETY (EYVL 1989, L 183, s. 1).


201806010131915522018/C 211/23472016TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180503191911Asia T-47/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 3.5.2018 – Sigma Orionis v. REA (Välityslauseke — Tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelma Horisontti 2020 — Tukisopimuksen maksujen keskeyttäminen tilintarkastuksen johdosta — Vaatimus, jolla REAa vaaditaan suorittamaan ne määrät, jotka sen on maksettava tukisopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä)
 ---documentbreak--- C2112018FI1910120180503FI0023191191Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 3.5.2018 – Sigma Orionis v. REA
   (Asia T-47/16) (
         1
      )
   ”(Välityslauseke — Tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelma Horisontti 2020 — Tukisopimuksen maksujen keskeyttäminen tilintarkastuksen johdosta — Vaatimus, jolla REAa vaaditaan suorittamaan ne määrät, jotka sen on maksettava tukisopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä)”2018/C 211/23Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Asianosaiset

      Kantaja: Sigma Orionis SA (Valbonne, Ranska) (edustajat: asianajajat S. Orlandi ja T. Martin)

      Vastaaja: Tutkimuksen toimeenpanovirasto (REA) (asiamiehet: S. Payan-Lagrou ja V. Canetti, avustajinaan asianajajat D. Waelbroeck ja A. Duron)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 272 artiklaan perustuva kanne, jossa vaaditaan, että REA on velvoitettava suorittamaan kantajalle tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelman Horisontti 2020 yhteydessä tehdyn tukisopimuksen perusteella maksettavaksi tulevat määrät.

      Tuomiolauselma

            1)

            Kanne hylätään.

            2)

            Sigma Orionis SA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut mukaan lukien.

      (
         1
      )	EUVL C 98, 14.3.2016.


201806010301917522018/C 211/192332018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180329161611Asia C-233/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Arbeidshof te Brussel (Belgia) on esittänyt 29.3.2018 – Zubair Haqbin v. Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
 ---documentbreak--- C2112018FI1610120180329FI0019161161Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Arbeidshof te Brussel (Belgia) on esittänyt 29.3.2018 – Zubair Haqbin v. Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
   (Asia C-233/18)2018/C 211/19Oikeudenkäyntikieli: hollanti
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Arbeidshof te Brussel

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Zubair Haqbin

      Vastaaja: Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Onko direktiivin (
                  1
               ) 20 artiklan 1–3 kohtaa tulkittava siten, että niissä määritellään tyhjentävästi tapaukset, joissa aineellisia vastaanotto-olosuhteita voidaan rajoittaa tai ne voidaan peruuttaa, vai seuraako 20 artiklan 4 ja 5 kohdasta, että oikeus aineellisiin vastaanotto-olosuhteisiin voidaan peruuttaa myös siten, että määrätään seuraamus majoitustiloja koskevien sääntöjen vakavista rikkomisista sekä törkeän väkivaltaisesta käyttäytymisestä?

            2)

            Onko 20 artiklan 5 ja 6 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on, ennen kuin ne tekevät aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittamista tai peruuttamista tai seuraamuksia koskevan päätöksen ja näiden päätösten yhteydessä, toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan oikeus ihmisarvon turvaavaan elintasoon oikeuden poistamista koskevan ajanjakson ajaksi, vai voidaanko nämä säännökset täyttää sellaisen järjestelmän avulla, jossa aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittamista tai peruuttamista koskevan päätöksen tekemisen jälkeen selvitetään, onko päätöksen kohteena olevalla henkilöllä ihmisarvon turvaava elintaso ja tarvittaessa toteutetaan tuolloin korjaavia toimenpiteitä?

            3)

            Onko direktiivin 20 artiklan 4, 5 ja 6 kohtaa, luettuina yhdessä saman direktiivin 14, 21, 22, 23 ja 24 artiklan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 1, 3, 4 ja 24 artiklan kanssa, tulkittava siten, että aineellisten vastaanotto-olosuhteiden tilapäistä (tai lopullista) poistamista koskeva toimenpide tai seuraamus voidaan toteuttaa alaikäisen ja erityisesti ilman huoltajaa olevan alaikäisen osalta, vai onko niin, että tällaista toimenpidettä tai seuraamusta ei ole mahdollista toteuttaa?

      (
         1
      )	Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/33/EU (EUVL 2013, L 180, s. 96).


201806010361917382018/C 211/10662018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL201802017822Asia C-66/18: Kanne 1.2.2018 – Euroopan komissio v. Unkari
 ---documentbreak--- C2112018FI720120180201FI00107282Kanne 1.2.2018 – Euroopan komissio v. Unkari
   (Asia C-66/18)2018/C 211/10Oikeudenkäyntikieli: unkari
      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: V. Di Bucci, L. Malferrari, B. De Meester ja K. Talabér-Ritz)

      Vastaaja: Unkari

      Vaatimukset

   Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin toteaa, että Unkari

            —

            ei ole noudattanut WTO:n palvelukauppaa koskevan sopimuksen [palvelukaupan yleissopimus] XVII artiklaan perustuvia velvoitteitaan, koska muutetun, vuoden 2011 lain nro CCIV 76 §:n 1 momentin a kohdan mukaan Euroopan talousalueen ulkopuolelle sijoittautuneilta korkea-asteen oppilaitoksilta edellytetään kansainvälisen sopimuksen tekemistä opetuspalvelujen tarjoamiseksi

            —

            ei ole noudattanut direktiivin 2006/123/EY (
                  1
               ) 16 artiklaan, SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaan sekä palvelukaupan yleissopimuksen XVII artiklaan perustuvia velvoitteitaan, koska muutetun, vuoden 2011 lain nro CCIV 76 §:n 1 momentin b kohdan mukaan ulkomaisilta korkea-asteen oppilaitoksilta edellytetään, että ne tarjoavat korkea-asteen opetusta alkuperämaissaan

            —

            ei ole noudattanut Euroopan unionin perusoikeuskirjan 13 artiklaan, 14 artiklan 3 kohtaan ja 16 artiklaan perustuvia velvoitteitaan edellä kuvattujen rajoitusten osalta

            —

            velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Korkea-asteen opetuspalvelujen tarjoamisen oikeudellisista perusteista säädetään Unkarissa valtion korkea-asteen opetuksesta vuonna 2011 annetun lain (nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény) 76 §:n 1 momentin a kohdassa siten, että ulkomainen korkea-asteen oppilaitos voi harjoittaa tutkintoon johtavaa opetustoimintaa vain siinä tapauksessa, että Unkarin hallitus ja ulkomaisen korkea-asteen oppilaitoksen kotipaikan valtion hallitus ovat tehneet Unkarissa harjoitettavan toiminnan periaatteellisesta tuesta kansainvälisen sopimuksen, joka velvoittaa kumpaakin sopimuspuolta ja jonka on perustuttava – kun kyse on liittovaltiosta – liittovaltiotason hallituksen kanssa tätä ennen voimaantulleeseen sopimukseen, mikäli osavaltion hallituksella ei ole valtuutta tehdä liittovaltiotason hallitusta velvoittavaa kansainvälistä sopimusta.
   Tämän lisäksi vuonna 2011 annetun lain nro CCIV 76 §:n 1 momentin b kohdassa säädetään, että Unkarissa toimivan ulkomaisen korkea-asteen oppilaitoksen on sen lisäksi, että se on kotipaikkansa valtiossa tunnustettu valtiolliseksi korkea-asteen oppilaitokseksi, todellisuudessa harjoitettava siellä korkea-asteen opetustoimintaa.
   Komissio on pannut 27.4.2017 vireille jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevan menettelyn Unkaria vastaan kyseisen, vuonna 2011 annetun lain nro CCCIV, sellaisena kuin se on muutettuna, osalta.
   Koska Unkarin vastaukset eivät ole olleet tyydyttäviä, komissio on siirtynyt jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevassa menettelyssä seuraavaan vaiheeseen antamalla Unkarille 14.7.2017 perustellun lausuntonsa.
   Koska komissio ei ole saanut perusteltuun lausuntoon tyydyttävää vastausta, se on päättänyt saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta tämä toteaisi Unkarin jättäneen noudattamatta palvelukaupan yleissopimuksen XVII artiklaan, direktiivin 2006/123/EY 16 artiklaan, SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 13 artiklaan, 14 artiklan 3 kohtaan ja 16 artiklaan perustuvia velvoitteitaan.
   (
         1
      )	Palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/123/EY (EUVL 2006, L 276, s. 36).


201806010251917472018/C 211/202422018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180405161722Asia C-242/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Varhoven administrativen sad (Bulgaria) on esittänyt 5.4.2018 – UniCredit Leasing EAD v. Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia pri Tsentralno upravlenie na NAP
 ---documentbreak--- C2112018FI1620120180405FI0020162172Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Varhoven administrativen sad (Bulgaria) on esittänyt 5.4.2018 – UniCredit Leasing EAD v. Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia pri Tsentralno upravlenie na NAP
   (Asia C-242/18)2018/C 211/20Oikeudenkäyntikieli: bulgaria
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Varhoven administrativen sad

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: UniCredit Leasing EAD

      Vastapuoli: Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia pri Tsentralno upravlenie na NAP

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Edellyttääkö yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY (
                  1
               ) 90 artiklan 1 kohdassa säädetty, että rahoitusleasingsopimuksen irtisanomisen yhteydessä veron perustetta alennetaan ja arvonlisäveroa palautetaan, kun arvonlisävero on määrätty suoritettavaksi sellaisella lainvoimaisella verotarkastuspäätöksellä, jossa veron perusteena käytettiin kuukausittaisten leasingmaksujen yhteismäärää koko sopimuksen voimassaoloajalta?

            2)

            Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: kun leasingsopimus on irtisanottu leasingmaksujen osittaisen laiminlyönnin perusteella, mihin direktiivin 90 artiklan 1 kohdassa mainituista tilanteista leasinginantaja voi vedota jäsenvaltiota vastaan, jotta arvonlisäveron perustetta alennetaan niiden leasingmaksujen määrällä, jotka velallinen on ollut velvollinen maksamaan mutta joita ei ole maksettu maksujen keskeyttämisen ja sopimuksen irtisanomisajankohdan väliseltä ajalta, kun irtisanomisella ei ole taannehtivaa vaikutusta ja tämä on vahvistettu sopimuksessa olevalla sopimuslausekkeella?

            3)

            Onko arvonlisäverodirektiivin 90 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että nyt käsiteltävänä olevan kaltaiseen tilanteeseen sovelletaan poikkeusta arvonlisäverodirektiivin 90 artiklan 1 kohdassa säädetystä?

            4)

            Onko arvonlisäverodirektiivin 90 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä käytetyn peruuttamisen käsitteen alaan kuuluu sellainen rahoitusleasingsopimukseen liittyvä tilanne, jossa leasinginantaja ei voi enää vaatia leasinginottajaa maksamaan leasingmaksuja, koska se on irtisanonut leasingsopimuksen leasinginottajan sopimusvelvoitteiden laiminlyönnin perusteella, kun sopimuksen mukaan leasinginantajalla on kuitenkin oikeus saada vahingonkorvaus, joka vastaa suuruudeltaan niiden maksamatta olevien leasingmaksujen yhteismäärää, jotka erääntyvät leasingvuokra-ajan loppuun mennessä?

      (
         1
      )	Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi (EY) 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).


201806010411917392018/C 211/11782018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL201802068921Asia C-78/18: Kanne 6.2.2018 – Euroopan komissio v. Unkari
 ---documentbreak--- C2112018FI810120180206FI00118192Kanne 6.2.2018 – Euroopan komissio v. Unkari
   (Asia C-78/18)2018/C 211/11Oikeudenkäyntikieli: unkari
      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: V. Di Bucci, L. Malferrari ja K. Talabér-Ritz)

      Vastaaja: Unkari

      Vaatimukset

            —

            Komissio vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan, ettei Unkari ole noudattanut SEUT 63 artiklaan eikä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7, 8 ja 12 artiklaan perustuvia velvollisuuksiaan, koska se on ulkomailta tuettujen järjestöjen avoimuudesta annetulla vuoden 2017 lailla nro LXXVI (a külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról szóló 2017. évi LXXVI. törvény) ottanut käyttöön sellaisia syrjiviä, tarpeettomia ja perusteettomia säännöksiä, joilla tietyille sellaisille kansalaisjärjestöjen ryhmille, jotka suoraan tai välillisesti saavat tietyn määrän ylittävää tukea ulkomailta, asetetaan rekisteröintiin, ilmoittamiseen ja avoimuuteen liittyviä velvollisuuksia, ja joiden mukaan kyseisiin järjestöihin voidaan soveltaa seuraamuksia, jos nämä eivät noudata edellä mainittuja velvollisuuksiaan.

            —

            Unkari on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Ulkomailta tuettujen järjestöjen avoimuudesta annetulla vuoden 2017 lailla nro LXXVI on otettu käyttöön syrjiviä, tarpeettomia ja perusteettomia säännöksiä, joilla tietyille sellaisille kansalaisjärjestöjen ryhmille, jotka suoraan tai välillisesti saavat tietyn määrän ylittävää tukea ulkomailta, asetetaan rekisteröintiin, ilmoittamiseen ja avoimuuteen liittyviä velvollisuuksia, ja joiden mukaan kyseisiin järjestöihin voidaan soveltaa seuraamuksia, jos nämä eivät noudata edellä mainittuja velvollisuuksiaan.
   Komissio pani 14.7.2017 Unkaria vastaan vireille jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen lain nro LXXVI johdosta.
   Koska komissio katsoi, ettei Unkarin antama vastaus ollut tyydyttävä, se siirtyi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn seuraavaan vaiheeseen ja lähetti Unkarille 5.10.2017 perustellun lausunnon.
   Koska perusteltuun lausuntoon annettu vastaus ei tyydyttänyt komissiota, se päätti saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta tämä toteaisi, ettei Unkari ole noudattanut SEUT 63 artiklaan eikä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7, 8 ja 12 artiklaan perustuvia velvollisuuksiaan.


201806010291917512018/C 211/022332016CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL201804262321Asia C-233/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 26.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Supremo – Espanja) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Generalitat de Catalunya (Ennakkoratkaisupyyntö — Kaupan suuryksiköiltä kannettava alueellinen vero — Sijoittautumisvapaus — Ympäristönsuojelu ja maankäytön suunnittelu — Valtiontuki — Valikoiva toimenpide — Komission kirje, jolla ilmoitetaan kantelun käsittelyn lopettamisesta — Voimassa oleva tuki)
 ---documentbreak--- C2112018FI210120180426FI00022132Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 26.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Supremo – Espanja) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Generalitat de Catalunya
   (Asia C-233/16) (
         1
      )
   ”(Ennakkoratkaisupyyntö — Kaupan suuryksiköiltä kannettava alueellinen vero — Sijoittautumisvapaus — Ympäristönsuojelu ja maankäytön suunnittelu — Valtiontuki — Valikoiva toimenpide — Komission kirje, jolla ilmoitetaan kantelun käsittelyn lopettamisesta — Voimassa oleva tuki)”2018/C 211/02Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Vastapuoli: Generalitat de Catalunya

      Tuomiolauselma

            1)

            SEUT 49 ja SEUT 54 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kaupan suuryksiköiltä kannettavalle verolle.

            2)

            Sellainen pääasiassa kyseessä olevan kaltainen vero ei ole SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka kannetaan kaupan suuryksiköiltä pääosin niiden myyntipinta-alan mukaan, siltä osin kuin siitä on vapautettu yksiköt, joiden myyntipinta-ala on alle 2500 m2. Tällainen vero ei ole kyseisessä määräyksessä tarkoitettua valtiontukea myöskään siltä osin kuin siitä on vapautettu yksiköt, jotka toimivat puutarha-alalla taikka ajoneuvojen, rakennusmateriaalien, koneiden tai teollisuustarvikkeiden kaupan alalla, eikä siltä osin kuin yksiköiden, jotka harjoittavat huonekalujen, saniteettituotteiden, ovien ja ikkunoiden tai rautakauppatavaroiden kauppaa, veron määräytymisperusteesta tehdään 60 prosentin suuruinen vähennys, koska kyseisistä yksiköistä ei aiheudu yhtä suuria vaikutuksia ympäristöön ja maankäytön suunnitteluun kuin muista yksiköistä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
            Tällainen vero on sitä vastoin tuossa samassa määräyksessä tarkoitettua valtiontukea siltä osin kuin siitä on vapautettu kollektiiviset kaupan suuryksiköt, joiden myyntipinta-ala on vähintään 2500 m2.

            3)

            Pääasiassa kyseessä olevan kaltaista veroa koskevasta järjestelmästä seuraavaa valtiontukea ei voida ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kuvaaman kaltaisissa olosuhteissa pitää Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdassa, jonka sanamuoto on toistettu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 1 artiklan b alakohdassa, tarkoitettuna voimassa olevana tukena.

      (
         1
      )	EUVL C 260, 18.7.2016.


201806010041915502018/C 211/24482016TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180503192022Asia T-48/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 3.5.2018 – Sigma Orionis v. komissio (Välityslauseke — Seitsemäs tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelma (2007 – 2013) sekä tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelma Horisontti 2020 — Maksujen keskeyttäminen ja avustussopimusten purkaminen tilintarkastuksen johdosta — Vaatimus siitä, että komissio suorittaa summat, jotka sen on maksettava avustussopimusten täytäntöönpanon perusteella — Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu)
 ---documentbreak--- C2112018FI1920120180503FI0024192202Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 3.5.2018 – Sigma Orionis v. komissio
   (Asia T-48/16) (
         1
      )
   ”(Välityslauseke — Seitsemäs tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelma (2007 – 2013) sekä tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelma Horisontti 2020 — Maksujen keskeyttäminen ja avustussopimusten purkaminen tilintarkastuksen johdosta — Vaatimus siitä, että komissio suorittaa summat, jotka sen on maksettava avustussopimusten täytäntöönpanon perusteella — Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu)”2018/C 211/24Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Asianosaiset

      Kantaja: Sigma Orionis SA (Valbonne, Ranska) (edustajat asianajajat S. Orlandi ja T. Martin)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: F. Dintilhac ja M. Siekierzyńska)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne, jossa vaaditaan yhtäältä SEUT 272 artiklan perusteella, että komissio velvoitetaan maksamaan kantajalle seitsemännen tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelman (2007–2013) sekä tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelman Horisontti 2020 perusteella tehtyjen sopimusten perusteella maksettavat summat, ja toisaalta SEUT 268 artiklan perusteella, että komissio velvoitetaan korvaamaan vahinko, jonka kantaja väittää sille aiheutuneen komission jätettyä noudattamatta velvoitteitaan

      Tuomiolauselma

            1)

            Kanne hylätään.

            2)

            Sigma Orionis SA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut mukaan lukien.

      (
         1
      )	EUVL C 98, 14.3.2016.


201806010271917432018/C 211/212542018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180412171821Asia C-254/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 12.4.2018 – Syndicat des cadres de la sécurité intérieure v. Premier ministre, Ministre d'État, Ministre de l'Intérieur ja Ministre de l'Action et des Comptes publics
 ---documentbreak--- C2112018FI1710120180412FI0021171182Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 12.4.2018 – Syndicat des cadres de la sécurité intérieure v. Premier ministre, Ministre d'État, Ministre de l'Intérieur ja Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Asia C-254/18)2018/C 211/21Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Conseil d’État

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Syndicat des cadres de la sécurité intérieure

      Vastaajat: Premier ministre, Ministre d'État, Ministre de l'Intérieur ja Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Onko tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun direktiivin 2003/88/EY (
                  1
               ) 6 ja 16 artiklan säännöksiä tulkittava siten, että niissä edellytetään vertailujaksoa, joka määritellään liukuvasti, vai jätetäänkö niissä jäsenvaltioille vapaus valita joko liukuva tai kiinteä vertailujakso?

            2)

            Mikäli näitä säännöksiä tulkitaan siten, että niissä säädetään liukuvasta vertailujaksosta, voiko 17 artiklassa myönnetty mahdollisuus poiketa 16 artiklan b alakohdasta koskea paitsi vertailujakson kestoa, myös sen liukuvuutta?

      (
         1
      )	Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/88/EY (EUVL 2003, L 299, s. 9).


201806010421917352018/C 211/121392018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL2018022191021Asia C-139/18 P: Valitus, jonka CJ on tehnyt 21.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-602/16, CJ v. ECDC, 13.12.2017 antamasta tuomiosta
 ---documentbreak--- C2112018FI910120180221FI001291102Valitus, jonka CJ on tehnyt 21.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-602/16, CJ v. ECDC, 13.12.2017 antamasta tuomiosta
   (Asia C-139/18 P)2018/C 211/12Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset

      Valittaja: CJ (edustaja: V. Kolias, dikigóros)

      Muu osapuoli: Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC)

      Vaatimukset

   Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

            —

            Kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 13.12.2017 antaman tuomio T-602/16, CJ v. ECDC (EU:T:2017:893) kokonaisuudessaan;

            —

            tämän johdosta siinä tapauksessa, että valitus katsotaan perustelluksi, kumoaa riidanalaisen 21.9.2015 päivätyn arviointikertomuksen, ja

            —

            velvoittaa ECDC:n korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valittaja esittää valituksensa tueksi neljä valitusperustetta.

            1.

            Ensimmäinen valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin

                     —

                     tulkitsi virheellisesti ECDC:n täytäntöönpanosääntöjen nro 20 3 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä 3 artiklan 3 kohdan kanssa, kun se totesi, että arvioinnin tarkastajan ei tarvitse olla hallintoneuvoston puheenjohtaja käsiteltävänä olevan kaltaisissa tapauksissa

                     —

                     teki virheen tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa, kun se katsoi, että oli joka tapauksessa epätodennäköistä, että hallintoneuvoston puheenjohtaja tekisi ratkaisun valittajan eduksi

                     —

                     tulkitsi virheellisesti väitettä, jonka mukaan arvioijan alainen ei voi toimia arvioinnin tarkastajana, koska hän ei ole tarvittavalla tavalla riippumaton arvioijaan nähden.

            2.

            Toinen valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin

                     —

                     tulkitsi virheellisesti ECDC:n täytäntöönpanosääntöjen nro 20 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 3 ja 4 kohtaa, kun se totesi, että arvioija voi jättää huomiotta toimihenkilölle edellisellä arviointijaksolla asetetut tavoitteet ja tulosindikaattorit

                     —

                     toissijaisesti teki virheen tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa, kun se katsoi, että arvioija oli ottanut tavoitteet ja tulosindikaattorit asianmukaisesti huomioon.

            3.

            Kolmas valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin

                     —

                     tulkitsi virheellisesti ECDC:n täytäntöönpanosääntöjen 8 artiklan 9 kohtaan sisältyvää käsitettä ”vuoropuhelu”

                     —

                     toissijaisesti teki oikeudellisen virheen luokitellessaan arviointi”vuoropuhelun” siten, että se voi ECDC:n puolelta rajoittua siihen, että arvioinnin vahvistaja pyytää toimihenkilöltä asiakirjaa, joka hänellä oli jo käytettävissään; esittää matkapuhelimestaan käsin toimihenkilölle kysymyksen ”Mitä tuloksellisuuden arvioinnin näkökohtia pidät virheellisinä?”; eikä esitä mitään muita kysymyksiä sen jälkeen, kun toimihenkilö on vastannut ja tarjoutunut antamaan pyydettäessä lisätietoja.

            4.

            Neljäs valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin

                     —

                     tulkitsi virheellisesti henkilöstösääntöjen 22a §:ää, kun se katsoi pääasiallisesti, että silloinkin, kun toimihenkilö esittää in tempore non suspecto väitteitä varojen väärinkäytöstä ja esittää ainakin alustavia todisteita siitä, ja nämä väitteet ovat paikkansapitäviä, virastolla on oikeus arvioituttaa hänen vuotuinen työpanoksensa juuri niillä henkilöillä, joita hänen väitteensä koskevat

                     —

                     toissijaisesti teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi oikeudellisesti, että kantajan väitteitä ei ollut tehty in tempore non suspecto, että ne eivät olleet paikkansapitäviä, että niistä ei ollut näyttöä ja että virkamiehet, joita väitteet koskivat, kykenivät edelleen puolueettomasti arvioimaan valittajan työpanoksen.


201806010161915582018/C 211/251682016TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180503202011Asia T-168/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 3.5.2018 – Grizzly Tools v. komissio (Kuluttajien ja työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelu — Direktiivi 2006/42/EY — Suojalauseke — Kansallinen toimenpide, jolla kiellettiin painepesurin markkinoille saattaminen — Olennaiset terveys- ja turvallisuusvaatimukset — Komission päätös, jossa toimenpide todetaan perustelluksi — Perusteluvelvollisuus — Yhdenvertainen kohtelu)
 ---documentbreak--- C2112018FI2010120180503FI0025201201Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 3.5.2018 – Grizzly Tools v. komissio
   (Asia T-168/16) (
         1
      )
   ”(Kuluttajien ja työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelu — Direktiivi 2006/42/EY — Suojalauseke — Kansallinen toimenpide, jolla kiellettiin painepesurin markkinoille saattaminen — Olennaiset terveys- ja turvallisuusvaatimukset — Komission päätös, jossa toimenpide todetaan perustelluksi — Perusteluvelvollisuus — Yhdenvertainen kohtelu)”2018/C 211/25Oikeudenkäyntikieli: saksa
      Asianosaiset

      Kantaja: Grizzly Tools GmbH & Co.KG (Großostheim, Saksa) (edustaja: asianajaja H. Fischer)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi G. Zavvos ja K. Petersen, sitten K. Petersen)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 263 artiklaan perustuva kanne, jossa vaaditaan kumoamaan Espanjan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/42/EY mukaisesti toteuttamasta toimenpiteestä painepesurityypin markkinoille saattamisen kieltämiseksi 8.2.2016 annettu komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2016/175 (EUVL 2016, L 33, p. 12).

      Tuomiolauselma

            1)

            Kanne hylätään.

            2)

            Grizzly Tools GmbH & Co.KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (
         1
      )	EUVL C 270, 25.7.2016.


201806010111915512018/C 211/312142018TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180327242521Asia T-214/18: Kanne 27.3.2018 – Briois v. parlamentti
 ---documentbreak--- C2112018FI2410120180327FI0031241252Kanne 27.3.2018 – Briois v. parlamentti
   (Asia T-214/18)2018/C 211/31Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Asianosaiset

      Kantaja: Steeve Briois (Hénin-Beamont, Ranska) (edustaja: asianajaja F. Wagner)

      Vastaaja: Euroopan parlamentti

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

            —

            kumoamaan Euroopan parlamentin 6.2.2018 tekemän päätöksen, jolla on ratkaistu pyyntö 2017/2221(IMM), joka koskee Steeve Brioisin koskemattomuuden pidättämistä ja jolla hyväksytään oikeudellisten asioiden valiokunnan mietintö A8-0011/2018

            —

            määräämään Euroopan parlamentin suorittamaan Steeve Brioisille 35000 euroa korvauksena henkisestä kärsimyksestä

            —

            määräämään Euroopan parlamentin suorittamaan Steeve Brioisille 5000 euroa perittävinä kuluina

            —

            velvoittamaan Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

            1)

            Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan N:o 7 (jäljempänä pöytäkirja) 8 artiklan rikkomiseen, koska Brioisin esittämää lausumaa, joka on johtanut rikossyytteisiin hänen alkuperävaltiossaan, on pidettävä kyseisessä määräyksessä tarkoitettuna mielipiteenä, jonka hän on esittänyt parlamentaarisia tehtäviä hoitaessaan.

            2)

            Toinen kanneperuste, joka perustuu pöytäkirjan 9 artiklan rikkomiseen sillä perusteella, että parlamentti on jättänyt ottamatta huomioon sekä kyseisen määräyksen hengen että kirjaimen tehdessään Brioisin koskemattomuuden pidättämistä koskevan päätöksen ja aiheuttanut siten sen, että päätös on pätemätön.

            3)

            Kolmas kanneperuste, joka perustuu yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamiseen.
            Kantaja katsoo ensinnäkin, että parlamentti on hänen osaltaan loukannut yhdenvertaisuusperiaatetta suhteessa sellaisiin parlamentin jäseniin, jotka ovat olleet jos eivät täysin samanlaisissa, niin ainakin kantajan tilanteeseen verrattavissa tilanteissa, ja että parlamentti on näin ollen loukannut myös hyvän hallinnon periaatetta, jolla toimivaltainen toimielin velvoitetaan tutkimaan huolellisesti ja puolueettomasti kaikki tiettyyn tapaukseen liittyvät merkitykselliset seikat.
            Kantaja katsoo toiseksi, että lukuisat todisteet tukevat päätelmää siitä, että kantaja on selvästi fumus persecutionis -tilanteessa.

            4)

            Neljäs kanneperuste, joka perustuu puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, koska kantajan oikeuksia ja kontradiktorisuuden periaatteen toteutumista ei ole riittävästi varmistettu siinä yhteydessä, kun kantajaa kuultiin oikeudellisten asioiden valiokunnassa. Kantaja väittää, että se, ettei hänelle ole annettu tilaisuutta ottaa kantaa koskemattomuutensa pidättämiseen täysistunnossa, on paitsi yleisten oikeusperiaatteiden vastaista, myös ristiriidassa terveen järjen ja useimpien parlamentaaristen käytäntöjen kanssa.


201806010151915572018/C 211/264282017TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180502212111Asia T-428/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 2.5.2018 – Alpine Welten Die Bergführer v. EUIPO (ALPINEWELTEN Die Bergführer) (EU-tavaramerkki — Hakemus kuviomerkin ALPINEWELTEN Die Bergführer rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Ehdoton hylkäysperuste — Kuvailevuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta))
 ---documentbreak--- C2112018FI2110120180502FI0026211211Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 2.5.2018 – Alpine Welten Die Bergführer v. EUIPO (ALPINEWELTEN Die Bergführer)
   (Asia T-428/17) (
         1
      )
   ”(EU-tavaramerkki — Hakemus kuviomerkin ALPINEWELTEN Die Bergführer rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Ehdoton hylkäysperuste — Kuvailevuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta))”2018/C 211/26Oikeudenkäyntikieli: saksa
      Asianosaiset

      Kantaja: Alpine Welten Die Bergführer GmbH & Co. KG (Berghülen, Saksa) (edustaja: asianajaja T.-C. Leisenberg)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamiehet: W. Schramek ja A. Söder)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 25.4.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 1339/2016-1), joka koskee hakemusta kuviomerkin ALPINEWELTEN Die Bergführer rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi.

      Tuomiolauselma

            1)

            Kanne hylätään.

            2)

            Alpine Welten Die Bergführer GmbH & Co. KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (
         1
      )	EUVL C 277, 21.8.2017.


201806010141915532018/C 211/322152018TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180327252621Asia T-215/18: Kanne 27.3.2018 – QB v. EKP
 ---documentbreak--- C2112018FI2510120180327FI0032251262Kanne 27.3.2018 – QB v. EKP
   (Asia T-215/18)2018/C 211/32Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Asianosaiset

      Kantaja: QB (edustaja: asianajaja L. Lévi)

      Vastaaja: Euroopan keskuspankki (EKP)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

            —

            tutkimaan kanteen ja toteamaan sen perustelluksi,

      ja tämän johdosta

            —

            kumoamaan vuodelta 2016 laaditun arviointikertomuksen ja 23.5.2017 tehdyn päätöksen, joka annettiin tiedoksi 28.6.2017 ja jolla kantajalta evättiin mahdollisuus palkkakehitykseen

            —

            siltä osin kuin on tarpeellista kumoamaan vuoden 2017 syyskuussa tehdyn päätöksen ja implisiittisen päätöksen, joilla hylättiin hallinnollinen valitus ja kantajan oikaisuvaatimus

            —

            velvoittamaan vastaajan korvaamaan henkisen kärsimyksen, jonka kohtuulliseksi määräksi on arvioitu 15000 euroa

            —

            velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kuuteen kanneperusteeseen.

            1)

            Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu arviointioppaan ja Annual Salary and Bonus Review (ASBR) –menettelyn rikkomiseen, oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen ja huolenpitovelvollisuuden loukkaamiseen, joihin vastaaja väitetysti syyllistyi vahvistaessaan vuoden 2016 arviointikertomuksen (jäljempänä riidanalainen arviointikertomus). Kantaja esittää erityisesti seuraavat väitteet:

                     —

                     riidanalaisen arviointikertomuksen laatija oli DG-H:n työntekijä eikä kukaan arvioijista

                     —

                     riidanalaisesta arviointikertomuksesta päätettiin, vaikka arviointikierros oli kantajan osalta saatettu lopullisesti päätökseen

                     —

                     riidanalaisessa arviointikertomuksessa kyseessä oleva arviointijakso koski ajallisesti liian lyhyttä jaksoa, jotta vuotuinen arviointi olisi voitu toteuttaa

                     —

                     arviointikertomus ei ole tulosta edistävä väline.

            2)

            Toinen kanneperuste, joka perustuu riidanalaisessa arviointikertomuksessa väitetysti olevaan ilmeiseen virheeseen siltä osin kuin yhtäältä arviointi perustui osittain työtehtävään, jota ei ollut saatettu päätökseen sairausloman vuoksi ja kun toisaalta arvioijat, jotka eivät lisäksi ottaneet huomioon tavoitteita, kommentoivat ulkopuolisen päällikön myönteistä arviointia sääntöjenvastaisella tavalla.

            3)

            Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että 23.5.2017 tehty päätös, jolla kantajalta evättiin mahdollisuus palkkakehitykseen (jäljempänä ASBR-päätös) perustuu väitetysti lainvastaiseen arviointikertomukseen.

            4)

            Neljäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että ASBR-päätöksen teki viranomainen, jolla ei ole tätä varten toimivaltaa, koska tämän päätöksen tekijä oli nimitetty väliaikaisesti kuudeksi kuukaudeksi eikä hänellä ollut sen tekemistä varten vaadittua ominaisuutta.

            5)

            Viides kanneperuste, joka perustuu ASBR-päätöksen useisiin ilmeisiin arviointivirheisiin, koska kyseisessä päätöksessä ei kantajan mukaan voitu sen tekemisen ajankohtana tuoda esiin riittämätöntä suoritusta.

            6)

            Kuudes kanneperuste, joka perustuu ASBR-menettelystä annettujen suuntaviivojen ja ASBR-menettelyn sekä perusoikeuskirjan 41 artiklan rikkomiseen, koska ASBR-päätöstä ei ollut perusteltu.


201806010331917482018/C 211/032342016CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL201804263311Yhdistetyt asiat C-234/16 ja C-235/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 26.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Supremo – Espanja) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Consejería de Economía y Hacienda del Principado de Asturias (C-234/16) ja Consejo de Gobierno del Principado de Asturias (C-235/16) (Ennakkoratkaisupyyntö — Kaupan suuryksiköiltä kannettava alueellinen vero — Sijoittautumisvapaus — Ympäristönsuojelu ja maankäytön suunnittelu — Valtiontuki — Valikoiva toimenpide)
 ---documentbreak--- C2112018FI310120180426FI00033131Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 26.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Supremo – Espanja) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Consejería de Economía y Hacienda del Principado de Asturias (C-234/16) ja Consejo de Gobierno del Principado de Asturias (C-235/16)
   (Yhdistetyt asiat C-234/16 ja C-235/16) (
         1
      )
   ”(Ennakkoratkaisupyyntö — Kaupan suuryksiköiltä kannettava alueellinen vero — Sijoittautumisvapaus — Ympäristönsuojelu ja maankäytön suunnittelu — Valtiontuki — Valikoiva toimenpide)”2018/C 211/03Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Vastapuolet: Consejería de Economía y Hacienda del Principado de Asturias (C-234/16) ja Consejo de Gobierno del Principado de Asturias (C-235/16)

      Tuomiolauselma

            1)

            SEUT 49 ja SEUT 54 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kaupan suuryksiköiltä kannettavalle verolle.

            2)

            Sellainen pääasioissa kyseessä olevan kaltainen vero ei ole SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka kannetaan vähittäiskaupan suuryksiköiltä pääosin niiden myyntipinta-alan mukaan, siltä osin kuin siitä on vapautettu yksiköt, joiden myyntipinta-ala on alle 4000 m2. Tällainen vero ei ole myöskään kyseisessä määräyksessä tarkoitettua valtiontukea siltä osin kuin siitä on vapautettu yksiköt, jotka toimivat puutarha-alalla taikka ajoneuvojen, rakennusmateriaalien, koneiden tai teollisuustarvikkeiden kaupan alalla ja joiden myyntipinta-ala ei ylitä 10000 m2:ä, koska kyseisistä yksiköistä ei aiheudu yhtä suuria vaikutuksia ympäristöön ja maankäytön suunnitteluun kuin muista yksiköistä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.

      (
         1
      )	EUVL C 260, 18.7.2016.


201806010231917402018/C 211/131672018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180302111111Asia C-167/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Espanja) on esittänyt 2.3.2018 – Unión Insular de CC.OO. de Lanzarote v. Swissport Spain Aviation Services Lanzarote S.L.
 ---documentbreak--- C2112018FI1110120180302FI0013111111Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Espanja) on esittänyt 2.3.2018 – Unión Insular de CC.OO. de Lanzarote v. Swissport Spain Aviation Services Lanzarote S.L.
   (Asia C-167/18)2018/C 211/13Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Superior de Justicia de Canarias

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja ensimmäisessä oikeusasteessa ja valittaja toisessa oikeusasteessa: Unión Insular de CC.OO. de Lanzarote

      Vastaaja ensimmäisessä oikeusasteessa ja valittaja toisessa oikeusasteessa: Swissport Spain Aviation Services Lanzarote S.L.

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Sovelletaanko työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY (
                  1
               ) 1 artiklan 1 kohtaa tilanteessa, jossa yritys lakkaa tarjoamasta työvoimavaltaisella toimialalla (rakennusten siivous) asiakkaan kanssa sovittua palvelua palveluhankintasopimuksen päättämisen vuoksi ja uusi hankintasopimuksen saaja ottaa palvelukseensa olennaisen osan tällaisen palvelun tarjoamiseen osallistuneesta henkilöstöstä ja sijaantulo työsopimuksiin toteutetaan siivousalan työehtosopimuksessa määrätyn mukaisesti?

            2)

            Onko Espanjan Tribunal Supremon sellainen tulkinta mainitun direktiivin (sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut) mukainen, jossa katsotaan, että tilanteessa, jossa henkilöstön siirtyminen perustuu työehtosopimukseen, ei ole kyse yrityksen luovutuksesta, koska siirtymisen vapaaehtoisuuden edellytys ei täyty, minkä takia tällaiseen tilanteeseen ei sovelleta mainittua direktiiviä?

            3)

            Voidaanko katsoa, että kyseisen direktiivin sisältämän sääntelyn mukaan on niin, että kun palveluyritysten tapauksessa alan työehtosopimuksessa määrätään henkilöstöä koskevasta sijaantulovelvollisuudesta, kyse on henkilöstön siirtymisestä ja siis mainitussa direktiivissä tarkoitetusta yrityksen luovutuksesta?

            4)

            Onko Las Palmasin maakunnan rakennusten ja tilojen siivousta koskevan työehtosopimuksen 14 § , jossa määrätään, että työehtosopimukseen perustuvan henkilöstöä koskevan sijaantulon tilanteessa sijaantulon kohteena olevat työntekijät eivät säilytä heillä yritystoiminnan luovuttavassa yrityksessä olleita oikeuksia ja velvollisuuksia eivätkä myöskään työehtosopimuksessa sovittuja työehtoja, kyseisen direktiivin 3 artiklan mukainen?

      (
         1
      )	EYVL 2001, L 82, s. 16.


201806010431917362018/C 211/042362016CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL201804264411Asiat C-236/16 ja C-237/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 26.4.2018 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Tribunal Supremo – Espanja) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Diputación General de Aragón (Ennakkoratkaisupyyntö — Kaupan suuryksiköiltä kannettava alueellinen vero — Sijoittautumisvapaus — Ympäristönsuojelu ja maankäytön suunnittelu — Valtiontuki — Valikoiva toimenpide)
 ---documentbreak--- C2112018FI410120180426FI00044141Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 26.4.2018 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Tribunal Supremo – Espanja) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Diputación General de Aragón
   (Asiat C-236/16 ja C-237/16) (
         1
      )
   ”(Ennakkoratkaisupyyntö — Kaupan suuryksiköiltä kannettava alueellinen vero — Sijoittautumisvapaus — Ympäristönsuojelu ja maankäytön suunnittelu — Valtiontuki — Valikoiva toimenpide)”2018/C 211/04Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Vastapuoli: Diputación General de Aragón

      Tuomiolauselma

            1)

            SEUT 49 ja SEUT 54 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kaupan suuryksiköiltä kannettavalle verolle.

            2)

            Sellainen pääasioissa kyseessä olevan kaltainen vero ei ole SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka kannetaan vähittäiskaupan suuryksiköiltä pääosin niiden myyntipinta-alan mukaan, siltä osin kuin siitä on vapautettu näistä yksiköistä yksiköt, joiden myyntipinta-ala ei ylitä 500 m2, ja yksiköt, joiden myyntipinta-ala ylittää kyseisen kynnysarvon mutta joiden veron määräytymisperuste ei ole yli 2000 m2. Tällainen vero ei ole myöskään kyseisessä määräyksessä tarkoitettua valtiontukea siltä osin kuin siitä on vapautettu yksiköt, jotka harjoittavat toimintaansa koneiden, ajoneuvojen, työkalujen ja teollisuustarvikkeiden, elinkeinonharjoittajille tarkoitettujen rakennusmateriaalien, saniteettituotteiden, ovien ja ikkunoiden, yksittäisissä, perinteisissä ja erikoiskaupan yksiköissä myytävien huonekalujen tai moottoriajoneuvojen kaupan alalla sekä puutarhamyymälöissä tai huoltoasemilla, koska kyseisistä yksiköistä ei aiheudu yhtä suuria vaikutuksia ympäristöön ja maankäytön suunnitteluun kuin muista yksiköistä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.

      (
         1
      )	EUVL C 260, 18.7.2016.


201806010281917502018/C 211/141762018CJC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180307111222Asia C-176/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 7.3.2018 – Club de Variedades Vegetales Protegidas v. Adolfo Juan Martínez Sanchís
 ---documentbreak--- C2112018FI1120120180307FI0014112122Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 7.3.2018 – Club de Variedades Vegetales Protegidas v. Adolfo Juan Martínez Sanchís
   (Asia C-176/18)2018/C 211/14Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Club de Variedades Vegetales Protegidas

      Vastapuoli: Adolfo Juan Martínez Sanchís

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Onko silloin, kun viljelijä on hankkinut taimitarhasta (kolmannen liike) tietyn kasvilajikkeen taimia ja istuttanut ne ennen kyseiselle lajikkeelle myönnettyjen kasvinjalostajanoikeuksien voimaantuloa, katsottava, että asetuksen (EY) N:o 2100/94 (
                  1
               ) 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kielto-oikeuden käyttäminen viljelijän myöhempään toimintaan, joka muodostuu hedelmien korjaamisesta kyseisistä puista, edellyttää kyseisen artiklan 3 kohdassa säädettyjen edellytysten täyttymistä, koska kyseessä on korjattu aineisto? Vai onko tätä korjuutoimintaa pidettävä lajikkeen tuotantona tai lisäyksenä, josta syntyy ”korjattua aineistoa” ja jonka kasvilajikkeen omistaja voi kieltää, vaikka 3 kohdassa säädetyt vaatimukset eivät täyttyisi?

            2)

            Voidaanko asetuksen (EY) N:o 2100/94 13 artiklan 3 kohdan mukaisena pitää tulkintaa, jonka mukaan portaittaista suojajärjestelmää sovelletaan kaikkiin 2 kohdassa lueteltuihin menettelyihin, jotka liittyvät ”korjattuun aineistoon”, myös varsinaiseen korjuuseen, vai sovelletaanko sitä ainoastaan korjatun aineiston tuotannon jälkeisiin toimiin, kuten varastointiin ja kaupan pitämiseen?

            3)

            Edellyttääkö ensimmäisen edellytyksen täyttyminen ”korjatun aineiston” asetuksen (EY) N:o 2100/94 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun portaittaisen suojan laajentamista koskevan järjestelmän soveltamisessa sitä, että taimien hankinta on tapahtunut sen jälkeen, kun omistaja on saanut kasvilajikkeelle yhteisön suojan, vai onko riittävää, että lajikkeelle on siihen asti annettu tilapäinen oikeussuoja, koska hankinta on tapahtunut hakemuksen julkaisemisen ja kasvilajiketta koskevien kasvinjalostajanoikeuksien voimaantulon välisenä aikana?

      (
         1
      )	Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2100/94 (EYVL 1994, L 227, s. 1).


201806010101915452018/C 211/274292017TC21120180618FI01FIINFO_JUDICIAL20180503212222Asia T-429/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 3.5.2018 – Laboratoires Majorelle v. EUIPO – Jardin Majorelle (LABORATOIRES MAJORELLE) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin LABORATOIRES MAJORELLE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi EU-sanamerkki MAJORELLE — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) — Aiemmat tavaramerkit — Tavaramerkkihakemuksen jakaminen — Asetuksen N:o 207/2009 44 artiklan 6 kohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 50 artiklan 6 kohta))
 ---documentbreak--- C2112018FI2120120180503FI0027212222Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 3.5.2018 – Laboratoires Majorelle v. EUIPO – Jardin Majorelle (LABORATOIRES MAJORELLE)
   (Asia T-429/17) (
         1
      )
   ”(EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin LABORATOIRES MAJORELLE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi EU-sanamerkki MAJORELLE — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) — Aiemmat tavaramerkit — Tavaramerkkihakemuksen jakaminen — Asetuksen N:o 207/2009 44 artiklan 6 kohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 50 artiklan 6 kohta))”2018/C 211/27Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Asianosaiset

      Kantaja: Laboratoires Majorelle (Pariisi, Ranska) (edustaja: asianajaja G. Odinot)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: A. Folliard-Monguiral)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa: Jardin Majorelle (Marrakech, Marokko)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 12.5.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 1238/2016-5), joka koskee osapuolten Jardin Majorelle ja Laboratoires Majorelle välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

            1)

            Kanne hylätään.

            2)

            Laboratoires Majorelle velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (
         1
      )	EUVL C 309, 18.9.2017.