title: Asia C-171/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 7.11.2018 – Euroopan komissio v. Unkari (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 2006/123/EY — 15 – 17 artikla — SEUT 49 artikla — Sijoittautumisvapaus — SEUT 56 artikla — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Kansallinen mobiilimaksujärjestelmä — Monopoli)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/9

      Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 7.11.2018 – Euroopan komissio v. Unkari
      (Asia C-171/17) (1)

      ((Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 2006/123/EY - 15 – 17 artikla - SEUT 49 artikla - Sijoittautumisvapaus - SEUT 56 artikla - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Kansallinen mobiilimaksujärjestelmä - Monopoli))
      (2019/C 16/10)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Asianosaiset

         Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: V. Bottka ja H. Tserepa-Lacombe)

         Vastaaja: Unkari (asiamiehet: M. Z. Fehér ja G. Koós)

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Unkari ei ole noudattanut palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 15 artiklan 2 kohdan d alakohdan eikä SEUT 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se on ottanut käyttöön ja pitänyt voimassa kansallisen mobiilimaksujärjestelmän, jota säännellään kansallisesta mobiilimaksujärjestelmästä annetulla lailla nro CC vuodelta 2011 (nemzeti mobil fizetési rendszerről szóló 2011. évi CC. Törvény) ja kansallisesta mobiilimaksujärjestelmästä annetun lain täytäntöönpanosta annetulla hallituksen asetuksella nro 356/2012 (356/2012. (XII. 13.) Korm. rendelet a nemzeti mobil fizetési rendszerről szóló törvény végrehajtásáról).

                  2)

                  Kanne hylätään muilta osin.

                  3)

                  Euroopan komissio ja Unkari vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 231, 17.7.2017.


title: Asia T-140/18: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – LMP Lichttechnik v. EUIPO (LITECRAFT) (EU-tavaramerkki — Hakemus sanamerkin LITECRAFT rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Ehdoton hylkäysperuste — Kuvailevuus — Asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/44

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – LMP Lichttechnik v. EUIPO (LITECRAFT)
      (Asia T-140/18) (1)

      ((EU-tavaramerkki - Hakemus sanamerkin LITECRAFT rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Ehdoton hylkäysperuste - Kuvailevuus - Asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta))
      (2019/C 16/54)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantaja: LMP Lichttechnik Vertriebs GmbH (Ibbenbüren, Saksa) (edustaja: asianajaja R. Plegge)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamiehet: W. Schramek ja D. Hanf)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Kanne EUIPO:n toisen valituslautakunnan 8.1.2018 tekemästä päätöksestä (asia R 699/2017-2), joka koskee hakemusta sanamerkin LITECRAFT rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  LMP Lichttechnik Vertriebs GmbH velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 161, 7.5.2018.


title: Asia T-316/14: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – PKK v. neuvosto (Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — PKK:hon terrorismin torjumiseksi kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet — Varojen jäädyttäminen — Neuvoston toimivalta — Mahdollisuus luokitella kolmannen valtion viranomainen yhteisessä kannassa 2001/931/YUTP tarkoitetuksi toimivaltaiseksi viranomaiseksi — Varojen jäädyttämistä koskevien päätösten tosiasiallinen perusta — Viittaus terroritekoihin — Tuomioistuinvalvonta — Perusteluvelvollisuus — Lainvastaisuusväite)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/33

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – PKK v. neuvosto
      (Asia T-316/14) (1)

      ((Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - PKK:hon terrorismin torjumiseksi kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet - Varojen jäädyttäminen - Neuvoston toimivalta - Mahdollisuus luokitella kolmannen valtion viranomainen yhteisessä kannassa 2001/931/YUTP tarkoitetuksi toimivaltaiseksi viranomaiseksi - Varojen jäädyttämistä koskevien päätösten tosiasiallinen perusta - Viittaus terroritekoihin - Tuomioistuinvalvonta - Perusteluvelvollisuus - Lainvastaisuusväite))
      (2019/C 16/42)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Kurdistanin työväenpuolue (PKK) (edustajat: asianajajat A. van Eik, T. Buruma ja M. Wijngaarden)

         Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: aluksi F. Naert ja G. Étienne, sitten F. Naert ja H. Marcos Fraile)

         Väliintulijat, jotka tukevat vastaajan vaatimuksia: Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: aluksi C. Brodie ja V. Kaye, sitten C. Brodie ja S. Brandon, sitten C. Brodie, C. Crane ja R. Fadoju, sitten C. Brodie, R. Fadoju ja P. Nevill, ja lopuksi R. Fadoju) ja Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi F. Castillo de la Torre ja D. Gauci, sitten D. Gauci, J. Norris-Usher ja T. Ramopoulos, ja lopuksi J. Norris-Usher, T. Ramopoulos ja R. Tricot)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Vaatimus, joka perustuu SEUT 263 artiklaan ja jossa vaaditaan aluksi kumoamaan tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 714/2013 kumoamisesta 10.2.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 125/2014 (EUVL 2014, L 40, s. 9) kantajaa koskevilta osin, ja myöhemmin muut sitä seuraavat säädökset kantajaa koskevilta osin.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 714/2013 kumoamisesta 10.2.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 125/2014 kumotaan siltä osin kuin se koskee Kurdistanin työväenpuoluetta (PKK).

                  2)

                  Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 125/2014 kumoamisesta 22.7.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 790/2014 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  3)

                  Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 790/2014 kumoamisesta 26.3.2015 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/513 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  4)

                  Niitä henkilöitä, ryhmiä ja yhteisöjä, joihin sovelletaan erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi hyväksytyn yhteisen kannan 2001/931/YUTP 2, 3 ja 4 artiklaa, koskevan luettelon ajan tasalle saattamisesta ja muuttamisesta sekä päätöksen 2014/483/YUTP kumoamisesta 26.3.2015 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2015/521 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  5)

                  Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/513 kumoamisesta 31.7.2015 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/1325 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  6)

                  Niitä henkilöitä, ryhmiä ja yhteisöjä, joihin sovelletaan erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi hyväksytyn yhteisen kannan 2001/931/YUTP 2, 3 ja 4 artiklaa, koskevan luettelon ajan tasalle saattamisesta sekä päätöksen (YUTP) 2015/521 kumoamisesta 31.7.2015 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2015/1334 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  7)

                  Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/1325 kumoamisesta 21.12.2015 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/2425 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  8)

                  Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/2425 kumoamisesta 12.7.2016 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1127 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  9)

                  Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2016/1127 kumoamisesta 27.1.2017 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2017/150 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  10)

                  Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/150 kumoamisesta 4.8.2017 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2017/1420 kumotaan siltä osin kuin se koskee PKK:ta.

                  11)

                  Niitä henkilöitä, ryhmiä ja yhteisöjä, joihin sovelletaan erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi hyväksytyn yhteisen kannan 2001/931/YUTP 2, 3 ja 4 artiklaa, koskevan luettelon ajan tasalle saattamisesta sekä päätöksen (YUTP) 2017/154 kumoamisesta 4.8.2017 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2017/1426 kumotaan siltä osin kuin se koskee kantajaa.

                  12)

                  Lisäksi vaatimus sen toteamiseksi, että tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi 27.12.2001 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 2580/2001 ei voida soveltaa, hylätään.

                  13)

                  Euroopan unionin neuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan PKK:n oikeudenkäyntikulut.

                  14)

                  Euroopan komissio sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 245, 28.7.2014.


title: Asia T-647/18: Kanne 29.10.2018 – ZQ v. komissio

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/54

      Kanne 29.10.2018 – ZQ v. komissio
      (Asia T-647/18)
      (2019/C 16/65)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Asianosaiset

         Kantaja: ZQ (edustaja: asianajaja C. Cortese)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan riidanalaiset päätökset ja erityisesti

                              a)

                              kumoamaan 15.12.2017 päivätyn ja ARESissa 18.12.2017 rekisteröidyn nimittävän viranomaisen päätöksen HR.E.2/AS/Ares (2017), jonka otsikko on ”Request for assistance D/374/17” ja jolla hylätään pyyntö kyseisestä avustamisesta

                              b)

                              kumoamaan tarvittaessa kantajan oikaisuvaatimuksen hylkäämisestä tehdyn nimittävän viranomaisen päätöksen N. R/187/18, HR.E.2/Ares (2018), joka on päivätty 19.7.2018

                              c)

                              velvoittamaan komission maksamaan vahingosta, joka kantajalle on aiheutunut lukuisista lainvastaisuuksista, joita riidanalainen päätös ilmentää tai joihin tämä päätös kiinteästi liittyy, korvausta 1 000 000 euroa

            ja lisäksi

                  —

                  velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Tämän asian kantaja riitauttaa komission päätöksen kieltäytyä hyväksymästä hänen pyyntöään saada apua siltä osin kuin kyse on häirinnästä, jonka kohteeksi kantaja väittää joutuneensa sukupuolisen suuntautumisensa johdosta.
      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen

                              —

                              Kantaja väittää tältä osin, että yleisesti tarkasteltuna ilmeinen arviointivirhe ilmenee selvästi ennakkokäsityksestä, joka mainitussa päätöksessä ilmaistaan ja jonka mukaan kantajan väitteet eivät ole uskottavia, koska ne koskevat hyvin pitkää ajanjaksoa, joka on kulunut ilman että kantaja olisi tehnyt nimenomaista valitusta.

                              —

                              Ennakkokäsitys on lisäksi ainoa selitys sille, että nimittävä viranomainen on jättänyt käsittelemättä riidanalaisessa päätöksessä joukon valituksessa ilmoitettuja tekoja, joita ei ole arvioitu mitenkään.

                              —

                              Kantajan väitteitä häirinnästä, jonka kohteeksi hän väittää joutuneensa, on hätäisesti vähätelty niin, että kyse olisi tavallisista huonon organisaation tai luonnollisten ristiriitatilanteiden tapahtumista työympäristössä.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu oikeussääntöjen rikkomiseen
                  Kantaja väittää tältä osin, että

                              a)

                              on sovellettu virheellistä häirinnän käsitettä, joka edellyttää vaatimusta siitä, että tekijä on toiminut vahingoittamistarkoituksessa (animus nocendi)

                              b)

                              on sovellettu näyttökriteeriä, joka ei ole sovellettavissa oikeussäännöissä edellytetyn mukainen (todistelua koskeva periaate) vaan joka edellyttää päinvastoin näyttöä siitä, ettei tosiseikoista ja niiden yksiselitteisestä oikeudellisesta luonnehdinnasta ole mitään perusteltua epäilystä

                              c)

                              on sovellettu ilmeisen virheellistä näyttökriteeriä siltä osin kuin kyse on valituksessa kuluneelta ajanjaksolta ilmoitettujen tekojen uskottavuuden arvioinnista

                              d)

                              on rikottu velvollisuutta toteuttaa tutkinta viran puolesta, kun kyse on uskottavista väitteistä.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, jonka mukaan riidanalaista päätöstä ei ole perusteltu tai perustelut ovat riittämättömät

                              —

                              Kantaja väittää tältä osin, että riidanalainen päätös on silloinkin, kun otetaan huomioon oikaisuvaatimuksen hylkäämisestä tehtyyn päätökseen sisältyvät perustelut, pitkälti vailla riittäviä perusteluja.

            Vahingonkorvausvaatimuksista kantaja väittää, että kaikki oikeuskäytännössä asetetut asiasisältöä koskevat edellytykset täyttyvät nyt kyseessä olevassa asiassa.


title: Asia C-215/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 14.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vrhovno sodišče – Slovenia) – Nova Kreditna Banka Maribor d.d. v. Slovenian valtio (Ennakkoratkaisupyyntö — Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Julkisen sektorin tietojen uudelleenkäyttö — Direktiivi 2003/98/EY — 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan kolmas luetelmakohta — Luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin sovellettavat vakavaraisuusvaatimukset — Asetus (EU) N:o 575/2013 — Tiedot, joita luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten on julkistettava — 432 artiklan 2 kohta — Poikkeukset julkistamisvelvollisuudesta — Liikesalaisuuksina tai luottamuksellisina pidettävät kaupalliset tiedot — Soveltuvuus — Luottolaitokset, joista valtio omistaa enemmistön — Kansallinen säännöstö, jossa säädetään, että tietyt mainittujen laitosten hallussa olevat kaupalliset tiedot ovat julkisia)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/10

      Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 14.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vrhovno sodišče – Slovenia) – Nova Kreditna Banka Maribor d.d. v. Slovenian valtio
      (Asia C-215/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Julkisen sektorin tietojen uudelleenkäyttö - Direktiivi 2003/98/EY - 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan kolmas luetelmakohta - Luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin sovellettavat vakavaraisuusvaatimukset - Asetus (EU) N:o 575/2013 - Tiedot, joita luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten on julkistettava - 432 artiklan 2 kohta - Poikkeukset julkistamisvelvollisuudesta - Liikesalaisuuksina tai luottamuksellisina pidettävät kaupalliset tiedot - Soveltuvuus - Luottolaitokset, joista valtio omistaa enemmistön - Kansallinen säännöstö, jossa säädetään, että tietyt mainittujen laitosten hallussa olevat kaupalliset tiedot ovat julkisia))
      (2019/C 16/11)
      Oikeudenkäyntikieli: sloveeni

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Vrhovno sodišče

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Nova Kreditna Banka Maribor d.d.

         Vastapuoli: Slovenian valtio

         Tuomiolauselma

      Julkisen sektorin hallussa olevien tietojen uudelleenkäytöstä 17.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/98/EY 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan kolmatta luetelmakohtaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 432 artiklan 2 kohtaa on tulkittava niin, että niitä ei sovelleta pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen kansalliseen säännöstöön, jossa vaaditaan pankkia, joka on ollut julkisoikeudellisen yhteisön määräävän vaikutusvallan alaisuudessa, ilmaisemaan konsultti-, asianajo- ja tekijänoikeussopimuksiin ja muita immateriaalisia palveluja koskeviin sopimuksiin, jotka se on tehnyt ajanjaksolla, jolloin se on ollut kyseisen määräävän vaikutusvallan alaisuudessa, liittyviä tietoja ilman, että kyseisen pankin yrityssalaisuuksien säilyttämiseksi myönnetään minkäänlaista poikkeusta, eivätkä ne siis ole esteenä mainitunlaiselle kansalliselle säännöstölle.

         (1)  EUVL C 213, 3.7.2017.


title: Asia T-650/18: Kanne 29. lokakuuta 2018 – Reaktor Group v. EUIPO (REAKTOR)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/56

      Kanne 29. lokakuuta 2018 – Reaktor Group v. EUIPO (REAKTOR)
      (Asia T-650/18)
      (2019/C 16/67)
      Oikeudenkäyntikieli: suomi

         Asianosaiset

         Kantaja: Reaktor Group Oy (Helsinki, Suomi) (edustaja: L. Laaksonen, asianajaja)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Menettely EUIPO:ssa

         Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus sanamerkin REAKTOR rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 13 752 522

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 27. elokuuta 2018 asiassa R 2626/2017-2 tekemä päätös

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  kumoaa valituksenalaisen Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (”EUIPO”) Toisen valituslautakunnan 27. elokuuta 2018 asiassa R 2626/2017-2 antaman päätöksen siltä osin, kun Toinen valituslautakunta on Valituksenalaisessa päätöksessään hylännyt Euroopan unionin tavaramerkkihakemuksen 13752522 REAKTOR (”REAKTOR-merkki”) tiettyjen haettujen tavaroiden ja palvelujen osalta luokissa 9, 41 ja 42 EUTMA 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan nojalla; ja hyväksyy REAKTOR-merkkiä koskevan hakemuksen julkaistavaksi ja rekisteröitäväksi kokonaisuudessaan kaikille haetuille tavaroille ja palveluille;

                  —

                  määrää EUIPO:n korvaamaan Valittajalle valitusasian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituslautakunnassa koituneet kulut (mukaan lukien asiamiehen kulut).

         Kanneperuste

                  —

                  Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-502/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 8.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vestre Landsret – Tanska) – C&D Foods Acquisition ApS v. Skatteministeriet (Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Tytäryhtiön tytäryhtiön osakkeiden suunniteltu myynti — Tätä myyntiä varten hankittuihin palveluihin liittyvät kustannukset — Myynnin toteutumatta jääminen — Ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämisvaatimus — Arvonlisäveron soveltamisala)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/23

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 8.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vestre Landsret – Tanska) – C&D Foods Acquisition ApS v. Skatteministeriet
      (Asia C-502/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Tytäryhtiön tytäryhtiön osakkeiden suunniteltu myynti - Tätä myyntiä varten hankittuihin palveluihin liittyvät kustannukset - Myynnin toteutumatta jääminen - Ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämisvaatimus - Arvonlisäveron soveltamisala))
      (2019/C 16/28)
      Oikeudenkäyntikieli: tanska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Vestre Landsret

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: C&D Foods Acquisition ApS

         Vastaaja: Skatteministeriet

         Tuomiolauselma

      Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 2, 9 ja 168 artiklaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen osakkeiden suunniteltu mutta toteutumatta jäänyt myynti, jonka välittömänä yksinomaisena syynä ei ole kyseisen yhtiön verollinen liiketoiminta tai joka ei ole tämän liiketoiminnan välitön, pysyvä ja välttämätön jatke, ei kuulu arvonlisäveron soveltamisalaan.

         (1)  EUVL C 347, 16.10.2016.


title: Asia T-665/18: Kanne 12.11.2018 – Soundio v. EUIPO – E-Plus Mobilfunk (Vibble)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/57

      Kanne 12.11.2018 – Soundio v. EUIPO – E-Plus Mobilfunk (Vibble)
      (Asia T-665/18)
      (2019/C 16/68)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset ja muut osapuolet

         Kantaja: Soundio A/S (Drammen, Norja) (edustajat: asianajajat N. Köster ja J. Albers)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Muu osapuoli valituslautakunnassa: E-Plus Mobilfunk GmbH (Düsseldorf, Saksa)

         Menettely EUIPO:ssa

         Hakija: Kantaja

         Riidanalainen tavaramerkki: Tavaramerkin Vibble Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti – Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti nro 1 290 194

         EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 4.9.2018 asiassa R 721/2018-5 tekemä päätös

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  kumoaa riidanalaisen päätöksen

                  —

                  velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Kanneperusteet

                  —

                  Asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-238/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vilniaus miesto apylinkės teismas – Liettua) – UAB ”Renerga” v. AB ”Energijos skirstymo operatorius” ja AB ”Lietuvos energijos gamyba” (Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 2009/72/EY — 3 artiklan 2, 6 ja 15 kohta ja 36 artiklan f alakohta — Sähkön sisämarkkinat — Ennakkoratkaisukysymysten hypoteettisuus — Ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta jättäminen)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/10

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vilniaus miesto apylinkės teismas – Liettua) – UAB ”Renerga” v. AB ”Energijos skirstymo operatorius” ja AB ”Lietuvos energijos gamyba”
      (Asia C-238/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2009/72/EY - 3 artiklan 2, 6 ja 15 kohta ja 36 artiklan f alakohta - Sähkön sisämarkkinat - Ennakkoratkaisukysymysten hypoteettisuus - Ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta jättäminen))
      (2019/C 16/12)
      Oikeudenkäyntikieli: liettua

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Vilniaus miesto apylinkės teismas

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: UAB ”Renerga”

         Vastaajat: AB ”Energijos skirstymo operatorius” ja AB ”Lietuvos energijos gamyba”

         Muut osapuolet: UAB ”BALTPOOL”, Lietuvos Respublikos Vyriausybė, Achema AB ja Achemos Grupė UAB

         Tuomiolauselma

      Vilniaus miesto apylinkės teismasin (Vilnan kaupungin alioikeus, Liettua) 11.4.2017 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta.

         (1)  EUVL C 231, 17.7.2017.


title: Asia T-667/18: Kanne 9.11.2018 – Pinto Teixeira v. EUH

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/58

      Kanne 9.11.2018 – Pinto Teixeira v. EUH
      (Asia T-667/18)
      (2019/C 16/69)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantaja: José Manuel Pinto Teixeira (Oeiras, Portugali) (edustajat: asianajajat S. Orlandi ja T. Martin)

         Vastaaja: Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH)

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta
      toteamaan, että

                  —

                  nimittävän viranomaisen 21.2.2018 tekemä päätös, jolla se kieltäytyi antamasta kantajalle lupaa toimia ulkopuolisissa tehtävissä henkilöstösääntöjen 16 artiklan mukaisesti, kumotaan

                  —

                  EUH velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja maksamaan 10 000 euroa korvauksena henkisestä kärsimyksestä.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 16 artiklan rikkomiseen, sikäli kuin riidanalainen päätös tehtiin sen 30 työpäivän määräajan päätyttyä, joka alkoi, kun kantajan ilmoitus aikeesta harjoittaa ammatillista toimintaa tehtävissä lopettamisen jälkeen oli vastaanotettu.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu ilmeisiin arviointivirheisiin, joiden vuoksi riidanalainen päätös on lainvastainen, koska kyseiset tehtävät eivät selvästi liity kantajan kolmen viimeisen palvelusvuoden aikana harjoittamiin tehtäviin eivätkä ne ole ristiriidassa EUH:n intressien kanssa.


title: Asia C-247/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 13.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt korkein oikeus – Suomi) – Luovuttamismenettely, joka koskee Denis Raugeviciusta (Ennakkoratkaisupyyntö — Euroopan unionin kansalaisuus — SEUT 18 ja SEUT 21 artikla — Kolmannen valtion jäsenvaltiolle lähettämä pyyntö, joka koskee sellaisen unionin kansalaisen luovuttamista, joka on toisen jäsenvaltion kansalainen ja joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa — Pyyntö, joka on esitetty vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa eikä syytetoimia varten — Luovuttamiskielto, jota sovelletaan ainoastaan valtion omiin kansalaisiin — Vapaan liikkuvuuden rajoitus — Rankaisematta jäämisen estämiseen perustuva oikeuttamisperuste — Oikeasuhteisuus)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/11

      Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 13.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt korkein oikeus – Suomi) – Luovuttamismenettely, joka koskee Denis Raugeviciusta
      (Asia C-247/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Euroopan unionin kansalaisuus - SEUT 18 ja SEUT 21 artikla - Kolmannen valtion jäsenvaltiolle lähettämä pyyntö, joka koskee sellaisen unionin kansalaisen luovuttamista, joka on toisen jäsenvaltion kansalainen ja joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa - Pyyntö, joka on esitetty vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa eikä syytetoimia varten - Luovuttamiskielto, jota sovelletaan ainoastaan valtion omiin kansalaisiin - Vapaan liikkuvuuden rajoitus - Rankaisematta jäämisen estämiseen perustuva oikeuttamisperuste - Oikeasuhteisuus))
      (2019/C 16/13)
      Oikeudenkäyntikieli: suomi

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Korkein oikeus

         Pääasian asianosainen

      Denis Raugevicius

         Tuomiolauselma

      SEUT 18 ja SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että silloin kun on kyse kolmannen valtion pyynnöstä, joka koskee liikkumisvapauttaan käyttäneen Euroopan unionin kansalainen luovuttamista vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa varten eikä syytetoimia varten, luovuttamispyynnön vastaanottanut jäsenvaltio, jonka kansallisessa lainsäädännössä kielletään sen omien kansalaisten luovuttaminen unionin ulkopuolelle rangaistuksen täytäntöönpanoa varten ja säädetään mahdollisuudesta suorittaa tällainen ulkomailla määrätty rangaistus kyseisen jäsenvaltion alueella, on velvollinen varmistamaan sen, että jos kyseinen unionin kansalainen asuu pysyvästi sen alueella, häntä kohdellaan samalla tavalla kuin sen omia kansalaisia luovuttamista koskevissa kysymyksissä.

         (1)  EUVL C 239, 24.7.2017.


title: Asia T-671/18: Kanne 15.11.2018 – ZU v. komissio

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/58

      Kanne 15.11.2018 – ZU v. komissio
      (Asia T-671/18)
      (2019/C 16/70)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: ZU (edustaja: asianajaja C. Bernard-Glanz)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan 12.10.2018 tehdyn Euroopan komission henkilöstöhallinnon pääosaston (DG HR) linjaan HR.B kuuluvan henkilöstön urakehityksen ja liikkuvuuden yksikön päällikön päätöksen, jolla siirretään kantaja takaisin Euroopan petostentorjuntavirastoon (OLAF)

                  —

                  kumoaa 29.10.2018 tehdyn komission henkilöstöhallinnon pääosaston linjaan HR.AMC kuuluvan Account Management Centre 4 -yksikön päällikön päätöksen, jossa vahvistetaan väliaikaisesti kantajan nimityspäiväksi 1.12.2018

                  —

                  kumoaa yhdessä kahden edellä mainitun päätöksen kanssa tarpeellisin osin vielä tulossa olevan nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla hylätään kantajan valitus

                  —

                  velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa viiteen kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siirtämismenettelyn riittämättömään avoimuuteen, henkilöstösääntöjen 25 artiklan rikkomiseen ja puuttuviin perusteluihin, kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen tahdonvastaisella siirrolla ja EU:n perusoikeuskirjan 41 artiklan rikkomiseen sekä kuulluksi tulemisen oikeuden loukkaamiseen.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu yksikön etua koskevaan ilmeiseen arviointivirheeseen ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että on jätetty ottamatta huomioon keskeiset seikat, jotka puhuvat kantajan välitöntä siirtoa OLAFiin vastaan, hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen sekä henkilöstösääntöjen 22 a artiklan soveltamisalaan kuuluvien ilmiantajien suojelun laiminlyöntiin.

                  4)

                  Neljäs kanneperuste, joka perustuu huolenpitovelvoitteen laiminlyöntiin.

                  5)

                  Viides kanneperuste, joka perustuu toimivallan väärinkäyttöön.


title: Asia C-257/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 7.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Raad van State – Alankomaat) – C ja A v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen toimivalta — Direktiivi 2003/86/EY — Oikeus perheenyhdistämiseen — 15 artikla — Erillisen oleskeluluvan epääminen — Kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta läpäistä kotoutumiskoe)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/12

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 7.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Raad van State – Alankomaat) – C ja A v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
      (Asia C-257/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Unionin tuomioistuimen toimivalta - Direktiivi 2003/86/EY - Oikeus perheenyhdistämiseen - 15 artikla - Erillisen oleskeluluvan epääminen - Kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta läpäistä kotoutumiskoe))
      (2019/C 16/14)
      Oikeudenkäyntikieli: hollanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Raad van State

         Pääasian asianosaiset

         Valittajat: C ja A

         Vastapuoli: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Unionin tuomioistuin on SEUT 267 artiklan nojalla toimivaltainen tulkitsemaan oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY 15 artiklaa pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa tilanteissa, joissa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on lausuttava erillisen oleskeluluvan myöntämisestä kolmannen maan kansalaiselle, joka on sellaisen unionin kansalaisen perheenjäsen, joka ei ole käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, silloin kun mainittua säännöstä sovelletaan kansallisen oikeuden nojalla tällaisiin tilanteisiin suoraan ja ehdottomasti.

                  2)

                  Direktiivin 2003/86 15 artiklan 1 ja 4 kohta eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, joka mahdollistaa sen, että yli viisi vuotta jäsenvaltion alueella perheenyhdistämisen nojalla oleskelleen kolmannen maan kansalaisen hakemus erillisestä oleskeluluvasta voidaan hylätä sillä perusteella, ettei hän ole osoittanut läpäisseensä kyseisen jäsenvaltion kieltä ja yhteiskuntaa koskevaa kotoutumiskoetta, kunhan tällaisen kokeen läpäisyvelvollisuutta koskevat konkreettiset säännöt eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen sen tavoitteen saavuttamiseksi, joka on helpottaa kolmansien maiden kansalaisten kotoutumista.

                  3)

                  Direktiivin 2003/86 15 artiklan 1 ja 4 kohta eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan erillinen oleskelulupa voidaan myöntää vasta sitä koskevan hakemuksen jättämispäivästä alkaen.

         (1)  EUVL C 269, 14.8.2017.


title: Asia T-271/10 OST: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 17.9.2018 – H v. neuvosto (Oikeudenkäyntimenettely — Oikeudenkäyntikuluista lausumatta jättäminen)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/45

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 17.9.2018 – H v. neuvosto
      (Asia T-271/10 OST) (1)

      ((Oikeudenkäyntimenettely - Oikeudenkäyntikuluista lausumatta jättäminen))
      (2019/C 16/55)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: H (edustaja: asianajaja M. Velardo)

         Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: A. Vitro ja F. Naert)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Vaatimus, jolla pyritään korjaamaan se, ettei 11.4.2018 annetussa tuomiossa H v. neuvosto (T–271/10 RENV, EU:T:2018:180) lausuttu oikeudenkäyntikuluista.

         Määräysosa

                  1)

                  11.4.2018 annetun tuomion H/Conseil (T–271/10 RENV, EU:T:2018:180) 174 kohta kuuluu seuraavasti:
                  ”Työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Työjärjestyksen 133 artiklan, luettuna yhdessä työjärjestyksen 219 artiklan kanssa, mukaan unionin yleinen tuomioistuin päättää kuitenkin kaikista niistä oikeudenkäyntikuluista, jotka ovat aiheutuneet muutoksenhakuasian käsittelystä ja unionin yleisessä tuomioistuimessa vireille tulleista oikeudenkäynneistä, tuomiossa, jolla asian käsittely päätetään tuomioistuimessa. Lisäksi kyseisen työjärjestyksen 134 artiklan 3 kohdan mukaan jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan. Unionin yleinen tuomioistuin voi kuitenkin päättää, että asianosainen vastaa omista kuluistaan. Unionin yleinen tuomioistuin voi kuitenkin velvoittaa asianomaisen omien oikeudenkäyntikulujensa lisäksi korvaamaan suhteellisen osuuden vastapuolen kuluista, jos tämä on perusteltua asiassa ilmenneiden seikkojen vuoksi. Käsiteltävän asian olosuhteissa on syytä päättää yhtäältä, että neuvoston on korvattava kantajan oikeudenkäyntikulut ja vastattava omista kuluistaan muutoksenhakuasiassa annetun tuomion antamiseen asti pelkästään siltä osin kuin ne koskevat kanteen tutkittavaksi ottamiseen liittyvää kysymystä, ja toisaalta, että kantajan on korvattava kaikki muut neuvostolle ja itselleen sekä ennen kyseisen tuomion antamista että sen jälkeen aiheutuneet oikeudenkäyntikulut sekä ennen kyseisen tuomion antamista että sen jälkeen aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

                  2)

                  11.4.2018 annetun tuomion H v. neuvosto (T–271/10 RENV, EU:T:2018:180) tuomiolauselman 2 kohta kuuluu seuraavasti:
                  ”Neuvosto velvoitetaan korvaamaan omat oikeudenkäyntikulunsa ja H:n oikeudenkäyntikulut 19.7.2016 annetun tuomion H v. neuvosto ja komissio (C–455/14 P, EU:C:2016:569) antamiseen saakka pelkästään siltä osin kuin ne koskevat kanteen tutkittavaksi ottamiseen liittyvään kysymystä. H:n on korvattava kaikki muut neuvostolle ja itselleen sekä ennen kyseisen tuomion antamista että sen jälkeen aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

                  3)

                  H ja neuvosto vastaavat omista tähän vaatimukseen liittyvistä oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 221, 14.8.2010.


title: Asia T-621/17 R: Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 12.10.2018 – Taminco v. EFSA (Väliaikainen oikeussuoja — Kasvinsuojeluaineet — Asetus (EY) N:o 1107/2009 — EFSA:n tekemää, tiraamia tehoaineena koskevan hyväksynnän uudelleentarkastelua koskevien päätelmien julkaiseminen — Tiettyjen osien luottamuksellisuutta koskeva pyyntö — Luottamuksellista käsittelyä koskevan pyynnön epääminen — Välitoimihakemus — Kiireellisyysedellytys ei täyty)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/46

      Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 12.10.2018 – Taminco v. EFSA
      (Asia T-621/17 R)
      ((Väliaikainen oikeussuoja - Kasvinsuojeluaineet - Asetus (EY) N:o 1107/2009 - EFSA:n tekemää, tiraamia tehoaineena koskevan hyväksynnän uudelleentarkastelua koskevien päätelmien julkaiseminen - Tiettyjen osien luottamuksellisuutta koskeva pyyntö - Luottamuksellista käsittelyä koskevan pyynnön epääminen - Välitoimihakemus - Kiireellisyysedellytys ei täyty))
      (2019/C 16/56)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Taminco BVBA (Gent, Belgia) (edustajat: asianajajat C. Mereu ja M. Grunchard)

         Vastaaja: Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) (asiamiehet: D. Detken ja S. Gabbi, avustajinaan asianajajat R. van der Hout ja C. Wagner)

         Väliintulija, joka tukee vastaajan vaatimuksia: Euroopan komissio (asiamiehet: G. Koleva ja I. Naglis)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 278 ja SEUT 279 artiklaan perustuva hakemus, jossa pyydetään sen EFSA:n 18.7.2017 antaman päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä, jolla hylättiin tiraamia tehoaineena koskevan hyväksynnän uusimista koskevan hakemuksen yhteydessä esitetyt käsittelyn luottamuksellisuutta koskevat vaatimukset

         Määräysosa

                  1)

                  Välitoimihakemus hylätään.

                  2)

                  Asiassa T-725/17 R 19.9.2017 annettu määräys peruutetaan.

                  3)

                  Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.


title: Asia T-347/18 R II: Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 25.10.2018 – Laboratoire Pareva v. komissio (Väliaikainen oikeussuoja — Asetus (EU) N:o 582/2012 — Biosidivalmisteet — Tehoaine PHMB (1415; 4.7) — Hyväksynnän epääminen — Välitoimihakemus — Uusi hakemus — Uusien tosiseikkojen puuttuminen — Tutkimatta jättäminen)

text:
               4.2.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 44/72

      Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 25.10.2018 – Laboratoire Pareva v. komissio
      (Asia T-347/18 R II)
      ((Väliaikainen oikeussuoja - Asetus (EU) N:o 582/2012 - Biosidivalmisteet - Tehoaine PHMB (1415; 4.7) - Hyväksynnän epääminen - Välitoimihakemus - Uusi hakemus - Uusien tosiseikkojen puuttuminen - Tutkimatta jättäminen))
      (2019/C 44/95)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Laboratoire Pareva (Saint-Martin-de-Crau, Ranska) (edustajat: asianajajat K. Van Maldegem ja S. Englebert)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Lindenthal ja K. Mifsud-Bonnici)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 278 ja SEUT 279 artiklaan perustuva vaatimus yhtäältä PHMB:n (1415; 4.7) PHMB:n (1415; 4.7) hyväksymisestä valmisteryhmiin 2 ja 4 kuuluvissa biosidivalmisteissa käytettävänä vanhana tehoaineena 20.4.2018 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2018/613 (EUVL 2018, L 102, s. 1) täytäntöönpanon lykkäämisestä ja toisaalta muun asianmukaisen välitoimen toteuttamisesta.

         Määräysosa

                  1)

                  Välitoimihakemus hylätään.

                  2)

                  Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.


title: Asia C-422/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 19.12.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Naczelny Sąd Administracyjny – Puola) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej v. Skarpa Travel sp. z o.o. (Ennakkoratkaisupyyntö — Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Direktiivi 2006/112/EY — Verotettava tapahtuma — Matkatoimistoja koskeva erityisjärjestelmä — 65 ja 308 artikla — Matkatoimiston voittomarginaali — Voittomarginaalin määrittäminen — Tilanne, jossa ennakkomaksut maksetaan ennen matkatoimiston suorittamaa matkailupalvelua — Matkatoimistolle aiheutuvat todelliset kustannukset)

text:
               18.2.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 65/12

      Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 19.12.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Naczelny Sąd Administracyjny – Puola) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej v. Skarpa Travel sp. z o.o.
      (Asia C-422/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Direktiivi 2006/112/EY - Verotettava tapahtuma - Matkatoimistoja koskeva erityisjärjestelmä - 65 ja 308 artikla - Matkatoimiston voittomarginaali - Voittomarginaalin määrittäminen - Tilanne, jossa ennakkomaksut maksetaan ennen matkatoimiston suorittamaa matkailupalvelua - Matkatoimistolle aiheutuvat todelliset kustannukset))
      (2019/C 65/14)
      Oikeudenkäyntikieli: puola

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

         Vastapuoli: Skarpa Travel sp. z o.o.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU, 65 artiklaa ja 306–310 artiklaa on tulkittava siten, että kun matkatoimisto, johon sovelletaan mainitun direktiivin 306–310 artiklan mukaista erityisjärjestelmää, vastaanottaa ennakkomaksun sellaisista matkailupalveluista, jotka se suorittaa asiakkaalle myöhemmin, arvonlisäverosaatava syntyy edellä mainitun 65 artiklan mukaisesti silloin, kun ennakkomaksu otetaan vastaan, edellyttäen, että suoritettavat matkailupalvelut on eritelty tuona ajankohtana täsmällisesti.

                  2)

                  Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/45, 308 artiklaa on tulkittava siten, että matkatoimiston voittomarginaali ja näin ollen sen veron peruste muodostuvat asiakkaan maksettavaksi tulevan arvonlisäverottoman kokonaishinnan ja toisten verovelvollisten luovuttamien tavaroiden ja suorittamien palveluiden ostoista verovelvolliselle aiheutuneiden todellisten kustannusten välisestä erotuksesta, jos nämä liiketoimet välittömästi koituvat matkustajan hyväksi. Jos ennakkomaksun määrä vastaa matkailupalvelujen kokonaishintaa tai huomattavaa osaa siitä eikä matkatoimistolle ole vielä aiheutunut ollenkaan todellisia kustannuksia tai ainoastaan vähäinen osa tämän palvelun yksittäisistä kokonaiskustannuksista tai jos matkatoimistolle aiheutuvia matkan yksittäisiä todellisia kustannuksia ei voida määrittää ennakkomaksun maksamishetkellä, voittomarginaali voidaan määrittää arvioimalla matkatoimiston lopulta vastattavaksi tulevat todelliset kokonaiskustannukset. Tätä arviointia varten matkatoimiston on otettava tarvittaessa huomioon ne kustannukset, jotka sille ovat tosiasiassa jo aiheutuneet ennakkomaksun vastaanottamishetkellä. Voittomarginaalin laskemista varten matkan kokonaishinnasta on vähennettävä arvioidut todelliset kokonaiskustannukset, ja ennakkomaksun vastaanottamisen yhteydessä suoritettavan arvonlisäveron peruste saadaan selville kertomalla tämän ennakkomaksun määrä sillä prosenttiluvulla, joka vastaa näin määritellyn ennakoitavissa olevan voittomarginaalin osuutta matkan kokonaishinnasta.

         (1)  EUVL C 357, 23.10.2017.


title: Asia T-655/17: Kanne 25.9.2017 – Inditex v. EUIPO – Ansell (ZARA TANZANIA ADVENTURES)

text:
               27.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 402/47

         Kanne 25.9.2017 – Inditex v. EUIPO – Ansell (ZARA TANZANIA ADVENTURES)
   (Asia T-655/17)
   (2017/C 402/62)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Industria de Diseño Textil, SA (Inditex) (Arteixo, Espanja) (edustajinaan asianajajat G. Marín Raigal, G. Macías Bonilla, P. López Ronda ja E. Armero Lavie)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muut osapuolet valituslautakunnassa: Zainab Ansell (Moshi, Tansania) ja Roger Ansell (Moshi)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-kuviomerkki, joka sisältää sanaosat ”ZARA TANZANIA ADVENTURES” – Rekisteröintihakemus nro 8 320 591

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 5.7.2017 yhdistetyissä asioissa R 2330/2011-2 ja R 2369/2011-2 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa osittain EUIPO:n toisen valituslautakunnan 5.7.2017 yhdistetyissä asioissa R 2330/2011-2 ja R 2369/2011-2 tekemän päätöksen erityisesti siltä osin kuin kyse on siitä, että EU-tavaramerkin rekisteröintiä koskevan hakemuksen nro 8 320 591 sallittiin edetä rekisteröintiin asti luokkiin 39 ja 43 kuuluvia riitautettuja palveluja varten

               —

               velvoittaa vastaajan (EUIPO) ja väliintulijan korvaamaan muutoksenhausta aiheutuvat kulut ja väliintulijan korvaamaan EUIPO:n väiteosastossa ja toisessa valituslautakunnassa aiheutuneet kulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaa on rikottu.


title: Asia T-434/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.10.2017 – Sensi Vigne & Vini v. EUIPO – El Grifo (CONTADO DEL GRIFO) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin CONTADO DEL GRIFO rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi EU-kuviomerkki EL GRIFO — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))

text:
               27.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 402/30

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.10.2017 – Sensi Vigne & Vini v. EUIPO – El Grifo (CONTADO DEL GRIFO)
   (Asia T-434/16) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus kuviomerkin CONTADO DEL GRIFO rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aiempi EU-kuviomerkki EL GRIFO - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)))
   (2017/C 402/38)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Kantaja: Sensi Vigne & Vini Srl (Lamporecchio, Italia) (edustajat: aluksi asianajaja F. Caricato, sitten asianajajat M. Cartella ja B. Cartella)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Crespo Carrillo)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa: El Grifo, SA (San Bartolomé de Lanzarote, Espanja)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n toisen valituslautakunnan 25.5.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 2218/2015-2), joka koskee osapuolten El Grifo ja Sensi Vigne & Vini välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Sensi Vigne & Vini Srl velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 350, 26.9.2016


title: Asia T-878/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.10.2017 – Karelia v. EUIPO (KARELIA) (EU-tavaramerkki — Hakemus sanamerkin KARELIA rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Ehdoton hylkäysperuste — Kuvailevuus — Erottamiskyvyn puuttuminen — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta))

text:
               27.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 402/32

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.10.2017 – Karelia v. EUIPO (KARELIA)
   (Asia T-878/16) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Hakemus sanamerkin KARELIA rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Ehdoton hylkäysperuste - Kuvailevuus - Erottamiskyvyn puuttuminen - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta)))
   (2017/C 402/42)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Ino Karelia (Kalamata, Kreikka) (edustaja: asianajaja M. Karpathakis)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: L. Rampini)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 19.9.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 1562/2015-5), joka koskee hakemusta sanamerkin KARELIA rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Ino Karelia velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 38, 6.2.2017.


title: Oikaisu virallisessa lehdessä julkaistuun tiedonantoon asiassa T-499/17 (EUVL C 330, 2.10.2017)

text:
               27.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 402/56

         Oikaisu virallisessa lehdessä julkaistuun tiedonantoon asiassa T-499/17
   (
         Euroopan unionin virallinen lehti C 330, 2. lokakuuta 2017
      )
   (2017/C 402/74)
   Virallisessa lehdessä asiassa T-499/17, Esfera Capital Agencia de Valores v. komissio ja SRB, julkaistu tiedonanto oikaistaan seuraavasti:

      Kanne 4.8.2017 – Global Sistematic Investment Sicav v. komissio ja SRB
      (Asia T-499/17)
      (2017/C 330/22)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Asianosaiset

         Kantaja: Global Sistematic Investment Sicav, SL (Madrid, Espanja) (edustajat: asianajajat E. Pastor Palomar, F. Arroyo Romero ja N. Subuh Falero)

         Vastaajat: Euroopan komissio ja yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB)

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan 7.6.2017 tehdyn yhteisen kriisinratkaisuneuvoston päätöksen SRB/EES/2017/08, joka on osoitettu Fondo de Reestructuración Ordenada Bancarialle (FROB, luottolaitosten rakenneuudistusrahasto) ja jolla hyväksytään Banco Popular Españolia koskeva rakenneuudistussuunnitelma

                  —

                  kumoamaan 7.6.2017 tehdyn Euroopan komission päätöksen 2017/1246, jolla hyväksytään Banco Popular Españolia koskeva kriisinratkaisumääräys

                  —

                  toteamaan SEUT 340 artiklan mukaisesti yhteisen kriisinratkaisuneuvoston ja Euroopan komission sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu ja velvoittamaan ne korvaamaan kantajalle aiheutuneet vahingot.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut ovat samankaltaiset kuin jotka on esitetty asiassa T-487/17, Mutualidad de la Abogacia ja Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. SRB, asiassa T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno ja SFL v. SRB, asiassa T-482/17, Comercial Vascongada Recalde v. komissio ja SRB, asiassa T-483/17, GarcíaSuárez ym. v. komissio ja SRB, asiassa T-484/17, Fidesban ym. v. SRB ja asiassa T-497/17, Sánchez del Valle ja Calatrava Real State 2015 v. komissio ja SRB.
      Erityisesti kantaja väittää nyt käsiteltävässä asiassa, että harkintavaltaa on käytetty väärin.


201711170421555822017/C 412/357362015TC41220171204FI01FIINFO_JUDICIAL20171019252511Asia T-736/15: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 19.10.2017 – Aldi v. EUIPO – Sky (SKYLITe) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin skylite rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi EU-sanamerkki SKY — Todisteet aiemman tavaramerkin käyttämisestä — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohta sekä 42 artiklan 2 ja 3 kohta — Asetuksen (EY) N:o 2868/95 22 säännön 2 kohta — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)
 ---documentbreak--- C4122017FI2510120171019FI0035251251Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 19.10.2017 – Aldi v. EUIPO – Sky (SKYLITe)
   (Asia T-736/15) (
         1
      )
   ”(EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin skylite rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi EU-sanamerkki SKY — Todisteet aiemman tavaramerkin käyttämisestä — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohta sekä 42 artiklan 2 ja 3 kohta — Asetuksen (EY) N:o 2868/95 22 säännön 2 kohta — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)”2017/C 412/35Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset

      Kantaja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Saksa) (edustajat: asianajajat N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen ja N. Bertram)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: H. O’Neill)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Sky plc (Isleworth, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustaja: J. Barry, solicitor)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 20.10.2015 tekemästä päätöksestä (asia R 2771/2014-4), joka koskee osapuolten Sky ja Aldi välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

            1)

            Kanne hylätään.

            2)

            Aldi GmbH & Co. KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (
         1
      )	EUVL C 90, 7.3.2016.


201711170481555692017/C 412/526892017TC41220171204FI01FIINFO_JUDICIAL20171005363721Asia T-689/17: Kanne 5.10.2017 – Top Cable v. SRB
 ---documentbreak--- C4122017FI3610120171005FI0052361372Kanne 5.10.2017 – Top Cable v. SRB
   (Asia T-689/17)2017/C 412/52Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Asianosaiset

      Kantaja: Top Cable, SA (Rubí, Espanja) (edustajat: asianajajat R. Vallina Hoset ja A. Sellés Marco)

      Vastaaja: Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

            —

            toteamaan, että yhteinen kriisinratkaisuneuvosto on sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa, ja velvoittamaan tämän korvaamaan kaiken sen vahingon, joka kantajalle on aiheutunut SRB:n toimenpiteistä ja laiminlyönneistä, joiden johdosta kantaja menetti omistamansa BANCO POPULAR ESPAÑOL, S.A:n joukkovelkakirjalainat;

            —

            velvoittamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston maksamaan kantajalle 52000000 € korvauksena kärsitystä vahingosta (jäljempänä vaadittava määrä);

            —

            määräämään, että vaadittavalle määrälle on maksettava korkoa 7.6.2017 lähtien tämän kanteen ratkaisevan tuomion antamispäivään saakka;

            —

            määräämään, että vaadittavalle määrälle on tämän kanteen ratkaisevan tuomion antamispäivästä lukien ja siihen saakka, kunnes koko vaadittava määrä on maksettu, maksettava viivästyskorkoa, joka määräytyy Euroopan keskuspankin pääasiallisia jälleenrahoitusliiketoimia varten vahvistaman korkotason mukaan, lisättynä kahdella prosenttiyksiköllä;

            —

            velvoittamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut ovat samat kuin asiassa T-659/17, Vallina Fonseca v. SRB.


title: Asia T-679/17: Kanne 3.10.2017 – Grupo Villar Mir v. SRB

text:
               11.12.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 424/48

         Kanne 3.10.2017 – Grupo Villar Mir v. SRB
   (Asia T-679/17)
   (2017/C 424/71)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Asianosaiset

      Kantaja: Grupo Villar Mir, SA (Madrid, Espanja) (edustajat: asianajajat M. Romero Rey ja I. Salama Salama)

      Vastaaja: Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan SEUT 263 artiklan nojalla yhteisen kriisinratkaisuneuvoston 7.6.2017 tekemän päätöksen SRB/EES/2017/08, joka koskee Banco Popular Español S.A:n asettamista kriisinratkaisumenettelyyn;

               —

               velvoittamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston SEUT 340 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 3 kohdan nojalla korvaamaan kantajille aiheutuneen vahingon, jonka täsmällinen määrä tullaan määrittämään sen jälkeen, kun sille on esitetty pyydetyt täydelliset tiedot ja erityisesti Deloitten antama alustava selvitys sekä riippumattomien asiantuntijoiden asetuksen (EU) N:o 806/2014 perusteella laatimat selvitykset, joihin vaaditaan tutustumisoikeutta;

               —

               velvoittamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 133 ja 134 artiklan nojalla korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut ovat samanlaiset kuin ne, joihin on vedottu asiassa T-478/17, Mutualidad de la Abogacía ja Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. SRB, asiassa T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno ja SFL v. SRB, asiassa T-482/17, Comercial Vascongada Recalde v. komissio ja SRB, asiassa T-483/17, García Suárez ym. v. komissio ja SRB, asiassa T-484/17, Fidesban ym. v. SRB, asiassa T-497/17, Sánchez del Valle ja Calatrava Real Estate 2015 v. komissio ja SRB sekä asiassa T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda v. komissio ja SRB.


title: Asia C-523/17 P: Valitus, jonka L’Oréal on tehnyt 30.8.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-180/16, L’Oréal v. EUIPO, 26.6.2017 antamasta määräyksestä

text:
               11.12.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 424/18

         Valitus, jonka L’Oréal on tehnyt 30.8.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-180/16, L’Oréal v. EUIPO, 26.6.2017 antamasta määräyksestä
   (Asia C-523/17 P)
   (2017/C 424/26)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Valittaja: L’Oréal SA (edustajat: asianajajat T. de Haan ja P. Péters)

      Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Guinot SAS

      Vaatimukset

               —

               unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-180/16 26.6.2017 antama määräys (EU:T:2017:451) on kumottava,

               —

               asia on palautettava unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, ja

               —

               oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin; toissijaisesti virasto on velvoitettava korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut, jotka ovat aiheutuneet valitusmenettelystä ja ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä menettelystä.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti vääristyneellä tavalla huomioon kantajan esittämät tosiseikat ja perustelut ja rikkoi asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa.

      (1)  Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1).


title: Asia T-331/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 26.10.2017 – Hello Media Group v. EUIPO – Hola (#hello media group) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin #hello media group rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiemmat EU-kuvio- ja sanamerkit HELLO! — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))

text:
               11.12.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 424/31

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 26.10.2017 – Hello Media Group v. EUIPO – Hola (#hello media group)
   (Asia T-331/16) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus kuviomerkin #hello media group rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aiemmat EU-kuvio- ja sanamerkit HELLO! - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)))
   (2017/C 424/44)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Asianosaiset

      Kantaja: Hello Media Group, SL (Madrid, Espanja), joka on hyväksytty asianosaiseksi Hello Media, SL:n tilalle (edustaja: asianajaja A. Alejos Cutuli)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Crespo Carrillo)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Hola, SL (Madrid) (edustaja: asianajaja F. Arroyo Álvarez de Toledo)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n toisen valituslautakunnan 21.4.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 2012/2015-2), joka koskee osapuolten Hola ja Hello Media välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Hello Media Group, SL velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 296, 16.8.2016.


title: Asia C-534/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Hannover (Saksa) on esittänyt 11.9.2017 – Ursula Kaufmann ja Viktor Schay v. TUIfly GmbH

text:
               11.12.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 424/20

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Hannover (Saksa) on esittänyt 11.9.2017 – Ursula Kaufmann ja Viktor Schay v. TUIfly GmbH
   (Asia C-534/17)
   (2017/C 424/30)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Amtsgerichts Hannover

      Pääasian asianosaiset

      Kantajat: Ursula Kaufmann ja Viktor Schay

      Vastaaja: TUIfly GmbH

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko asetuksen N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 3 kohtaa, kun sitä tarkastellaan asetuksen johdanto-osan 15 perustelukappaleen valossa, tulkittava siten, että lennosta vastaava lentoliikenteenharjoittaja voi vapautua korvausvelvollisuudestaan vain sellaisen poikkeuksellisten olosuhteiden perusteella, jotka ilmenivät vasta lentopäivänä, vai voivatko jo edellisenä päivänä ilmenneet poikkeukselliset olosuhteet oikeuttaa lennon peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen seuraavana päivänä?

               2)

               Siinä tapauksessa, että jo edellisenä päivänä ilmenneet poikkeukselliset olosuhteet voivat oikeuttaa lennon peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen seuraavana päivänä, onko asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittaja on niiden toimenpiteiden puitteissa, jotka sen on kohtuudella toteutettava poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi, velvollinen jo etukäteen ryhtymään asianmukaisiin varotoimiin, ja joka tapauksessa pitämään kotilentoasemallaan käytettävissä myös asianmukaisen määrän korvaavia lentokoneita?

      (1)  Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).


title: Asia T-727/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 21.2.2018 – Repower v. EUIPO – repowermap.org (REPOWER) (EU-tavaramerkki — Valituslautakunnan päätös, jolla on kumottu aiempi päätös — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 80 artikla (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 103 artikla) — Yleinen oikeusperiaate, jonka nojalla lainvastainen hallintotoimi voidaan peruuttaa)

text:
               9.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 123/17

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 21.2.2018 – Repower v. EUIPO – repowermap.org (REPOWER)
   (Asia T-727/16) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Valituslautakunnan päätös, jolla on kumottu aiempi päätös - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 80 artikla (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 103 artikla) - Yleinen oikeusperiaate, jonka nojalla lainvastainen hallintotoimi voidaan peruuttaa))
   (2018/C 123/23)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Repower AG (Brusio, Sveitsi) (edustajat: asianajajat R. Kunz-Hallstein ja H. P. Kunz-Hallstein)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Crespo Carrillo)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: repowermap.org (Bern, Sveitsi) (edustaja: asianajaja P. González-Bueno Catalán de Ocón)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 3.8.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 2311/2014-5 (REV)), joka koskee osapuolten repowermap.org ja Repower välistä mitättömyysmenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Repower AG:n ja repowermap.org:n oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 462, 12.12.2016.


title: Asia C-703/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 15.12.2017 – Adelheid Krah v. Universität Wien

text:
               9.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 123/7

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 15.12.2017 – Adelheid Krah v. Universität Wien
   (Asia C-703/17)
   (2018/C 123/10)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Oberlandesgericht Wien

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Adelheid Krah

      Vastapuoli: Universität Wien

      Ennakkoratkaisukysymykset

   Ensimmäinen kysymys:
   Onko unionin oikeutta – ja erityisesti SEUT 45 artiklaa, työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 (1) 7 artiklan 1 kohtaa ja perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklaa – tulkittava siten, että se on esteenä säännölle, jonka mukaan Wienin yliopiston opetushenkilöstöön kuuluvan henkilön ammattiin liittyvistä aiemmista palvelusajoista otetaan huomioon vain enintään kolme tai neljä vuotta sitä riippumatta, onko asianomainen henkilö työskennellyt tämän ajan Wienin yliopistossa vai muissa kotimaisissa tai ulkomaisissa yliopistoissa tai vastaavissa laitoksissa?
   Toinen kysymys:
   Onko palkkausjärjestelmä, jonka mukaan ammattiin liittyviä aiempia palvelusaikoja ei oteta täysimääräisesti huomioon mutta jonka mukaan työskentely pidempään saman työnantajan palveluksessa merkitsee suurempaa palkkaa, ristiriidassa SEUT 45 artiklan 2 kohdassa määrätyn työntekijöiden vapaan liikkuvuuden ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 7 artiklan 1 kohdan kanssa?

      (1)  EUVL 2011, L 141, s. 1.


title: Tuomioistuimen tuomio, annettu 21 päivänä joulukuuta 2017, asiassa E-5/17 – Merck Sharp & Dohme Corp. vastaan Islannin patenttivirasto (Einkaleyfastofan) (Asetus (ETY) N:o 1768/92 – Lääkkeet – Lisäsuojatodistus – Todistuksen voimassaoloaika on negatiivinen)

text:
               12.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 130/3

         TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,
   annettu 21 päivänä joulukuuta 2017,
   asiassa E-5/17
   Merck Sharp & Dohme Corp. vastaan Islannin patenttivirasto (Einkaleyfastofan)

      (Asetus (ETY) N:o 1768/92 – Lääkkeet – Lisäsuojatodistus – Todistuksen voimassaoloaika on negatiivinen)

   (2018/C 130/03)
   Asiassa E-5/17, Merck Sharp & Dohme Corp. vastaan Islannin patenttivirasto (Einkaleyfastofan), Islannin korkein oikeus (Hæstiréttur Íslands) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92 tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Páll Hreinsson, on 21 päivänä joulukuuta 2017 antanut tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:
   Asetuksessa (ETY) N:o 1768/92 sallitaan lisäsuojatodistuksen myöntäminen silloin kun peruspatenttihakemuksen jättämispäivän ja ensimmäisen Euroopan talousalueella myönnetyn myyntiluvan myöntämispäivän välillä on kulunut vähemmän kuin viisi vuotta. Tähän päätelmään ei vaikuta se, että sekakomitean päätös, jolla asetus (EY) N:o 1901/2006 ja asetus (EY) N:o 469/2009 otetaan osaksi ETA-sopimusta, ei ole tullut voimaan.


title: Asia T-97/18: Kanne 16.2.2018 – DeepMind Technologies v. EUIPO (STREAMS)

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/33

         Kanne 16.2.2018 – DeepMind Technologies v. EUIPO (STREAMS)
   (Asia T-97/18)
   (2018/C 134/47)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: DeepMind Technologies Ltd (Lontoo, Yhdistyneet kuningaskunnat) (edustajat: barrister T. St Quintin, solicitor K. Gilbert ja solicitor G. Lodge)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki STREAMS – Rekisteröintihakemus nro 15 166 176

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 27.11.2017 asiassa R 35/2017-1 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               muuttaa riidanalaista päätöstä, koska se on EU:n tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan vastainen tai toissijaisesti

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen samalla perusteella

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklaa on rikottu.


title: Asia C-103/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.2.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Espanja) – Jessica Porras Guisado v. Bankia SA ym. (Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaalipolitiikka — Direktiivi 92/85/ETY — Toimenpiteet raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä — 2 artiklan a alakohta — 10 artiklan 1 – 3 alakohta — Kielto irtisanoa työntekijä raskauden alkamisen ja äitiysloman päättymisen välisenä aikana — Soveltamisala — Erityiset tapaukset, jotka eivät liity asianomaisen työntekijän tilaan — Direktiivi 98/59/EY — Työntekijöiden joukkovähentäminen — 1 artiklan 1 kohdan a alakohta — Syy, joka ei liity yksittäisiin työntekijöihin — Raskaana oleva työntekijä, joka on irtisanottu työntekijöiden joukkovähentämisen yhteydessä — Irtisanomisen perustelut — Asianomaiselle työntekijälle myönnettävä etusija pysyä yrityksen palveluksessa — Etusija siirtämisessä toisiin työtehtäviin)

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/3

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.2.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Espanja) – Jessica Porras Guisado v. Bankia SA ym.
   (Asia C-103/16) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaalipolitiikka - Direktiivi 92/85/ETY - Toimenpiteet raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä - 2 artiklan a alakohta - 10 artiklan 1 – 3 alakohta - Kielto irtisanoa työntekijä raskauden alkamisen ja äitiysloman päättymisen välisenä aikana - Soveltamisala - Erityiset tapaukset, jotka eivät liity asianomaisen työntekijän tilaan - Direktiivi 98/59/EY - Työntekijöiden joukkovähentäminen - 1 artiklan 1 kohdan a alakohta - Syy, joka ei liity yksittäisiin työntekijöihin - Raskaana oleva työntekijä, joka on irtisanottu työntekijöiden joukkovähentämisen yhteydessä - Irtisanomisen perustelut - Asianomaiselle työntekijälle myönnettävä etusija pysyä yrityksen palveluksessa - Etusija siirtämisessä toisiin työtehtäviin))
   (2018/C 134/04)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Jessica Porras Guisado

      Vastapuolet: Bankia SA, Sección Sindical de Bankia de CCOO, Sección Sindical de Bankia de UGT, Sección Sindical de Bankia de ACCAM, Sección Sindical de Bankia de SATE, Sección Sindical de Bankia de CSICA ja Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

      Muu osapuoli: Ministerio Fiscal

      Tuomiolauselma

               1)

               Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/85/ETY (kymmenes direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) 10 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, joka mahdollistaa raskaana olevan työntekijän irtisanomisen työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annetun neuvoston direktiivin 98/59/EY 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun joukkovähentämisen perusteella.

               2)

               Direktiivin 92/85 10 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla työnantaja voi irtisanoa raskaana olevan työntekijän joukkovähentämisen yhteydessä esittämättä hänelle muita syitä kuin ne, jotka ovat kyseisen joukkovähentämisen perusteena, kunhan ilmoitetaan ne objektiiviset perusteet, jotka on otettu huomioon irtisanottavien työntekijöiden nimeämiseksi.

               3)

               Direktiivin 92/85 10 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että tämä säännös on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa raskaana olevan, äskettäin synnyttäneen tai imettävän työntekijän irtisanomista ei lähtökohtaisesti kielletä ennaltaehkäisevästi ja jossa säädetään vain tällaisen irtisanomisen mitättömyydestä silloin, kun se on laiton, korvaukseksi.

               4)

               Direktiivin 92/85 10 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan raskaana oleville, äskettäin synnyttäneille tai imettäville työntekijöille ei direktiivissä 98/59 tarkoitetun joukkovähentämisen yhteydessä anneta ennen tätä joukkovähentämistä etusijaa pysyä yrityksen palveluksessa eikä myöskään etusijaa siirtämisessä toisiin työtehtäviin, mutta jäsenvaltioilla säilyy kuitenkin oikeus taata raskaana oleville, äskettäin synnyttäneille tai imettäville työntekijöille direktiivin säännöksiä parempi suoja.

      (1)  EUVL C 165, 10.5.2016.


title: Asia C-658/17: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Puola) on esittänyt 24.11.2017 – WB

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/12

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Puola) on esittänyt 24.11.2017 – WB
   (Asia C-658/17)
   (2018/C 134/16)
   Oikeudenkäyntikieli: puola

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: WB

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (1) (sellaisena kuin se on muutettuna) 46 artiklan 3 kohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä 39 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että sellainen päätöstä perintöasiassa koskeva todistus, jonka malli on komission asetuksessa (EU) N:o 650/2012 tarkoitettujen lomakkeiden vahvistamisesta 9.12.2014 antaman täytäntöönpanoasetuksen N:o 1329/2014 (2) liitteessä 1, voidaan antaa myös päätöksistä, jotka vahvistavat perillisaseman mutta eivät ole (edes osin) täytäntöönpanokelpoisia?

               2)

               Onko [– –] asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan g alakohtaa tulkittava siten, että perillisaseman vahvistava asiakirja, kuten puolalaisen notaarin laatima perillisaseman vahvistava asiakirja, jonka notaari on laatinut kaikkien tämän aseman vahvistamista koskevan menettelyn osapuolten riidattoman hakemuksen mukaisesti ja jolla on tuomioistuimen lainvoiman saaneen perintösaannon toteamista koskevan päätöksen oikeusvaikutukset, on tässä säännöksessä tarkoitettu päätös?
               Onko [– –] asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 2 kohdan ensimmäinen virke siis ymmärrettävä siten, että perillisaseman vahvistavan asiakirjan laativaa notaaria on pidettävä viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettuna tuomioistuimena?

               3)

               Onko [– –] asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 2 kohdan toinen virke tulkittava siten, että jäsenvaltion asetuksen 79 artiklan mukaisesti tekemä ilmoitus on informatiivinen eikä se ole edellytys sille, että oikeudellisen ammatin harjoittajaa, joka on toimivaltainen perintöasioissa, pidetään asetuksen 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettuna tuomioistuimena, jos kyseinen henkilö täyttää viimeksi mainitussa säännöksessä asetetut edellytykset?

               4)

               Jos vastaus kysymykseen 1, 2 tai 3 on kieltävä:
               onko [– –] asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan 1 alakohta ymmärrettävä siten, että kansallisen menettelyllisen välineen, jolla vahvistetaan perillisasema, kuten puolalainen perillisaseman vahvistava asiakirja, pitäminen [– –] asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettuna päätöksenä sulkee pois sen pitämisen virallisena asiakirjana?

               5)

               Jos vastaus kysymykseen 4 on myöntävä:
               onko [– –] asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan i alakohta ymmärrettävä siten, että perillisaseman vahvistava asiakirja, jonka notaari laatii kaikkien perillisaseman vahvistamista koskevan menettelyn osapuolten riidattoman hakemuksen mukaisesti, kuten puolalaisen notaarin laatima perillisaseman vahvistava asiakirja, on tässä säännöksessä tarkoitettu virallinen asiakirja?

      (1)  EUVL 2012, L 201, s. 107.

      (2)  Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 650/2012 tarkoitettujen lomakkeiden vahvistamisesta 9.12.2014 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1329/2014 (EUVL 2014, L 359, s. 30).


title: Asia C-326/16 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 21.2.2018 – Valittajana LL sekä ja muuna osapuolena Euroopan parlamentti (Muutoksenhaku — Kumoamiskanne — SEUT 263 artiklan kuudes kohta — Tutkittavaksi ottaminen — Kanteen nostamisen määräaika — Laskeminen — Euroopan parlamentin entinen jäsen — Parlamentin jäsenen avustajakorvauksen takaisinperintää koskeva päätös — Parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeet — 72 artikla — Valitusmenettely parlamentissa — Asianomaiselle vastaisen päätöksen tiedoksianto — Kirjattu postilähetys, jonka vastaanottaja on jättänyt noutamatta)

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/4

         Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 21.2.2018 – Valittajana LL sekä ja muuna osapuolena Euroopan parlamentti
   (Asia C-326/16 P) (1)

   ((Muutoksenhaku - Kumoamiskanne - SEUT 263 artiklan kuudes kohta - Tutkittavaksi ottaminen - Kanteen nostamisen määräaika - Laskeminen - Euroopan parlamentin entinen jäsen - Parlamentin jäsenen avustajakorvauksen takaisinperintää koskeva päätös - Parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeet - 72 artikla - Valitusmenettely parlamentissa - Asianomaiselle vastaisen päätöksen tiedoksianto - Kirjattu postilähetys, jonka vastaanottaja on jättänyt noutamatta))
   (2018/C 134/05)
   Oikeudenkäyntikieli: liettua

      Asianosaiset

      Valittaja: LL (edustaja: J. Petrulionis, advokatas)

      Muu osapuoli: Euroopan parlamentti (asiamiehet: G. Corstens ja S. Toliušis)

      Tuomiolauselma

               1)

               Unionin yleisen tuomioistuimen 19.4.2016 annettu määräys LL vastaan parlamentti (T-615/15, ei julkaistu, EU:T:2016:432) kumotaan.

               2)

               Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen pääasian ratkaisemista varten.

               3)

               Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

      (1)  EUVL C 343, 19.9.2016.


title: Asia T-764/17: Kanne 22.11.2017 – Autoridad Portuaria de Vigo v. komissio

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/21

         Kanne 22.11.2017 – Autoridad Portuaria de Vigo v. komissio
   (Asia T-764/17)
   (2018/C 134/29)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Asianosaiset

      Kantaja: Autoridad Portuaria de Vigo (Vigo, Espanja) (edustaja: asianajaja J. Costas Alonso)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä 29.4.2004 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EY) N:o 853/2004 (EUVL L 139, 30.4.2004) tehdyn oikaisun, joka julkaistiin 21.9.2017
                     Euroopan unionin virallisen lehden numerossa L 243

               —

               kumoamaan ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinperäisten tuotteiden virallisen valvonnan järjestämistä koskevista erityissäännöistä 29.4.2004 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EY) N:o 854/2004 (EUVL L 139, 30.4.2004) tehdyn oikaisun, joka julkaistiin 21.9.2017
                     Euroopan unionin virallisen lehden numerossa L 243.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja esittää kanteensa tueksi seuraavaa:

               1.

               Huomiota herättävää on se, että komissio hyväksyy implisiittisesti sen, että jäsenvaltiot soveltavat eläinperäisten elintarvikkeiden tuontia koskevia säännöksiä eri tavalla hyvin konkreettisissa tilanteissa, esimerkiksi Kiinasta peräisin olevien pakastekalasäiliöiden osalta, millä on kielteinen vaikutus jäsenvaltioiden väliseen vilpittömään kilpailuun.

               2.

               Suurimman ongelman on havaittu liittyvän eläinperäisten elintarvikkeiden tuontiin ja kolmansissa valtioissa sijaitseviin laitoksiin toimittamiseen käytettävien alusten niin sanottuun ”kaksinkertaiseen rekisteröitymiseen”.

               3.

               Elintarvikealan toimija, joka tuo eläinperäisiä elintarvikkeita unionin ulkopuolelta, voi tuoda kalatuotteita kolmannesta maasta vain, jos se sekä kyseessä oleva kolmas maa, josta tuotteet toimitetaan, että laitos, josta tuote lähetetään ja jossa se on vastaanotettu tai valmistettu, kuuluvat luetteloon.


title: Asia T-98/18: Kanne 20.2.2018 – Multifit Tiernahrungs v. EUIPO (MULTIFIT)

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/33

         Kanne 20.2.2018 – Multifit Tiernahrungs v. EUIPO (MULTIFIT)
   (Asia T-98/18)
   (2018/C 134/48)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Saksa) (edustajat: asianajajat N. Weber ja L. Thiel)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus sanamerkin MULTIFIT rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 15 996 291

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 15.11.2017 asiassa R 846/2017-1 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

   Asetuksen (EU) 2017/2001 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia T-99/18: Kanne 19.2.2018 – Stamatopoulos v. ENISA

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/34

         Kanne 19.2.2018 – Stamatopoulos v. ENISA
   (Asia T-99/18)
   (2018/C 134/49)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Grigorios Stamatopoulos (Ateena, Kreikka) (edustaja: asianajaja S. Pappas)

      Vastaaja: Euroopan unionin verkko- ja tietoturvavirasto (ENISA)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa ENISAn henkilöstöhallinnon 25.7.2017 tekemän päätöksen, jolla kantajan avointa toimea koskevan ilmoituksen ENISA-TA16-AD-2017-03 mukaisesti tekemä hakemus ENISAn rahoitus- ja hankintayksikön johtajan virkaan hylättiin, jotta virasto arvioi kantajan hakemuksen uudelleen oikeudenmukaisesti ja avoimesti

               —

               velvoittaa vastaajan korvaamaan kantajalle tälle aiheutuneen henkisen kärsimyksen, joka perustuu riidanalaista toimea rasittaviin lainvastaisuuksiin, vähintään viiden tuhannen (5 000) euron suuruisena ja

               —

               velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäisellä kanneperusteella kantaja väittää, että riidanalaisessa toimessa laiminlyödään vastaajan perusteluvelvollisuutta, koska se ei sisällä riittäviä perusteluja kantajan hakemuksen hylkäämiseksi. ENISA toimitti kantajalle hänen pisteensä kunkin valintaperusteen osalta ja hänen yhteispisteensä, mutta ehdokkaiden arviointi oli luonteeltaan vertailevaa, minkä vuoksi kullekin hakijalle annetut pisteet olivat tällaisen vertailevan analyysin tulos. Kantaja väittää näin ollen, että koska ENISA ei ilmoittanut kantajalle tälle kunkin perusteen osalta myönnettyjen pisteiden erityisiä perusteluja, mukaan lukien haastattelu- ja testivaiheeseen edenneiden menestyksekkäiden hakijoiden suhteellisia etuja, se ei esittänyt riittäviä perusteluja, joiden ansiosta kantaja voisi yhtäältä selvittää, oliko hänelle vastainen toimi perusteltu ja oliko asianmukaista nostaa kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja joiden ansiosta unionin yleinen tuomioistuin voisi toisaalta arvioida toimen laillisuuden.

               2.

               Toisella kanneperusteella kantaja väittää, että valintalautakunnan arvioon hänen kyvyistään liittyi ilmeinen arviointivirhe erityisesti seuraavien valintaperusteiden arvioinnin osalta:”Hyvät organisointitaidot, tarkkuus ja kyky analysoida monimutkaisia taloudellisia tietoja, koota niitä ja tehdä niistä yhteenvetoja”; ”Erinomaiset neuvottelu- ja ongelmanratkaisukyvyt”; ”Vahvat valmiudet ohjata ihmisiä ja ratkaista konflikteja”; ”Hyvät englannin kielen suulliset ja kirjalliset viestintätaidot” ja ”Kyky säilyttää tehokkuus työmäärän ollessa suuri ja pysyminen johdonmukaisesti ohjelmakohtaisissa aikatauluissa työympäristön muutoksista huolimatta”.

               3.

               Kolmannella kanneperusteella kantaja väittää, että riidanalaisella toimella loukataan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja avoimuusperiaatetta. Valintalautakunnan asettama raja-arvo sille, ketkä hakijat etenivät haastattelu- ja testivaiheeseen, määritettiin omavaltaisesti ja lainvastaisesti. Kantaja väittää, että avointa toimea koskevassa ilmoituksessa ei mainittu edellytyksiä, jotka koskivat sitä, milloin raja-arvo asetettaisiin ja mitkä perusteet valintalautakunnan pitäisi ottaa huomioon sen määrittämiseksi. Valintalautakunta ei näin ollen esittänyt missään vaiheessa perusteluja siitä, miten se määritteli raja-arvon, ja ilmoitti sen hakijoille vasta arvioinnin päättymisen jälkeen.

               4.

               Edellä mainitut lainvastaisuudet huomioiden kantaja vaatii lopuksi hänelle siitä aiheutuneen henkisen kärsimyksen korvaamista, että hän osallistui virheelliseen ja lainvastaiseen menettelyyn ja että häntä koskevien hylkäysperusteiden perustelut puuttuivat, ja toteaa, että tätä voidaan pitää vain täydellisenä kunnioituksen puuttumisena häntä kohtaan ja hänen hyvää hallintoa koskevan oikeutensa loukkaamisena.


title: Asia T-77/18: Kanne 12.2.2018 – VE v. ESMA

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/26

         Kanne 12.2.2018 – VE v. ESMA
   (Asia T-77/18)
   (2018/C 134/37)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: VE (edustajat: asianajajat L. Levi ja N. Flandin)

      Vastaaja: Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (ESMA)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               toteamaan, että tämä kanne voidaan ottaa tutkittavaksi ja että se on perusteltu

               —

               kumoamaan kantajasta vuodelle 2016 laaditun arviointikertomuksen siltä osin kuin siinä arvioidaan kantajan suoritus heikoksi

               —

               kumoamaan myös, siltä osin kuin on tarpeen, ESMA:n 6.11.2017 tekemän päätöksen, jolla se hylkäsi kantajan valituksen

               —

               katsomaan, että kantajalle aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä on maksettava oikeuden ja kohtuuden mukaan arvioitu 10 000 euron suuruinen korvaus, ja

               —

               määräämään korvattaviksi kaikki tästä kanteesta hänen asianajajilleen aiheutuneet kulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että ESMA rikkoi henkilöstösääntöjen 110 artiklaa kun se vahvisti arviointioppaan henkilöstökomiteaa kuulematta.

               2)

               Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että henkilöstösääntöjen 43 artiklan 1 kohtaa ja arviointiopasta on rikottu siltä osin kuin vastaaja teki useita ilmeisiä arviointivirheitä

                           —

                           siltä osin kuin on kyse tuottavuutta, pätevyyttä ja käytöstä koskevista arviointiperusteista,

                           —

                           siltä osin kuin on kyse vastaajan kantajan muun toiminnan arvioimisesta.

               3)

               Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että huolenpitovelvollisuutta on laiminlyöty ja hyvän hallinnon periaatetta loukattu kantajan terveysongelmien osalta ja siihen, että hänelle ei tarjottu neuvontaa, että työolot olivat epäsuotuisat ja että asianmukaisia koulutuksia ei järjestetty.


title: Asia C-396/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 22.2.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – T-2, družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme, d.o.o. (konkurssissa) v. Slovenian valtio (Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Direktiivi 2006/112/EY — 184 ja 185 artikla — Ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysten oikaiseminen — Arvonlisäverovähennysten määrän määräytymistekijöiden muuttuminen — Kokonaan tai osittain maksamatta jääneiden liiketoimien käsite — Akordin hyväksymistä koskevan lainvoimaisen päätöksen vaikutus)

text:
               16.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/7

         Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 22.2.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – T-2, družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme, d.o.o. (konkurssissa) v. Slovenian valtio
   (Asia C-396/16) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Direktiivi 2006/112/EY - 184 ja 185 artikla - Ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysten oikaiseminen - Arvonlisäverovähennysten määrän määräytymistekijöiden muuttuminen - Kokonaan tai osittain maksamatta jääneiden liiketoimien käsite - Akordin hyväksymistä koskevan lainvoimaisen päätöksen vaikutus))
   (2018/C 134/08)
   Oikeudenkäyntikieli: sloveeni

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: T-2, družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme, d.o.o. (konkurssissa)

      Vastaaja: Slovenian valtio

      Tuomiolauselma

               1)

               Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 185 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että velallisen velvoitteiden vähentymistä, joka seuraa akordin lainvoimaisesta hyväksymisestä, on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna arvonlisäverovähennysten määrän määräytymistekijöiden muutoksena.

               2)

               Direktiivin 2006/112 185 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että velallisen velvoitteiden vähentymistä, joka seuraa akordin lainvoimaisesta hyväksymisestä, ei ole pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna tapauksena, jossa on kyse kokonaan tai osittain maksamatta jääneestä liiketoimesta, joka ei anna aihetta alun perin tehdyn vähennyksen oikaisemiseen, silloin kun kyseinen vähentyminen on lopullinen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.

               3)

               Direktiivin 2006/112 185 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että jotta jäsenvaltio voi käyttää kyseisessä säännöksessä säädettyä mahdollisuutta, sen ei ole säädettävä nimenomaisesti velvollisuudesta oikaista vähennykset silloin, kun on kyse kokonaan tai osittain maksamattomista liiketoimista.

      (1)  EUVL C 335, 12.9.2016.