title: Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH:n 6.7.1998 tekemä valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston asiassa T-184/95, Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH vastaan Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio, 28.4.1998 antamasta tuomiosta (Asia C-237/98 P)

text:
5.9.98                FI                       Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                      C 278/19
Arbetsdomstolenin 2.7.1998 tekemällään päätöksellä esit-           5) Vaikuttaako neljänteen kysymyksen annettavaan vas-
tämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa tasa-arvovaltuutettu                 taukseen se, että lastenhoitajat Ð toisin kuin klinik-
  Lena Svenaeus vastaan Örebron läänin maakuntapäivät                   kainsinöörit Ð tekevät vuorotyötä ja että heillä on
                                                                        tästä syystä työehtosopimuksen perusteella oikeus
                       (Asia C-236/98)
                                                                        lyhennettyyn työaikaan?
                        (98/C 278/32)
                                                                   (1) EYVL L 45, 19.2.1975, s. 19.
Arbetsdomstolen on pyytänyt 2.7.1998 tekemällään pää-
töksellä, joka on saapunut Euroopan yhteisöjen tuomiois-
tuimen kirjaamoon 6.7.1998, Euroopan yhteisöjen tuo-
mioistuimelta asiassa tasa-arvovaltuutettu Lena Svenaeus
vastaan Örebron läänin maakuntapäivät ennakkoratkaisua
seuraaviin kysymyksiin:                                            Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH:n 6.7.1998
                                                                   tekemä valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusas-
                                                                   teen tuomioistuimen toisen jaoston asiassa T-184/95,
1) Onko epäsäännöllisen työajan perusteella maksettava             Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH vastaan Euroo-
    korvaus Rooman sopimuksen 119 artiklan ja miesten              pan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio,
    ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista                          28.4.1998 antamasta tuomiosta
    koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
                                                                                (Asia C-237/98 P)
    annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY (1) perus-
    teella otettava huomioon määritettäessä palkkavertai-                                    (98/C 278/33)
    lun perustetta, kun tutkitaan palkkasyrjintää koskevaa
    väitettä? Mikä merkitys on sillä, että epäsäännöllisen
    työajan perusteella maksettava korvaus vaihtelee kuu-          Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH, kotipaikka
    kausittain työvuorojen mukaan?                                 München (Saksa), on valittanut 6.7.1998 Euroopan yhtei-
                                                                   söjen tuomioistuimeen Euroopan yhteisöjen ensimmäisen
                                                                   oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston asiassa T-184/
2) Vaikuttaako ensimmäiseen kysymykseen annettavaan                95, Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH vastaan
    vastaukseen se, että lastenhoitajien säännöllinen työ-         Euroopan uinionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen
    aika on sellainen, että heillä on oikeus sen nojalla           komissio, 28.4.1998 antamasta tuomiosta. Valittajan edus-
    saada epäsäännöllisen työajan perusteella maksettavaa          taja on professori Karl M. Meessen ja prosessiosoite
    korvausta, kun taas klinikkainsinöörin säännöllinen            Luxemburgissa asianajotoimisto Patrick Kinsch, 100 bou-
    työaika ei ole sellainen, että hänellä olisi oikeus saada      levard de la PeÂtrusse, L-2320 Luxemburg.
    tällaista korvausta?
                                                                   Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
3) Kun palkkasyrjintää koskevaa väitettä tutkittaessa rat-
    kaistaan kysymystä siitä, onko epäsäännöllisen työajan
    perusteella maksettava korvaus otettava huomioon               Ð kumoaa asiassa T-184/95 28.4.1998 annetun ensim-
    palkkavertailun perustetta määritettäessä, onko sillä               mäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion (1),
    seikalla merkitystä, että epäsäännöllisen työajan perus-
    teella maksettava korvaus otetaan kansallisen oikeu-
    den mukaan huomioon määritettäessä eläkkeiden, sai-            Ð hyväksyy kanteessa esitetyt vaatimukset,
    rausajan palkan, vahingonkorvauksen ja muiden ansio-
    sidonnaisten korvausten perustana olevaa palkkaa?
                                                                   Ð tai toissijaisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusas-
                                                                        teen tuomioistuimeen, ja
4) Onko työajan lyhentäminen Ð jolla tarkoitetaan päi-
    väsaikaan tehtävään työhön ja jatkuvaan kolmivuoro-
    työhön liittyvien työaikojen välistä erotusta Ð Roo-           Ð velvoittaa vastaajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
    man sopimuksen 119 artiklan ja miesten ja naisten
    samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan
    jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun           Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
    direktiivin 75/117/ETY perusteella otettava huomioon
    palkkavertailussa, kun tutkitaan palkkasyrjintää kos-
    kevaa väitettä? Jos vastaus on myöntävä, mikä merki-           (Tosiasiallisen ja varman vahingon olemassaolo)
    tys on sillä, että vaikka jatkuvaa kolmivuorotyötä
    tekevillä on lyhyempi työaika, heidän on työehtosopi-
    muksen mukaan katsottava tekevän kokoaikatyötä?                Ð Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemys,
    Jos työajan lyhentämiselle annetaan tietty arvo, katso-             jonka mukaan sen toteamia tosiseikkoja ei voida kat-
    taanko tämän arvon sisältyvän kiinteään peruskuukau-                soa ºtosiasialliseksi ja varmaksi vahingoksiº, on oikeu-
    sipalkkaan, vai onko se erityinen korvaus, joka on                  dellisesti virheellinen. Oikein arvioituina tuomiossa ja
    otettava huomioon palkkavertailun perustetta määri-                 suullisessa käsittelyssä todetut tosiseikat osoittavat täl-
    tettäessä?                                                          laisen vahingon olemassaolon.
 ---pagebreak--- C 278/20               FI                      Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                         5.9.98
Ð Tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näke-                    harkintavaltaansa käyttämättä       vahingonkorvauksen
    mys perustuu ainoastaan perusteisiin, jotka ovat irrele-            suuruudesta päättäessään.
    vantteja, edustavat virheellisiä käsityksiä tai vääristä-
    vät oikeudellisesti virheellisesti tuomiosta ja asiakir-
                                                                   (1) EYVL C 184, 13.6.1998, s. 9.
    joista ilmenevää asian tosiseikastoa.
Ð (Toissijaisesti) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
    ei ole yrittänyt selvittää itse epäselväksi toteamaansa
    tosiasiatilannetta, sillä se ei ole ottanut huomioon
    valittajan esittämiä merkityksellisiä todisteita, lausunut
    niistä tai edes maininnut osaa niistä.                         Euroopan yhteisöjen komission 7.7.1998 Ranskan tasaval-
                                                                                taa vastaan nostama kanne
                                                                                (Asia C-239/98)
(Välitön ja ennakoitavissa oleva syy-yhteys)
                                                                                (98/C 278/34)
Ð Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemys,
    jonka mukaan sen toteamia tosiseikkoja ei voida pitää
    sellaisina, että ºaiheutuneeksi väitetyn vahingon ja ase-      Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 7.7.1998
    tuksen (ETY) N:o 2340/90 välillä olisi välitön (ja             Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Ranskan
    ennakoitavissa oleva) syy-yhteysº, on oikeudellisesti          tasavaltaa vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat oikeudelli-
    virheellinen. Oikein arvioituina ensimmäisen oikeusas-         nen neuvonantaja Christina Tufvesson ja oikeudellisen
    teen tuomioistuimen toteamat tosiseikat osoittavat täl-        yksikön virkamies Bernard Mongin, prosessiosoite Luxem-
    laisen syy-yhteyden olemassaolon.                              burgissa c/o Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner,
                                                                   Kirchberg.
Ð Ne perusteet, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuo-
    mioistuin tämän näkemyksensä perustaa, ovat irrele-            Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
    vantteja, perustuvat virheellisiin käsityksiin tai ovat
    sellaisia, ettei niitä voi käyttää, koska ne perustuvat
    tosiseikkojen oikeudellisesti virheelliseen arviointiin.       Ð toteaa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut EY:n
                                                                        perustamissopimuksen ja muuta ensivakuutusta kuin
                                                                        henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallin-
Ð (Toissijaisesti) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin                nollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direk-
    ei ole yrittänyt selvittää itse epäselväksi toteamaansa             tiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta
    tosiasiatilannetta, sillä se ei ole ottanut huomioon                18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direk-
    valittajan esittämiä merkityksellisiä todisteita, lausunut          tiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirek-
    niistä tai edes maininnut osaa niistä.                              tiivi) (1) ja henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien
                                                                        lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteen-
                                                                        sovittamisesta sekä direktiivien 79/267/ETY ja 90/619/
(Epätavallinen ja erityinen vahinko)                                    ETY muuttamisesta 10 päivänä marraskuuta 1992
                                                                        annetun neuvoston direktiivin 92/96/ETY (kolmas hen-
Ð Oikein arvioituina ensimmäisen oikeusasteen tuomiois-                 kivakuutusdirektiivi) (2) mukaisia velvoitteitaan, koska
    tuimen toteamista tosiseikoista ilmenee, että oli kyse              se ei ole antanut (eikä saattanut voimaan) kyseisten
    epätavallisesta ja erityisestä vahingosta.                          direktiivien noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuk-
                                                                        sia ja hallinnollisia määräyksiä ja koska se ei ole
                                                                        ilmoittanut niistä komissiolle, ja erityisesti, koska se ei
(Toissijainen vahingonkorvausvaatimus lainvastaisesta toi-              ole pannut näitä direktiiveja täytäntöön siltä osin kuin
mesta aiheutuneeksi väitetystä vahingosta)                              kysymys on mutuelles reÂgies par le code de la mutuali-
                                                                        teÂista;
Ð Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemys,
    jonka mukaan valittaja ei voi vedota kanteessa esitet-         Ð velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeuden-
    tyyn vaatimukseen toissijaisena perusteluna vahingon                käyntikulut.
    suuruuden osoittamiseksi jo senkään vuoksi, koska
    perustelujen mukaan valittajalla ei ole oikeutta lain-
    mukaiseen toimeen perustuvaan vahingonkorvaukseen,             Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
    perustuu virheelliseen lain tulkintaan. Valittajalla, joka
    ei esitä toissijaista vahingonkorvausvaatimusta vaan
    on asiakirjojen mukaan ainoastaan esittänyt toissijai-         Ranska ei ole pannut direktiivejä 92/49/ETY ja 92/96/ETY
    sen perustelun vaatimuksensa tueksi, on vastoin ensim-         täydellisesti täytäntöön, koska täytäntöönpano ei ole ulot-
    mäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsitystä ainakin           tunut neuvoston direktiivien 73/239/ETY/ (3) ja 79/267/
    perustelujen mukaan oikeus lainmukaiseen toimeen               ETY (4) muutetussa 8 artiklassa tarkoitettuihin mutuelles
    perustuvaan vahingonkorvaukseen, minkä vuoksi valit-           reÂgies par le code de la mutualiteÂihin. Pelkkä ilmoitus
    taja voi esillä olevassa tapauksessa vaatia täyttä vahin-      lakiesityksestä, jota ei ole vielä annettu ja josta vielä käy-
    gonkorvausta, sillä yhteisön lainsäätäjä on jättänyt           dään keskusteluja niiden taloudellisten toimijoiden kanssa,


title: Asia T-516/08: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 24.3.2010 — Eriksen v. komissio (Vahingonkorvauskanne — Thulessa (Grönlanti) tapahtuneen ydinonnettomuuden kansanterveydelliset seuraukset — Direktiivi 96/29/Euratom — Komissio ei toteuta toimenpiteitä jäsenvaltiota vastaan — Selvästi täysin perusteeton kanne)

text:
               22.5.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/34

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 24.3.2010 — Eriksen v. komissio
   (Asia T-516/08) (1)

   (Vahingonkorvauskanne - Thulessa (Grönlanti) tapahtuneen ydinonnettomuuden kansanterveydelliset seuraukset - Direktiivi 96/29/Euratom - Komissio ei toteuta toimenpiteitä jäsenvaltiota vastaan - Selvästi täysin perusteeton kanne)
   2010/C 134/58
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Heinz Helmuth Eriksen (Ebeltoft, Tanska) (edustaja: asianajaja I. Anderson)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: E. White ja M. Patakia)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne, jolla pyritään saamaan korvausta vahingosta, jonka kantaja väittää kärsineensä sen vuoksi, että komissio ei ole ryhtynyt toimenpiteisiin Tanskan kuningaskunnan velvoittamiseksi noudattamaan perusnormien vahvistamisesta työntekijöiden ja väestön terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta 13.5.1996 annettua neuvoston direktiiviä 96/29/Euratom (EYVL L 159, s. 1) ja soveltamaan tätä direktiiviä työntekijöihin, jotka olivat mukana Thulen (Grönlanti) ydinonnettomuudessa.

      Määräysosa

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Heinz Helmuth Eriksen velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 44, 21.2.2009.


title: Asia C-207/04: La Commissione tributaria provinciale di Novaran 26.4.2004 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Vergani Paolo vastaan Agenzia Entrate Ufficio Arona

text:
               10.7.2004

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 179/6

         La Commissione tributaria provinciale di Novaran 26.4.2004 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Vergani Paolo vastaan Agenzia Entrate Ufficio Arona
   (Asia C-207/04)
   (2004/C 179/13)
   La Commissione tributaria provinciale di Novara on pyytänyt 26.4.2004 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 10.5.2004, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua asiassa Vergani Paolo vastaan Agenzia Entrate Ufficio Arona seuraavaan kysymykseen:

      Rikotaanko D.P.R. nro 917/86:n 17 §:n 4 a kohdan säännöksellä, jolla annetaan samanlaisten edellytysten täyttyessä verotusetu säätämällä, että niihin suorituksiin sovellettavaa veroastetta, jotka maksetaan työsuhteen päättyessä vapaaehtoisen kannustusjärjestelmän perustella 50 vuotta täyttäneille naispuolisille ja 55 vuotta täyttäneille miespuolisille työntekijöille, alennetaan 50 prosentilla, Euroopan unionin perustamissopimuksen 141 artiklaa (aiemmin 119 artikla) ja direktiiviä 76/207 (1), onko tämä säännös niiden kanssa ristiriidassa tai luodaanko sillä näillä määräyksillä kiellettyä miesten ja naisten epätasa-arvoista kohtelua?

      (1)  EYVL L 39, 14.2.1976, s. 40.


title: Asia C-201/05: Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (neljäs jaosto) 23.4.2008 (High Court of Justicen (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue (Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta — Sijoittautumisvapaus — Pääomien vapaa liikkuvuus — Välitön verotus — Yhtiövero — Osingot, jotka ulkomailla asuva yhtiö on maksanut maassa asuvalle yhtiölle — Ulkomaisia väliyhteisöjä koskeva lainsäädäntö — Kolmatta maata koskeva tilanne — Veroviranomaista vastaan nostettujen kanteiden luonnehdinta — Jäsenvaltion vastuu yhteisön oikeuden rikkomisesta)

text:
               15.8.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 209/13

         Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (neljäs jaosto) 23.4.2008 (High Court of Justicen (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue
   (Asia C-201/05) (1)

   (Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta - Sijoittautumisvapaus - Pääomien vapaa liikkuvuus - Välitön verotus - Yhtiövero - Osingot, jotka ulkomailla asuva yhtiö on maksanut maassa asuvalle yhtiölle - Ulkomaisia väliyhteisöjä koskeva lainsäädäntö - Kolmatta maata koskeva tilanne - Veroviranomaista vastaan nostettujen kanteiden luonnehdinta - Jäsenvaltion vastuu yhteisön oikeuden rikkomisesta)
   (2008/C 209/18)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Asianosaiset

      Kantaja: The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation

      Vastaaja: Commissioners of Inland Revenue
   Oikeudenkäynnin kohde
   Ennakkoratkaisupyyntö — High Court of Justice (Chancery Division) — EY 43, EY 49 ja EY 56 artiklan tulkinta — Kansallinen verolainsäädäntö — Yhtiövero — Vapautus — Osingot, joita muut yhtiöt maksavat yhtiölle, jonka kotipaikka on jäsenvaltion alueella — Tilanne, joka vaihtelee sen mukaan, missä valtiossa muiden yhtiöiden kotipaikka on
   Määräysosa

               1)

               EY 43 artiklaa on tulkittava siten, että sen kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan yhtiöverosta vapautetaan osingot, jotka maassa asuva yhtiö saa toiselta maassa asuvalta yhtiöiltä, vaikka kyseinen jäsenvaltio kantaa tätä veroa osingoista, jotka maassa asuva yhtiö saa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, josta maassa asuvalla yhtiöllä on hallussaan omistusosuus, joka antaa sille selvän vaikutusvallan kyseisen yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä sen toiminnasta, ja myöntää veronhyvityksen osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossaan tosiasiassa maksamasta verosta, kunhan ulkomaisiin osinkoihin sovellettava verokanta ei ole korkeampi kuin kotimaisiin osinkoihin sovellettava verokanta ja kunhan veronhyvitys on osinkoa saavan yhtiön asuinvaltiossa sovellettavan veron määrän rajoissa vähintään yhtä suuri kuin osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa maksettu veron määrä.
               EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että sen kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan yhtiöverosta vapautetaan osingot, jotka maassa asuva yhtiö saa toiselta maassa asuvalta yhtiöiltä, vaikka kyseinen jäsenvaltio kantaa tätä veroa osingoista, jotka maassa asuva yhtiö saa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, jonka äänivallasta maassa asuvalla yhtiöllä on hallussaan vähintään 10 prosenttia, ja myöntää veronhyvityksen osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossaan tosiasiassa maksamasta verosta, kunhan ulkomaisiin osinkoihin sovellettava verokanta ei ole korkeampi kuin kotimaisiin osinkoihin sovellettava verokanta ja kunhan veronhyvitys on osinkoa saavan yhtiön asuinvaltiossa sovellettavan veron määrän rajoissa vähintään yhtä suuri kuin osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa maksettu veron määrä.
               EY 56 artiklaa on lisäksi tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan yhtiöverosta vapautetaan osingot, jotka maassa asuva yhtiö saa toiselta maassa asuvalta yhtiöiltä, vaikka kyseinen jäsenvaltio kantaa tätä veroa osingoista, jotka maassa asuva yhtiö saa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, jonka äänivallasta maassa asuvalla yhtiöllä on hallussaan alle 10 prosenttia, eikä myönnä maassa asuvalle yhtiölle veronhyvitystä osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossaan tosiasiassa maksamasta verosta.

               2)

               EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa sellainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa sallitaan vapautus yhtiöverosta tiettyjen osinkojen osalta, jotka maassa asuvat vakuutusyhtiöt ovat saaneet maassa asuvilta yhtiöiltä, mutta ei sallita ulkomailla asuvilta yhtiöiltä saatujen vastaavien osinkojen vapauttamista samalla tavalla yhtiöverosta, jos tämä merkitsee sitä, että viimeksi mainittuja osinkoja kohdellaan epäedullisemmin.

               3)

               EY 43 ja EY 48 artiklaa on tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa se, että jäsenvaltioon sijoittautuneen ja siellä asuvan yhtiön veron määräytymisperusteeseen sisällytetään ulkomaisen väliyhteisön toisessa jäsenvaltiossa toteuttamat voitot, kun näihin voittoihin sovelletaan siellä alempaa verotuksen tasoa kuin ensiksi mainitussa valtiossa, ellei sitten tällainen sisällyttäminen koske ainoastaan puhtaasti keinotekoisia järjestelyjä, joilla pyritään kiertämään normaalisti maksettava kansallinen vero.
               Tällaista verotustoimenpidettä ei näin ollen saada soveltaa, kun objektiivisten ja ulkopuolisten tarkastettavissa olevien tekijöiden perusteella osoittautuu, että verotuksellisten syiden olemassaolosta huolimatta kyseinen ulkomainen väliyhteisö on todellisuudessa asettautunut vastaanottajana olevaan jäsenvaltioon ja tosiasiallisesti harjoittaa siellä taloudellista toimintaa.
               EY 43 ja EY 48 artiklaa on tulkittava kuitenkin siten, että niiden kanssa ei ole ristiriidassa sellainen jäsenvaltion verolainsäädäntö, jossa edellytetään maassa asuvan yhtiön, joka vaatii vapautusta verosta, joka on jo maksettu tämän määräysvallassa olevan yhtiön voitoista sen asuinvaltiossa, mukautuvan tiettyihin lainsäädännön vaatimuksiin, kunhan näiden vaatimusten tarkoituksena on ulkomaisen väliyhteisön maahan asettautumisen todellisuuden ja sen toiminnan tosiasiallisuuden selvittäminen ilman että tästä aiheutuisi sille liiallisia hallinnollisia velvoitteita.

               4)

               EY 56–EY 58 artiklaa on tulkittava siten, että niiden kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa myönnetään verotuksellinen etu yhtiöverosta tiettyjen osinkojen osalta, jotka maassa asuvat yhtiöt ovat saaneet toisilta maassa asuvilta yhtiöiltä, mutta ei vastaavien, ulkomailla asuvilta yhtiöiltä saatujen osinkojen osalta, erityisesti silloin, kun verotuksellisen edun saamiselle on asetettu edellytyksiä, joiden täyttymisen tämän jäsenvaltion viranomaiset voivat varmistaa vain saamalla tietoja siitä kolmannesta maasta, johon osinkoja jakava yhtiö on sijoittautunut.

               5)

               Koska yhteisö ei ole antanut asiaa koskevia säännöksiä, kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, ja tähän kuuluu sen määrittäminen, mitä tyyppiä ovat ne kanteet, joita henkilöt, joiden oikeuksia on loukattu, ovat nostaneet kansallisissa tuomioistuimissa. Kansallisten tuomioistuimien on kuitenkin taattava, että yksityisillä on käytettävissään tehokas oikeussuojakeino, jonka avulla niiden on mahdollista saada palautus perusteettomasti kannetusta verosta ja tämän jäsenvaltion pidättämistä ja sille maksetuista rahamääristä, jotka ovat suorassa yhteydessä tähän veroon. Muiden vahinkojen osalta, joita henkilölle on aiheutunut jäsenvaltion syyksi luettavasta yhteisön oikeuden rikkomisesta, tämän jäsenvaltion on korvattava yksityisille aiheutuneet vahingot edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa C-46/93 ja C-48/93, Brasserie du Pêcheur ja Factortame 5.3.1996 annetun tuomion 51 kohdassa asetetuin edellytyksin, kuitenkin niin, että on mahdollista, että jäsenvaltion vastuu syntyy kansallisen oikeuden väljempien edellytysten perusteella.
               Kun osoittautuu, että jäsenvaltion lainsäädäntö on EY 43 artiklassa kielletty sijoittautumisvapauden tai EY 56 artiklassa kielletty pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi korvattavien vahinkojen määrittämiseksi selvittää, ovatko henkilöt, joiden oikeuksia on loukattu, osoittaneet kohtuullista huolellisuutta välttääkseen kyseiset vahingot tai rajoittaakseen ne mahdollisimman vähäisiksi ja ovatko he erityisesti käyttäneet ajoissa kaikkia heidän käytettävissään olleita oikeussuojakeinoja. Jotta kuitenkin voitaisiin välttää, että EY 43 ja EY 56 artiklassa yksityisille annettujen oikeuksien käyttö tulee mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi selvittää, olisiko kyseisen lainsäädännön, sovellettuna mahdollisesti verosopimusten merkityksellisten määräysten kanssa, soveltaminen joka tapauksessa johtanut siihen, että pääasian kantajien esittämät vaatimukset hylätään kyseessä olevan jäsenvaltion veroviranomaisessa.

      (1)  EUVL C 182, 23.7.2005.


title: Asia C-145/14: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 16.7.2015 – Euroopan komissio v. Bulgarian tasavalta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Ympäristö — Direktiivi 1999/31/CE — 14 artikla — Jätteiden kaatopaikoille sijoittaminen — Vaarattomat jätteet — Olemassa olevat kaatopaikat eivät ole direktiivin vaatimusten mukaisia)

text:
               21.9.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 311/11

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 16.7.2015 – Euroopan komissio v. Bulgarian tasavalta
   (Asia C-145/14) (1)

   ((Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Ympäristö - Direktiivi 1999/31/CE - 14 artikla - Jätteiden kaatopaikoille sijoittaminen - Vaarattomat jätteet - Olemassa olevat kaatopaikat eivät ole direktiivin vaatimusten mukaisia))
   (2015/C 311/11)
   Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: S. Petrova ja E. Sanfrutos Cano)

      Vastaaja: Bulgarian tasavalta (asiamiehet: E. Petranova ja D. Drambozova)

      Tuomiolauselma

               1)

               Bulgarian tasavalta ei ole noudattanut kaatopaikoista 26.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/31/EY 14 artiklan a–c alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä sen takaamiseksi, että sen alueella olevat, vaarattomille jätteille tarkoitetut kaatopaikat jatkavat toimintaansa 16.7.2009 lähtien ainoastaan, jos ne täyttävät kyseisen direktiivin vaatimukset.

               2)

               Kanne hylätään muilta osin.

               3)

               Euroopan komissio ja Bulgarian tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 159, 26.5.2014.


title: Asia T-409/07: Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 23.9.2009 — Cohausz v. SMHV — Izquierdo Faces (acopat) (Yhteisön tavaramerkki — Mitättömyysmenettely — Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki acopat — Aikaisemmat kansalliset sanamerkit COPAT — Suhteellinen hylkäysperuste — Aikaisempia tavaramerkkejä ei ole tosiasiallisesti käytetty — Asetuksen (EY) N:o 40/94 56 artiklan 2 ja 3 kohta (joista on tullut asetuksen (EY) N:o 207/2009 57 artiklan 2 ja 3 kohta)

text:
               7.11.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 267/61

         Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 23.9.2009 — Cohausz v. SMHV — Izquierdo Faces (acopat)
   (Asia T-409/07) (1)

   (Yhteisön tavaramerkki - Mitättömyysmenettely - Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki acopat - Aikaisemmat kansalliset sanamerkit COPAT - Suhteellinen hylkäysperuste - Aikaisempia tavaramerkkejä ei ole tosiasiallisesti käytetty - Asetuksen (EY) N:o 40/94 56 artiklan 2 ja 3 kohta (joista on tullut asetuksen (EY) N:o 207/2009 57 artiklan 2 ja 3 kohta)
   2009/C 267/107
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Helge B. Cohausz (Düsseldorf, Saksa) (edustajat: aluksi asianajaja I. Friedhoff, sittemmin asianajajat S. von Petersdorff-Campen ja H. Timmann)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (asiamies: D. Botis)

      Vastapuoli valituslautakunnassa ja väliintulija ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa: José Izquierdo Faces (Bilbao, Espanja) (edustaja: asianajaja H. Bock)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 6.9.2007 tekemästä päätöksestä (R 289/2006-1), joka koski Helge B. Cohauszin ja José Izquierdo Facesin välistä mitättömyysmenettelyä, nostettu kumoamiskanne

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Helge B. Cohausz velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 8, 12.1.2008.


title: Yhdistetyt asiat C-402/05 P ja C-415/05 P: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 3.9.2008 — Yassin Abdullah Kadi ja Al Barakaat International Foundation v. Euroopan unionin neuvosto, Euroopan yhteisöjen komissio, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistynyt Kuningaskunta (Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka (YUTP) — Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet — Yhdistyneet Kansakunnat — Turvallisuusneuvosto — Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla hyväksytyt päätöslauselmat — Täytäntöönpano yhteisössä — Yhteinen kanta 2002/402/YUTP — Asetus N:o 881/2002 — Toimenpiteet, jotka koskevat henkilöitä ja yhteisöjä, jotka on sisällytetty Yhdistyneiden Kansakuntien toimielimen laatimaan luetteloon — Varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen — Turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1267 (1999) 6 kappaleessa tehdyllä päätöksellä perustettu turvallisuusneuvoston komitea (pakotekomitea) — Näiden henkilöiden ja yhteisöjen sisällyttäminen asetuksen N:o 881/2002 liitteeseen I — Kumoamiskanne — Yhteisön toimivalta — EY 60, EY 301 ja EY 308 artiklan yhdessä muodostama oikeusperusta — Perusoikeudet — Omistusoikeus, oikeus tulla kuulluksi ja oikeus tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan)

text:
               8.11.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 285/2

         Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 3.9.2008 — Yassin Abdullah Kadi ja Al Barakaat International Foundation v. Euroopan unionin neuvosto, Euroopan yhteisöjen komissio, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistynyt Kuningaskunta
   (Yhdistetyt asiat C-402/05 P ja C-415/05 P) (1)

   (Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka (YUTP) - Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet - Yhdistyneet Kansakunnat - Turvallisuusneuvosto - Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla hyväksytyt päätöslauselmat - Täytäntöönpano yhteisössä - Yhteinen kanta 2002/402/YUTP - Asetus N:o 881/2002 - Toimenpiteet, jotka koskevat henkilöitä ja yhteisöjä, jotka on sisällytetty Yhdistyneiden Kansakuntien toimielimen laatimaan luetteloon - Varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen - Turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1267 (1999) 6 kappaleessa tehdyllä päätöksellä perustettu turvallisuusneuvoston komitea (pakotekomitea) - Näiden henkilöiden ja yhteisöjen sisällyttäminen asetuksen N:o 881/2002 liitteeseen I - Kumoamiskanne - Yhteisön toimivalta - EY 60, EY 301 ja EY 308 artiklan yhdessä muodostama oikeusperusta - Perusoikeudet - Omistusoikeus, oikeus tulla kuulluksi ja oikeus tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan)
   (2008/C 285/03)
   Oikeudenkäyntikielet: englanti ja ruotsi
   Asianosaiset

      Valittajat: Yassin Abdullah Kadi (edustajinaan: I. Brownlie, D. Anderson, QC, barrister P. Saini ja solicitor G. Martin), Al Barakaat International Foundation (edustajat: advokat L. Silbersky ja advokat T. Olsson)

      Valittajien vastapuolet ja muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Bishop, E. Finnegan ja E. Karlsson), Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: C. Brown, J. Enegren ja P.J. Kuijper), Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: R. Caudwell, E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, C. Greenwood, QC ja barrister A. Dashwood)

      Väliintulijat, jotka tukevat Euroopan unionin neuvoston vaatimuksia: Espanjan kuningaskunta (asiamies: J. Rodríguez Cárcamo), Ranskan tasavalta (asiamiehet: G. de Bergues, E. Belliard ja S. Gasri), Alankomaiden kuningaskunta (asiamiehet: H. G. Sevenster ja M. de Mol)

      Väliintulija, joka tukee Euroopan yhteisöjen komission vaatimuksia: Ranskan tasavalta (asiamiehet: G. de Bergues, E. Belliard ja S. Gasri)
   Oikeudenkäynnin kohde
   Valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-315/01, Yassin Abdullah Kadi v. EU:n neuvosto ja EY:n komissio, 21.9.2005 antamasta tuomiosta, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että a) lausunnon antaminen valittajan esittämästä Afganistaniin suuntautuvan tiettyjen tavaroiden ja palvelujen viennin kieltämisestä, Afganistanin Talebania koskevien lentokiellon ja varojen sekä muiden taloudellisten resurssien jäädyttämisen laajentamisesta ja asetuksen (EY) N:o 337/2000 kumoamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 muuttamisesta kolmannen kerran 19.10.2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2062/2001 (EYVL L 277, s. 25) kumoamista koskevasta vaatimuksesta raukeaa siltä osin kuin siinä lisätään valittaja henkilöihin ja yhteisöihin, joihin mainitussa asetuksessa säädettyä varojen jäädyttämistä sovelletaan ja b) kanne hylätään siltä osin kuin se kohdistuu tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä asetuksen N:o 467/2001 kumoamisesta 27.5.2002 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 881/2002 (EYVL L 139, s. 9) siltä osin kuin mainitut säädökset koskevat valittajaa
   Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-306/01, Ahmed Yusuf ja Al Barakaat International Foundation v. neuvosto ja komissio, 21.9.2005 antamasta tuomiosta, jolla on hylätty kanne, jolla vaadittiin tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä asetuksen N:o 467/2001 kumoamisesta 27.5.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 881/2002 kumoamista
   Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-315/01, Kadi vastaan neuvosto ja komissio, ja asiassa T-306/01, Yusuf ja Al Barakaat International Foundation vastaan neuvosto ja komissio, 21.9.2005 antamat tuomiot kumotaan.

               2)

               Tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä Afganistaniin suuntautuvan tiettyjen tavaroiden ja palvelujen viennin kieltämisestä, Afganistanin Talebania koskevien lentokiellon ja varojen sekä muiden taloudellisten resurssien jäädyttämisen laajentamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 kumoamisesta 27.5.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 881/2002 kumotaan Kadin ja Al Barakaat International Foundationin osalta.

               3)

               Asetuksen N:o 881/2002 vaikutukset pysyvät Kadin ja Al Barakaat International Foundationin osalta ennallaan sellaisen jakson ajan, jonka kesto ei voi olla enempää kuin kolme kuukautta tämän tuomion julistamispäivästä alkaen.

               4)

               Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan, minkä lisäksi kumpikin velvoitetaan korvaamaan puolet niistä kuluista, joita Kadille ja Al Barakaat International Foundationille on aiheutunut ensimmäisessä oikeusasteessa ja nyt esillä olevien valitusten yhteydessä.

               5)

               Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että nyt esillä olevien valitusten yhteydessä.

               6)

               Espanjan kuningaskunta, Ranskan tasavalta ja Alankomaiden kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 36, 11.2.2006.

      EUVL C 48, 25.2.2006.


title: Asia T-306/14: Kanne 30.4.2014 – Polymer-Chemie v. komissio

text:
               14.7.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 223/55

         Kanne 30.4.2014 – Polymer-Chemie v. komissio
   (Asia T-306/14)
   2014/C 223/57
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Polymer-Chemie GmbH (Sobernheim, Saksa) (edustajat: asianajajat D. Greinacher, J. Martin ja B. Scholtka)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan SEUT 263 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla sen muodollisen tutkintamenettelyn, joka liittyy valtiontukeen SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – Uusiutuvista energialähteistä ja kaivoskaasusta uusiutuvan energian ensisijaisuudesta annetun lain (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, jäljempänä EEG) mukaisesti tuotetun sähkön tukeminen ja uusiutuvan energian käyttöä tukevan lisämaksun alentaminen paljon energiaa käyttävien yritysten osalta, aloittamisesta Saksan liittotasavaltaa vastaan 18.12.2013 annetun Euroopan komission päätöksen, joka julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 7.2.2014 (C 37, s. 73), siltä osin kuin komissio luokittelee EEG:n 40 ja 41 §:ssä säädetyn erityisen tasausjärjestelyn SEUT 107 artiklassa tarkoitetuksi valtiontueksi

               —

               velvoittamaan komission korvaamaan unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan nojalla välttämättömät oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäinen kanneperuste: SEUT 107 artiklan rikkominen
               Kantaja vetoaa siihen, että komissio on luokitellut uusiutuvien energialähteiden tukemisen lisämaksujärjestelmällä sekä erityisen tasausjärjestelyn EEG-lisämaksujen rajoittamiseksi virheellisesti tueksi, eikä sen näin ollen olisi pitänyt aloittaa kyseistä muodollista tutkintamenettelyä.

                           —

                           Tässä yhteydessä kantaja esittää, että komissio teki ilmeisen arviointivirheen arvioidessaan alustavasti kysymystä siitä, onko erityisessä tasausjärjestelyssä kyse tuesta, koska poikkeussääntelynä EEG-lisämaksusta erityisestä tasausjärjestelystä ei seuraa mitään sellaista etua, jota sähköä paljon käyttävät yritykset eivät olisi saaneet tavanomaisten markkinaolosuhteiden vallitessa.

                           —

                           Lisäksi kantaja esittää, että kyse ei ole valtion varoista myönnetystä tuesta. Kun tulot EEG-lisämaksusta eivät alkujaankaan ole valtion varoja, myöskään sähköä paljon käyttäviä yrityksiä koskeva poikkeussääntely ei voi koskea valtion varoja.

                           —

                           Lisäksi kantaja vetoaa siihen, ettei erityinen tasausjärjestely myöskään vääristä kilpailua. Se tuottaa korkeintaan ne kilpailuolosuhteet, jotka vallitsisivat, jos EEG-lisämaksuja ei olisi.

               2.

               Toinen kanneperuste: luottamuksensuojan periaatteen loukkaaminen
               Kantaja vetoaa siihen, että tekemällään päätöksellä komissio loukkasi lisäksi luottamuksensuojan periaatetta. Saksan uusiutuvien energialähteiden tukemista koskevan sääntelyn osalta on jo suoritettu perusteellinen valtiontukioikeudellinen arviointi. Tämän arvioinnin yhteydessä komissio on tullut vuonna 2002 siihen tulokseen, ettei sääntelyyn liity valtion varojen siirtämistä. Kun verrattuna tuolloiseen sääntelyyn vuoden 2012 EEG:hen ei tältä osin sisälly olennaisia muutoksia, ei asianomaisten taloudellisten toimijoiden ole voitu edellyttää ennakoineen uuden arvioinnin mahdollisuutta, vaan heillä on ollut oikeus luottaa järjestelyn pysyvyyteen.

               3.

               Kolmas kanneperuste: Harkintavallan väärinkäyttö
               Lopuksi kantajan näkemys on, että komissio on käyttänyt väärin sille SEUT 107 ja SEUT 108 artiklassa määrättyä harkintavaltaa. Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisella komissio tavoittelee ensisijaisesti uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tukemisen periaatteellista harmonisointia. Tämä perustavoite ilmenee myös uudesta ehdotuksesta energia- ja ympäristöalan valtiontukea koskeviksi suuntaviivoiksi, joissa komissio antaa ensimmäisen kerran yksityiskohtaisia sääntöjä uusiutuvien energialähteiden tukemisesta. Harmonisoidakseen lainsäädäntöä komission täytyisi kuitenkin käyttää harmonisointiin tarkoitettua lainsäädännön lähentämistä koskevaa menettelyä SEUT 116 ja SEUT 117 artiklan mukaisesti.


title: Asia C-129/12: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Saksa) on esittänyt 8.3.2012 — Magdeburger Mühlenwerke GmbH v. Finanzamt Magdeburg

text:
               16.6.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 174/15

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Saksa) on esittänyt 8.3.2012 — Magdeburger Mühlenwerke GmbH v. Finanzamt Magdeburg
   (Asia C-129/12)
   2012/C 174/23
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

      Vastaaja: Finanzamt Magdeburg

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko 20.5.1998 tehdyllä komission päätöksellä K(1998) 1712 (1) (EYVL 1999, L 60, s. 61) jätetty Saksan lainsäätäjälle täytäntöönpanoa koskevaa harkintavaltaa Investitionszulagengesetz-nimisen lain (investointiavustuksista annettu vuoden 1996 laki; InvZulG 1996), sellaisena kuin se on muutettuna 19.12.1998 annetulla Steuerentlastungsgesetz 1999 -nimisellä lailla (verohelpotuksista annettu vuoden 1999 laki), 2 §:n 2 momentin 4 kohdan muotoilun osalta, jonka mukaan kyseisen harkintavallan piiriin kuuluu järjestely, jolla tuetaan kyseessä olevia investointeja, joiden osalta sitova investointipäätös on tehty ennen komission päätöksen täytäntöönpanolle varatun ajan päättymistä tai ennen suunniteltujen toimenpiteiden julkaisemista Bundessteuerblattissa (liittotasavallan verolehti (BStBl)), vaikka investointitavaran luovuttaminen sekä avustuksen määrittäminen ja maksaminen tapahtuu vasta sen jälkeen?

      (1)  Saksan maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan pitämiseen nykyisten alueellisten tukijärjestelmien perusteella mahdollisesti myönnetyistä valtiontuista tehty komission päätös 1999/183/EY (EYVL L 60, s. 61).


title: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys 23 päivänä marraskuuta 1999 asiassa T-173/98, Unión de Pequeños Agricultores vastaan Euroopan unionin neuvosto (Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen)

text:
C 79/26                FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                       18.3.2000
määrättiin säädösten mukaisten velvollisuuksiensa laiminlyön-          ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN
nin vuoksi alennettavaksi palkkaluokasta D1 tasolla 8 palkka-                                        MÄÄRÄYS
luokkaan D2 tasolla 8, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin (viides jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston                              23 päivänä marraskuuta 1999
puheenjohtaja R. Garcı́a-Valdecasas sekä tuomarit P. Lindh ja
J. D. Cooke, kirjaaja: H. Jung, on 24.11.1999 antanut määräyk-         asiassa T-173/98, Unión de Pequeños Agricultores vastaan
sen, jonka määräysosa on seuraava:                                                       Euroopan unionin neuvosto (1)
1) Kanne jätetään tutkimatta.                                            (Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen)
2) Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.                                         (2000/C 79/58)
                                                                                (OIkeudenkäyntikieli: espanja)
(1) EYVL C 312, 10.10.1998.
                                                                       Asiassa T-173/98, Unión de Pequeños Agricultores, kotipaikka
                                                                       Madrid, edustajinaan asianajajat Javier Ledesma Bartret ja José
                                                                       Ma Jiménez Laiglesia y de Oñate, Madrid, prosessiosoite
                                                                       Luxemburgissa asianajotoimisto Concepción Llasser Moyano,
                                                                       22 rue Wenkelhiel, Dalheim, vastaan Euroopan unionin neu-
                                                                       vosto (asiamiehinään Ignacio Dı́ez Parra ja Antonio Tanca),
                                                                       jossa kantaja vaatii rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä
ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN                               annetun astuksen N:o 136/66/ETY muuttamisesta 20 päivänä
                            MÄÄRÄYS                                 heinäkuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o
                                                                       1638/98 (EYVL L 120, s. 32) kumoamista osittain, ensimmäi-
                                                                       sen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto), toimien ko-
                  8 päivänä joulukuuta 1999
                                                                       koonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Lenaerts sekä tuomarit
                                                                       J. Azizi ja M. Jaeger, kirjaaja: H. Jung, on antanut 23.11.1999
asiassa T-161/98, Henri de Compte vastaan Euroopan                     määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:
                           parlamentti (1)
                                                                       1) Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edelly-
                                                                            tykset selvästi puuttuvat.
(Henkilöstö – Kurinpidollisen päätöksen kumoaminen –
Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi             2) Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoite-
        puuttuvat – Selvästi täysin perusteeton kanne)                      taan korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
                                                                       3) Diputación Provincial de Jaén, Junta de Comunidades de
                          (2000/C 79/57)                                    Castilla-La Mancha, Consejo de Gobierno de la Comunidad
                                                                            Antónoma de Andalucı́a ja komissio vastaavat kukin omista
                                                                            oikeudenkäyntikuluistaan.
                   (Oikeudenkäyntikieli: ranska)
                                                                       (1) EYVL C 71, 13.3.1999.
Asiassa T-161/98, Henri de Compte, entinen Euroopan parla-
mentin virkamies, kotipaikka Longeville-lès-Metz (Ranska),
edustajanaan asianajaja Henri Ferretti, Thionville, prosessiosoi-
te Luxemburgissa asianajotoimisto André Lutgen, 1, rue
J. P. Brasseur vastaan Euroopan parlamentti (asiamiehinään
Manfred Peter, Yannis Pantalis ja Denis Waelbroeck), jossa             YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUO-
kantaja vaatii 18.1.1988 tehdyn Euroopan parlamentin presi-                                MIOISTUIMEN MÄÄRÄYS
dentin päätöksen kumoamista, jossa kantajalle määrättiin
seuraamuksena palkkaluokan alentaminen palkkaluokasta A 3,                                  8 päivänä joulukuuta 1999
palkkataso 8, palkkaluokkaan A 7, palkkataso 6, ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin (neljäs jaosto), toimien kokoonpa-           asiassa T-79/99, Euro-Lex European Law Expertise GmbH
nossa: jaoston puheenjohtaja V. Tiili sekä tuomarit R. M. Mo-          vastaan Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavara-
ura Ramos ja P. Mengozzi kirjaaja: H. Jung, on antanut                                           merkit ja mallit) (1)
8.12.1999 määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:
                                                                       (Yhteisön tavaramerkki – Asianajajan, joka on kantajana
1) Kanne hylätään.                                                     olevan yhtiön johtaja, toimiminen edustajana – Tutkimatta
                                                                                jättäminen)
2) Kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.                                      (2000/C 79/59)
(1) EYVL C 378, 5.12.1998.                                                                    (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
                                                                       Asiassa T-79/99, Euro-Lex European Law Expertise GmbH,
                                                                       kotipaikka Emmerich (Saksa), edustajanaan asianajaja Eckhard


title: Asia C-471/14: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 15.10.2014 – Seattle Genetics Inc.

text:
               22.12.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 462/16

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 15.10.2014 – Seattle Genetics Inc.
   (Asia C-471/14)
   (2014/C 462/26)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Oberlandesgericht Wien

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Seattle Genetics Inc.

      Vastaaja: Itävallan patenttivirasto

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 469/2009 (1) 13 artiklan 1 kohdassa mainittu ensimmäisen yhteisössä myönnetyn myyntiluvan myöntämispäivä määritetty yhteisön oikeudessa vai viitataanko tässä säännöksessä siihen päivään, jona lupa tulee voimaan kyseisen jäsenvaltion oikeuden mukaan?

               2)

               Jos Euroopan unionin tuomioistuin katsoo, että ensimmäisessä kysymyksessä mainittu päivä määritetään yhteisön oikeudessa: Mikä päivä on katsottava ratkaisevaksi – luvan myöntämispäivä vai sen tiedoksiantopäivä?

      (1)  EUVL L 152, s. 1.


title: Asia C-37/13 P: Valitus, jonka Nexans France SAS ja Nexans SA ovat tehneet 24.1.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-135/09, Nexans France SAS ja Nexans SA v. Euroopan komissio, 14.11.2012 antamasta tuomiosta

text:
               6.4.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 101/10

         Valitus, jonka Nexans France SAS ja Nexans SA ovat tehneet 24.1.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-135/09, Nexans France SAS ja Nexans SA v. Euroopan komissio, 14.11.2012 antamasta tuomiosta
   (Asia C-37/13 P)
   2013/C 101/22
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittajat: Nexans France SAS ja Nexans SA (edustajat: solicitor M. Powell, avocat J.-P. Tran-Thiet, barrister G. Forwood ja advocate A. Rogers)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

               —

               kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä hylättiin valittajien ensimmäisen kanneperusteen toinen osa, jonka mukaan tarkastuspäätöksen maantieteellinen ulottuvuus on kohtuuttoman laaja ja epätäsmällinen

               —

               käytettävissään olevien tietojen perusteella kumoaa tarkastuspäätöksen siltä osin kuin sen maantieteellinen ulottuvuus on kohtuuttoman laaja, riittämättömästi perusteltu ja epätäsmällinen, tai vaihtoehtoisesti palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi unionin tuomioistuimen oikeuskysymyksistä antaman tuomion mukaisesti

               —

               kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä velvoitetaan Nexans France SAS ja Nexans SA vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan puolet komissiolle unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista, ja velvoittaa komission korvaamaan Nexans France SAS:lle ja Nexans SA:lle unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneista kuluista unionin tuomioistuimen kohtuulliseksi katsoman määrän

               —

               velvoittaa komission korvaamaan Nexans France SAS:lle ja Nexans SA:lle tässä menettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin toimi virheellisesti hylätessään niiden kanteen tarkastuspäätöksen kumoamiseksi, koska päätös oli epätäsmällinen, sen maantieteellinen ulottuvuus oli kohtuuttoman laaja ja sitä sovellettiin kaikkiin epäiltyihin sopimuksiin ja/tai yhdenmukaistettuihin menettelyihin, jotka olivat ”todennäköisesti maailmanlaajuisia”. Valittajat katsovat myös, että unionin yleinen tuomioistuin toimi virheellisesti oikeudenkäyntikuluista määrätessään.


title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, (toinen jaosto) 15 päivänä heinäkuuta 2004, yhdistetyissä asioissa C-37/02 ja C-38/02 (Tribunale amministrativo regionale per il Veneton esittämät ennakkoratkaisupyynnöt): Di Lenardo Adriano Srl ja Dilexport Srl vastaan Ministero del Commercio con l'Estero (Banaanit — Yhteinen markkinajärjestely — Asetus (EY) N:o 896/2001 — Yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa sovellettava yhteinen kauppajärjestely — Ensisijainen tuonti — Pätevyys — Luottamuksensuoja — Taannehtiva vaikutus — Täytäntöönpanovalta)

text:
               11.9.2004

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 228/3

      YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,
   (toinen jaosto)
   15 päivänä heinäkuuta 2004,
   yhdistetyissä asioissa C-37/02 ja C-38/02 (Tribunale amministrativo regionale per il Veneton esittämät ennakkoratkaisupyynnöt): Di Lenardo Adriano Srl ja Dilexport Srl vastaan Ministero del Commercio con l'Estero (1)

   (Banaanit - Yhteinen markkinajärjestely - Asetus (EY) N:o 896/2001 - Yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa sovellettava yhteinen kauppajärjestely - Ensisijainen tuonti - Pätevyys - Luottamuksensuoja - Taannehtiva vaikutus - Täytäntöönpanovalta)
   (2004/C 228/06)
   Oikeudenkäyntikieli: italia
   Yhdistetyissä asioissa C-37/02 ja C-38/02, jotka Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (Italia) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa Di Lenardo Adriano Srl (C-37/02) ja Dilexport Srl (C-38/02) vastaan Ministero del Commercio con l'Estero, ennakkoratkaisun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan menettelyn osalta 7 päivänä toukokuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 896/2001 (EYVL L 126, s. 6) 1, 3, 4, 5, 6 ja 31 artiklan pätevyydestä, yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. W. A. Timmermans sekä tuomarit J.-P. Puissochet, R. Schintgen (esittelevä tuomari), F. Macken ja N. Colneric, julkisasiamies: C. Stix-Hackl, kirjaaja: johtava hallintovirkamies L. Hewlett, on antanut 15.7.2004 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:
   Esitettyjä ennakkoratkaisukysymyksiä tutkittaessa ei ole tullut esiin sellaisia seikkoja, jotka voisivat vaikuttaa neuvoston asetuksen (ETY) N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan menettelyn osalta 7 päivänä toukokuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 896/2001 1, 3, 4 ja 5 artiklan sekä 6 artiklan c alakohdan ja 31 artiklan pätevyyteen.

      (1)  EYVL C 97, 20.4.2002.


title: Asia C-626/13 P: Valitus, jonka Villeroy & Boch Austria GmbH on tehnyt 29.11.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) yhdistetyissä asioissa T-373/10, T-374/10, T-382/10 ja T-402/10, Villeroy & Boch Austria GmbH v. Euroopan komissio, 16.9.2013 antamasta tuomiosta

text:
               8.2.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 39/12

         Valitus, jonka Villeroy & Boch Austria GmbH on tehnyt 29.11.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) yhdistetyissä asioissa T-373/10, T-374/10, T-382/10 ja T-402/10, Villeroy & Boch Austria GmbH v. Euroopan komissio, 16.9.2013 antamasta tuomiosta
   (Asia C-626/13 P)
   2014/C 39/18
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Valittaja: Villeroy & Boch Austria GmbH (edustajat: Rechtsanwalt A. Reidlinger ja Rechtsanwalt J. Weichbrodt)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

               —

               kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) yhdistetyissä asioissa T-373/10, T-374/10, T-382/10 ja T-402/10 16.9.2013 antaman tuomion siltä osin kuin siinä hylätään valittajaan liittyvä kanne

               —

               toissijaisesti kumoamaan vastapuolen 23.7.2010 tekemän päätöksen K(2010) 4185 lopullinen, sellaisena kuin se on valituksenalaisen tuomion mukaisesti, 1 artiklan valittajaa koskevilta osin

               —

               toissijaisesti alentamaan asianmukaisesti valittajalle kyseisen 23.7.2010 tehdyn päätöksen 2 artiklassa määrätyn sakon määrää

               —

               edelleen toissijaisesti palauttamaan asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee asian uudelleen, ja

               —

               velvoittamaan vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

               1)

               Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen arviointeja, jotka koskevat Itävallassa väitetysti tapahtuneen rikkomisen olemassaoloa, rasittaa oikeudellinen virhe. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin perustaa tuomionsa toteamuksille ja perusteluille, joita sen paremmin komission riidanalainen päätös kuin kanneperusteetkaan eivät koskeneet. Valittaja katsoo lisäksi, että sen esittämä jätettiin ottamatta huomioon tai otettiin huomioon vääristyneellä tavalla.

               2)

               Toisessa valitusperusteessaan valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se luonnehti oikeudellisesti erinäiset toimet yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi, monitahoiseksi ja jatketuksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi (single complex and continuous infragment) vaikka kyseiset toimet olivat sekä oikeudellisesti että tosiasiallisesti toisiinsa nähden itsenäisiä eikä niiden mainitunlainen oikeudellinen luonnehdinta ollut perusteltua sen vuoksi, että kyseiset toimet eivät yhteisesti tarkasteltuna täydentäneet toisiaan. Valittaja katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen soveltaman lähestymistavan mukaisella tulkinnalla loukataan oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaa periaatetta.

               3)

               Kolmannessa valitusperusteessaan valittaja katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se suoritti ns. kevyen tutkinnan (light review), ja se arvostelee kyseistä tuomioistuinta siitä, ettei tämä hoitanut valvontatehtäväänsä asianmukaisella tavalla eikä näin ollen taannut unionin oikeudessa vahvistetun oikeussuojaa koskevan periaatteen noudattamista.

               4)

               Neljännessä valitusperusteessaan valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen vahvistama sakko oli joka tapauksessa kohtuuton. Valittaja katsoo, että kun otetaan huomioon se, että valituksenalaisessa tuomiossa kumottiin jo tietyt tosiseikkoja koskevat toteamukset ja että tiettyjä muita tosiseikkoja koskevat toteamukset on lisäksi kumottava oikeudellisesti virheellisten perusteluiden vuoksi, unionin yleisen tuomioistuimen määräämän korkeimman mahdollisen seuraamuksen (10 prosenttia konsernin liikevaihdosta) pysyttämistä ei voida pitää oikeasuhteisena eikä näin ollen laillisena. Koska valtaosa rikkomisen perustelemiseksi esitetyistä tosiseikoista ei pidä paikkaansa, ei voida katsoa — kun otetaan huomioon todisteiden ja syy-yhteyden ilmeinen puuttuminen sekä se, ettei kyseisiä toimia voida lukea valittajan syyksi —, että kolmen tuoteryhmän osalta kuudessa eri maassa olisi tapahtunut kymmenen vuotta kestänyt yhtenä kokonaisuutena pidettävä, monitahoinen ja jatkettu rikkominen, vaan joka tapauksessa korkeintaan yksittäisiä paikallisia rikkomisia, joiden perusteella asiassa määrätyn seuraamuksen ankaruus ei missään tapauksessa ole perusteltu. Nyt käsiteltävässä asiassa kyse ei missään tapauksessa ole vakavasta eikä erittäin vakavasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, mitä unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon, mikä merkitsi sitä, että se sovelsi virheellisesti tulkittavanaan olevia arviointiperusteita.


title: Asia C-1/13: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 2.1.2013 — Cartier Parfums — Lunettes SAS ja Axa Corporate Solutions Assurance SA v. Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja ja Société Groupama Transport

text:
               2.3.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 63/13

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 2.1.2013 — Cartier Parfums — Lunettes SAS ja Axa Corporate Solutions Assurance SA v. Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja ja Société Groupama Transport
   (Asia C-1/13)
   2013/C 63/22
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Cour de cassation (Ranska)

      Pääasian asianosaiset

      Valittajat: Cartier Parfums — Lunettes SAS ja Axa Corporate Solutions Assurance SA

      Vastapuolet: Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja ja Société Groupama Transport

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 27 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sen tuomioistuimen toimivalta, jossa kanne on ensin nostettu, on ratkaistu, kun joko kukaan asianosaisista ei ole vedonnut sen toimivallan puuttumiseen tai kyseinen tuomioistuin on vahvistanut toimivaltansa päätöksellä, jota ei voida saada kumotuksi millään perusteella esimerkiksi siksi, että kaikki oikeussuojakeinot on jo käytetty?

      (1)  EYVL 2001, L 12, s.1.


20150731047617032015/C 270/513502015TC27020150817FI01FIINFO_JUDICIAL20150630414111Asia T-350/15: Kanne 30.6.2015 – Perry Ellis International Group v. SMHV – CG (P)
 ---documentbreak--- C2702015FI4110120150630FI0051411411Kanne 30.6.2015 – Perry Ellis International Group v. SMHV – CG (P)
   (Asia T-350/15)2015/C 270/51Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Perry Ellis International Group (Nassau, Bahama) (edustajat: lawyer O. Günzel ja lawyer V. Ahmann)

      Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: CG verwaltungsgesellschaft mbH (Gevelsberg, Saksa)

      Menettely SMHV:ssa

      Hakija: Kantaja

      Riidanalainen malli: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity mustavalkoinen kuviomerkki, joka sisältää sanaosan P – Rekisteröintihakemus nro 10 889 723

      SMHV:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: SMHV:n neljännen valituslautakunnan 28.4.2015 asiassa R 2441/2014-4 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

            —

            kumoaa riidanalaisen päätöksen

            —

            velvoittaa SMHV:n ja muun osapuolen valituslautakunnassa korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

            —

            Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Yhdistetyt asiat C-334/06–C-336/06: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 26.6.2008 (Verwaltungsgericht Chemnitzin (Saksa) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) — Matthias Zerche (C-334/06) ja Manfred Seuke (C-336/06) v. Landkreis Mittweida ja Steffen Schubert (C-335/06) v. Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis (Direktiivi 91/439/ETY — Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen — Ajokortin peruuttaminen jäsenvaltiossa huumausaineiden tai alkoholin käytön vuoksi — Toisessa jäsenvaltiossa myönnetty uusi ajokortti — Ajo-oikeuden tunnustamatta jättäminen ensimmäisessä jäsenvaltiossa — Asuinpaikka ei ole direktiivin 91/439/ETY mukainen)

text:
               15.8.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 209/6

         Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 26.6.2008 (Verwaltungsgericht Chemnitzin (Saksa) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) — Matthias Zerche (C-334/06) ja Manfred Seuke (C-336/06) v. Landkreis Mittweida ja Steffen Schubert (C-335/06) v. Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
   (Yhdistetyt asiat C-334/06–C-336/06) (1)

   (Direktiivi 91/439/ETY - Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen - Ajokortin peruuttaminen jäsenvaltiossa huumausaineiden tai alkoholin käytön vuoksi - Toisessa jäsenvaltiossa myönnetty uusi ajokortti - Ajo-oikeuden tunnustamatta jättäminen ensimmäisessä jäsenvaltiossa - Asuinpaikka ei ole direktiivin 91/439/ETY mukainen)
   (2008/C 209/08)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   Verwaltungsgericht Chemnitz
   Pääasian asianosaiset

      Kantajat: Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06) ja Steffen Schubert (C-335/06)

      Vastaajat: Landkreis Mittweida ja Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
   Oikeudenkäynnin kohde
   Ennakkoratkaisupyyntö — Verwaltungsgericht Chemnitz (Saksa) — Yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY (EYVL L 237, s. 1) 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 2 ja 4 kohdan tulkinta — Kieltäytyminen tunnustamasta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pätevyyttä, kun tämä kortinhaltija, jolta on peruutettu kansallisen ajokortin mukainen ajo-oikeus rattijuopumuksen vuoksi, on saanut tämän ajokortin hänelle määrätyn karenssiajan päätyttyä tilanteessa, jossa hän ei ole kyennyt esittämään lääketieteellis-psykologista lausuntoa, joka on uuden ajokortin saamisen edellytyksenä hänen asuinvaltiossaan — Oikeuden väärinkäyttö
   Tuomiolauselma
   Yhteisön ajokortista 29.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.9.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003, 1 artiklan 2 kohtaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa on tulkittava niin, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltio pääasioissa kysymyksessä olevan kaltaisissa olosuhteissa kieltäytyy tunnustamasta alueellaan toisen jäsenvaltion myöhemmin myöntämän ajokortin mukaista ajo-oikeutta, kun tämä ajokortti on myönnetty kyseiselle kortinhaltijalle määrätyn ajo-oikeuden uudelleen hakemista koskevan karenssiajan ulkopuolella, ja siten kyseisen ajokortin pätevyyttä, sikäli kuin asianomaista kortinhaltijaa eivät koske ensin mainitussa jäsenvaltiossa siellä aiemmin peruutetun ajo-oikeuden uudelleen hankkimiselle asetetut edellytykset, joihin kuuluu moottoriajoneuvon kuljettamiseen soveltuvuuden tutkiminen sen osoittamiseksi, että ajo-oikeuden peruuttamisen perusteena olleet syyt ovat lakanneet.
   Samoissa olosuhteissa kyseiset säännökset eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy tunnustamasta alueellaan toisen jäsenvaltion myöhemmin myöntämän ajokortin mukaista ajo-oikeutta silloin, kun ajokortissa olevien merkintöjen tai muiden ajokortin myöntäneen jäsenvaltion antamien kiistattomien tietojen perusteella voidaan osoittaa, että kortinhaltijalla, jonka aiempi ajo-oikeus on tässä ensin mainitussa jäsenvaltiossa peruutettu, ei ollut kyseisen ajokortin myöntämishetkellä vakinaista asuinpaikkaa ajokortin myöntäneessä jäsenvaltiossa.

      (1)  EUVL C 261, 28.10.2006.


title: Asia C-301/10: Kanne 16.6.2010 — Euroopan komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

text:
               11.9.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 246/21

         Kanne 16.6.2010 — Euroopan komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
   (Asia C-301/10)
   ()
   2010/C 246/36
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: S. Pardo Quintillán ja A.-A. Gilly)

      Vastaaja: Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

      Vaatimukset

               —

               on todettava, että Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ei ole noudattanut yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY (1) 3 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä liitteessä I olevan A kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole varmistanut, että Lontoon Whitburnin, Becktonin ja Crossnessin keräysjärjestelmissä on käytössä tarkoituksenmukaiset keräysjärjestelmät ja että se ei ole noudattanut direktiivin 4 artiklan 1 ja 3 kohdan, 10 artiklan ja liitteessä I olevan B kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole varmistanut, että Lontoon Becktonin, Crossnessin ja Mogdenin jätevedenpuhdistamoista peräisin olevaa jätevettä on käsitelty asianmukaisesti

               —

               Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Yhdistyneen kuningaskunnan on neuvoston direktiivin 91/271/ETY 3 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä liitteessä I olevan A kohdan mukaisesti varmistettava, että taajamissa, joiden asukasvastineluku on suurempi kuin 15 000, on viimeistään 31.12.2000 mennessä käytössä keräysjärjestelmiä ja että nuo keräysjärjestelmät täyttävät direktiivin liitteessä I olevan A kohdan vaatimukset. Lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan on kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä sen liitteessä I olevan B kohdan mukaisesti varmistettava, että taajamista, joiden asukasvastineluku on suurempi kuin 15 000, peräisin olevat viemäröidyt yhdyskuntajätevedet on ennen vesistöön johtamista käsitelty biologisesti tai vastaavalla tavalla viimeistään 31.12.2000 mennessä ja että yhdyskuntien jätevedenpuhdistamoista peräisin olevat päästöt täyttävät vesistöön johdettaville, yhdyskuntien jätevedenpuhdistamoista peräisin oleville päästöille asetettavat vaatimukset.
   Koska Yhdistyneessä kuningaskunnassa on käytössä yhdistetty järjestelmä, jossa kerätään sekä yhdyskuntajätevettä että sadevettä Lontoon alueelta, järjestelmä on suunniteltava siten, että varmistetaan, että keräillyt vedet säilytetään ja johdetaan käsittelyyn direktiivissä asetettujen vaatimusten mukaisesti. Yhdistynyt kuningaskunta ei ole varmistanut, että keräysjärjestelmät ovat suunnitellut ja rakennetut siten, että niiden taajamien, joita varten keräysjärjestelmät on otettu käyttöön, kaikki yhdyskuntajätevedet kerätään ja johdetaan käsittelyyn. Keräysjärjestelmän kapasiteetissä on huomioitava luonnolliset ilmasto-olosuhteet sekä kausiluonteiset vaihtelut. Yhdistynyt kuningaskunta on rikkonut direktiivissä asetettuja vaatimuksia, koska se ei ole ottanut käyttöön asianmukaisia keräysjärjestelmiä ja käsittelylaitteistoja Lontoon ja Whitburnin alueilla ja koska se on sallinut, että kohtuuttomia määriä käsittelemätöntä jätevettä on vuotanut ympäristöön ilman käsittelyä.

      (1)  EYVL L 135, s. 40.


title: Euroopan yhteisöjen komission 27.2.1998 Portugalin tasavaltaa vastaan nostama kanne (Asia C-62/98)

text:
16.5.98               FI                       Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                      C 151/5
desta seuraa, että niiden jäsenvaltioiden, joille direktiivi on    syystä sopimuksia on muutettava, jotta ne olisivat yhteen-
osoitettu, on saavutettava direktiivin edellyttämät tulokset       sopivia asetuksen säännösten kanssa.
siinä säädetyssä määräajassa. Direktiivin 94/46/EY 4 artik-
lassa säädetty määräaika on päättynyt 8.8.1995, eikä
                                                                   (1) EYVL L 378, 31.12.1986, s. 1 (suomenkielinen erityispainos
Luxemburgin suurherttuakunta ole toteuttanut kaikkia tar-              alue 7, nide 3, s. 145).
vittavia toimenpiteitä.
(1) EYVL L 268, 19.10.1994, s. 15.
                                                                   Odette Nicos Petrides Co. Inc.:n 3.3.1998 tekemä valitus
                                                                   Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomiois-
                                                                   tuimen neljännen jaoston 17.12.1997 antamasta tuomiosta
    Euroopan yhteisöjen komission 27.2.1998 Portugalin             asiassa T-152/95, Odette Nicos Petrides Co. Inc. vastaan
              tasavaltaa vastaan nostama kanne                                      Euroopan yhteisöjen komissio
                        (Asia C-62/98)                                                      (Asia C-64/98 P)
                         (98/C 151/07)                                                        (98/C 151/08)
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut Euroopan
yhteisöjen tuomioistuimessa 27.2.1998 kanteen Portugalin           Odette Nicos Petrides Co. Inc. on valittanut 3.3.1998
tasavaltaa vastaan. Komission asiamiehenä on oikeudel-             Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen Euroopan yhteisöjen
linen neuvonantaja António Caeiro, ja prosessiosoite               ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen neljännen jaos-
Luxemburgissa on c/o oikeudellisen yksikön virkamies               ton 17.12.1997 antamasta tuomiosta asiassa T-152/95,
Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg.                 Odette Nicos Petrides Co. Inc. vastaan Euroopan yhteisö-
                                                                   jen komissio. Valittajan edustajina ovat asianajajat Niko-
                                                                   laos Vassilakakis ja Evangelos Vassilakakis, Tessalonika,
Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin:                      ja prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Carlos
                                                                   Zeyen, 56-58 rue Charles Martel.
Ð toteaa, että koska Portugalin tasavalta ei ole poistanut
     tai mukauttanut Senegalin, Kap Verden, Angolan ja             Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin:
     SaÄo TomeÂn ja Príncipen kanssa tekemiään sopimuksia
     niin, että kaikille yhteisön kansalaisille tarjotaan
     oikeudenmukainen, vapaa ja tasapuolinen mahdolli-             1. hyväksyy valituksen ja kumoaa tuomion (1),
     suus Portugalille kuuluviin lastiosuuksiin, mistä on
     säädetty palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen
     soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikentee-        2. hyväksyy kaikki vahingonkorvauskanteessa esitetyt
     seen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väli-               vaatimukset (2),
     seen meriliikenteeseen 22 päivänä joulukuuta 1986
     annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 4055/
     86 (1), se ei ole noudattanut asetuksen 3 artiklan ja         3. velvoittaa komission korvaamaan sekä ensimmäisen
     4 artiklan 1 kohdan eikä EY:n perustamissopimuksen                 oikeusasteen tuomioistuimessa että yhteisöjen tuo-
     mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan,                                   mioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Ð velvoittaa Portugalin tasavallan korvaamaan oikeuden-
                                                                   Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
     käyntikulut.
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut                Ð Riidanalaisen tuomion perustelut ovat riittämättömät
                                                                        niiden kysymysten osalta, joilla on olennainen vaikutus
                                                                        suhteellisuusperiaatteeseen.
Portugalin ja kanteessa mainittujen maiden välillä teh-
dyissä sopimuksissa varataan sopimuspuolten väliset lastin
kuljetukset jonkin sopimuspuolen lipun alla purjehtiville          Ð Suhteellisuusperiaatetta on sovellettu ilmeisen virheelli-
aluksille tai aluksille, jotka ovat jonkin sopimuspuolen                sesti toisessa tarjouskilpailussa tapahtuneisiin tosiseik-
kansalaisuutta olevan henkilön tai yrityksen omistuksessa.              koihin.
Näin ollen alukset, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden
kansalaisten omistuksessa, on suljettu pois sopimuksissa
sovitusta kaupasta. Komissio katsoo, että kyseessä ovat            Ð Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vääristellyt
lastinjakojärjestelyt, joihin sovelletaan asetuksen (ETY)               ja tulkinnut virheellisesti asiakirjanäyttöä, kun se on
N:o 4055/86 mukaisia säännöksiä ja velvoitteita, ja erityi-             antanut näille asiakirjoille selvästi niiden todellisesta
sesti asetuksen 4 artiklan 1 kohdan säännöksiä. Tästä                   sisällöstä poikkeavan merkityksen tutkiessaan yhden-


title: Asia C-132/09: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 30.9.2010 — Euroopan komissio v. Belgian kuningaskunta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Unionin tuomioistuimen toimivalta — Eurooppa-koulujen perussääntö — Vuoden 1962 toimipaikkasopimus — Vuosien 1957 ja 1994 yleissopimukset — Välityslauseke — EY 10 artikla — Eurooppa-koulujen rahoitus — Kaluste- ja opetusmateriaalikulut)

text:
               20.11.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 317/8

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 30.9.2010 — Euroopan komissio v. Belgian kuningaskunta
   (Asia C-132/09) (1)

   (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Unionin tuomioistuimen toimivalta - Eurooppa-koulujen perussääntö - Vuoden 1962 toimipaikkasopimus - Vuosien 1957 ja 1994 yleissopimukset - Välityslauseke - EY 10 artikla - Eurooppa-koulujen rahoitus - Kaluste- ja opetusmateriaalikulut)
   2010/C 317/15
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J.-P. Keppenne ja B. Eggers)

      Vastaaja: Belgian kuningaskunta (asiamies: J.-C. Halleux)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Eurooppa-koulujen johtokunnan ja Belgian kuningaskunnan välillä 12.10.1962 allekirjoitetun sopimuksen (jäljempänä toimipaikkasopimus) 1 artiklan 3 kohdan ja EY 10 artiklan rikkominen — Belgian viranomaisten kieltäytyminen ottamasta vastattavaksi Eurooppa-koulujen menoja kalusteista ja opetusaineistosta — Kansallisesta oikeusjärjestyksestä johtuvat perustelut — Sellaisten valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen 31 artiklan 3 kappaleen a ja b kohdassa tarkoitettujen myöhempien osapuolten välisten toimien tai julistusten puuttuminen, joilla toimipaikkasopimus kyseenalaistetaan

      Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa lausua Euroopan komission kanteesta, joka on nostettu EY 226 artiklan nojalla sillä perusteella, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut Eurooppa-koulun johtokunnan ja Belgian kuningaskunnan hallituksen kesken 12.10.1962 tehdyn toimipaikkasopimuksen, luettuna yhdessä EY 10 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan.

               2)

               Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 153, 4.7.2009.


title: Asia T-162/14: Kanne 28.2.2014 – Canadian Solar Emea ym. v. neuvosto

text:
               5.5.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 135/58

         Kanne 28.2.2014 – Canadian Solar Emea ym. v. neuvosto
   (Asia T-162/14)
   2014/C 135/77
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantajat: Canadian Solar Emea GmbH (München, Saksa), Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, Kiina), Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, Kiina), Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, Kiina) ja Csi Solar Power (China), Inc. (Suzhou) (edustajat: asianajajat A. Willems, S. De Knop ja J. Charles)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               ottamaan kanteen tutkittavaksi

               —

               kumoamaan Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot) tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1238/2013 (EUVL 2013 L 325, s. 1) siltä osin kuin sitä sovelletaan kantajiin

               —

               velvoittamaan vastaajan maksamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat vetoavat kuuteen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että toimielimet rikkoivat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (1) 5 artiklan 10 ja 11 kohtaa, kun ne ottivat käyttöön polkumyyntitoimenpiteitä, jotka koskevat Kiinan kansantasavallasta lähetettyjä kiteisestä piistä valmistettuja aurinkosähkömoduuleita ja niiden keskeisiä komponentteja, vaikka vireillepanoilmoituksessa mainittiin ainoastaan Kiinan kansantasavallasta peräisin olevat kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkömoduulit ja niiden keskeiset komponentit.

               2)

               Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että toimielimet rikkoivat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 1 ja 17 artiklaa, kun ne ottivat käyttöön polkumyyntitoimenpiteitä, jotka koskevat sellaisia kiteisestä piistä valmistettuja aurinkosähkömoduuleja ja niiden keskeisiä komponentteja, jotka eivät olleet polkumyyntitutkimuksen kohteena.

               3)

               Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että toimielimet rikkoivat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 2 artiklaa, kun ne sovelsivat muita kuin markkinatalousmaita koskevaa menetelmää polkumyyntimarginaalin laskemiseksi markkinatalousmaista peräisin oleville tuotteille.

               4)

               Neljäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että toimielimet rikkoivat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 1 artiklan 4 kohtaa, kun ne järjestivät ainoastaan yhden tutkimuksen kahdesta erillisestä tuotteesta (kiteisestä piistä valmistetuista aurinkosähkömoduuleista ja kennoista).

               5)

               Viides kanneperuste, joka perustuu siihen, että toimielimet rikkoivat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan c alakohtaa, kun ne eivät tutkineet markkinatalouskohtelua koskevia kantajien vaatimuksia.

               6)

               Kuudes kanneperuste, joka perustuu siihen, että toimielimet rikkoivat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 3 artiklaa ja 9 artiklan 4 kohtaa, kun ne eivät erikseen määrittäneet vahinkoa, joka on aiheutunut unionin tuotannonalalle polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista ja muista tiedossa olevista tekijöistä, ja kun ne tämän seurauksena ottivat käyttöön korkeamman tullin kuin mikä on tarpeen polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon poistamiseksi.

      (1)  Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1225/2009 (EUVL 2009 L 343, s. 51)


20150731057617082015/C 270/362102015TC27020150817FI01FIINFO_JUDICIAL20150424283032Asia T-210/15: Kanne 24.4.2015 – Deutsche Telekom v. komissio
 ---documentbreak--- C2702015FI2820120150424FI0036282303Kanne 24.4.2015 – Deutsche Telekom v. komissio
   (Asia T-210/15)2015/C 270/36Oikeudenkäyntikieli: saksa
      Asianosaiset

      Kantaja: Deutsche Telekom AG (Bonn, Saksa) (edustajat: asianajajat A. Rosenfeld ja O. Corzilius)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

            —

            kumoamaan Euroopan komission kantajan hakemuksesta saada tutustua asiakirjoihin asetuksen (EY) N:o 1049/2001 mukaisesti 17.2.2015 tekemän päätöksen – GESTDEM 2014/4555

            —

            velvoittamaan Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Pyyntö tutustua asiakirjoihin koskee SEUT 102 artiklan mukaista väärinkäyttömenettelyä.
   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa seitsemään kanneperusteeseen.

            1)

            Ensimmäinen kanneperuste: Asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (
                  1
               ) 4 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan ja perusteluvelvollisuuden rikkominen

                     —

                     Kantaja esittää tältä osin, että komissio on virheellisesti jättänyt ottamatta huomioon päätöksentekomenettelyjen suojaa ja sen rajoittavia edellytyksiä koskevan erityisen poikkeussääntelyn, vaikka tässä säännöksessä säännellään nimenomaisesti käsiteltävässä asiassa kyseessä olevaa tapausta asiakirjojen sisällön ilmaisemisesta menettelyn päättämisen jälkeen.

            2)

            Toinen kanneperuste: asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen luetelmakohdan rikkominen, koska poikkeussäännöksiä ei ole sovellettu

                     —

                     Kantaja väittää, että komissio on perusteettomasti myöntänyt kolmansien taloudellisten etujen suojaa ja tutkintatoimien tarkoitusten suojaa koskevien poikkeussäännösten sovellettavuuden päättyneen menettelyn asiakirjoihin yleiseen olettamaan nojautumalla. Se rikkoi tällä tavoin velvoitetta tarkastaa konkreettisesti ja erikseen kyseisiin asiakirjoihin tutustumista koskevassa hakemuksessa mainitut asiakirjat. Se ei myöskään osoittanut konkreettista suojatun edun vahingoittamista.

            3)

            Kolmas kanneperuste: asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan viimeisen alakohdan rikkominen, koska ylivoimainen yleinen etu edellyttää tietojen ilmaisemista

                     —

                     Kantaja väittää tässä kanneperusteessa, että ylivoimainen yleinen etu edellyttää pyydettyjen asiakirjojen sisällön ilmaisemista. Tämä ylivoimainen yleinen etu koskee hyvän hallintokäytännön edistämistä, Compliance-toimenpiteiden toteuttamista, mahdollisten vahingonkorvausvaatimusten tarkastamista ja hallintotoimien tuomioistuinvalvontaa. Kantaja katsoo, ettei sillä ole ilman asiakirjoihin tutustumista mahdollisuutta tarkastaa kyseistä komission hallintotointa.

            4.

            Neljäs kanneperuste: asetuksen N:o 1949/2001 4 artiklan 4 kohdan rikkominen, koska kolmansia ei ole kuultu

                     —

                     Tästä kantaja väittää, että komissio jätti virheellisesti kuulematta kolmansia niitä koskevien asiakirjojen sisällön ilmaisemisen osalta.

            5.

            Viides kanneperuste: asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 6 kohdan rikkominen, koska ei ole myönnetty osittaista oikeutta tutustua asiakirjoihin

                     —

                     Tässä kanneperusteessa väitetään, että komissio epäsi virheellisesti osittaisen tutustumisoikeuden.

            6.

            Kuudes kanneperuste: Primaarioikeuden rikkominen, koska Euroopan unionin perusoikeuskirjan 42 artiklan mukaista perusoikeutta saada tutustua asiakirjoihin ja SEUT 15 artiklan 3 kohdan mukaista avoimuuden periaatetta on loukattu

                     —

                     Kantaja väittää, että oikeus tutustua pyydettyihin asiakirjoihin on johdettavissa (toissijaisesti) suoraan primaarioikeudesta ja myönnettävä sen nojalla. Tutustumisen epääminen kokonaisuudessaan on suhteeton puuttuminen Euroopan unionin perusoikeuskirjan 42 artiklan mukaiseen perustavaa laatua olevaan perusoikeuteen saada tutustua asiakirjoihin. Asetusta N:o 1049/2001 on tulkittava tämän perusoikeuden merkityksen ja SEUT 15 artiklan 3 kohdan mukaisen avoimuusvaatimuksen valossa.

            7.

            Seitsemäs kanneperuste: Asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan rikkominen määräaikasäännöstön huomiotta jättämisen vuoksi

                     —

                     Kantaja väittää tässä kanneperusteessa, että komissio on rikkonut pakottavaa määräaikasäännöstöä, koska se ei käsitellyt toista hakemusta säädetyssä määräajassa ja pidensi määräaikoja useamman kerran perusteettomasti.

      (
         1
      )	Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1049/2001 (EUVL L 145, s. 43).


title: Asia T-56/13: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 8.7.2013 — ClientEarth ja Stichting BirdLife Europe v. komissio (Oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin — Komission hallussa oleva asiakirja, joka koskee Euroopan unionin energiapolitiikkaa — Implisiittinen kieltäytyminen asiakirjan luovuttamisesta — Kanteen nostamisen jälkeen tehty nimenomainen päätös — Lausunnon antamisen raukeaminen)

text:
               12.10.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 298/6

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 8.7.2013 — ClientEarth ja Stichting BirdLife Europe v. komissio
   (Asia T-56/13) (1)

   (Oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin - Komission hallussa oleva asiakirja, joka koskee Euroopan unionin energiapolitiikkaa - Implisiittinen kieltäytyminen asiakirjan luovuttamisesta - Kanteen nostamisen jälkeen tehty nimenomainen päätös - Lausunnon antamisen raukeaminen)
   2013/C 298/10
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantajat: ClientEarth (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) ja Stichting BirdLife Europe (Zeist, Alankomaat) (edustaja: asianajaja O. Brouwer)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamies: F. Clotuche-Duvieusart)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Vaatimus kumota komission implisiittinen päätös, jolla kieltäydytään Euroopan unionin energiapolitiikkaa koskevan asiakirjan luovuttamisesta kantajille.

      Määräysosa

               1)

               Lausunnon antaminen kanteesta raukeaa.

               2)

               Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan ClientEarthin ja Stichting BirdLife Europen oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 101, 6.4.2013.