title: Asia C-104/18 P: Valitus, jonka Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ on tehnyt 13.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-687/16, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret v. EUIPO, 30.11.2017 antamasta tuomiosta

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/16

         Valitus, jonka Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ on tehnyt 13.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-687/16, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret v. EUIPO, 30.11.2017 antamasta tuomiosta
   (Asia C-104/18 P)
   (2018/C 152/19)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ (edustajat: asianajajat J. Güell Serra ja E. Stoyanov Edissonov)

      Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO), Joaquín Nadal Esteban

      Vaatimukset

   Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               kumoaa valituksenalaisen tuomion

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               julistaa riidanalaisen EU-tavaramerkin nro 9917436 mitättömäksi ja

               —

               velvoittaa Joaquín Nadal Estebanin ja EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisessa tuomiossa asetuksen N:o 207/2009 (1) 52 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisedellytysten arvioinnista, että unionin tuomioistuimen 11.7.2009 antamasta tuomiosta Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C-529/07, EU:C:2009:361) ilmenee, että vilpillinen mieli edellyttää sekaannusvaaran olemassaoloa ja näin ollen sitä, että kyseessä olevat tavarat ja palvelut ovat samoja tai samankaltaisia.
   Valittaja väittää, ettei tuomiosta Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli seuraa, että rekisteröinnin hakijan vilpillinen mieli edellyttää osapuolten tavaramerkkien/merkkien sekaannusvaaran olemassaoloa, vaan että tällaisen sekaannusvaaran olemassaolo on ainoastaan esimerkki tekijöistä, jotka voidaan ottaa huomioon, eikä asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohdan ehdoton soveltamisedellytys.
   Valittaja väittää tämän vuoksi, että kun unionin yleinen tuomioistuin totesi, että asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltaminen edellytti sekaannusvaaran olemassaoloa yleisön keskuudessa ja näin ollen sitä, että kyseessä olevat tavarat ja palvelut ovat samoja tai samankaltaisia, se tulkitsi virheellisesti tuomiota Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli ja sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohtaa. Se teki näin ollen oikeudellisen virheen.

      (1)  Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvosto asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1).


title: Asia T-112/18: Kanne 23.2.2018 – Pink Lady America v. CPVO – WAAA (Cripps Pink)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/42

         Kanne 23.2.2018 – Pink Lady America v. CPVO – WAAA (Cripps Pink)
   (Asia T-112/18)
   (2018/C 152/51)
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset ja muu osapuoli

      Kantaja: Pink Lady America LLC (Yakima, Washington, Yhdysvallat) (edustajat: asianajajat R. Manno ja S. Travaglio)

      Vastaaja: yhteisön kasvilajikevirasto (CPVO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Western Australian Agriculture Authority (WAAA) (South Perth, Australia)

      Menettely CPVO:ssa

      Riidanalaisen yhteisön kasvinjalostajanoikeuden haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

      Riidanalainen yhteisön kasvinjalostajanoikeus: yhteisön kasvinjalostajanoikeus nro EU1640, omenalajike Cripps Pink

      CPVO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

      Riidanalainen päätös: CPVO:n valituslautakunnan 14.9.2017 asiassa A007/2016 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               kumoaa Cripps Pink -omenapuulajikkeelle myönnetyn yhteisön kasvinjalostajanoikeuden nro 1640, koska siinä ei ole kyse asetuksen N:o 2100/94 10 artiklassa, luettuna yhdessä sen 20 artiklan kanssa, tarkoitetusta uutuudesta

               —

               velvoittaa CPVO:n ja Western Australian Agriculture Authorityn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 2100/94 10 ja 20 artiklan säännösten rikkominen

               —

               Asetuksen N:o 2100/94 76 artiklan rikkominen sekä oikeusvarmuutta ja hyvää lainkäyttöä koskevien yleisten oikeusperiaatteiden loukkaaminen luettuina yhdessä asetuksen N:o 874/2009 50 artiklan 3 kohdan kanssa.


title: Asia T-211/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – Caviro Distillerie ym. v. komissio (Polkumyynti — Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co. Ltd:n tuottaman Kiinasta peräisin olevan viinihapon tuonti — Täytäntöönpanopäätös (EU) 2016/176 — Lopullista polkumyyntitullia ei ole otettu käyttöön — Asetuksen (EY) N:o 1225/2009 3 artiklan 2, 3 ja 5 kohta sekä 17 artiklan 1 ja 2 kohta — Otanta — Merkittävän vahingon puuttuminen — Ilmeinen arviointivirhe — Vahingon määrittäminen — Unionin tuotannonalan kannattavuus)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/28

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – Caviro Distillerie ym. v. komissio
   (Asia T-211/16) (1)

   ((Polkumyynti - Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co. Ltd:n tuottaman Kiinasta peräisin olevan viinihapon tuonti - Täytäntöönpanopäätös (EU) 2016/176 - Lopullista polkumyyntitullia ei ole otettu käyttöön - Asetuksen (EY) N:o 1225/2009 3 artiklan 2, 3 ja 5 kohta sekä 17 artiklan 1 ja 2 kohta - Otanta - Merkittävän vahingon puuttuminen - Ilmeinen arviointivirhe - Vahingon määrittäminen - Unionin tuotannonalan kannattavuus))
   (2018/C 152/33)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantajat: Caviro Distillerie Srl (Faenza, Italia), Distillerie Bonollo SpA (Formigine, Italia), Distillerie Mazzari SpA Sant’Agata sul Santerno, Italia) ja Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoricco, Italia) (edustajat: asianajaja A. Bochon ja R. MacLean, solicitor)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J.-F. Brakeland ja A. Demeneix)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus kumota Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co. Ltd:n tuottaman Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan viinihapon tuontia koskevan polkumyynnin vastaisen menettelyn päättämisestä 9.2.2016 annettu komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2016/176 (EUVL 2016, L 33, s. 14)

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA ja Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 260, 18.7.2016.


title: Asia C-48/18 P: Valitus, jonka Toontrack Music AB on tehnyt 26.1.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-771/16, Toontrack Music v. EUIPO, 22.11.2017 antamasta tuomiosta

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/5

         Valitus, jonka Toontrack Music AB on tehnyt 26.1.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-771/16, Toontrack Music v. EUIPO, 22.11.2017 antamasta tuomiosta
   (Asia C-48/18 P)
   (2018/C 152/07)
   Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

      Asianosaiset

      Valittaja: Toontrack Music AB (edustaja: L.-E. Ström, advokat)

      Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Vaatimukset

   Valittaja tukeutuu kolmeen valitusperusteeseen ja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               kumoaa valituksenalaisen tuomion

               —

               ensisijaisesti tekee lopullisen ratkaisun asiassa hyväksymällä unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyt vaatimukset

               —

               toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

               1.

               Valittajan vaatimusten perusteina esitetään, että ensimmäisen valitusperusteen mukaan valituksenalaisessa tuomiossa sovelletaan lainvastaisesti Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1), sellaisena kuin se on muutettuna (korvattu Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2017/1001 (2); jäljempänä asetus) 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 7 artiklan 2 kohtaa, toisen valitusperusteen mukaan tuomio on asetuksen 76 artiklan vastainen ja kolmannen valitusperusteen mukaan tuomio on asetuksen 65 ja 75 artiklan vastainen.

               2.

                  Ensimmäisen valitusperusteen mukaan valituksenalainen tuomio on virheellinen, koska unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että EU-tavaramerkiksi haettu merkki EZMIX (rekisteröintihakemus nro 13 945 423) on kuvaileva asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti, eikä sillä ole vaadittavaa erottamiskykyä asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Koska EZMIX on kokonaisuudessaan erottamiskykyinen merkki, unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että on olemassa asetuksen mukainen rekisteröinnin este. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon kaikkia asiassa merkityksellisiä seikkoja, jotka liittyvät merkin merkitykseen, käyttöön ja kohdeyleisön mielikuvaan siitä. Unionin yleinen tuomioistuin teki näin ollen oikeudenkäyntivirheen (error in law).

               3.

                  Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudenkäyntivirheen myös rikkomalla asetuksen 76 artiklaa ja ottamalla selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla. Unionin yleinen tuomioistuin olettaa, että helppous on hyvin merkittävä myyntiargumentti musiikin äänittämiseen tarkoitettujen laitteiden ja ohjelmistojen yhteydessä ja yksi avaintekijöistä. Tämän olettaman paikkansa pitävyyttä ei ole tutkittu tai näytetty toteen. Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti 76 artiklaa, koska kyse on asian selvitysaineiston ottamisesta huomioon vääristyneellä tavalla. Tutkimuksen puutteellisuus on johtanut siihen, että perusteettomalle ja virheelliselle päätelmälle, jota ei ole tuettu tosiseikoin, on annettu ratkaiseva merkitys unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa.

               4.

                  Kolmannen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin rikkoi asetuksen 65 ja 75 artiklaa ja teki oikeudenkäyntivirheen, kun se ei antanut kantajalle tilaisuutta esittää huomautuksia seikasta, joka oli valituksenalaisen tuomion ja EUIPO:n valituslautakunnan päätöksen perusteena.

               5.

               EUIPO ei ole vahvistanut ensimmäisen kerran EUIPO:n valituslautakunnan päätöksessä esitettyä seikkaa, joka oli kantajalle yllätyksellinen. Kantajan esittämä näyttö seikan paikkansa pitävyydestä voitiin näin ollen ottaa huomioon vasta unionin yleisessä tuomioistuimessa, minkä vuoksi kantaja ei voinut esittää täyttä näyttöä, mikä on prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatteen (the principle of equal arms) vastaista.

      (1)  EUVL 2009, L 78, s. 1.

      (2)  EUVL 2017, L 154, s. 1.


title: Asia T-424/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.3.2018 – Gifi Diffusion v. EUIPO – Crocs (Jalkineet) (Yhteisömalli — Mitättömyysmenettely — Rekisteröity yhteisömalli, joka esittää jalkinetta — Aiempi rekisteröity yhteisömalli — Mitättömyysperusteet — Perusteluvelvollisuus — Asetuksen (EY) N:o 6/2002 62 artikla — Valituslautakunnan viran puolesta poistama mitättömyysperuste — Valituslautakunnan toimivalta — Asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohta)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/29

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.3.2018 – Gifi Diffusion v. EUIPO – Crocs (Jalkineet)
   (Asia T-424/16) (1)

   ((Yhteisömalli - Mitättömyysmenettely - Rekisteröity yhteisömalli, joka esittää jalkinetta - Aiempi rekisteröity yhteisömalli - Mitättömyysperusteet - Perusteluvelvollisuus - Asetuksen (EY) N:o 6/2002 62 artikla - Valituslautakunnan viran puolesta poistama mitättömyysperuste - Valituslautakunnan toimivalta - Asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohta))
   (2018/C 152/35)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Ranska) (edustaja: asianajaja C. de Chassey)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Ivanauskas)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Crocs, Inc. (Niwot, Colorado, Yhdysvallat) (edustajat: solicitor H. Seymour, solicitor L. Cassidy, solicitor J. Guise ja solicitor D. Knight sekä asianajajat N. Hadjadj Cazier, M. Berger ja H. Haouideg)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan 25.4.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 37/2015-3), joka koskee Gifi Diffusionin ja Crocsin välistä mitättömyysmenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) kolmannen valituslautakunnan 25.4.2016 tekemä päätös (asia R 37/2015-3), joka koskee Gifi Diffusionin ja Crocsin välistä mitättömyysmenettelyä, kumotaan.

               2)

               EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Gifi Diffusionille unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

               3)

               Crocs vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 392, 24.10.2016.


title: Asia T-651/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.3.2018 – Crocs v. EUIPO – Gifi Diffusion (Jalkineet) (Yhteisömalli — Mitättömyysmenettely — Rekisteröity yhteisömalli, joka esittää jalkinetta — Aiempi rekisteröity yhteisömalli — Mitättömyysperuste — Uutuuden puuttuminen — Tunnetuksi tuleminen ennen etuoikeuspäivää — Tosiseikkojen tutkiminen viran puolesta — Valituslautakunnassa esitetyt lisätodisteet — Asetuksen (EY) N:o 6/2002 5 ja 7 artikla sekä 63 artiklan 2 kohta)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/30

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.3.2018 – Crocs v. EUIPO – Gifi Diffusion (Jalkineet)
   (Asia T-651/16) (1)

   ((Yhteisömalli - Mitättömyysmenettely - Rekisteröity yhteisömalli, joka esittää jalkinetta - Aiempi rekisteröity yhteisömalli - Mitättömyysperuste - Uutuuden puuttuminen - Tunnetuksi tuleminen ennen etuoikeuspäivää - Tosiseikkojen tutkiminen viran puolesta - Valituslautakunnassa esitetyt lisätodisteet - Asetuksen (EY) N:o 6/2002 5 ja 7 artikla sekä 63 artiklan 2 kohta))
   (2018/C 152/36)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Crocs, Inc. (Niwot, Colorado, Yhdysvallat) (edustajat: solicitor H. Seymour, solicitor L. Cassidy, solicitor J. Guise ja solicitor D. Knight sekä asianajajat N. Hadjadj Cazier, M. Berger ja H. Haouideg)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Ivanauskas)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Ranska) (edustaja: asianajaja C. de Chassey)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan 6.6.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 853/2014-3), joka koskee Gifi Diffusionin ja Crocsin välistä mitättömyysmenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Crocs, Inc. vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) ja Gifi Diffusionille unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 410, 7.11.2016.


title: Asia C-125/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de Primera Instancia n.° 38 de Barcelona (Espanja) on esittänyt 16.2.2018 – Marc Gómez del Moral Guasch v. Bankia S.A.

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/18

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de Primera Instancia n.o 38 de Barcelona (Espanja) on esittänyt 16.2.2018 – Marc Gómez del Moral Guasch v. Bankia S.A.
   (Asia C-125/18)
   (2018/C 152/22)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Juzgado de Primera Instancia n.o 38 de Barcelona

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Marc Gómez del Moral Guasch

      Vastaaja: Bankia S.A.

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko tuomioistuimen arvioitava IRPH (1) Cajas -indeksin laillisuus tutkimalla, voidaanko sitä pitää kuluttajan kannalta ymmärrettävänä, ilman että tämän tutkimiselle on esteenä se, että IRPH Cajas -indeksiä säännellään asetuksilla ja hallinnollisilla määräyksillä, koska kyse ei ole direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta tapauksesta, joka perustuisi pakottavaan säännökseen, vaan elinkeinonharjoittaja on omavalintaisesti sisällyttänyt sopimukseen tällaisen lainapääomalle maksettavan vaihtuvan koron?

               2)

                           2.1

                           Onko direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdan, jota ei ole saatettu osaksi Espanjan lainsäädäntöä, perusteella pidettävä kyseisen direktiivin ja sen 8 artiklan vastaisena sitä, että espanjalainen tuomioistuin tukeutuu mainittuun 4 artiklan 2 kohtaan ja soveltaa sitä, vaikka se on lainsäätäjän tahdosta jätetty saattamatta osaksi Espanjan lainsäädäntöä, jotta kaikkiin elinkeinonharjoittajien kuluttajien kanssa tekemiinsä sopimuksiin sisällyttämiin ehtoihin, myös niihin, jotka koskevat sopimuksen pääkohteen määrittelyä ja jotka on laadittu selkeästi ja ymmärrettävästi, voitaisiin soveltaa täysimääräistä kuluttajansuojaa?

                           2.2

                           Edellyttääkö olennaisen sopimusehdon, tässä tapauksessa IRPH-indeksin, ymmärtäminen joka tapauksessa sitä, että tiedotetaan tai mainostetaan seuraavista seikoista ja tiedoista tai ainakin joistakin niistä, toisin sanoen

                                       i)

                                       selitetään, miten viitekorko muodostuu, eli tiedotetaan, että indeksiin sisältyvät nimelliskoron lisäksi palkkiot ja muut kulut, että se on yksinkertainen painottamaton keskiarvo, että elinkeinonharjoittajan tiedossa on oltava sen ja tämän on tiedotettava siitä, että siihen sovelletaan negatiivista erotusta, ja etteivät siitä annettavat tiedot ole julkisia toisin kuin tavanomaisesta indeksistä eli Euriborista annettavat tiedot;

                                       ii)

                                       selitetään, miten indeksi on aiemmin kehittynyt ja miten se voi tulevaisuudessa kehittyä, antamalla tietoja ja julkaisemalla kaavioita, joissa kuluttajalle selvitetään selkeästi ja ymmärrettävästi kyseisen koron kehitys suhteessa euriboriin, joka on tavanomainen kiinnelainoihin sovellettava korko?

                           2.3

                           Jos unionin tuomioistuin toteaa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava sopimusehtojen kohtuuttomuus ja tehtävä siitä kaikki päätelmät kansallisen oikeutensa mukaisesti, onko siinä tapauksessa, ettei näistä eri seikoista ole annettu tietoja, oletettava, ettei sopimusehtoa ole ymmärretty, koska se ei ole direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla selkeä keskivertokuluttajalle, ja että tietojen antamatta jättäminen merkitsee, ettei elinkeinonharjoittaja ole kohdellut kuluttajaa lojaalisti ja ettei kuluttaja siten olisi hyväksynyt lainansa viitekoroksi IRPH-indeksiä, jos hänelle olisi annettu asianmukaista tietoa?

               3)

               Jos IRPH Cajas -indeksi todetaan pätemättömäksi, kumpi seuraavista seurauksista, joita on sovellettava, jollei kuluttajan kanssa muuta sovita tai jos tämä muu sopimus on kuluttajalle vahingollisempi, on direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukainen?

                           3.1

                           Muutetaan sopimusta soveltamalla vakiintunutta korvaavaa indeksiä eli euribor-indeksiä, koska kyseessä on sopimus, jonka tarkoituksena on lähinnä tuottaa korkotuloja elinkeinonharjoittajalle eli pankille.

                           3.2

                           Luovutaan soveltamasta korkoa, jolloin lainanottajan tai velallisen ainoaksi velvollisuudeksi jäisi maksaa lainattu pääoma takaisin sopimuksen mukaisina eräpäivinä.

      (1)  Kiinnelainoihin sovellettava viiteindeksi.


title: Asia C-52/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Norderstedt (Saksa) on esittänyt 29.1.2018 – Christian Fülla v. Toolport GmbH

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/7

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Norderstedt (Saksa) on esittänyt 29.1.2018 – Christian Fülla v. Toolport GmbH
   (Asia C-52/18)
   (2018/C 152/09)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Amtsgericht Norderstedt

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Christian Fülla

      Vastaaja: Toolport GmbH

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko direktiivin 1999/44/EY (1) 3 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että kuluttaja voi kulutustavaran etämyynnissä vaatia elinkeinonharjoittajaa korjaamaan tai vaihtamaan tavaran ainoastaan tavaran sijaintipaikassa?

               2)

               Jos vastaus on kieltävä:
               Onko direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että kuluttaja voi kulutustavaran etämyynnissä vaatia elinkeinonharjoittajaa korjaamaan tai vaihtamaan tavaran ainoastaan elinkeinonharjoittajan toimipaikassa?

               3)

               Jos vastaus on kieltävä:
               Mitkä kriteerit direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan nojalla määrittävät paikan, jossa kuluttajan on etämyynnissä tarjottava kulutustavara elinkeinonharjoittajalle korjattavaksi tai vaihdettavaksi?

               4)

               Mikäli paikka, jossa kuluttajan on etämyynnissä tarjottava kulutustavara elinkeinonharjoittajalle tutkittavaksi ja sopimuksen mukaiseen kuntoon saattamiseksi on – aina tai tässä yksittäistapauksessa – elinkeinonharjoittajan toimipaikka:
               Onko direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa yhdessä 3 artiklan 4 kohdan kanssa tulkittava siten, että kuluttajan on suoritettava lähetys- ja/tai palautuskustannukset ennakkoon vai tarkoittaako direktiivissä säädetty velvollisuus saattaa tavara vastikkeetta sopimuksen mukaiseksi sitä, että myyjä vastaa sanotuista ennakkomaksuista?

               5)

               Mikäli paikka, jossa kuluttajan on etämyynnissä tarjottava kulutustavara elinkeinonharjoittajalle tutkimista ja sopimuksen mukaiseksi saattamista varten on – aina tai tässä yksittäistapauksessa – elinkeinonharjoittajan toimipaikka, ja kuluttajan ennakkomaksuvelvollisuus on yhteensopiva direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 3 artiklan 4 kohdan kanssa:
               Onko direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa yhdessä 3 artiklan 5 kohdan toisen luetelmakohdan kanssa tulkittava siten, että kuluttajalla ei ole oikeutta purkaa sopimusta ainoastaan virheisiin vedoten tarjoutumatta huolehtimaan tavaran kuljetuksesta elinkeinonharjoittajan toimipaikkaan?

               6)

               Mikäli paikka, jossa kuluttajan on kulutustavaran etämyynnissä tarjottava tavara elinkeinonharjoittajalle tutkimista ja sopimuksen mukaiseksi saattamista varten on – aina tai tässä yksittäistapauksessa – elinkeinonharjoittajan toimipaikka, mutta kuluttajan ennakkomaksuvelvollisuus ei ole yhteensopiva direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 3 artiklan 4 kohdan kanssa:
               Onko direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa yhdessä 3 artiklan 5 kohdan toisen luetelmakohdan kanssa tulkittava siten, että kuluttajalla ei ole oikeutta purkaa sopimusta ainoastaan virheisiin vedoten tarjoutumatta huolehtimaan tavaran kuljetuksesta elinkeinonharjoittajan toimipaikkaan?

      (1)  Kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25.5.1999 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/44/EY (EYVL 1999, L 171, s. 12).


title: Asia T-824/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.3.2018 – Kiosked v. EUIPO – VRT (K) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti — Kuviomerkki K — Benelux-tavaramerkiksi rekisteröity aikaisempi kuviomerkki K — Suhteellinen hylkäämisperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/31

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.3.2018 – Kiosked v. EUIPO – VRT (K)
   (Asia T-824/16) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti - Kuviomerkki K - Benelux-tavaramerkiksi rekisteröity aikaisempi kuviomerkki K - Suhteellinen hylkäämisperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)))
   (2018/C 152/37)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Kiosked Oy Ab (Espoo, Suomi) (edustaja: asianajaja L. Laaksonen)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: M. Fischer)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) (Bryssel, Belgia) (edustajat: asianajajat P.-Y. Thoumsin ja E. Van Melkebeke)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 19.9.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 279/2016-4), joka liittyy osapuolten VRT ja Kiosked väliseen väitemenettelyyn

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Kiosked Oy Ab vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) ja De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatielle (VRT) aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 22, 23.1.2017.


title: Asia C-127/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nejvyšší správní soud (Tšekki) on esittänyt 16.2.2018 – A-PACK CZ, s. r. o. v. Odvolací finanční ředitelství

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/19

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nejvyšší správní soud (Tšekki) on esittänyt 16.2.2018 – A-PACK CZ, s. r. o. v. Odvolací finanční ředitelství
   (Asia C-127/18)
   (2018/C 152/23)
   Oikeudenkäyntikieli: tšekki

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Nejvyšší správní soud

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja (kantaja ensimmäisessä oikeusasteessa): A-PACK CZ, s. r. o.

      Muu osapuoli (vastaaja ensimmäisessä oikeusasteessa): Odvolací finanční ředitelství

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Voidaanko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 90 artiklan 2 kohtaa tulkita verotuksen neutraalisuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen valossa siten, että jäsenvaltiot voivat määrittää poikkeuksellisesti sellaisia edellytyksiä, joiden nojalla veron perusteen alentaminen evätään sellaisissa tapauksissa, joissa kauppahinta on osittain tai kokonaan maksamatta?

               2)

               Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko sellainen kansallinen säännöstö, jonka perusteella arvonlisäverovelvollinen ei saa oikaista ilmoitetun veron määrää, jos velvollisuus veron maksamiseen on syntynyt sellaisen toiselle verovelvolliselle suoritetun verollisen liiketoimen yhteydessä, joka on laiminlyönyt maksut osittain tai kokonaan ja joka on sittemmin lakannut olemasta arvonlisäverovelvollinen, ristiriidassa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 90 artiklan periaatteiden kanssa?

      (1)  EUVL 2006, L 347, s. 1.


title: Asia C-55/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Audiencia Nacional (Espanja) on esittänyt 29.1.2018 – Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO) v. Deutsche Bank SAE

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/8

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Audiencia Nacional (Espanja) on esittänyt 29.1.2018 – Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO) v. Deutsche Bank SAE
   (Asia C-55/18)
   (2018/C 152/10)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Audiencia Nacional

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)

      Vastaaja: Deutsche Bank SAE

      Muut osapuolet: Federación Estatal de Servicios de la Unión General de Trabajadores (FES-UGT), Confederación General del Trabajo (CGT), Confederación Solidaridad de Trabajadores Vascos (ELA) ja Confederación Intersindical Galega (CIG)

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Voidaanko Espanjan kuningaskunnan katsoa toteuttaneen työntekijöiden asemasta annetun Espanjan lain 34 ja 35 §:llä, sellaisina kuin niitä on tulkittu oikeuskäytännössä, tarvittavat toimenpiteet 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (1) 3, 5 ja 6 artiklassa säädettyjen, päivittäistä työaikaa sekä viikoittaista ja vuorokautista lepoaikaa koskevien rajoitusten tehokkuuden takaamiseksi niiden kokoaikaisten työntekijöiden kohdalla, jotka eivät ole sitoutuneet yksittäin tai kollektiivisesti nimenomaisesti tekemään ylitöitä ja jotka eivät ole liikkuvia työntekijöitä eivätkä merenkulun työntekijöitä tai rautatietyöntekijöitä?

               2)

               Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaa sekä 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 3, 5, 6, 16 ja 22 artiklaa, luettuina yhdessä 12.6.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY (2) 4 artiklan 1 kohdan, 11 artiklan 3 kohdan ja 16 artiklan 3 kohdan kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä työntekijöiden asemasta annetun Espanjan lain 34 ja 35 §:n kaltaisille kansallisen oikeuden säännöksille, joiden perusteella yritystä ei voida vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmi käyvän tulkinnan mukaan velvoittaa ottamaan käyttöön toteutuneen päivittäisen työajan kirjausjärjestelmää niiden kokoaikaisten työntekijöiden kohdalla, jotka eivät ole sitoutuneet yksitellen tai kollektiivisesti nimenomaisesti tekemään ylitöitä ja jotka eivät ole liikkuvia työntekijöitä eivätkä merenkulun työntekijöitä tai rautatietyöntekijöitä?

               3)

               Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdassa sekä 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 3, 5, 6, 16 ja 22 artiklassa, luettuina yhdessä 12.6.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY 4 artiklan 1 kohdan, 11 artiklan 3 kohdan ja 16 artiklan 3 kohdan kanssa, jäsenvaltioille osoitettu tehtävä, joka koskee yleisesti kaikkien työntekijöiden päivittäisen työajan rajoittamista, katsottava täytetyksi tavanomaisten työntekijöiden osalta työntekijöiden asemasta annetun Espanjan lain 34 ja 35 §:ään sisältyvien säännösten kaltaisilla kansallisen oikeuden säännöksillä, kun vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmi käyvän tulkinnan mukaan niiden perusteella ei voida velvoittaa yritystä ottamaan käyttöön toteutuneen päivittäisen työajan kirjausjärjestelmää niiden kokoaikaisten työntekijöiden kohdalla, jotka eivät ole sitoutuneet yksitellen tai kollektiivisesti nimenomaisesti tekemään ylitöitä, toisin kuin liikkuvat työntekijät, merenkulun työntekijät tai rautatietyöntekijät?

      (1)  Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/88/EY (EUVL 2003, L 299, s. 9).

      (2)  Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12.6.1989 annettu neuvoston direktiivi 89/391/ETY (EYVL 1989, L 183, s. 1).


title: Asia T-154/18: Kanne 5.3.2018 – Sona Nutrition v. EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/54

         Kanne 5.3.2018 – Sona Nutrition v. EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Asia T-154/18)
   (2018/C 152/64)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Irlanti) (edustajat: asianajajat A. von Mühlendahl ja H. Hartwig)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Yhdysvallat)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-kuviomerkki vihreän, vaaleanruskean, beigen, tummanruskean ja kullanruskean väreissä, SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA – Rekisteröintihakemus nro 13 781 273

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 20.12.2017 asiassa R 1322/2017-4 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n ja Solgar Holdings, Inc:in siinä tapauksessa, että se esiintyy väliintulijana tässä menettelyssä, korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohtaa on rikottu.

               —

               Asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-56/18 P: Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 29.1.2018 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-263/15, Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia Kosakowo v. komissio, 17.11.2017 antamasta tuomiosta

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/9

         Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 29.1.2018 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-263/15, Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia Kosakowo v. komissio, 17.11.2017 antamasta tuomiosta
   (Asia C-56/18 P)
   (2018/C 152/11)
   Oikeudenkäyntikieli: puola

      Asianosaiset

      Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: K. Herrmann, D. Recchia ja S. Noë)

      Muut osapuolet: Gmina Miasto Gdynia, Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o., Puolan tasavalta

      Vaatimukset

               —

               Unionin yleisen tuomioistuimen 17.11.2017 asiassa T-263/15, Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia Kosakowo v. komissio, antama tuomio on kumottava,

               —

               kuudennen kanneperusteen kolmas väite on hylättävä perusteettomana,

               —

               asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen viiden muun kanneperusteen tutkimiseksi uudelleen,
               toissijaisesti

               —

               unionin yleisen tuomioistuimen 17.11.2017 asiassa T-263/15, Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia Kosakowo v. komissio, antama tuomio on kumottava siltä osin kuin sen tuomiolauselman 1 kohta koskee myös investointitukea,

               —

               asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen viiden muun kanneperusteen tutkimiseksi uudelleen,

               —

               ensimmäisessä oikeusasteessa ja valitusmenettelyssä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Komissio väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomio asiassa T-263/15 on kumottava, koska se on oikeudellisesti virheellinen, ja esittää tältä osin kolme valitusperustetta.
   1.
         ”Asianosaisten oikeuden esittää huomautuksia” ja tämän oikeuden loukkaamisen oikeudellisten seuraamusten virheellinen oikeudellinen luonnehdinta unionin tuomioistuimen asiassa C-49/05 P, Ferriere Nord SpA v. komissio, antaman tuomion valossa

   Riidanalaisessa päätöksessä 2015/1586/EU (1) tehty ratkaisu, jonka mukaan yhtiölle PLGK myönnetty toimintatuki on sisämarkkinoille soveltumaton, nojautuu kahteen toisistaan riippumattomaan perusteeseen. Pääperuste soveltumattomuudelle on investointituen soveltumattomuus sisämarkkinoille (vrt. riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 244 perustelukappale). Ensimmäisen vuoden 2014 suuntaviivoissa mainitun kriteerin, jonka mukaan toimintatuella on tuettava selkeästi määriteltyä yleisen edun mukaista tavoitetta, täyttämättä jättäminen oli vasta toinen, täydentävä peruste todeta, että tämä tuki on sisämarkkinoille soveltumaton.
   Unionin yleinen tuomioistuin olettaa sitä vastoin tuomion 71–89 kohdassa, että yhtiölle PLGK myönnetyn toimintatuen soveltumattomuus on tulosta yksinomaan vuoden 2014 suuntaviivojen soveltamisesta, ja tukeutuu tämän vuoksi asiassa C-54/09 P, Ferriere Nord SpA v. komissio, annettuun tuomioon. Tämä olettama johtuu siitä, että riidanalaista päätöstä, erityisesti sen johdanto-osan 244–245 kohtaa, on tulkittu virheellisesti (vrt. seuraava toinen valitusperuste). Jos unionin yleinen tuomioistuin olisi tulkinnut riidanalaista päätöstä tältä osin asianmukaisesti, sen olisi pitänyt todeta, että kuudennen kanneperusteen kolmas väite on tehoton (inopérant), koska se ei ole voinut johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen.
   Unionin yleinen tuomioistuin teki tuomion 69–89 kohdassa kaksi oikeudellista virhettä, koska se sovelsi asianosaisilla SEUT 108 artiklan 2 kohdan mukaan olevaa ”oikeutta esittää huomautuksia” ristiriitaisesti unionin tuomioistuimen asiassa C-49/05 P, Ferriere Nord SpA v. komissio, antaman tuomion 78–84 kohdan kanssa. Ensimmäinen valitusperuste jakautuu kahteen osaan:

               i)

               ”Asianosaisten oikeus esittää huomautuksia” katsottiin tuomiossa kyseessä olevassa tilanteessa oikeudellisesti virheellisellä tavalla olennaiseksi muotomääräykseksi, jonka noudattamatta jättäminen johtaa automaattisesti siihen, että komission päätös on todettava lainvastaiseksi ilman, että olisi osoitettava, että tämä rikkominen on vaikuttanut asianosaisen tilanteeseen ja päätöksen päätösosaan (70, 81 ja 83 kohta).

               ii)

               Vaikka – unionin yleisen tuomioistuimen kannan mukaisesti – oletettaisiin, että yhtiölle PLGK myönnetyn toimintatuen katsominen sisämarkkinoille soveltumattomaksi on seurausta vuoden 2014 suuntaviivojen soveltamisesta – mikä ei kuitenkaan pidä paikkaansa –, unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin tulkinnut ja soveltanut unionin tuomioistuimen asiassa C-49/05 P, Ferriere Nord SpA v. komissio, antamaa tuomiota tältä osin virheellisesti. Toimintatuen tarkastamisessa sovellettavien suuntaviivojen ohjeet ovat nimittäin olennaisilta osin samat kuin ne ohjeet, joita sovellettiin kumotussa päätöksessä vuoden 2005 suuntaviivojen perusteella, minkä vuoksi asianosaisten huomautukset vuoden 2014 suuntaviivoista eivät olisi voineet vaikuttaa päätöksen päätösosaan.

         2.
         Riidanalaisen päätöksen ja kumotun komission päätöksen virheellinen tulkinta

   Unionin yleisen tuomioistuimen tuomion 89 kohdan toteamus riidanalaisen päätöksen lainvastaisuudesta perustuu siihen, että tuomion 84–87 kohdassa tulkittiin virheellisesti riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 244 perustelukappaleessa sille, että toimintatuki on yhteismarkkinoille soveltumaton, esitettyä perustetta sillä tavoin, että tämä peruste seuraa vuoden 2014 suuntaviivoista ja kumotusta päätöksestä 2014/883/EU (2). Riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 244 perustelukappaleen virheellinen tulkinta on tulosta kyseisen päätöksen johdanto-osan 245 perustelukappaleen virheellisestä tulkinnasta.
   Riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 244 perustelukappaleessa komissio nojautui kumotun päätöksen 2014/883/EU johdanto-osan 227 perustelukappaleeseen ja toisti siinä tehdyn toteamuksen, jonka mukaan ”toimintatuen myöntäminen sellaisen investointihankkeen toiminnan varmistamiseksi, jolle on myönnetty sisämarkkinoille soveltumatonta investointitukea, on luonnostaan sisämarkkinoille soveltumatonta”. Johdanto-osan 244 perustelukappaleen seuraavassa virkkeessä komissio perusteli tämän toteamuksen seuraavasti: ”Ilman sisämarkkinoille soveltumatonta investointitukea Gdynian lentoasemaa ei olisi olemassa, koska sen koko rahoitus on peräisin tästä tuesta, eikä toimintatukea voida myöntää olemattomalle lentoaseman infrastruktuurille.”
   Johdanto-osan 245 perustelukappaleessa komissio esitti tämän jälkeen seuraavaa: ”Tämä vuoden 2005 ilmailusuuntaviivoihin perustuva päätelmä pätee myös vuoden 2014 ilmailusuuntaviivojen nojalla ja riittää sen toteamiseen, että lentoaseman pitäjälle myönnetty toimintatuki ei sovellu sisämarkkinoille.”
   Riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 245 perustelukappaleessa käytetty sanamuoto ”pätee – – vuoden 2014 ilmailusuuntaviivojen nojalla” ei tarkoita, että kyseinen toteamus sisältyy näihin suuntaviivoihin. Tällä tarkoitetaan, että vuoden 2014 suuntaviivojen ohjeiden soveltaminen ei voi muuttaa tätä toteamusta. Riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 245 perustelukappaleessa esitetään, ettei toimintatuki sovellu sisämarkkinoille – mikä johtuu investointituen soveltumattomuudesta – vuoden 2014 suuntaviivoista riippumatta (eli perustuu muuhun argumentaatioon). ”Epätäsmällisyys”, johon unionin yleinen tuomioistuin viittaa tuomion 85 kohdassa kumotun päätöksen osalta, ei voi kyseenalaistaa edellä esitetyn, riidanalaisessa päätöksessä tehdyn päätelmän lainmukaisuutta.
   3.
         Tuomiolauselman 1 kohta on suhteeton

   Sen varalta, että unionin tuomioistuin hylkäisi edellä esitetyt valitusperusteet, komissio väittää toissijaisesti, että tuomiolauselman 1 kohta, jossa riidanalaisen päätöksen 2–5 artikla kumottiin kokonaisuudessaan, on kohtuuton. Koska tuomiolauselmaan sisältyy ratkaisu investointituesta, siinä ylitetään tuomion 71–89 kohdassa todetun riidanalaisen päätöksen lainvastaisuuden, joka koskee toimintatukea, laajuus. Unionin yleinen tuomioistuin totesi perusteettomasti, että riidanalainen päätös on sen 2 artiklan sanamuodon vuoksi jakamaton. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeustoimen jaettavuuden kriteerinä on pikemminkin se, muuttuuko oikeustoimen keskeinen sisältö sen osittaisen kumoamisen seurauksena. Riidanalaisen päätöksen keskeinen sisältö ei muuttuisi, jos päätös kumottaisiin toimintatuen osalta, koska päätös koskisi edelleen yhtiölle PLGK myönnettyä investointitukea.

      (1)  Valtiontuesta SA.35388 (13/C) (ex 13/NN ja ex 12/N) – Puola – Gdynia-Kosakowon lentoaseman muuttaminen 26.2.2015 annettu komission päätös (EU) 2015/1586 (tiedoksiannettu numerolla C(2015) 1281) (EUVL 2015, L 250, s. 165).

      (2)  Toimenpiteestä SA.35388 (13/C) (ex 13/NN ja ex 12/N) – Puola – Gdynia-Kosakowon lentoaseman muuttaminen 11.2.2014 annettu komission päätös 2014/883/EU (tiedoksiannettu numerolla C(2014) 759) EU (EUVL 2014, L 357, s. 51).


title: Asia C-164/18: Kanne 28.2.2018 – Euroopan komissio v. Espanjan kuningaskunta

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/20

         Kanne 28.2.2018 – Euroopan komissio v. Espanjan kuningaskunta
   (Asia C-164/18)
   (2018/C 152/24)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano ja G. von Rintelen)

      Vastaaja: Espanjan kuningaskunta

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, että Espanjan kuningaskunta on jättänyt noudattamatta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/23/EU (1) 51 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole 18.4.2016 mennessä antanut kaikkia tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ainakaan ilmoittanut näitä komissiolle

               —

               velvoittaa SEUT 260 artiklan 3 kohdan nojalla Espanjan kuningaskunnan maksamaan sen tuomion julistamispäivästä, jolla direktiivin 2014/23/EU täytäntöönpanon edellyttämien oikeussääntöjen antamatta jättäminen tai ainakin niiden ilmoittamatta jättäminen todetaan, kultakin päivältä kertyvän 61 964,32 euron suuruisen uhkasakon

               —

               velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Määräaika Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/23/EU saattamiselle osaksi kansallista oikeutta päättyi 18.4.2016.

      (1)  Käyttöoikeussopimusten tekemisestä 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/23/EU (EUVL 2014, L 94, s. 1).


title: Asia T-1/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – La Mafia Franchises v. EUIPO – Italia (La Mafia SE SIENTA A LA MESA) (EU-tavaramerkki — Mitättömyysmenettely — EU-tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki La Mafia SE SIENTA A LA MESA — Ehdoton hylkäysperuste — Yleisen järjestyksen tai hyvän tavan vastaisuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan f alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan f alakohta))

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/31

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – La Mafia Franchises v. EUIPO – Italia (La Mafia SE SIENTA A LA MESA)
   (Asia T-1/17) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Mitättömyysmenettely - EU-tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki La Mafia SE SIENTA A LA MESA - Ehdoton hylkäysperuste - Yleisen järjestyksen tai hyvän tavan vastaisuus - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan f alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan f alakohta)))
   (2018/C 152/38)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: La Mafia Franchises, SL (Zaragoza, Espanja) (edustaja: asianajaja I. Sempere Massa)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: A. Folliard-Monguiral)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Italian tasavalta (asiamies: G. Palmieri, avustajanaan avvocato dello Stato D. Del Gaizo)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 27.10.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 803/2016-1), joka liittyy Italian tasavallan ja La Mafia Franchisesin väliseen mitättömyysmenettelyyn

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               La Mafia Franchises, SL, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 53, 20.2.2017.


title: Asia C-57/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesarbeitsgericht (Saksa) on esittänyt 30.1.2018 – AX v. BW

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/11

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesarbeitsgericht (Saksa) on esittänyt 30.1.2018 – AX v. BW
   (Asia C-57/18)
   (2018/C 152/12)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Bundesarbeitsgericht

      Pääasian asianosaiset

      Revision-menettelyn valittaja: AX

      Revision-menettelyn vastapuoli: BW

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annetun neuvoston direktiivin 98/59/EY (1) (jäljempänä direktiivi 98/59/EY) 1 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että yrityksen tavallista työntekijöiden määrää määritettäessä perustaksi on otettava tavanomaisessa yritystoiminnassa irtisanomisajankohtana työskentelevien työntekijöiden määrä?

               2)

               Onko direktiivin 98/59/EY 1 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että käyttäjäyrityksen tavallista työntekijöiden määrää määritettäessä voidaan mukaan laskea siinä työskentelevät vuokratyöntekijät?

         Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:

               3)

               Mitä edellytyksiä sovelletaan vuokratyöntekijöiden huomioon ottamiseen määritettäessä käyttäjäyrityksen tavallista työntekijöiden määrää?

      (1)  EYVL 1998, L 225, s. 16.


title: Asia T-151/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – Marriott Worldwide v. EUIPO – Graf (Siivekäs härkä) (EU-tavaramerkki — Mitättömyysmenettely — EU-kuviomerkki, joka esittää siivekästä härkää — Aiemmat EU- ja kansalliset kuviomerkit, jotka esittävät aarnikotkaa — Suhteellinen hylkäysperuste — Merkkien samankaltaisuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 53 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 8 artiklan 1 kohdan c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 60 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) — Kansallisen oikeuden mukaan suojattu aiempi tekijänoikeus — Asetuksen N:o 207/2009 53 artiklan 2 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 60 artiklan 2 kohdan c alakohta) — Tosiseikkojen tutkiminen viran puolesta — Asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 95 artikla 1 kohta))

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/32

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – Marriott Worldwide v. EUIPO – Graf (Siivekäs härkä)
   (Asia T-151/17) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Mitättömyysmenettely - EU-kuviomerkki, joka esittää siivekästä härkää - Aiemmat EU- ja kansalliset kuviomerkit, jotka esittävät aarnikotkaa - Suhteellinen hylkäysperuste - Merkkien samankaltaisuus - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 53 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 8 artiklan 1 kohdan c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 60 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) - Kansallisen oikeuden mukaan suojattu aiempi tekijänoikeus - Asetuksen N:o 207/2009 53 artiklan 2 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 60 artiklan 2 kohdan c alakohta) - Tosiseikkojen tutkiminen viran puolesta - Asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 95 artikla 1 kohta)))
   (2018/C 152/39)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Marriott Worldwide Corp. (Bethesda, Maryland, Yhdysvallat) (edustaja: solicitor A. Reid)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Crespo Carrillo)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Johann Graf (Gumpoldskirchen, Itävalta) (edustaja: asianajaja S. Salomonowitz)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 17.1.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 165/2016-4), joka koskee Marriott Worldwiden ja Johann Grafin välistä menettämismenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) neljännen valituslautakunnan 17.1.2017 tekemä päätös (asia R 165/2016-4) kumotaan.

               2)

               EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Marriott Worldwide Corp:n oikeudenkäyntikulut.

               3)

               Johann Graf vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 129, 24.4.2017.


title: Asia T-124/18: Kanne 27.2.2018 – Wendel ym. v. komissio

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/45

         Kanne 27.2.2018 – Wendel ym. v. komissio
   (Asia T-124/18)
   (2018/C 152/55)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantajat: Wendel GmbH & Co. KG Schuhproduktionen International (Detmold, Germany), Jana shoes GmbH & Co. KG (Detmold), Novi International GmbH & Co. KG (Detmold), shoe.com GmbH & Co. KG (Detmold), Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen (Detmold) (edustajat: asianajajat A. Willems, S. De Knop ja C. Zimmermann)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               toteamaan, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi

               —

               kumoamaan lopullisen polkumyyntitullin ottamisesta uudelleen käyttöön tiettyjen Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa ja jotka ovat valmistaneet tietyt vientiä harjoittavat tuottajat Kiinan kansantasavallassa ja Vietnamissa, ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta sekä unionin tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C-659/13 ja C-34/14 antaman tuomion täytäntöön panemisesta 4.12.2017 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/2232 (EUVL 2017, L 319, s. 30)

               —

               velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat vetoavat viiteen kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu väitteeseen, että komission täytäntöönpanoasetukselta (EU) 2017/2232 (1) puuttuu pätevä oikeusperusta ja sillä loukataan SEU 5 artiklan 1 ja 2 kohdassa vahvistettua toimivallanjaon periaatetta ja joka tapauksessa SEU 13 artiklan 2 kohdassa vahvistettua toimielinten välisen tasapainon periaatetta.

               2.

               Toinen kanneperuste, joka perustuu väitteeseen, että koska on laiminlyöty toteuttaa tarvittavat toimenpiteet yhdistetyissä asioissa C-659/13 ja C-34/14, C&J Clark International annetun tuomion noudattamiseksi, komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2017/2232 rikotaan SEUT 266 artiklaa.

               3.

               Kolmas kanneperuste, joka perustuu väitteeseen, että ottamalla käyttöön polkumyyntitullin jalkineiden tuonnissa, ”mikä tapahtui neuvoston asetuksen (EY) N:o 1472/2006 (2) ja neuvoston asetuksen (EU) 1294/2009 (3) soveltamiskaudella”, komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2017/2232 rikotaan asetuksen (EU) 2016/1036 (4) 1 artiklan 1 kohtaa ja 10 artiklan 1 kohtaa sekä loukataan oikeusvarmuuden periaatetta (taannehtivuuskielto).

               4.

               Neljäs kanneperuste, joka perustuu väitteeseen, että ottamalla käyttöön polkumyyntitullin suorittamatta uutta unionin etua koskevaa arviointia, komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2017/2232 rikotaan asetuksen 2016/1036 21 artiklaa, ja joka tapauksessa on selvästi virheellistä katsoa, että polkumyyntitullin käyttöön ottaminen oli unionin etujen mukaista.

               5.

               Viides kanneperuste, joka perustuu väitteeseen, että antamalla säädöksen, joka ylittää sen, mikä on tarpeen sen tavoitteiden saavuttamiseksi, komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2017/2232 rikotaan SEU 5 artiklan 1 ja 4 kohtaa.

      (1)  Lopullisen polkumyyntitullin ottamisesta uudelleen käyttöön tiettyjen Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa ja jotka ovat valmistaneet tietyt vientiä harjoittavat tuottajat Kiinan kansantasavallassa ja Vietnamissa, ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta sekä unionin tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C-659/13 ja C-34/14 antaman tuomion täytäntöön panemisesta 4.12.2017 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2017/2232 (EUVL 2017, L 319, s. 30).

      (2)  Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa, ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 55.10.2006 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1472/2006 (EUVL 2006, L 275, s. 1).

      (3)  Vietnamista ja Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen jalkineiden, joiden päälliset ovat nahkaa, tuonnissa käyttöön otettavasta lopullisesta polkumyyntitullista, sellaisena kuin se on laajennettuna koskemaan Macaon erityishallintoalueelta lähetettyjen tiettyjen jalkineiden, joiden päälliset ovat nahkaa, tuontia riippumatta siitä, onko niiden alkuperämaaksi ilmoitettu Macaon erityishallintoalue, neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun seurauksena 22.12.2009 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1294/2009 (EUVL 2009, L 352, s. 1).

      (4)  Polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/1036 (EUVL 2016, L 176, s. 21).


title: Asia T-205/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – SSP Europe v. EUIPO (SECURE DATA SPACE) (EU-tavaramerkki — Hakemus kuviomerkin SECURE DATA SPACE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Ehdoton hylkäysperuste — Kuvailevuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta))

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/33

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – SSP Europe v. EUIPO (SECURE DATA SPACE)
   (Asia T-205/17) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Hakemus kuviomerkin SECURE DATA SPACE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Ehdoton hylkäysperuste - Kuvailevuus - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta)))
   (2018/C 152/40)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: SSP Europe GmbH (München, Saksa) (edustaja: asianajaja B. Bittner)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamiehet: M. Tóhatí ja M. Fischer)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 27.1.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 2467/2015-5), joka koskee hakemusta kuviomerkin SECURE DATA SPACE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               SSP Europe GmbH velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 161, 22.5.2017.


title: Asia T-125/18: Kanne 28.2.2018 – Associazione – GranoSalus v. komissio

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/46

         Kanne 28.2.2018 – Associazione – GranoSalus v. komissio
   (Asia T-125/18)
   (2018/C 152/56)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Kantaja: Associazione Nazionale Granosalus – Liberi – Cerealicoltori & Consumatori (Associazione – GranoSalus) (Foggia, Italia) (edustaja: asianajaja G. Dalfino)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan tehoaineen glyfosaatti hyväksynnän uusimisesta kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 liitteen muuttamisesta 12.12.2017 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/2324, joka julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 15.12.2017.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu SEUT 168, SEUT 169 ja SEUT 191 artiklan, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 35 artiklan, asetuksen 1107/2009, asetuksen (EU) 2016/429 ja sen asetuksen (EU) N:o 1305/2013 kanssa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EU) 2017/2393, direktiivillä 98/83/EY ja direktiivillä (EU) 2015/1787, rikkomiseen, varovaisuusperiaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja kohtuullisuusperiaatteen sekä hyvän hallinnon ja hallinnon eettisyyden ja avoimuuden periaatteen loukkaamiseen, harkintavallan väärinkäyttöön tosiseikkojen vääristämisen, tutkinnan puutteellisuuden ja puutteellisten perusteluiden vuoksi sekä ilmeiseen epäjohdonmukaisuuteen, virheelliseen olettamaan ja täytäntöönpanoasetuksen 2017/2324 virheelliseen soveltamiseen.
               Tämän perusteen tueksi kantaja vetoaa seuraaviin seikkoihin:

                           —

                           Täytäntöönpanoasetus 2017/2324 on ristiriidassa niiden periaatteiden ja varotoimenpiteiden kanssa, joita asetuksessa N:o 1107/2009 on vahvistettu ihmisten terveyden, kuluttajien, eläinten ja ympäristön suojelemiseksi

                           —

                           Varovaisuusperiaatteen loukkaaminen ja ristiriita unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa

                           —

                           Glyfosaatin vaikutuksia erityisesti eläimiin ja pohjavesiin ei ole selvitetty ja asetuksella N:o 1107/2009 vahvistettujen menettelyiden rikkominen

                           —

                           Täytäntöönpanoasetuksen 2017/2324 säännösten lainvastaisuus siltä osin kuin niissä myönnetään harkintavalta jäsenvaltioille vahvistamatta minkäänlaisia viitearvoja.

               2)

               Toinen kanneperuste, joka perustuu täytäntöönpanoasetuksen 2017/2324 lainvastaisuuteen siltä osin kuin siinä loukataan Granosalusin osakkaiden oikeutta terveyteen ja siltä osin kuin se on ristiriidassa asetuksessa N:o 1305/2013, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2017/2393, vahvistettujen yhteisen maatalouspolitiikan suuntaviivojen kanssa.
               Tämän perusteen tueksi kantaja vetoaa seuraaviin seikkoihin:

                           —

                           Glyfosaatin esiintyminen päivittäin käytettävissä tuotteissa ja tavaroissa vaikuttaa Granosalusin osakkaiden terveyteen heidän unionin kansalaisten ja kuluttajien asemassaan.

                           —

                           Glyfosaatin käyttö vaikuttaa Granosalusin osakkaiden tuotteiden markkinoille saattamiseen ja kilpailusääntöjen asianmukaiseen soveltamiseen EU:n alueella.


title: Asia C-68/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel București (Romania) on esittänyt 2.2.2018 – SC Petrotel-Lukoil SA v. Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili ja Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/12

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel București (Romania) on esittänyt 2.2.2018 – SC Petrotel-Lukoil SA v. Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili ja Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor
   (Asia C-68/18)
   (2018/C 152/13)
   Oikeudenkäyntikieli: romania

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Curtea de Apel București

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: SC Petrotel-Lukoil SA

      Vastapuolet: Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili ja Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Ovatko energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY (1) 21 artiklan 3 kohdan säännökset esteenä verokoodeksista 22.12.2003 annetun lain nro 571 (Codul fiscal – Legea nr. 571) 175 §:n, sellaisena kuin se oli voimassa 31.3.2010 asti, ja saman verokoodeksista annetun lain nro 571/2003 20616 §:n, sellaisena kuin se oli voimassa 1.4.2010 alkaen, säännöksille sekä sitä seuraaville säännöksille?

               2)

               Ovatko energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY 2 artiklan 3 kohdan säännökset esteenä verokoodeksista annetun lain nro 571/2003 175 §:n, sellaisena kuin se oli voimassa 31.3.2010 asti, ja saman verokoodeksista annetun lain nro 571/2003 20616 §:n, sellaisena kuin se oli voimassa 1.4.2010 alkaen, säännöksille sekä sitä seuraaville säännöksille?

               3)

               Onko suhteellisuusperiaate esteenä sille, että valtio ei ota huomioon, että yhtiö on verotarkastuksen päätteeksi saanut päätöksen, joka mahdollistaa tuotteen ”puolivalmiit polttoöljyt” rinnastuksen tuotteeseen ”polttoöljyt” [păcură], sekä sille, että veronmaksajan tai yhtiön oikaisuvaatimuksen tarkastelun yhteydessä pidetään voimassa alun perin tuotteelle ”dieselöljy” laskettu valmistevero?

      (1)  EUVL 2003, L 283, s. 51.


title: Asia T-279/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – Hermann Bock v. EUIPO (Push and Ready) (EU-tavaramerkki — Hakemus kuviomerkin Push and Ready rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Ehdoton hylkäysperuste — Erottamiskyvyn puuttuminen — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta))

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/33

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.3.2018 – Hermann Bock v. EUIPO (Push and Ready)
   (Asia T-279/17) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Hakemus kuviomerkin Push and Ready rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Ehdoton hylkäysperuste - Erottamiskyvyn puuttuminen - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)))
   (2018/C 152/41)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Hermann Bock GmbH (Verl, Saksa) (edustajat: asianajajat S. Maaßen ja V. Schoene)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamiehet: W. Schramek ja A. Söder)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 23.1.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 1279/2016-5), joka koskee hakemusta kuviomerkin Push and Ready rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Hermann Bock GmbH velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 213, 3.7.2017.


title: Asia T-155/18: Kanne 5.3.2018 – Sona Nutrition v. EUIPO –Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/55

         Kanne 5.3.2018 – Sona Nutrition v. EUIPO –Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Asia T-155/18)
   (2018/C 152/65)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Irlanti) (edustajat: asianajajat A. von Mühlendahl ja H. Hartwig)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Yhdysvallat)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-kuviomerkki vaaleanvihreän, vaaleanruskean, beigen, tummanruskean ja kullanruskean väreissä, SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA – Rekisteröintihakemus nro 13 781 315

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 20.12.2017 asiassa R 1323/2017-4 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n ja Solgar Holdings, Inc:in siinä tapauksessa, että se esiintyy väliintulijana tässä menettelyssä, korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohtaa on rikottu.

               —

               Asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-165/18: Kanne 28.2.2018 – Euroopan komissio v. Espanjan kuningaskunta

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/20

         Kanne 28.2.2018 – Euroopan komissio v. Espanjan kuningaskunta
   (Asia C-165/18)
   (2018/C 152/25)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano ja G. von Rintelen)

      Vastaaja: Espanjan kuningaskunta

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, että Espanjan kuningaskunta on jättänyt noudattamatta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/25/EU (1) 106 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole 18.4.2016 mennessä antanut kaikkia tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ainakaan ilmoittanut näitä komissiolle

               —

               velvoittaa SEUT 260 artiklan 3 kohdan nojalla Espanjan kuningaskunnan maksamaan sen tuomion julistamispäivästä, jolla direktiivin 2014/25/EU täytäntöönpanon edellyttämien oikeussääntöjen antamatta jättäminen tai ainakin niiden ilmoittamatta jättäminen todetaan, kultakin päivältä kertyvän 123 928,64 euron suuruisen uhkasakon

               —

               velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Määräaika Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/25/EU saattamiselle osaksi kansallista oikeutta päättyi 18.4.2016.

      (1)  Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankinnoista ja direktiivin 2004/17/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/25/EU (EUVL 2014, L 94, s. 243).


title: Asia T-346/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.3.2018 – Hotelbeds Spain v. EUIPO – Guidigo Europe (Guidego what to do next) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin Guidego what to do next rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi EU-sanamerkki GUIDIGO — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/34

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.3.2018 – Hotelbeds Spain v. EUIPO – Guidigo Europe (Guidego what to do next)
   (Asia T-346/17) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus kuviomerkin Guidego what to do next rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aiempi EU-sanamerkki GUIDIGO - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)))
   (2018/C 152/42)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Hotelbeds Spain SL (Palma de Mallorca, Espanja) (edustaja: asianajaja L. Broschat García)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Ivanauskas)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Guidigo Europe (Pariisi, Ranska) (edustaja: asianajaja S. Lipovetsky)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 21.3.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 449/2016-4), joka koskee Guidigo Europen ja Hotelbeds Spainin välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Hotelbeds Spain SL velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 239, 24.7.2017.


title: Asia C-69/18: Kanne 1.2.2018 – Euroopan komissio v. Slovenian tasavalta

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/13

         Kanne 1.2.2018 – Euroopan komissio v. Slovenian tasavalta
   (Asia C-69/18)
   (2018/C 152/14)
   Oikeudenkäyntikieli: slovenia

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: H. Støvlbæk, G. von Rintelen, M. Žebre)

      Vastaaja: Slovenian tasavalta

      Vaatimukset

   Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, ettei Slovenian tasavalta ole noudattanut tilinpäätösten ja konsolidoitujen tilinpäätösten lakisääteisestä tilintarkastuksesta annetun direktiivin 2006/43/EY muuttamisesta 16.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/56/EU (EUVL 2014, L 158, s. 196) 2 artiklassa säädettyjä velvoitteitaan, koska se ole 17.6.2016 mennessä antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ole ainakaan ilmoittanut näitä toimenpiteitä komissiolle;

               —

               velvoittaa Slovenian tasavallan SEUT 260 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuin tavoin maksamaan kiinteämääräisenä hyvityksenä 7 986,60 euroa päivässä tässä asiassa annettavan tuomion antamispäivästä lukien;

               —

               velvoittaa Slovenian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Tilinpäätösten ja konsolidoitujen tilinpäätösten lakisääteisestä tilintarkastuksesta annetun direktiivin 2006/43/EY muuttamisesta 16.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/56/EU 2 artiklan mukaan Slovenian tasavallan olisi pitänyt 17.6.2016 mennessä ilmoittaa komissiolle kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset. Koska se ei kyseisen määräajan päättymiseen mennessä ilmoittanut komissiolle mainitun direktiivin kaikkien säännösten täytäntöönpanotoimenpiteitä, komissio on päättänyt saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
   Komissio vaatii kanteessaan, että unionin tuomioistuin velvoittaa vastaajan maksamaan kiinteämääräisenä hyvityksenä 7 986,60 euroa päivässä. Tätä summaa laskiessaan komissio on ottanut huomioon unionin oikeuden rikkomisen vakavuuden ja keston sekä varoittavan vaikutuksen suhteessa kyseisen jäsenvaltion eli Slovenian tasavallan maksukykyyn.
   Direktiivin täytäntöönpanolle asetettu määräaika päättyi 17.6.2016


title: Asia C-181/18 P: Valitus, jonka Puolan tasavalta on tehnyt 5.3.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-849/16, PGNiG Supply & Trading v. komissio, 14.12.2017 antamasta määräyksestä

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/21

         Valitus, jonka Puolan tasavalta on tehnyt 5.3.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-849/16, PGNiG Supply & Trading v. komissio, 14.12.2017 antamasta määräyksestä
   (Asia C-181/18 P)
   (2018/C 152/26)
   Oikeudenkäyntikieli: puola

      Asianosaiset

      Valittaja: Puolan tasavalta (asiamies: B. Majczyna)

      Muut osapuolet: PGNiG Supply & Trading GmbH, Euroopan komissio

      Vaatimukset

               —

               Unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-849/16, PGNiG Supply & Trading v. komissio, 14.12.2017 antama määräys on kumottava kokonaisuudessaan.

               —

               Asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen uudelleen ratkaistavaksi.

               —

               Kukin asianosainen on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valituksenalaisella määräyksellä unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt PGNiG Supply & Tradingin kanteen, joka koski sellaisen 28.10.2016 annetun komission päätöksen C(2016) 6950 final kumoamista, joka koski direktiivin 2003/55/EY mukaisen poikkeuksen vaatimuksista antaa kolmansille pääsy verkkoon Itämeren putkilinjan yhdysliittymän ja vastikesäännöstön osalta myöntämisen arviointia, ja perustellut mainitun hylkäämisen sillä, että kantajalla ei ollut asiavaltuutta.
   Puolan tasavallan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen määräyksensä 6, 10, 11 ja 43 kohdassa esittänyt samaan aikaan asiakysymystä koskevia toteamuksia siltä osin kuin on kyse riidanalaisen komission päätöksen pätevyydestä. Tässä yhteydessä Puolan tasavalta vetoaa valituksenalaisen unionin yleisen tuomioistuimen määräyksen osalta seuraaviin valitusperusteisiin:
   Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan rikkonut työjärjestyksen 130 artiklan 1 ja 7 kohtaa ja loukannut EU:n perusoikeuskirjan 47 artiklassa Puolan tasavallalle taattua oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin sekä kontradiktorisen menettelyn periaatetta sen vuoksi, että se on valituksenalaisessa määräyksessään esittänyt asiakysymykseen liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia toteamuksia siltä osin kuin on kyse riidanalaisen komission päätöksen pätevyydestä ennen kuin asiassa T-883/16, Puolan tasavalta vastaan komissio, käydyssä menettelyssä on voitu tehdä asiaratkaisu.
   Toiseksi riidanalaisen komission päätöksen oikeudellisessa arvioinnissa on valittajan mukaan virhe siltä osin kuin on oletettu, että mainitussa päätöksessä määrätään, että kolmannen tahon pääsy 50 prosenttiin OPAL-kaasuputken kapasiteetista Greifswaldin ja Brandovin välillä huutokaupataan avoimesti ja syrjimättömästi siten, että muut henkilöt voivat hankkia kyseisen kapasiteetin, ja lisäksi, että riidanalaisessa komission päätöksessä ei tehdä mitään uusia poikkeuksia, vaan osittain kumotaan olemassa oleva poikkeus. Puolan tasavallan mielestä riidanalaisen komission päätöksen oikeudellisen luonteen ja vaikutusten arviointi on virheellistä, koska mainitussa päätöksessä vain näennäisesti otetaan käyttöön ratkaisuja, jotka esitetään avoimina ja syrjimättöminä. Todellisuudessa riidanalaisella päätöksellä luodaan komissiolle mekanismi, joka mahdollistaa Gazprom-konserniin kuuluville yrityksille lopulta kyseisessä päätöksessä tarkoitetun OPAL-kaasuputken kuljetuskapasiteetin käytön hankkimisen yksinoikeudella vähintään 90 prosentin laajuudessa (50 prosenttia kyseisestä kapasiteetista on valittajan mukaan täysin suljettu pois kolmansien pääsyvaatimuksilta, 40 prosenttia kyseisestä kapasiteetista on sitä vastoin dynaamisesti järjestettävää kapasiteettia, jonka vain Gazprom voi varata).
   Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan rikkonut velvollisuuttaan perustella valituksenalainen määräys asianmukaisesti. Se ei ole selittänyt, minkä oletusten perusteella se on tehnyt asiakysymystä koskevat toteamukset komission riidanalaisesta päätöksestä. Tämän vuoksi valittajan mukaan ei ole mahdollista tuntea perusteluja, joilla unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että riidanalainen komission päätös avaa OPAL-kaasuputken kapasiteetin sellaisille yrityksille, jotka eivät ole sidoksissa Gazprom-konserniin, ja vaikuttaa edullisesti kilpailuun maakaasumarkkinoilla.


title: Asia T-158/18: Kanne 6.3.2018 – Scaloni ja Figini v. komissio

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/56

         Kanne 6.3.2018 – Scaloni ja Figini v. komissio
   (Asia T-158/18)
   (2018/C 152/66)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Kantajat: Mario Scaloni (Ancona, Italia), Ennio Figini (Chiaravalle, Italia) (edustaja: asianajaja P. Putti)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta velvoittamaan Euroopan unionin ja/tai Euroopan komission korvaamaan kyseessä olevien direktiivin ja asetuksen tulkinnan mukaisesti osakkeiden nimellisarvon kokonaisuudessaan, siten kuin se on selostettu perusteluissa ja kuten liitteenä olevista asiakirjoista ilmenee, sekä korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantajat katsovat, että luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (1) ja sittemmin yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (2) voimaantulon jälkeen Italian valtiolla ei ole ollut oikeutta toteuttaa toimenpiteitä minkään pankkinsa eikä siten myöskään Banca Marchen hyväksi.
   Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste perustuu vahingonkorvausvaatimukseen sen vuoksi, että komissio on tulkinnut virheellisesti direktiiviä 2014/59/EU ja asetusta N:o 806/2014, Banca Marchen oikeudenvastaiseen jättämiseen valtiontukisääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle sekä tästä seuranneeseen yhdenvertaisuusperiaatteen ja/tai syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen.

                           —

                           Tältä osin vedotaan siihen, että komissio on eri jäsenvaltioiden pankeille myöntämien tukien osalta katsonut, että 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan edellytykset ovat täyttyneet ja tukia on siten pidetty hyväksyttävinä. Italian tukiohjelmaansa sisällyttämiä toimenpiteitä on ollut arvioitava saman määräyksen mukaisesti, koska se on ainoa määräys, jossa vahvistetaan valtiontukisäännöt, eikä siis direktiivin ja asetuksen mukaisesti. Viimeksi mainitut kaksi säädöstä eivät koske tukia, eivätkä ne johdettuun oikeuteen kuuluvina olisi voineetkaan koskea niitä. Italian pankeille myönnetyt tuet on hyväksyttävä myös siksi, että ne perustuvat samoihin syihin, joiden vuoksi jo myönnetyt tuet ovat olleet komission mielestä hyväksyttäviä.

                           —

                           Lisäksi täsmennetään, että mikäli johdettua oikeutta katsottaisiin olevan sovellettava, ensimmäinen kanneperuste perustuu siihen, että komissio on loukannut yhdenvertaisuusperiaatetta, koska se ei ole hyväksynyt tukea.

               2)

               Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että Euroopan unionin lainsäätäjä on loukannut unionin oikeussääntöjen normihierarkian periaatetta.

                           —

                           Tältä osin vedotaan siihen, että mikäli unionin yleinen tuomioistuin katsoisi komission tulkinnan olevan oikea, oikeudenvastaisuus olisi tapahtunut jo lainsäädännön tasolla ja vastuussa olisi Euroopan unioni kokonaisuutena.

               3)

               Kolmas kanneperuste, joka perustuu Italian oikeusjärjestyksen perustavanlaatuisten periaatteiden loukkaamiseen ja yhteisön oikeusjärjestyksen soveltamatta jättämiseen.

                           —

                           Tältä osin vedotaan siihen, että jos unionin yleinen tuomioistuin katsoisi, ettei direktiivillä eikä asetuksella loukata yhteisön oikeuden mukaista yhdenvertaisuusperiaatetta, Italian perustuslakituomioistuinta (Corte costituzionale) on pyydettävä tutkimaan toimen yhteensopivuus Italian valtiosääntöön kuuluvan yhdenvertaisuusperiaatteen kanssa. Kielteisessä tapauksessa kyseisen periaatteen vastaista säännöstöä ei olisi voitu sisällyttää Italian oikeusjärjestykseen.

      (1)  EUVL 2014, L 173, s. 190.

      (2)  EUVL 2014, L 225, s. 1.


title: Asia C-188/18: Kanne 12.3.2018 – Euroopan komissio v. Slovenian tasavalta

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/22

         Kanne 12.3.2018 – Euroopan komissio v. Slovenian tasavalta
   (Asia C-188/18)
   (2018/C 152/27)
   Oikeudenkäyntikieli: slovenia

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Ondrůšek, G. von Rintelen, M. Žebre)

      Vastaaja: Slovenian tasavalta

      Vaatimukset

   Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, ettei Slovenian tasavalta ole noudattanut käyttöoikeussopimusten tekemisestä 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/23/EU (EUVL 2014, L 94, s. 1) 51 artiklassa säädettyjä velvoitteitaan, koska se ole 18.4.2016 mennessä antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ole ainakaan ilmoittanut näitä toimenpiteitä komissiolle;

               —

               velvoittaa Slovenian tasavallan SEUT 260 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuin tavoin maksamaan kiinteämääräisenä hyvityksenä 8 992,32 euroa päivässä tässä asiassa annettavan tuomion antamispäivästä lukien;

               —

               velvoittaa Slovenian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Käyttöoikeussopimusten tekemisestä 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/23/EU 51 artiklan mukaan Slovenian tasavallan olisi pitänyt 18.4.2016 mennessä ilmoittaa komissiolle kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset. Koska se ei kyseisen määräajan päättymiseen mennessä ilmoittanut komissiolle mainitun direktiivin kaikkien säännösten täytäntöönpanotoimenpiteitä, komissio on päättänyt saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
   Komissio vaatii kanteessaan, että unionin tuomioistuin velvoittaa vastaajan maksamaan kiinteämääräisenä hyvityksenä 8 992,32 euroa päivässä. Tätä summaa laskiessaan komissio on ottanut huomioon unionin oikeuden rikkomisen vakavuuden ja keston sekä varoittavan vaikutuksen suhteessa kyseisen jäsenvaltion eli Slovenian tasavallan maksukykyyn.
   Direktiivin täytäntöönpanolle asetettu määräaika päättyi 18.4.2016.


title: Asia T-160/18: Kanne 2.3.2018 – Theodorakidi v. EUIPO – Benopoulou (THYREOS VASSILIKI)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/57

         Kanne 2.3.2018 – Theodorakidi v. EUIPO – Benopoulou (THYREOS VASSILIKI)
   (Asia T-160/18)
   (2018/C 152/67)
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset ja muu osapuoli

      Kantaja: Vassiliki Theodorakidi (Véroia, Kreikka) (edustaja: asianajaja F. Ikonomidou Ikonomou)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Vassiliki Benopoulou (Kifisiá, Kreikka)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Kantaja

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki THYREOS VASSILIKI – EU-tavaramerkki nro 8 206 963

      EUIPO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 19.12.2017 asiassa R 40/2017-4 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen ja siis hylkää mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n ja muun osapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut sekä EUIPO:n valituslautakunnassa ja mitättömyysosastossa aiheutuneet kulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen

               —

               EUIPO:n valituslautakunta teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että muu osapuoli on ”laajasti tunnettu”

               —

               Perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättäminen

               —

               EUIPO:n valituslautakunta teki virheen hyväksyessään sen, ettei niitä tavaroita tai palveluja tule rajoittaa, joiden osalta mitättömyys on hyväksyttävä.


title: Asia T-542/11 RENV: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.3.2018 – Alouminion tis Ellados v. komissio (Valtiontuki — Sähkö — Päätös, jossa tuki todetaan sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja jossa tuki määrätään perittäväksi takaisin — Vakiintuneen toimittajan kanssa tehdyssä sopimuksessa myönnetty sähkön suosituimmuustariffi — Vakiintuneen toimittajan toteuttama sopimuksen purkaminen — Tuomioistuimen välitoimena määräämä sopimuksen irtisanomisen vaikutusten lykkääminen — Unionin yleisen tuomioistuimen toteuttama komission päätöksen kumoaminen — Unionin tuomioistuimen toteuttama unionin yleisen tuomioistuimen tuomion kumoaminen — Asian palauttaminen unionin yleiseen tuomioistuimeen — Kanteen ulottuvuus palauttamisen jälkeen — Välitoimia koskevan määräyksen luokitteleminen uudeksi tueksi — Komission toimivalta — Tehokas oikeussuoja — Suosituimmuustariffin luokittelu valtiontueksi — Etu — Luottamuksensuoja — Tuensaajan puolustautumisoikeudet — Takaisinperintävelvollisuus — Perusteluvelvollisuus)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/24

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.3.2018 – Alouminion tis Ellados v. komissio
   (Asia T-542/11 RENV) (1)

   ((Valtiontuki - Sähkö - Päätös, jossa tuki todetaan sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja jossa tuki määrätään perittäväksi takaisin - Vakiintuneen toimittajan kanssa tehdyssä sopimuksessa myönnetty sähkön suosituimmuustariffi - Vakiintuneen toimittajan toteuttama sopimuksen purkaminen - Tuomioistuimen välitoimena määräämä sopimuksen irtisanomisen vaikutusten lykkääminen - Unionin yleisen tuomioistuimen toteuttama komission päätöksen kumoaminen - Unionin tuomioistuimen toteuttama unionin yleisen tuomioistuimen tuomion kumoaminen - Asian palauttaminen unionin yleiseen tuomioistuimeen - Kanteen ulottuvuus palauttamisen jälkeen - Välitoimia koskevan määräyksen luokitteleminen uudeksi tueksi - Komission toimivalta - Tehokas oikeussuoja - Suosituimmuustariffin luokittelu valtiontueksi - Etu - Luottamuksensuoja - Tuensaajan puolustautumisoikeudet - Takaisinperintävelvollisuus - Perusteluvelvollisuus))
   (2018/C 152/28)
   Oikeudenkäyntikieli: kreikka

      Asianosaiset

      Kantaja: Alouminion tis Ellados VEAE, aiemmin Alouminion AE (Ateena, Kreikka) (edustajat: asianajajat G. Dellis, N. Korogiannakis, E. Chrysafis, D. Diakopoulos ja N. Keramidas)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Bouchagiar ja É. Gippini Fournier)

      Väliintulija, joka tukee vastaajan vaatimuksia: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Ateena, Kreikka) (edustajat: asianajajat E. Bourtzalas, C. Synodinos, A. Oikonomou ja H. Tagaras)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus, jossa vaaditaan valtiontuesta SA.26117 – C 2/10 (ex NN 62/09), jota Kreikka on myöntänyt Alouminion tis Ellados A.E.:lle, 13.7.2011 tehdyn komission päätöksen 2012/339/EU (EUVL 2012, L 166, s. 83) kumoamista.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Alouminion tis Ellados VEAE vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission ja par Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE:n (DEI) oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 370, 17.12.2011.


title: Asia T-162/18: Kanne 7.3.2018 – Beko v. EUIPO – Acer (ALTUS)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/58

         Kanne 7.3.2018 – Beko v. EUIPO – Acer (ALTUS)
   (Asia T-162/18)
   (2018/C 152/68)
   Kannekirjelmän jättämiskieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Beko plc (Watford, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustaja: G. Tritton, barrister)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Acer, Inc (Taipei, Taiwan)

      Menettely EUIPO:ssa

      Hakija: Kantaja

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki ALTUS – Rekisteröintihakemus nro 6 490 809

      EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 13.12.2017 asiassa R 1991/2016-5 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen ja palauttaa asian EUIPO:on, jotta se tutkii uudelleen lykkäämisvaatimuksen

               —

               määrää menettelyn lykkäämisestä

               —

               velvoittaa EUIPO:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan vastaajan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperuste

               —

               EUIPO menetteli virheellisesti, kun se ei hyväksynyt väitemenettelyn lykkäämisvaatimusta, kunnes Slovakiassa vireillä oleva menettely päättyisi. Erityisesti viiden valituslautakunnan perustelut olivat ilmeisen virheelliset ja/tai kohtuuttomat ja/tai se sivuutti ”kokonaiskuvan” eikä siten kyennyt punnitsemaan oikein asiassa kyseessä olevia eri intressejä ja/tai se käytti harkintavaltaansa väärin.


title: Asia T-155/16: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 6.3.2018 – CFA Institute v. EUIPO – Bloss ym. (CERTIFIED FINANCIAL ENGINEER CFE)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/59

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 6.3.2018 – CFA Institute v. EUIPO – Bloss ym. (CERTIFIED FINANCIAL ENGINEER CFE)
   (Asia T-155/16) (1)

   (2018/C 152/70)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti
   Seitsemännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

      (1)  EUVL C 211, 13.6.2016.


title: Asia T-156/16: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 6.3.2018 – CFA Institute v. EUIPO – Ernst ja Häcker (CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM)

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/59

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 6.3.2018 – CFA Institute v. EUIPO – Ernst ja Häcker (CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM)
   (Asia T-156/16) (1)

   (2018/C 152/71)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti
   Seitsemännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

      (1)  EUVL C 211, 13.6.2016.


title: Asia T-641/17: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 28.2.2018 – Ferri v. EKP

text:
               30.4.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 152/59

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 28.2.2018 – Ferri v. EKP
   (Asia T-641/17) (1)

   (2018/C 152/72)
   Oikeudenkäyntikieli: italia
   Seitsemännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

      (1)  EUVL C 382, 13.11.2017.


title: Asia C-72/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 1 de Pamplona (Espanja) on esittänyt 5.2.2018 – Daniel Ustariz Aróstegui v. Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/17

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona (Espanja) on esittänyt 5.2.2018 – Daniel Ustariz Aróstegui v. Departamento de Educación del Gobierno de Navarra
   (Asia C-72/18)
   (2018/C 161/19)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Daniel Ustariz Aróstegui

      Vastaaja: Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemän määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen, joka on hyväksytty 28.6.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/70/EY, (1) 4 lauseketta tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle aluelainsäädännölle, jolla on nimenomaisesti suljettu pois mahdollisuus vahvistaa ja maksaa tietty palkan lisä sille Navarran julkishallinnon henkilöstöryhmälle, joka muodostuu sopimusperusteisista toimihenkilöistä – joiden sopimukset ovat määräaikaisia –, siitä syystä, että mainittu palkan lisä maksetaan ylennyksestä ja ammattiuralla työskentelystä vain ja ainoastaan virkamiehistä – joiden sopimukset ovat toistaiseksi voimassa olevia – muodostuvalle henkilöstöryhmälle?

      (1)  Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annettu neuvoston direktiivi 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175, s. 43).