title: Asia C-345/12: Kanne 19.7.2012 — Euroopan komissio v. Italian tasavalta

text:
               22.9.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 287/26

         Kanne 19.7.2012 — Euroopan komissio v. Italian tasavalta
   (Asia C-345/12)
   2012/C 287/50
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: E. Montaguti ja K. Herrmann)

      Vastaaja: Italian tasavalta

      Vaatimukset

               —

               on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut rakennusten energiatehokkuudesta 16.12.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/91/EY (1) 7 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan, luettuna yhdessä rakennusten energiatehokkuudesta 19.5.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/31/EU (2) 29 artiklan kanssa, koska se ei ole säätänyt velvollisuudesta asettaa saataville energiatehokkuutta koskeva todistus rakennuksia myytäessä tai vuokrattaessa siten, kuin siitä on säädetty direktiivin 7 ja 10 artiklassa sekä niissä säädetyin edellytyksin

               —

               on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut saman direktiivin 15 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, luettuna yhdessä rakennusten energiatehokkuudesta 19.5.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/31/EU 29 artiklan kanssa, koska se ei ole ilmoittanut kaikkia 9 artiklassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimia

               —

               Italian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Direktiivin 2002/91/EY täytäntöönpanolle varattu määräaika päättyi 4.1.2006. Mainitun direktiivin 7–9 artiklan täytäntöönpanolle varattu määräaika päättyi 4.1.2009, ja komissio toteaa, että direktiivin 2010/31/EU 28 artikla, jonka nojalla on mahdollista lykätä energiatehokkuutta koskevien todistusten saataville asettamista koskevan velvollisuuden soveltamista, ei kata todistuksia, jotka on jo annettu tai annettava direktiivin 7 artiklan 1 kohdan nojalla.
   Vastaaja ei ollut vielä kanteen nostamishetkellä toteuttanut kaikkia direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavia toimenpiteitä.

      (1)  EYVL L 1, s. 65

      (2)  EUVL L 153, s. 13


title: Asian T-209/96 poistaminen rekisteristä

text:
i.n.97               FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                    C 331 /25
Kantajan mukaan asiassa on loukattu luottamuksensuojan              Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
periaatetta, koska vastaajan noudattaman vakiintuneen
käytännön mukaan sellaiset virkamiehet, jotka on jo                 Palkkaluokkaan C 1 kuuluva kantaja pyysi 21.1.1997 päi
otettu ansioituneimpien virkamiesten luetteloon mutta               vätyllä hakemuksella, että hänen 14.10.1968 syntynyt tyt
joita ei ole ylennetty, pääsääntöisesti otetaan seuraavan           tärensä ja 6.6.1972 syntynyt poikansa rinnastettaisiin
varainhoitovuoden ansioituneimpien virkamiesten luette             huollettavina oleviin lapsiin. Hakemus hyväksyttiin kanta
loon. Tällainen menettely saa luetteloon merkityn virka            jan pojan osalta .
miehen perustellusti olettamaan, että hänet joko ylenne
tään kulumassa olevan varainhoitovuoden aikana tai että             Kantaja vetoaa siihen, että perusteluvelvollisuutta on
hänet vähintään otetaan seuraavaa varainhoitovuotta kos            rikottu, koska riidanalainen päätös perustuu sellaiseen
kevaan luetteloon. Tämän osalta asiassa on loukattu myös            oikeudellisen yksikön lausuntoon, jota ei ole annettu tie
perusteluvelvollisuutta .                                           doksi kantajalle, vaikka hänen asianajajansa on sitä viralli
                                                                    sesti pyytänyt.
Kantaja vetoaa lisäksi siihen, että ylennysmenettely oli
lainvastainen virkavirheen takia, koska asian osalta oli
olemassa aikaisempi kertomus, joten vastaajan olisi vähin          Toinen kanneperuste koskee henkilöstösääntöjen liitteessä
                                                                    VII olevan 2 artiklan 4 kohdan rikkomista samoin kuin
täänkin pitänyt perustaa arviointi viimeiseen käytettävissä         ilmeistä arviointivirhettä .
olevaan ja lopulliseen arviointiin. Koska komissio ei mene
tellyt tällä tavoin, se ei voinut tosiasiassa vertailla ylennys
kelpoisten virkamiesten ansioita.
                                                                             Asian T-209/96 ( ) poistaminen rekisteristä
                                                                                ( 97/C 331/51 )
       Maria Lonuzzo-Murganten 8.9.1997 Euroopan
             parlamenttia vastaan nostama kanne                                      (Oikeudenkäyntikieli: ranska)
                        (Asia T-247/97)
                          ( 97/C 331 /50 )                          Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomiois
                                                                    tuimen kolmannen jaoston puheenjohtajan 10.9.1997
                 (Oikeudenkäyntikieli: ranska)                      antamalla määräyksellä tuomioistuimen rekisteristä on
                                                                    poistettu asia T-209/96 , Adam Buick vastaan Euroopan
Maria Lonuzzo-Murgante, kotipaikka Strassen ( Luxem                yhteisöjen komissio.
burg), on nostanut 8.9.1997 Euroopan yhteisöjen ensim
mäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan               o EYVL C 54, 22.2.1997.
parlamenttia vastaan. Kantajan edustajina ovat asianajajat
Jean-Noel Louis, Thierry Demaseure ja Ariane Tornel,
Bryssel, ja prosessiosoite Luxemburgissa on Fiduciaire
Myson SARL, 30 rue de Cessange.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomiois
tuin                                                                         Asian T-145/96 (') poistaminen rekisteristä
                                                                                ( 97/C 331 /52 )
— kumoaa päätöksen, jolla hylättiin vaatimus Giovanna
     Lonuzzon rinnastamisesta huollettavana olevaan lap                             (Oikeudenkäyntikieli: ranska)
     seen ,
— velvoittaa parlamentin maksamaan kantajalle kaikki                Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomiois
     ne sosiaalilisät, jotka liittyvät kantajan tyttären Gio       tuimen ensimmäisen jaoston puheenjohtajan 15.9.1997
     vannan pitämiseen huollettavana olevana lapsena, 8             antamalla määräyksellä tuomioistuimen rekisteristä on
     prosentin vuotuisine viivästyskorkoineen lisien erään         poistettu asia T-145/96, Monika Kawicki vastaan Euroo
     tymispäivästä niiden maksupäivään, ja                          pan parlamentti .
— velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.              H EYVL C 336, 9. 11 . 1996 .


title: Asia F-109/06: Virkamiestuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 22.11.2007 — Dittert v. komissio (Henkilöstö — Virkamiehet — Ylennys — Etusijapisteet — Puutteellinen henkilökansio — Sysper 2 -nimiseen ylennystiedostoon merkittyjen etusijapisteiden huomioon ottamatta jättäminen — Tekninen vika — Ylennyskomitea A* — Etusijapisteitä on annettu sellainen määrä, joka on pienempi kuin yksikössä on ehdotettu)

text:
               12.1.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 8/31

         Virkamiestuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 22.11.2007 — Dittert v. komissio
   (Asia F-109/06) (1)

   (Henkilöstö - Virkamiehet - Ylennys - Etusijapisteet - Puutteellinen henkilökansio - ’Sysper 2’ -nimiseen ylennystiedostoon merkittyjen etusijapisteiden huomioon ottamatta jättäminen - Tekninen vika - Ylennyskomitea A* - Etusijapisteitä on annettu sellainen määrä, joka on pienempi kuin yksikössä on ehdotettu)
   (2008/C 8/54)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Asianosaiset

      Kantaja: Daniel Dittert (Luxemburg, Luxemburg) (edustajat: asianajajat B. Cortese ja C. Cortese)

      Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: G. Berscheid ja K. Herrmann)
   Oikeudenkäynnin kohde
   Nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla myönnetään kantajalle, joka on komission virkamies ja joka on virheellisesti jätetty pääosastonsa ylennysluettelon ulkopuolelle, sellainen määrä etusijapisteitä, joka on pienempi kuin pääosastossa vaaditaan ja riittämätön kantajan ylentämiseksi vuoden 2005 ylennyskierroksella
   Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan yhteisöjen komission päätös, jolla Daniel Dittertille on annettu tämän ylentämiseksi vuoden 2005 ylennyskierroksella riittämätön määrä etusijapisteitä, kumotaan.

               2)

               Euroopan yhteisöjen komission päätös, jolla vahvistettiin vuoden 2005 ylennyskierroksella ylennetyistä virkamiehistä laadittu luettelo ja joka julkaistiin 23.11.2005 ilmestyneissä hallinnollisissa tiedotteissa N:o 85–2005, kumotaan siltä osin kuin Daniel Dittertin nimeä ei ole mainittu kyseisessä luettelossa.

               3)

               Euroopan yhteisöjen komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan Daniel Dittertin oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 281, 18.11.2006, s. 47.


title: Asia C-441/09: Kanne 11.11.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Itävallan tasavalta

text:
               30.1.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 24/27

         Kanne 11.11.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Itävallan tasavalta
   (Asia C-441/09)
   2010/C 24/50
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: D. Triantafyllou ja B.-R. Killmann)

      Vastaaja: Itävallan tasavalta

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut arvonlisäverodirektiivin (1) 96 ja 98 artiklan, luettuina yhdessä liitteen III kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa eräiden sellaisten elävien eläinten, erityisesti hevosten, luovutukseen, tuontiin ja yhteisöhankintaan, joita ei käytetä ihmisten tai eläinten elintarvikkeiden valmistukseen

               —

               Itävallan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Komissio katsoo, että Itävallan liikevaihtovero-oikeus on arvonlisäverodirektiivin 96 artiklan ja 96 artiklan, luettuina yhdessä liitteen III kanssa, vastainen, koska siinä sovelletaan alennettua arvonlisäverokantaa eräiden sellaisten elävien eläinten (erityisesti hevosten), luovutukseen myös silloin, kun näitä eläimiä ei ole tarkoitettu elintarvikkeiden tuottamiseen.
   Arvonlisäverodirektiivin liitteen III 1 kohdassa oleva käsite ”elävät eläimet” ei ole itsenäinen ryhmä, vaan se käsittää ainoastaan sellaiset eläimet, joita tavallisesti toimitetaan käytettäväksi ihmisten ja eläinten elintarvikkeina. Tätä tulkintaa tukee tämän säännöksen espanjan-, ranskan-, englannin-, italian-, hollannin-, portugalin-, ja ruotsinkielinen sanamuoto. Lisäksi tätä säännöstä on tulkittava vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suppeasti, koska säännös on luonteeltaan poikkeus.
   Erityisesti hevoseläinten heimoon kuuluvien eläinten osalta etualalla on yksiselitteisesti käyttö kuorma- ja ratsueläimenä (eikä ihmisten tai eläinten elintarvikkeina).

      (1)  Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY; EUVL L 347, s. 1.


title: Asia C-150/10: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 29.3.2010 — Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB) v. Beneo Orafti SA

text:
               19.6.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/21

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 29.3.2010 — Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB) v. Beneo Orafti SA
      (Asia C-150/10)
      (2010/C 161/30)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunal de première instance de Bruxelles

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

         Vastaaja: Beneo Orafti SA

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko komission asetuksen N:o 493/2006 (1) 9 artiklan perusteella sokerintuotantoyritykselle myönnetyt väliaikaiset kiintiöt suljettu neuvoston asetuksella N:o 320/2006 (2) ja sääntöjen soveltamisohjeita koskevalla komission asetuksella N:o 968/2006 (3) käyttöön otetun väliaikaisen rakenneuudistusjärjestelmän ulkopuolelle, kun otetaan huomioon, että

                              a)

                              näihin kiintiöihin ei sovelleta väliaikaista rakenneuudistusmaksua,

                              b)

                              niihin ei voi saada rakenneuudistustukea ja

                              c)

                              ne eivät ole neuvoston asetuksessa N:o 320/2006 tarkoitettuja kiintiöitä sellaisina kuin ne on määritelty kyseisen asetuksen 2 artiklan 6 kohdassa?

                  2)

                  Vaikka edeltävään kysymykseen vastattaisiin kieltävästi, ovatko väliaikaiset kiintiöt itsenäisiä ja tavanomaisista peruskiintiöistä erillisiä kiintiöitä, kun otetaan huomioon, että

                              a)

                              väliaikaiset kiintiöt myönnetään komission asetuksen N:o 493/2006 9 artiklan perusteella eikä neuvoston asetuksen N:o 318/2006 (4) 7 artiklan perusteella,

                              b)

                              väliaikaisten kiintiöiden myöntämisperusteet eroavat tavanomaisten peruskiintiöiden myöntämisperusteista ja

                              c)

                              väliaikaiset kiintiöt ovat väliaikaisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on helpottaa siirtymistä entisestä sokerialan markkinajärjestelystä yhteisön uuteen sokerialan markkinajärjestelyyn ja joita näin ollen sovelletaan lähtökohtaisesti ainoastaan markkinointivuonna 2006/2007?

                  3)

                  Jos jompaankumpaan edeltävään kysymykseen (tai niihin molempiin) vastataan myöntävästi, voidaanko sokerintuotantoyritykselle, joka on hakenut markkinointivuodelle 2006/2007 rakenneuudistustukea neuvoston asetuksen N:o 320/2006 3 artiklan mukaisesti, myöntää markkinointivuodelle 2006/2007 väliaikainen kiintiö asetuksen 493/2006 9 artiklan mukaisesti?

                  4)

                  Jos edeltävään kysymykseen vastataan kieltävästi, voiko sovellettava seuraamusmaksu koostua myönnetyn rakenneuudistustukiosuuden takaisin perimisestä ja väliaikaisen kiintiön takaisin perimisestä? Kuinka tämä komission asetuksen N:o 968/2006 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu takaisin perittävä summa ja 27 artiklassa tarkoitettu seuraamusmaksu on laskettava tilanteessa, jossa sokerintuotantoyritys on saanut rakenneuudistustukea (markkinointivuodelle 2006/2007) ja on käyttänyt väliaikaisen kiintiönsä (johon ei ole myönnetty mitään rakenneuudistustukea)? Onko tämän seuraamusmaksun laskennassa otettava huomioon kaikki seuraavat seikat tai osa niistä:

                              a)

                              kustannukset, jotka kyseessä olevalle sokerintuotantoyritykselle ovat aiheutuneet tuotantovälineiden purkamisesta,

                              b)

                              tappiot, joita kyseessä oleva sokerintuotantoyritys on kärsinyt luovuttuaan tavanomaisesta peruskiintiöstään,

                              c)

                              se seikka, että väliaikainen kiintiö on yksittäinen ja väliaikainen toimenpide, joka antaa mahdollisuuden tuotantoon ainoastaan markkinointivuonna 2006/2007 ja jota ei sovelleta muihin markkinointivuosiin (paitsi sokerin väliaikaisen kiintiön tapauksessa),

                              d)

                              onko takaisinperittävän summan määrittäminen siten, että huomioon ei oteta edellä a–c alakohdassa mainittuja seikkoja, vastoin suhteellisuusperiaatetta?

                  5)

                  Edellä esitetyistä kysymyksistä huolimatta, milloin rakenneuudistussuunnitelman perusteella tehdyt sitoumukset tulevat voimaan eli milloin niistä tulee hakijaa velvoittavia?

                              a)

                              Tapahtuuko se markkinointivuoden alussa, jonka osalta hakija on tehnyt rakenneuudistustukea koskevan hakemuksen,

                              b)

                              silloin kun hakemus jätetään toimivaltaiselle kansalliselle viranomaiselle,

                              c)

                              silloin kun toimivaltainen kansallinen viranomainen ilmoittaa, että hakemus on asianmukainen,

                              d)

                              silloin kun toimivaltainen kansallinen viranomainen ilmoittaa, että hakemuksen perusteella voidaan myöntää rakenneuudistustukea,

                              e)

                              vai silloin kun toimivaltainen kansallinen viranomainen ilmoittaa päätöksestään myöntää rakenneuudistustukea?

                  6)

                  Jos toiseen kysymyksistä [1 ja 2] (tai niihin molempiin) vastataan myöntävästi, voiko sokerintuotantoyritys, jolle on myönnetty väliaikainen kiintiö markkinointivuodelle 2006/2007, käyttää tätä kiintiötä markkinointivuonna, vaikka kyseiselle yritykselle on myönnetty sen tavanomaista peruskiintiötä koskeva rakenneuudistustuki markkinointivuodesta 2006/2007 alkaen?

                  7)

                  Jos kysymyksiin [1, 2 ja 6] vastataan kieltävästi, voiko jäsenvaltion kansallinen toimivaltainen viranomainen lisätä takaisinperittävään rakenneuudistustukiosuuteen ja komission asetuksen 968/2006 26 ja 27 artiklassa tarkoitettuun seuraamusmaksuun komission asetuksen 967/2006 (5) 4 artiklassa tarkoitetun ylijäämämaksun, jos rakenneuudistussuunnitelmaan liittyviä sitoumuksia ei ole noudatettu, vai onko tällainen seuraamusmaksujen yhteenlaskeminen ristiriidassa ne bis in idem -periaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja syrjimättömyysperiaatteen kanssa?

         (1)  Sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn uudistukseen liittyvistä siirtymätoimenpiteistä ja asetusten (EY) N:o 1265/2001 ja (EY) N:o 314/2002 muuttamisesta 27.3.2006 annettu komission asetus (EY) N:o 493/2006 (EUVL L 89, s. 11).

         (2)  Yhteisön sokerialan väliaikaisesta rakenneuudistusjärjestelmästä ja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun asetuksen (EY) N:o 1290/2005 muuttamisesta 20.2.2006 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 320/2006 (EUVL L 58, s. 42).

         (3)  Yhteisön sokerialan väliaikaista rakenneuudistusjärjestelmää koskevan neuvoston asetuksen (EY) N:o 320/2006 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 27.6.2006 annettu komission asetus (EY) N:o 968/2006 (EUVL L 176, s. 32).

         (4)  Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 20.2.2006 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 318/2006 (EUVL L 58, s. 1).

         (5)  Neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä kiintiön ulkopuolisen tuotannon osalta sokerialalla 29.6.2006 annettu komission asetus (EY) N:o 967/2006 (EUVL L 176, s. 22).


title: Asia C-549/16: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione Tributaria di secondo grado di Bolzano (Italia) on esittänyt 31.10.2016 – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano v. Palais Kaiserkron Srl

text:
               30.1.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 30/19

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione Tributaria di secondo grado di Bolzano (Italia) on esittänyt 31.10.2016 – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano v. Palais Kaiserkron Srl
   (Asia C-549/16)
   (2017/C 030/23)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Commissione Tributaria di secondo grado di Bolzano

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano

      Vastapuoli: Palais Kaiserkron Srl

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 401 artiklaa tulkittava siten, että arvonlisävero ja rekisteröintivero (joka kohdistuu 26.4.1986 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 131 40 §:ssä ja tässä asetuksessa olevan maksutaulukon 1 osassa olevan 5 §:n 1 momentin a bis alakohdassa tarkoitettuihin käyttöomaisuutta koskeviin vuokrasopimuksiin) voidaan kantaa kumulatiivisesti, vai siten, että viimeksi mainittu vero on luonteeltaan liikevaihtovero?

      (1)  EUVL 2006, L 347, s. 1.


title: Asia C-582/13 P: Valitus, jonka Intra-Presse on tehnyt 15.11.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-437/11, Golden Balls Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 16.9.2013 annetusta tuomiosta

text:
               25.1.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 24/9

         Valitus, jonka Intra-Presse on tehnyt 15.11.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-437/11, Golden Balls Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 16.9.2013 annetusta tuomiosta
   (Asia C-582/13 P)
   2014/C 24/16
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: Intra-Presse (edustajat: advocaat P. Péters, avocat T. de Haan ja avocate M. Laborde)

      Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Golden Balls Ltd

      Vaatimukset

   Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-437/11 16.9.2013 antaman tuomion

               —

               palauttaa asian Euroopan unionin yleiseen tuomioistuimeen Intra-Pressen asetuksen N:o 207/2009 (1) 8 artiklan 5 kohdan nojalla nostaman kanteen ratkaisemiseksi

               —

               määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valittaja väittää, että riitautettu tuomio on kumottava seuraavilla perusteilla.
   Ensimmäiseksi unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa määritellessään kohdeyleisön ja arvioidessaan kyseisten tavaramerkkien merkityssisältöjen samankaltaisuuden astetta lisäten edellytyksen ”älyllisestä käännösprosessista”, ”kääntämisestä aluksi” tai ”edeltävästä käännöksestä”. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 8 artiklan 5 kohtaa, koska se ei tehnyt kokonaisvaltaista arviointia eikä tutkinut valittajan aikaisemman tavaramerkin maineen ja mahdollisen tavaramerkkien toisiinsa yhdistämisen merkitystä.

      (1)  Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1).


title: Asia C-645/15: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Saksa) on esittänyt 3.12.2015 – Bund Naturschutz in Bayern e.V. ja Harald Wilde v. Freistaat Bayern

text:
               7.3.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 90/5

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Saksa) on esittänyt 3.12.2015 – Bund Naturschutz in Bayern e.V. ja Harald Wilde v. Freistaat Bayern
   (Asia C-645/15)
   (2016/C 090/08)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Pääasian asianosaiset

      Valittajat: Bund Naturschutz in Bayern e.V. ja Harald Wilde

      Vastapuoli: Freistaat Bayern

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/92/EU (1) liitteessä I olevan 7 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että se koskee myös vähintään nelikaistaisen tien leventämistä?
               Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:

               2)

               Onko direktiivin 2011/92/EU liitteessä I olevan 7 kohdan c alakohta saman kohdan b alakohtaan nähden erityisempi säännös ja onko sitä näin ollen sovellettava ensisijaisesti?
               Jos ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:

               3)

               Edellyttääkö direktiivin 2011/92/EU liitteessä I olevan 7 kohdan b alakohtaan sisältyvä moottoriliikennetien käsite, että asian kannalta merkityksellinen tien osa on kansainvälisistä pääliikenneväylistä tehdyssä eurooppalaisessa sopimuksessa tarkoitettu liikenteen kansainvälinen pääväylä?
               Jos ensimmäiseen, toiseen tai kolmanteen kysymykseen vastataan kieltävästi:

               4)

               Onko direktiivin 2011/92/EU liitteessä I olevan 7 kohdan b alakohtaan sisältyvää rakentamisen käsitettä sovellettava tien leventämiseen, kun tien linjausta ei muuteta olennaisesti?
               Jos neljänteen kysymykseen vastataan myöntävästi:

               5)

               Edellyttääkö direktiivin 2011/92/EU liitteessä I olevan 7 kohdan b alakohtaan sisältyvä rakentamisen käsite kyseiseltä tien osuudelta tiettyä vähimmäispituutta? Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko kyseessä siinä tapauksessa oltava yhtäjaksoinen tien osa? Jos kysymykseen vastataan myöntävästi, onko vähimmäispituus suurempi kuin yhtäjaksoisen tien osan osalta 2,6 kilometriä tai – jos useiden tien osien, jotka eivät ole yhtäjaksoisia, pituus on laskettava yhteen – yhteensä 4,4 kilometriä?
               Jos viidenteen kysymykseen vastataan kieltävästi:

               6)

               Voidaanko direktiivin 2011/92/EU liitteessä I olevan 7 kohdan b alakohdan toista vaihtoehtoa (moottoriliikenneteiden rakentaminen) soveltaa kansainvälisistä pääliikenneväylistä tehdyssä eurooppalaisessa sopimuksessa tarkoitetussa taajamassa toteutettavaan tien leventämiseen?

      (1)  EUVL L 26, s. 1.


title: Asia C-123/00: Tribunal de première instance de Bruxelles'n (55. jaosto) 28.3.2000 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Christina Bellamy vastaan Procureur du Roi, jossa English Shop Wholesale SA:lta on vaadittu vahingonkorvausta

text:
C 149/28               FI                           Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                         27.5.2000
Toinen kysymys                                                                riumkloridin pitoisuus leivän kuivapainosta on enemmän
                                                                              kuin 2,0 %, ristiriidassa edellä mainitun EY 28 artiklan
Vaikuttaako ensimmäiseen kysymykseen annettavaan vastauk-                     kanssa tai voivatko nämä säädökset olla perusteltuja EY
seen mitenkään se, että palvelukseen ottaminen tapahtuu hyvin                 30 artiklassa tarkoitetulla tavalla?
suuressa yrityksessä ja että kyseinen yritys käyttää usein
tilapäistä työvoimaa?                                                    2. Ovatko leipä- ja leipomotuotteista 2.9.1985 annetun ku-
                                                                              ninkaan päätöksen 1, 3 ja 8 §:n ja elintarvikkeisiin ja
                                                                              muihin tuotteisiin liittyvästä kuluttajien terveyden suojele-
(1) EYVL L 39, 14.2.1976, s. 40.                                              misesta 24.1.1977 annetun lain 14 §:n säännökset ristirii-
(2) EYVL L 348, 28.11.1992, s. 1.
                                                                              dassa edellä mainitun EY 28 artiklan kanssa tai voivatko
                                                                              nämä säädökset olla perusteltuja EY 30 artiklassa tarkoite-
                                                                              tulla tavalla?
                                                                         3. Ovatko elintarvikkeiden mainonnasta 17.4.1980 annetun
                                                                              kuninkaallisen asetuksen 4 §:n 2 momentin ja 5 §:n ja
Tribunal de première instance de Bruxelles’n (55. jaosto)                     elintarvikkeisiin ja muihin tuotteisiin liittyvästä kuluttajien
28.3.2000 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkorat-                        terveyden suojelemisesta 24.1.1977 annetun lain 14 §:n
kaisupyyntö asiassa Christina Bellamy vastaan Procureur                       säännökset ristiriidassa edellä mainitun EY 28 artiklan
du Roi, jossa English Shop Wholesale SA:lta on vaadittu                       kanssa tai voivatko nämä säädökset olla perusteltuja EY
                      vahingonkorvausta                                       30 artiklassa tarkoitetulla tavalla?
                        (Asia C-123/00)
                        (2000/C 149/52)
Tribunal de première instance de Bruxelles on pyytänyt
28.3.2000 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisö-                        Asian C-20/99 (1) poistaminen rekisteristä
jen tuomioistuimeen 31.3.2000, Euroopan yhteisöjen tuo-
mioistuimelta ennakkoratkaisua asiassa Christina Bellamy vas-                                      (2000/C 149/53)
taan Procureur du Roi, jossa English Shop Wholesale SA:lta on
vaadittu vahingonkorvausta, seuraavaan kysymykseen:                      Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 25.1.2000
                                                                         antamalla määräyksellä tuomioistuimen rekisteristä on poistet-
1. Ovatko leipä- ja leipomotuotteista 2.9.1985 annetun ku-               tu asia C-20/99, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Itäval-
     ninkaan päätöksen 1, 3 ja 8 §:n sekä elintarvikkeisiin ja           lan tasavalta.
     muihin tuotteisiin liittyvästä kuluttajien terveyden suojele-
     misesta 24.1.1977 annetun lain 14 §:n rajoitukset sellaisen
     leivän myynnistä, jonka sisältämän ruokasuolan eli nat-             (1) PB C 86 van 27.3.1999.


title: Asia T-57/09: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 20.10.2011 — Alfastar Benelux v. neuvosto (Julkiset palveluhankinnat — Tarjouskilpailumenettely — Teknisen ylläpidon palvelut, help desk -palvelut ja paikan päällä suoritettavat käyttöpalvelut neuvoston pääsihteeristön mikrotietokoneita, tulostimia ja oheislaitteita varten — Tarjouksentekijän tarjouksen hylkääminen — Perusteluvelvollisuus)

text:
               3.12.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 355/16

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 20.10.2011 — Alfastar Benelux v. neuvosto
   (Asia T-57/09) (1)

   (Julkiset palveluhankinnat - Tarjouskilpailumenettely - Teknisen ylläpidon palvelut, help desk -palvelut ja paikan päällä suoritettavat käyttöpalvelut neuvoston pääsihteeristön mikrotietokoneita, tulostimia ja oheislaitteita varten - Tarjouksentekijän tarjouksen hylkääminen - Perusteluvelvollisuus)
   2011/C 355/26
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Alfastar Benelux (Ixelles, Belgia) (edustaja: asianajaja N. Keramidas)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Balta, M. Vitsentzatos ja M. Robert)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Yhtäältä vaatimus kumota neuvoston 1.12.2008 tekemä päätös, jolla hylättiin Alfastar Beneluxista ja Siemens IT Solutions and Services SA:sta koostuvan Alfastar-Siemens -yritysryhmän avoimessa tarjouskilpailussa UCA-218-07, Tekninen ylläpito — help desk -palvelut ja paikan päällä suoritettavat käyttöpalvelut neuvoston pääsihteeristön mikrotietokoneita, tulostimia ja oheislaitteita varten (EUVL 2008/S 91-122796), tekemä tarjous ja tehtiin sopimus toisen tarjouksentekijän kanssa, sekä toisaalta vahingonkorvausvaatimus.

      Tuomiolauselma

               1)

               Neuvoston 1.12.2008 tekemä päätös, jolla hylättiin Alfastar Beneluxista ja Siemens IT Solutions and Services SA:sta koostuvan Alfastar-Siemens -yritysryhmän avoimessa tarjouskilpailussa UCA-218-07, Tekninen ylläpito — help desk -palvelut ja paikan päällä suoritettavat käyttöpalvelut neuvoston pääsihteeristön mikrotietokoneita, tulostimia ja oheislaitteita varten, tekemä tarjous ja tehtiin sopimus toisen tarjouksentekijän kanssa, kumotaan.

               2)

               Vahingonkorvausvaatimus hylätään.

               3)

               Euroopan unionin neuvosto velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 102, 1.5.2009.


title: Asia T-291/12: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 25.3.2014 – Deutsche Bank v. SMHV (Passion to Perform) (Yhteisön tavaramerkki  — Kansainvälinen rekisteröinti, jossa on nimetty Euroopan unioni  — Sanamerkki Passion to Perform  — Tavaramerkki, joka koostuu mainoslauseesta  — Ehdottomat hylkäysperusteet  — Erottamiskyvyn puuttuminen  — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta  — Yhdenvertainen kohtelu)

text:
               12.5.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 142/33

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 25.3.2014 – Deutsche Bank v. SMHV (Passion to Perform)
   (Asia T-291/12) (1)

   ((Yhteisön tavaramerkki - Kansainvälinen rekisteröinti, jossa on nimetty Euroopan unioni - Sanamerkki Passion to Perform - Tavaramerkki, joka koostuu mainoslauseesta - Ehdottomat hylkäysperusteet - Erottamiskyvyn puuttuminen - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta - Yhdenvertainen kohtelu))
   2014/C 142/41
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Deutsche Bank AG (Frankfurt am Main, Saksa) (edustajat: asianajajat R. Lange, T. Götting ja G. Hild)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (asiamies: I. Harrington)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 24.4.2012 tekemästä päätöksestä (asia R 2233/2011-4), joka koskee sanamerkin Passion to Perform rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Deutsche Bank AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 273, 8.9.2012.


title: Asia T-424/05: Kanne  6.11.2005  — Italian tasavalta v. Euroopan yhteisöjen komissio

text:
               28.1.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 22/23

         Kanne 6.11.2005 — Italian tasavalta v. Euroopan yhteisöjen komissio
   (Asia T-424/05)
   (2006/C 22/41)
   Oikeudenkäyntikieli: italia
   Asianosaiset

      Kantaja: Italian tasavalta (asiamies (asiamiehet): avvocato dello stato Paolo Gentili)

      Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio
   Vaatimukset

               —

               Kantaja vaatii että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa kanteen kohteena olevan päätöksen

               —

               Euroopan yhteisöjen komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Italian tasavallan nostaman kanteen kohteena on 6.9.2005 tehty komission päätös nro C(2005) 3302.
   Päätöksellään komissio on katsonut yhteismarkkinoille soveltumattomiksi asetuksen (decreto legge) nro 269/2003, joka on saatettu laintasoiseksi lailla nro 326/2003, 12 §:n.
   Päätöksen mukaan erityyppisiin sijoitusrahastojen ja SICAV- rahastojen omaisuudenhoidon nettotuotosta kannettavan tuloveron verokantaa lasketaan 12,5 prosentista 5 prosenttiin niiden tapausten osalta, joissa sijoitusrahastot tai SICAV — rahastot ovat sijoittaneet kalenterivuoden aikana vähintään 2/3 rahaston arvosta markkina-arvoltaan pieniin tai keskisuuriin pörssinoteerattuihin yrityksiin jaksolla, joka kattaa yli kuudesosan rahaston arvostuspäivistä. Tällaisia sijoitusrahastoja ja SICAV -rahastoja kutsutaan erikoissijoitusrahastoiksi.
   Komission mukaan kyse on valikoivasta toimesta, joka suosii yhtäältä pieniä ja keskisuuria rahastointiyrityksiä suhteessa muihin ohjaten rahastositoumukset näihin. Tämän lisäksi se suosii erikoissijoitusrahastoja ja SICAV- rahastoja suhteessa yleisiin sijoitusrahastoihin, koska erityisten rahaston yksittäiset osuudet tuottavat enemmän, koska niitä rasittaa kevyempi verotus. Lisäksi kyseessä on yleisestä verotusjärjestelmästä erillinen toimenpide, jota on pidettävä puhtaasti toiminnallisena tukena. Komission mukaan ei ole olemassa mitään poikkeussyytä, jonka perusteella EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettu toimenpide voitaisiin katsoa oikeutetuksi.
   Italian hallituksen mukaan päätöstä rasittavat ennen kaikkea menettelylliset virheet. Päätös aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely ilman komission ja kyseessä olevan Italian viranomaisen välistä tietojenvaihtoa toimittamatta, vaikka valtiontukiasioissa noudatettavista menettelyistä annetussa asetuksessa N:o 659/99 tätä edellytetään (ensimmäinen perustelukappale).
   Se väittää, että päätöstä ei ole perusteltu Italian hallituksen menettelyn aikana esittämien perustavanlaatuisten kysymysten osalta. Italian lainsäädännössä (jolla on pantu valtionsisäisesti täytäntöön rahoitusmarkkinoita koskeva direktiivi) sijoitusrahastot ja SICAV — rahastot katsotaan itsenäiseksi omaisuuseräksi, joka voidaan jakaa osuuksiin. Niitä ei siis sellaisenaan pidetä yhteisön oikeudessa tarkoitettuina yrityksinä. Komissio on tästä tietoinen, mutta se on katsonut, että joissakin tapauksissa näitä rahoitusvälineitä on pidettävä yrityksinä. Komissio ei kuitenkaan ole täsmentänyt, mistä tilanteista on kysymys ja millä edellytyksin rahastot ja SICAV — rahastot on katsottava tällaisiksi yrityksiksi (toinen perustelukappale).
   Kolmannessa kanneperusteessaan Italian hallitus väittää, että päätös on EY 87 artiklan vastainen juuri siitä syystä, että sijoitusrahastoja ja SICAV — rahastoja ei oikeudellisen luonteensa vuoksi voida pitää yhteisön oikeudessa tarkoitettuna yrityksinä, vaan irtaimen omaisuuden yhteisomistusmuotoina. Jos ne katsottaisiin yrityksiksi, ei tukea voitaisi pitää valikoivana, koska mikä tahansa (sopimusperusteinen varainhoitoyhtiö tai SICAV — salkunhoitaja) voisi perustaa erikoissijoitusvälineitä yleisten rinnalle ja saada verohelpotuksen hyväkseen.
   Neljäs kanneperuste koskee sitä, että päätöksessä on katsottu, että teoreettisen tuen saajina ovat pörssinoteeratut markkina-arvoltaan pienet ja keskisuuret yritykset, vaikka todellisina helpotuksen edunsaajina ovat ainoastaan rahasto-osuuksien ostajat, eli kuka tahansa oikeussubjekti. Tämän vuoksi tuki ei koske yrityksiä eikä se ole valikoiva. Komissio ei Italian mukaan ole esittänyt näyttöä siitä, että osuuksien ostajille suunnattu verohelpotus olisi todellisuudessa mainittuihin yhtiöihin kohdistuva välillinen verohelpotus.
   Viides kanneperuste koskee myös EY 87 artiklan rikkomista ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, koska komissio on kantajan mukaan katsonut, että kyseessä olevalla verotoimenpiteellä on kilpailuvaikutuksia yhteisössä huolimatta siitä, että sen taloudellinen vaikutus on olematon (1 100 000 euroa). Komissio ei päätöksessään ole tehnyt selkoa myöskään siis, miksi kyse on toimintatuesta, koska vero ei ole yhteisrahoitusvälineitä hoitaville välittäjille koituva hoitokulu. Markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten tukemistavoite osoittaa, että niiden osalta kyseessä on rakenteellisesta toimenpiteestä.
   Kuudes kanneperuste koske sitä, että päätöksessä ei ole hyväksytty sitä, että tilanteeseen voitaisiin soveltaa EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua poikkeusta. Pääomaltaan pienten yhtiöiden varallisuusperustan kasvattamistavoite on nimenomaan tämän poikkeusäännöksen alaan kuuluva talouspoliittinen päämäärä, sillä tällaisten yhtiöiden on huomattavasti vaikeampi päästä riskipääoman markkinoille kuin yhtiöiden, joiden markkina-arvo on huomattava.


title: Asia T-654/14: Kanne 8.9.2014 – Revolution v. SMHV (REVOLUTION)

text:
               3.11.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 388/21

         Kanne 8.9.2014 – Revolution v. SMHV (REVOLUTION)
   (Asia T-654/14)
   2014/C 388/26
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Revolution LLC (Washington D.C., Yhdysvallat) (edustajat: asianajajat P. Roncaglia, F. Rossi ja N. Parrotta)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 11.6.2014 asiassa R 2143/2013-1 tekemän päätöksen

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki ”REVOLUTION” luokkaan 36 kuuluvia palveluita varten – yhteisön tavaramerkkihakemus nro 1 1 8 15  297

      Tutkijan päätös: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröintiä koskeva hakemus hylättiin

      Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hylättiin

      Kanneperusteet: Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 2 kohdan rikkominen


title: Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 17 päivänä huhtikuuta 2002 asiassa T-325/00, Elke Sada vastaan Euroopan yhteisöjen komissio (Henkilöstö – Väliaikainen toimihenkilö – Työttömyyskorvaus – Kieltäytyminen)

text:
29.6.2002               FI                         Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                                  C 156/21
      YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN                                   YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN
                TUOMIOISTUIMEN TUOMIO                                                      TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
                                                                                20 päivänä maaliskuuta 2002
                  17 päivänä huhtikuuta 2002
                                                                        asiassa T-355/00, DaimlerChrysler AG vastaan sisämarkki-
                                                                        noiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)
                                                                                (SMHV) (1)
asiassa T-325/00, Elke Sada vastaan Euroopan yhteisöjen
                           komissio (1)                                 (Yhteisön tavaramerkki – Sanamerkki TELE AID – Ehdotto-
                                                                        mat hylkäysperusteet – Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan
                                                                                1 kohdan b ja c alakohta)
(Henkilöstö – Väliaikainen toimihenkilö – Työttömyyskor-                                            (2002/C 156/40)
                     vaus – Kieltäytyminen)
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
                         (2002/C 156/39)
                                                                        Asiassa T-355/00, DaimlerChrysler AG, kotipaikka Stuttgart
                                                                        (Saksa), edustajanaan asianajaja S. Völker, vastaan sisämarkki-
                                                                        noiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)
                    (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
                                                                        (asiamiehinään A. von Mühlendahl ja D. Schennen), jossa
                                                                        kantaja on nostanut kanteen sisämarkkinoiden harmonisointi-
                                                                        viraston (tavaramerkit ja mallit) kolmannen valituslautakunnan
                                                                        12.9.2000 tekemästä päätöksestä (asia R 142/2000-3), joka
                                                                        koskee sanamerkin TELE AID rekisteröintiä yhteisön tavara-
                                                                        merkiksi, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
                                                                        (laajennettu toinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston
Asiassa T-325/00, Elke Sada, Euroopan yhteisöjen komission              puheenjohtaja R. M. Moura Ramos sekä tuomarit V. Tiili,
entinen väliaikainen toimihenkilö, kotipaikka Besozzo (Italia),         J. Pirrung, P. Mengozzi ja A. W. H. Meij, kirjaaja: H. Jung,
edustajanaan asianajaja H.-J. Rüber, prosessiosoite Luxembur-           on antanut 20.3.2002 tuomion, jonka tuomiolauselma on
gissa, vastaan Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehinään              seuraava:
C. Berardis-Kayser ja M. B. Wägenbaur), jossa kantaja vaatii
komission 20.12.1999 tekemän sen päätöksen kumoamista,
                                                                        1)    Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mal-
jolla kantajalta evättiin oikeus Euroopan yhteisöjen muuhun
                                                                              lit) kolmannen valituslautakunnan 12.9.2000 tekemä päätös
henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 28 a artik-
                                                                              (asia R 142/2000-3) kumotaan siltä osin kuin se koskee
lan mukaiseen työttömyyskorvaukseen, yhteisöjen ensimmäi-
                                                                              seuraavia tavara- ja palvelulajeja:
sen oikeusasteen tuomioistuin (neljäs jaosto), toimien kokoon-
panossa: jaoston puheenjohtaja M. Vilaras sekä tuomarit
V. Tiili ja M. P. Mengozzi, kirjaaja: hallintovirkamies D. Chris-             –      sähkökäyttöiset ja elektroniset laitteet puheen tai tietojen
tensen, on 17.4.2002 antanut määräyksen, jonka määräysosa                            siirtoon; kiinteät ja siirrettävät lähetys-, siirto-, kytkin- ja
on seuraava:                                                                         vastaanottolaitteet; tietojenkäsittelylaitteet ja niiden osat;
                                                                                navigointilaitteet, jotka kuuluvat luokkaan 9
                                                                              –      tietoverkon ylläpito, joka kuuluu luokkaan 38
1)    Kanne hylätään.
                                                                              –      tietojen kerääminen, tallentaminen, muokkaaminen ja
                                                                                tulostaminen, jotka kuuluvat luokkaan 42.
2)    Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.           2)    Kanne hylätään muilta osin.
                                                                        3)    Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoite-
                                                                              taan lisäksi korvaamaan puolet vastaajan oikeudenkäyntiku-
                                                                              luista. Vastaaja vastaa toisesta puolesta oikeudenkäyntikuluis-
(1) EYVL C 372, 23.12.2000.                                                   taan.
                                                                        (1) EYVL C 28, 27.1.2001.


title: Asia T-140/13: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 9.12.2014 – Netherlands Maritime Technology Association v. komissio (Valtiontuki — Tietyistä omaisuuseristä, jotka on saatu rahoitusleasingin kautta, tehtävää ennenaikaista poistoa koskeva Espanjan järjestelmä — Päätös, jolla todetaan, ettei valtiontukea ole annettu — Muodollista tutkintamenettelyä ei ole aloitettu — Vakavat vaikeudet — Alustavan tutkinnan olosuhteet ja kesto — Tutkinnan riittämättömyys ja epätäydellisyys)

text:
               2.2.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 34/34

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 9.12.2014 – Netherlands Maritime Technology Association v. komissio
   (Asia T-140/13) (1)

   ((Valtiontuki - Tietyistä omaisuuseristä, jotka on saatu rahoitusleasingin kautta, tehtävää ennenaikaista poistoa koskeva Espanjan järjestelmä - Päätös, jolla todetaan, ettei valtiontukea ole annettu - Muodollista tutkintamenettelyä ei ole aloitettu - Vakavat vaikeudet - Alustavan tutkinnan olosuhteet ja kesto - Tutkinnan riittämättömyys ja epätäydellisyys))
   (2015/C 034/39)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Netherlands Maritime Technology Association, aiemmin Scheepsbouw Nederland (Rotterdam, Alankomaat) (edustajat: asianajaja K. Struckmann ja barrister G. Forwood)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: M. Afonso, L. Flynn ja P. Němečková)

      Väliintulija, joka tukee vastaajan vaatimuksia: Espanjan kuningaskunta (asiamiehet: N. Díaz Abad ja A. Sampol Pucurull)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Euroopan komission 20.11.2012 antaman päätöksen, joka koskee valtiontukea SA.34736 (12/N), joka liittyy siihen, että Espanjan kuningaskunta on ottanut käyttöön verojärjestelmän, jossa sallitaan tietyistä sellaisista omaisuuseristä tehtävä ennenaikainen poisto, jotka on saatu rahoitusleasingin kautta

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään perusteettomana.

               2)

               Netherlands Maritime Technology Association vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

               3)

               Espanjan kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 147, 25.5.2013.


title: Asia C-185/05: Euroopan yhteisöjen komission 26.4.2005 Italian tasavaltaa vastaan nostama kanne

text:
               23.7.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 182/23

         Euroopan yhteisöjen komission 26.4.2005 Italian tasavaltaa vastaan nostama kanne
   (Asia C-185/05)
   (2005/C 182/43)
   Oikeudenkäyntikieli: italia
   Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 26.4.2005 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Italian tasavaltaa vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat komission oikeudellisen yksikön jäsenet B. Schima ja F. Amato.
   Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

               1)

               toteaa, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 96/82 (1) 9 artiklan 4 kohdan, 17 artiklan 1 kohdan ja 18 artiklan 1 kohdan ensimmäisen, toisen ja kolmannen alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska
               se on pitänyt voimassa vuoden 1999 asetuksen nro 344 9 §:n 3 ja 4 momentin kaltaisen säännöksen, jonka mukaan sellaisen laitoksen toiminnanharjoittaja, jossa on vaarallisia aiheita, voi aloittaa toiminnan ilman, että viranomainen, jonka on otettava kantaa turvallisuusselvitykseen, on nimenomaisesti ilmoittanut toiminnanharjoittajalle turvallisuusselvitystä koskevat johtopäätöksensä,
               se on pitänyt voimassa vuoden 1999 asetuksen nro 344 21 §:n 3 momentin kaltaisen säännöksen, jonka mukaan jos niissä toimenpiteissä, jotka toiminnanharjoittaja aikoo toteuttaa suuronnettomuuksien estämiseksi ja rajoittamiseksi, on vakavia puutteita, toimivaltaisella viranomaisella ei ole velvollisuutta kieltää toiminnan aloittamista,
               se ei ole antanut sitovaa säännöstä, jonka mukaan tarkastusten avulla on voitava tutkia suunnitelmallisesti ja järjestelmällisesti kyseessä olevassa tuotantolaitoksessa sovellettavat tekniset järjestelmät, organisatoriset järjestelmät ja johtamisjärjestelmät, jotta toiminnanharjoittaja voisi osoittaa, että hän on, tuotantolaitoksessa harjoitetut eri toiminnat huomioon ottaen, toteuttanut asianmukaiset toimenpiteet torjuakseen suuronnettomuudet, ja jotta toiminnanharjoittaja voisi osoittaa, että hän on varautunut asianmukaisin toimenpitein suuronnettomuuksien seurausten rajoittamiseksi tuotantolaitoksen alueella ja sen ulkopuolella, ja
               se ei ole antanut säännöstä, jonka mukaan tarkastusten avulla taataan se, että turvallisuusselvityksessä tai muussa selvityksessä esitetyt tiedot vastaavat tarkasti tuotantolaitoksessa vallitsevaa tilannetta

               2)

               velvoittaa Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9 päivänä joulukuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/82/EY säädetään, että sellaisen laitoksen toiminnanharjoittaja, jossa on vaarallisia aineita, on velvollinen esittämään toimivaltaiselle viranomaiselle turvallisuusselvityksen. Italian tasavalta on pannut direktiivin täytäntöön 17.8.1999 annetulla asetuksella nro 334.
   Komissio väittää ennen kaikkea, että direktiivin 9 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla toiminnanharjoittaja ei voi aloittaa toimintaa ennen kuin se on saanut toimivaltaisen viranomaisen nimenomaisen luvan.
   Asetuksen mukaan toiminnanharjoittaja voi kuitenkin aloittaa toiminnan ilman, että toimivaltainen viranomainen on nimenomaisesti esittänyt turvallisuusselvitystä koskevat johtopäätöksensä.
   Kuten direktiivin 17 artiklan 1 kohdasta ilmenee, toimivaltaisella viranomaisella on velvollisuus kieltää toiminta, jos toimenpiteissä, jotka toiminnanharjoittaja aikoo toteuttaa suuronnettomuuksien estämiseksi ja rajoittamiseksi, on vakavia puutteita.
   Asetuksen mukaan toimivaltaisella viranomaisella ei näytä kuitenkaan olevan tällaista velvollisuutta.
   Lopuksi direktiivin 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla jäsenvaltioiden on annettava sitova säännös, jonka mukaan tarkastusten avulla on voitava tutkia suunnitelmallisesti ja järjestelmällisesti kyseessä olevassa tuotantolaitoksessa sovellettavat tekniset järjestelmät, organisatoriset järjestelmät ja johtamisjärjestelmät, jotta toiminnanharjoittaja voisi osoittaa, että hän on, tuotantolaitoksessa harjoitetut eri toiminnat huomioon ottaen, toteuttanut asianmukaiset toimenpiteet torjuakseen suuronnettomuudet, ja jotta toiminnanharjoittaja voisi osoittaa, että hän on varautunut asianmukaisin toimenpitein suuronnettomuuksien seurausten rajoittamiseksi tuotantolaitoksen alueella ja sen ulkopuolella. Tämän lisäksi edelleen direktiivin 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla jäsenvaltioiden on annettava säännös, jonka mukaan tarkastusten avulla taataan se, että turvallisuusselvityksessä tai muussa selvityksessä esitetyt tiedot vastaavat tarkasti tuotantolaitoksessa vallitsevaa tilannetta
   Asetuksessa ei joka tapauksessa ole toteutettu tällaisia säännöksiä, vaan siinä on rajoituttu viittaamaan myöhempään täytäntöönpanoasetukseen, jota ei kuitenkaan tähän päivään mennessä ole annettu.
   Edellä oleva huomioon ottaen komissio siis väittää, ettei Italian tasavalta ole noudattanut direktiivin 9 artiklan 4 kohdan, 17 artiklan 1 kohdan ja 18 artiklan 1 kohdan ensimmäisen, toisen ja kolmannen alakohdan mukaisia velvoitteitaan.

      (1)  EYVL L 10, 14.1.1997, s. 13.


title: Asia C-564/11: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 9.11.2011 — Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia ym. v. Comune di Pavia

text:
               10.3.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 73/14

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 9.11.2011 — Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia ym. v. Comune di Pavia
   (Asia C-564/11)
   2012/C 73/25
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Consiglio di Stato

      Pääasian asianosaiset

      Kantajat: Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Brescia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Como, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Cremona, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecco, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lodi, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Milano, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Pavia ja Ordine degli Ingegneri della Provincia di Varese

      Vastaaja: Comune di Pavia

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY (1) ja erityisesti sen 1 artiklan 2 kohdan a ja d alakohta, 28 artikla ja liitteessä II olevat ryhmät 8 ja 12 esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan kirjallisten sopimusten tekeminen kahden hankintaviranomaisen välillä selvityksestä ja tieteellisistä ja teknisistä konsulttipalveluista kunnallisen maankäyttösuunnitelman, siten kuin se on määritelty kansallisessa ja alueellisessa alakohtaisessa säännöstössä, laatimiseksi, jos vastike ei palkkion luonteinen, kun toteuttava viranomainen voi toimia taloudellisen toimijan asemassa?

      (1)  EUVL L 134, s. 114.


title: Asia C-546/11: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Højesteret (Tanska) on esittänyt 26.10.2011 — Dansk Jurist- og Økonomforbund, Erik Toftgaardin valtuuttamana, v. Indenrigs- og Sundhedsministeriet

text:
               14.1.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 13/6

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Højesteret (Tanska) on esittänyt 26.10.2011 — Dansk Jurist- og Økonomforbund, Erik Toftgaardin valtuuttamana, v. Indenrigs- og Sundhedsministeriet
   (Asia C-546/11)
   2012/C 13/12
   Oikeudenkäyntikieli: tanska

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Højesteret

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Dansk Jurist- og Økonomforbund, Erik Toftgaardin valtuuttamana

      Vastapuoli: Indenrigs- og Sundhedsministeriet (sisäasiain- ja terveysministeriö)

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko direktiivin 2000/78 (1) 6 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltioiden oikeus säätää, että eri ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi ei pidetä ikään perustuvana syrjintänä, koskee ainoastaan vanhuuden tai työkyvyttömyyden perusteella maksettavia etuuksia?

               2)

               Onko 6 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että mahdollisuus eri ikärajojen säätämiseen koskee vain järjestelmään pääsemistä, vai onko säännöstä tulkittava siten, että mahdollisuus eri ikärajojen säätämiseen koskee myös oikeutta järjestelmästä maksettaviin etuuksiin?

               3)

               Jos kysymykseen 1 vastataan kieltävästi:
               Voiko 6 artiklan 2 kohdassa käytetyn käsitteen ”ammatilliset sosiaaliturvajärjestelmät” piiriin kuulua virkamieslain 32 §:n 1 momentissa säädetyn lakkautuspalkan kaltainen järjestelmä, jonka mukaan viran lakkauttamisen vuoksi erotettu virkamies nauttii erityistä suojaa siten, että hän säilyttää oikeuden siihenastiseen palkkaansa kolmen vuoden ajan ja hänelle kertyy tältä ajalta edelleen eläkkeeseen oikeuttavaa aikaa ja hänen on tämän vastikkeeksi oltava käytettävissä toiseen sopivaan virkaan?

               4)

               Onko direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, ettei se ole esteenä virkamieslain 32 §:n 4 momentin 2 kohdan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan virkamiehelle, jonka virka lakkautetaan, ei makseta lakkautuspalkkaa, jos hän on täyttänyt kansaneläkkeen saamiseen oikeuttavan iän?

      (1)  Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annettu neuvoston direktiivi 2000/78/EY (EYVL L 303, s. 16).


title: Euroopan yhteisöjen komission 5.5.1997 Ranskan tasavaltaa vastaan nostama kanne (Asia C-175/97)

text:
28.6.97             I FI 1                     Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                N:o C 199/ 15
Valittajat vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin                       Euroopan yhteisöjen komission 5.5.1997 Ranskan
                                                                                tasavaltaa vastaan nostama kanne
— kumoaa Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusas                                         Asia C-175/97 )
     teen tuomioistuimen asiassa T-106/95 27.2.1997 anta
     man tuomion ,                                                                         ( 97/C 199/29 )
— kyseisen tuomion kumoamisen johdosta               kumoaa
     8.2.1995 tehdyn komission päätöksen (') ja                    Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 5.5.1997 Eu
                                                                   roopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Ranskan tasa
                                                                   valtaa vastaan . Kantajan asiamiehinä ovat Michel Nolin ja
— toteaa perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan                 Laura Pignataro, ja prosessiosoite Luxemburgissa on c/o
     nojalla, etteivät 2.7.1990 annetun ranskalaisen lain          Carlos Gomez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg.
     riidanalaiset säännökset sovellu yhteismarkkinoille .
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut                Euroopan yhteisöjen komissio vaatii , että yhteisöjen tuo
                                                                   mioistuin
Ensimmäisen      oikeusasteen   tuomioistuimen    tuomio   on
EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan ja 92 ar           — toteaa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut EY:n
tiklan määräysten vastainen.                                           perustamissopimuksen ja tiettyjen maanteiden tavara
                                                                       liikenteeseen tarkoitettujen ajoneuvojen verotuksen
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti                sekä tiettyjen infrastruktuurien käytöstä perittävien
katsonut, että kyseinen tuki eli paikallisveron ja palkoista           tie- ja käyttömaksujen soveltamisesta jäsenvaltioissa
pidätettävän veron alentaminen 85 prosentilla on ainoas               25 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston direk
taan korvaus niistä julkisen palvelun aiheuttamista lisäkus           tiivin 93/89/ETY (') mukaisia velvoitteitaan , koska se
tannuksista , joista La Posten on vastattava . Myönnetty               ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktii
tuki näet auttaa kaikkea La Posten toimintaa, mukaan lu               vin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja
kien sellainen toiminta, jonka osalta esiintyy kilpailua , ja          hallinnollisia määräyksiä tai ei ole ainakaan ilmoitta
kyseessä on näin ollen ristiinsubventointi . Ensimmäisen oi           nut näistä toimenpiteistä säädetyssä määräajassa ko
keusasteen tuomioistuin on hyväksynyt komission päätök                missiolle , ja
sen, vaikka ei ole esitetty mitään sisäistä laskentaa , jonka
perusteella ainoastaan olisi voitu varmistaa , että tukea
myönnettiin vain sille La Posten toiminnan osalle , joka oli       — velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeuden
varattu yksinomaan sille .                                             käyntikulut.
Varatusta toiminnasta aiheutuvia lisäkustannuksia on arvi
                                                                   Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
oitu mielikuvituksellisesti . Kyseinen toiminta on erotettava
siitä toiminnasta, jonka osalta kilpailua esiintyy ja jota on
harjoitettava kyseisillä markkinoilla niillä käytetyillä eh       EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannen koh
doilla . Perustamissopimuksen 92 artikla soveltuu täysin tä       dan mukaan direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen
hän toimintaan . Komission tehtävänä on varmistaa , ettei          nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu, ja sa
tuella loppujen lopuksi tueta tätä toiminta .                      man perustamissopimuksen 5 artiklan mukaan jäsenvalti
                                                                   oiden on toteutettava kaikki yleis- ja erityistoimenpiteet,
Valituksenalaisen tuomion mukaan La Poste harjoittaa               jotka ovat aiheellisia yhteisön toimielinten säädöksistä joh
kaikkea toimintaansa taloudellisen tasapainon ehtojen mu          tuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi .
kaisesti . Tuki ei mahdollista tätä tasapainoa vaan sen mah
dollistavat ne voitot, jotka perusteettomasti kerätään siitä
toiminnasta, jonka osalta kilpailua esiintyy ja jota verojen       Direktiivin 93/89/ETY 13 artiklassa säädetään, että jäsen
                                                                   valtioiden on annettava tämän direktiivin noudattamisen
kevennys hyödyttää .
                                                                   edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset en
                                                                   nen 1.1.1995 .
Tuomiossa hyväksytty 34,7 prosentin suuruinen painotettu
prosenttiosuus, jota komissio on käyttänyt ottaessaan huo
mioon sen edun, jota maaseudulla olevan postiverkon                Yhteisöjen tuomioistuin kumosi 5.7.1995 asiassa C-21 /94 ,
vuoksi saavat ne La Posten palvelut, joiden osalta esiintyy        Euroopan parlamentti vastaan neuvosto ( Kok . 1995 , s . I
kilpailua , on virheellinen . Liikevaihdon perusteella voi         1827), antamallaan tuomiolla kyseisen direktiivin, mutta
daan todeta, että 75 prosenttia näiden maaseudulla toimi          pysytti voimassa kaikki sen oikeusvaikutukset siihen saak
vien postitoimistojen toiminnasta on sellaista toimintaa,          ka, kunnes neuvosto olisi antanut uuden direktiivin . Tällä
 jonka osalta esiintyy kilpailua . Tämän prosenttiosuuden          tuomiolla ei voida perustella sitä , ettei mainittua direktii
vuoksi tuki on paljon suurempi kuin aiheutuneet lisäkus           viä ole pantu täytäntöön .
tannukset .
                                                                   H EYVL N:o L 279 , 12.11.1993 , s . 32 .
 (M EYVL N:o C 262, 7.10.1995 , s . 11 .


title: Asia T-138/10: Kanne 24.3.2010 — Espanja v. komissio

text:
               22.5.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 134/47

         Kanne 24.3.2010 — Espanja v. komissio
   (Asia T-138/10)
   2010/C 134/77
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Asianosaiset

      Kantaja: Espanjan kuningaskunta (asiamies: J. Rodríguez Cárcamo)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Vaatimukset

               —

               on kumottava komission 28.1.2010 tekemä päätös K(2010) 337 lopullinen, jolla vähennetään Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) myönnettyä tukea ”Comunidad Valenciana”-toimintaohjelmalle, tavoite 1 (1994–1999) Espanjassa päätöksen K(1994) 3043/6, EAKR, nro 94.11.09.011 mukaisesti

               —

               komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Komissio myönsi 25.11.1994 tekemällään päätöksellä K(94) 30436 Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) tukea Valencian maakunnassa toteutettavan toimintaohjelman hyväksi. Kyseinen tuki oli osa yhteisön tukijärjestelmiä Espanjan maakuntien hyväksi toteutettavien rakenteellisten toimenpiteiden hyväksi tavoitteen 1 osalta ajanjaksona 1994–1999, ja sen EAKR:n maksettavaksi tuleva enimmäismäärä oli 1 207 941 000 ecua. Käsiteltävänä olevassa asiassa kanteen kohteena olevassa päätöksessä todetaan, että sääntöjenvastaisuuksia on ilmennyt 23:ssa kyseisistä 38 hankkeesta, ja alun perin myönnetyn tuen määrää vähennetään 115 612 377,25 eurolla.
   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi seuraaviin perusteisiin:

               —

               19.12.1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 (1) 24 artiklaa on rikottu, koska riidanalaisessa päätöksessä on käytetty ekstrapolointia, vaikka mainitussa artiklassa ei säädetä mahdollisuudesta ekstrapoloida konkreettisissa toimissa todettuja sääntöjenvastaisuuksia kaikkiin toimiin, jotka suoritetaan EAKR:n rahoittamissa toimintaohjelmissa. Espanjan mukaan komission riidanalaisella päätöksellä suorittamalle korjaukselle ei ole oikeudellista perustetta, koska 15.10.1997 hyväksytyillä komission sisäisillä suuntaviivoilla, jotka koskevat nettomääräisiä rahoituskorjauksia neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 24 artiklan soveltamisen yhteydessä, ei asiassa C-443/97, Espanjan kuningaskunta vastaan komissio, 6.4.2000 annetun tuomion (2) perusteella voi olla jäsenvaltioihin ulottuvia oikeusvaikutuksia. Toisaalta 19.12.1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 24 artikla koskee ainoastaan sellaisten avustusten vähentämistä, joiden tutkiminen osoittaa sääntöjenvastaisuuden olemassaolon; tätä periaatetta loukattaisiin, jos korjauksia suoritettaisiin ekstrapoloimalla.

               —

               Toissijaisesti 19.12.1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 24 artiklaa, yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan (luottamuksellisen yhteistyön periaate) kanssa, on rikottu, koska komissio on suorittanut korjauksia ekstrapoloimalla siitä huolimatta, ettei muutettujen sopimusten osalta ole ilmennyt toiminnan harjoittamista, valvontaa tai kirjanpitoa koskevia puutteita, varsinkin kun toimintaa harjoittavat elimet sovelsivat Espanjan lainsäädäntöä, jota unionin tuomioistuin ei ole todennut Euroopan unionin oikeuden vastaiseksi. Espanjan kuningaskunta katsoo, että vaikka se, että toimintaa harjoittavat elimet noudattavat Espanjan kansallista lainsäädäntöä, voi antaa komissiolle perusteen todeta menettelyn Euroopan unionin oikeuden vastaisuuden tai konkreettisten rikkomusten olemassaolon, se ei voi olla perustana toiminnan harjoittamisessa havaittujen puutteiden perusteella tehtävälle ekstrapoloinnille, kun unionin tuomioistuin ei ole todennut näiden elinten soveltamaa lakia Euroopan unionin oikeuden vastaiseksi eikä komissio ole nostanut jäsenvaltiota vastaan kannetta SEUT 258 artiklan perusteella.

               —

               Toissijaisesti 19.12.1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 24 artiklaa on rikottu, koska otos, jota käytettiin rahoitusosuuden korjaamiseksi ekstrapoloimalla, ei ole edustava. Komissio käytti ekstrapoloinnissa otosta, johon kuului hyvin pieni määrä hankkeita (38 yhteensä 7 862:stä), eivätkä ne kattaneet kaikkia toimintaohjelman lohkoja; se otti huomioon Espanjan viranomaisten aikaisemmin vähentämät kustannukset, otti lähtökohdaksi todetut kustannukset eikä myönnettyä avustusta ja käytti tietokoneohjelmaa, jonka luotettavuus on alle 85 prosenttia. Tästä syystä Espanjan kuningaskunta katsoo, että otos ei täytä niitä edustavuuden vaatimuksia, joita sen käyttäminen ekstrapoloinnin perustana edellyttää.

               —

               Toimet ovat 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 3 artiklan perusteella vanhentuneita. Espanjan kuningaskunta katsoo lopuksi, että sääntöjenvastaisuuksista ilmoittamisen Espanjan viranomaisille (mikä tapahtui heinäkuussa 2004 ja jossa oli kyse pääosin vuosina 1997, 1998 ja 1999 tapahtuneista sääntöjenvastaisuuksista) täytyy olla ratkaiseva niiden vanhentumisen, johon sovelletaan asetuksen 2988/95 3 artiklassa säädettyä neljän vuoden määräaikaa, kannalta.

      (1)  Rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa annetun asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta 19.12.1988 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 4253/88 (EYVL L 74, s. 1).

      (2)  Kok., s. I-2415.


title: Asia T-60/02: Deutsche Verkehrsbank AG:n 1.3.2002 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nostama kanne

text:
4.5.2002                 FI                        Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                        C 109/65
Kantaja ei osallistunut 15.10.1997 pidettyyn kokoukseen.                Deutsche Verkehrsbank AG:n 1.3.2002 Euroopan yhteisö-
Kantajan palveluksessa oleva työntekijä, joka oli saanut kutsun                     jen komissiota vastaan nostama kanne
kokoukseen, ei ollut saanut esimieheltään lupaa osallistua.
Vereins- und Westbankin, jossa kantaja oli enemmistöosakkaa-
na, työntekijä oli lopulta osallistunut tämän puolesta. Vereins-                                   (Asia T-60/02)
und Westbankin markkinakäyttäytyminen on riippumatonta
kantajasta, eikä yhtiöoikeudellinen kytkös siksi voi olla perus-
teena syyksiluettavuudelle tämän pankin työntekijän kokouk-                                      (2002/C 109/123)
seen osallistumisen kautta.
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
Sakkoa määrätessään komissio on poikennut selvästi suunta-
viivoistaan ja loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.           Deutsche Verkehrsbank AG, kotipaikka Frankfurt am Main
                                                                        (Saksa), on nostanut 1.3.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäi-
                                                                        sen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisö-
                                                                        jen komissiota vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat Rechtsan-
                                                                        walt M. Klusmann ja Rechtsanwalt F. Wiemer.
Moitekohtia ilmoitettaessa ja kuulemisen yhteydessä suullisessa
käsittelyssä ollut puhettakaan sellaisesta, että kantaja itse olisi
osallistunut oletettuun sopimukseen. Komission olisi pitänyt
                                                                        Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
ennen päätöksentekoa kertoa kantajalle kantansa muuttumi-
sesta.
                                                                        –     kumoaa kanteen kohteena päätöksen siltä osin kuin se
                                                                              koskee kantajaa,
                                                                        –     toissijaisesti peruuttaa kantajalle määrätyn sakon taikka
Kantajan puolustautumisoikeuksia on loukattu, kun kantajan                    pienentää sen määrää,
ei annettu täysin tutustua asiakirjoihin. Kantajan ei erityisesti
annettu tutustua muiden osallisten kannanottoihin eikä rinnak-
kaismenettelyn asiakirjoihin, vaikka kantajalla oli ollut perus-        –     velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
teltu syy olettaa, että nämä asiakirjat sisälsivät aineistoa, jolla
olisi ollut merkitystä kantajan puolustautumisen kannalta.
                                                                        Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
Päätös on perusteltu puutteellisesti, koska siinä ei selvitetä
ymmärrettäviä näkökohtia joidenkin kohtien osalta. Erityisesti          Kantaja       riitauttaa    11.12.2001          tehdyn  päätöksen
puuttuvat perustelut Vereins- und Westbankin edustajan käyt-            C(29001)3693 asiassa COMP/E-1/37.919 (ex 36.391) – euro-
täytymisen syyksiluettavuuden osalta laiminlyötyyn lieventäviä          alueen valuuttojen muunnosta perittävät pankkimaksut – jossa
asianhaaroja koskevien sääntöjen soveltamiseen sekä siitä               komissio katsoo kantajan osallistuneen euroon siirtymistä
periaatteesta poikkeamisen osalta, että kartellin alkuunpanijoi-        koskevana ajanjaksona 1.1.1999-21.2001 sopimukseen pro-
den ei pitäisi päästä nauttimaan sakoista luopumisesta.                 sentuaalisen provision nostamisesta siten, että tavoitteena ovat
                                                                        olleet noin 3 prosentin suuruiset maksut euroon osallistuvien
                                                                        valtioiden setelien vaihdosta, ja määrännyt kantajalle 14 mil-
                                                                        joonan euron suuruisen sakon.
Komission käytös menettelyn kuluessa osoittaa, että sille ei ole
kyse kartellirikkomuksen rankaisemisesta, vaan sen mielestä             Kantaja esittää seuraavat väitteet:
liian korkeiden valuutanvaihtopalkkioiden laskemisesta poliit-
tisista syistä. Pankit, jotka ovat tämän paineen alla jo ilmaisseet
laskevansa palkkioita, on vapautettu menettelystä riippumatta           Kantaja ei harjoita nyt kyseessä olevan kaltaista rahanvaihtoa
niiden roolista oletetussa kartellirikkomuksessa. Komissio on           vaan sen liiketoiminta keskittyy yksinomaan rahoituslaitosten
niin muodoin käyttänyt kilpailusäännöksiä väärin hintasään-             väliseen kaupankäyntiin eli se harjoittaa ulkomaisen rahan- ja
nöstelyyn, johon sillä ei ole toimivaltuuksia. Tämä on harkinta-        valuutan ”suurvaihtoa” ilman, että kyse olisi käteisrahasta.
vallan väärinkäyttöä.
                                                                        Komissio on vedonnut todistusaineistoon, jonka osalta kanta-
                                                                        jaa ei ole lainkaan kuultu laissa edellytetyllä tavalla. Komissio
                                                                        on myös evännyt kantajalta oikeuden tutustua asiaa koskeviin
                                                                        asiakirjoihin. Se on syrjinyt kantajaa tahallisesti soveltaessaan
                                                                        päätöksen yhteydessä epävirallista ratkaisumenettelyä.
 ---pagebreak--- C 109/66                FI                           Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                       4.5.2002
Päätös on myös kantajan mukaan kohtuuton, koska komissio                  Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin:
on siinä noudattanut ulkopoliittisia tavoitteitaan, jotka ovat
liittyneet tietyn kuvan luomiseen julkisuudessa euron käyt-
töönoton yhteydessä. Niin kauan kuin hallinnollinen menettely             –      kumoaa kantajalle osoitetun, 11.12.2001 tehdyn komis-
asiassa T-216/01 R on vireillä, tällaisen päätöksen antamista ei                 sion päätöksen C(29001)3693 asiassa COMP/E-1/37.919
voida hyväksyä.                                                                  (ex 36.391) – euroalueen valuuttojen muunnosta perittä-
                                                                                vät pankkimaksut siltä osin kuin siinä määrätään kantajal-
Ei myöskään ole näytetty toteen, että asia olisi selvästi vaikutta-              le sakko,
nut valtioiden väliseen kauppaan.
                                                                          –      velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kantaja ei ole osallistunut sopimuksiin maksujen nostamisesta
eikä lopullisen tavoitehinnan suuruudesta. Provisiojärjestel-
mästä ei ole voitu sopia siitäkään syystä, että asetuksen
N:o 1103/97 voimaantulon jälkeen ei ole ollut mitään oikeu-
dellisesti hyväksyttäviä vaihtoehtoja. Vastaajan mainitsemat
todisteet ovat vailla merkitystä ja sitä paitsi keskenään ristirii-
taisia. Vastaajan viimeisenä mainitsema todiste on päivätty
15.10.1997 eli noin 4,5 vuotta ennen kuin väitetty sopimus                Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
tehtiin. Tämän jälkeen kyseisten pankkien välillä ei ole ollut
minkäänlaista yhteydenpitoa. Deutsche Bundesbankin edustaja
on sitä paitsi osallistunut kartellijärjestelynä pidettyyn kokouk-
seen ja sille on myös virallisesti tiedotettu kokouksen tulok-
                                                                          Kantaja väittää, että komissio on loukannut sen puolustautumi-
sista.
                                                                          soikeuksia. Komissio ei ole antanut kantajalle lainkaan mahdol-
                                                                          lisuutta tutustua niihin perusteihin, joiden mukaisesti komissio
Päätös on myös ristiriitainen siltä osin kuin on kyse väitetyn            on toiminut muissa rinnakkaisissa menettelyissä. Komissio ei
sopimuksen kestosta, koska päätöksen johdanto-osassa mai-                 myöskään ole kaikissa tapauksissa alentanut sakkojen määrää
nittu kesto on eri kuin sakon määrittämistä koskevassa päätök-            vaan on kohdellut eri pankkeja sakonalentamisen yhteydessä
sen kohdassa.                                                             eri tavoin. Komission olisi pitänyt ilmoittaa kantajalle, millais-
                                                                          ten syrjimättömien kriteerien perusteella se oli päättänyt
                                                                          menettelyn aloittamisesta tai jatkamisesta. Päätöksessä on
Sakon määrän arvioinnin lähtökohtina pidetyt summat ovat                  myös esitetty aiemmin ilmoitettuihin seikkoihin nähden uusia
mielivaltaisia ja kohtuuttomia.                                           raskauttavia seikkoja, joista kantaja ei ole voinut esittää
                                                                          huomautuksiaan. Kantaja ei myöskään ole saanut tutustua
                                                                          rinnakkaisten oikeudenkäyntien asiakirjoihin. Komissiolle on
                                                                          sakon määräämisen yhteydessä ollut tärkeämpää noudattaa
                                                                          poliittisia tavoitteitaan kuin oikeudenmukaista menettelyä.
                                                                          Kantaja kiistää, että 15.10.1997 pidetyssä rahanvaihtajien
                                                                          kokouksessa olisi tehty kilpailua rajoittavia sopimuksia. Ko-
Commerzbank AG:n 1.3.2002 Euroopan yhteisöjen ko-                         kouksen tarkoituksena oli ollut markkinatrendeistä ja muista
                missiota vastaan nostama kanne                            yleisesti tunnetuista seikoista keskusteleminen. Keskustelut
                                                                          liittyivät suurelta osin vuosin 1996–1998 pidettyihin konfe-
                                                                          rensseihin euron käyttöönotosta. Niihin oli osallistunut myös
                           (Asia T-61/02)                                 setelipankkien edustajat sekä osittain myös komission edusta-
                                                                          jat. Kuten kantaja on asiakirja-aineistossa todennut, se oli jo
                                                                          ennen 15.10.1997 pidettyä kokousta päättänyt prosentuaali-
                        (2002/C 109/124)                                  sen maksun käyttöönotosta. Komission syytteet ovat horjuvia
                                                                          ja komissio ei kuvaile väittämänsä sopimuksen sisältöä miten-
                                                                          kään. Komission esittämät todisteet ja etenkin alankomaisen
                     (Oikeudenkäyntikieli: saksa)                         pankin GWK Bank N.V. työntekijän huomautukset ovat merki-
                                                                          tyksettömiä. Komission päätöksestä puuttuu asiantuntemus
                                                                          ja objektiivisuu, s. Komissio ei ole ymmärtänyt rahan- ja
                                                                          valuutanvaihdon eroa eikä ottanut huomioon tuolloin vallin-
                                                                          nutta oikeustilaa. Se on myös esittänyt tosiseikat yksipuolisesti
                                                                          ja tavalla, joka asettaa kantajan vahingolliseen asemaan.
Commerzbank AG, kotipaikka Frankfurt am Main (Saksa), on
nostanut 1.3.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeus-
asteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komis-
siota vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat Rechtsanwalt
H. Satzky ja Rechtsanwalt B. Maassen.


title: Asia T-715/15: Kanne 4.12.2015 – BBY Solutions v. SMHV – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)

text:
               15.2.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 59/35

         Kanne 4.12.2015 – BBY Solutions v. SMHV – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)
   (Asia T-715/15)
   (2016/C 059/40)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: BBY Solutions, Inc. (Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat) (edustaja: solicitor A. Poulter)

      Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vastapuoli valituslautakunnassa: Worldwide Sales Corporation España, SL (Sant Vicenç dels Horts, Espanja)

      Menettely SMHV:ssa

      Riidanalaisen tavaramerkin hakija: Kantaja

      Riidanalainen tavaramerkki: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki, joka sisältää sanaosan ”BEST BUY GEEK SQUAD” – Yhteisön tavaramerkkiä koskeva rekisteröintihakemus nro 6 064 001

      SMHV:ssa käyty menettely: Väitemenettely

      Riidanalainen päätös: SMHV:n toisen valituslautakunnan yhdistetyissä asioissa R 517/2015-2 ja R 437/2015-2 23.9.2015 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin väite on hyväksytty

               —

               kumoaa väitettä nro B 1354630 koskevan väiteosaston 22.12.2014 tekemän päätöksen siltä osin kuin väite on hyväksytty

               —

               hyväksyy yhteisön tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen nro 6 064 001

               —

               velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-409/06: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 8.9.2010 (Verwaltungsgericht Kölnin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Winner Wetten GmbH v. Bürgermeisterin der Stadt Bergheim (EY 43 ja EY 49 artikla — Sijoittautumisvapaus — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Osavaltion tasolla julkisen monopolin tehtäväksi annettu urheiluvedonlyöntien järjestäminen — Bundesverfassungsgerichtin ratkaisu, jonka mukaan tällaiseen monopoliin liittyvä säännöstö on ristiriidassa Saksan perustuslain kanssa mutta jossa kuitenkin pidetään tämä säännöstö voimassa siirtymäajan, jotta se voidaan saattaa perustuslain mukaiseksi — Unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate — Tämäntyyppisen siirtymäajan hyväksyttävyys ja mahdolliset edellytykset, kun asianomainen kansallinen säännöstö on ristiriidassa myös EY 43 ja EY 49 artiklan kanssa)

text:
               23.10.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 288/6

      Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 8.9.2010 (Verwaltungsgericht Kölnin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Winner Wetten GmbH v. Bürgermeisterin der Stadt Bergheim
      (Asia C-409/06) (1)

      (EY 43 ja EY 49 artikla - Sijoittautumisvapaus - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Osavaltion tasolla julkisen monopolin tehtäväksi annettu urheiluvedonlyöntien järjestäminen - Bundesverfassungsgerichtin ratkaisu, jonka mukaan tällaiseen monopoliin liittyvä säännöstö on ristiriidassa Saksan perustuslain kanssa mutta jossa kuitenkin pidetään tämä säännöstö voimassa siirtymäajan, jotta se voidaan saattaa perustuslain mukaiseksi - Unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate - Tämäntyyppisen siirtymäajan hyväksyttävyys ja mahdolliset edellytykset, kun asianomainen kansallinen säännöstö on ristiriidassa myös EY 43 ja EY 49 artiklan kanssa)
      (2010/C 288/10)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Verwaltungsgericht Köln

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Winner Wetten GmbH

         Vastaaja: Bürgermeisterin der Stadt Bergheim

         Oikeudenkäynnin kohde

      EY 43 ja EY 49 artiklan tulkinta — Verwaltungsgericht Köln — Kansallinen säännöstö, jonka mukaan vetojen keräämis-, hyväksymis-, kirjaamis- ja välitystoiminnan harjoittaminen edellyttää luvan saamista ja jonka Bundesverfassungsgericht on katsonut perustuslain vastaiseksi — Yhteisön oikeuden välitön oikeusvaikutus ja ensisijaisuus — Tuomion vaikutusten ajallinen rajoittaminen

         Tuomiolauselma

      Välittömästi sovellettavan unionin oikeuden ensisijaisuuden vuoksi kansallista säännöstöä, joka koskee julkista urheiluvedonlyöntimonopolia ja joka kansallisen tuomioistuimen toteamusten mukaan sisältää rajoituksia, jotka eivät ole sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden mukaisia, koska kyseiset rajoitukset eivät myötävaikuta urheiluvedonlyöntitoiminnan rajoittamiseen johdonmukaisella ja järjestelmällisellä tavalla, ei voida soveltaa siirtymäajan.

         (1)  EUVL C 326, 30.12.2006.


title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, (ensimmäinen jaosto)  24 päivänä marraskuuta 2005 , asiassa C-366/04 (Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö): Georg Schwarz vastaan Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg (Tavaroiden vapaa liikkuvuus — Määrälliset rajoitukset — Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet — Kansallinen säännös, jossa kielletään pakkaamattomien makeisten myynti automaateista — Elintarvikehygienia)

text:
               11.2.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 36/14

      YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,
   (ensimmäinen jaosto)
   24 päivänä marraskuuta 2005,
   asiassa C-366/04 (Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö): Georg Schwarz vastaan Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg (1)

   (Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Määrälliset rajoitukset - Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet - Kansallinen säännös, jossa kielletään pakkaamattomien makeisten myynti automaateista - Elintarvikehygienia)
   (2006/C 36/26)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Asiassa C-366/04, jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Itävalta) on esittänyt 16.8.2004 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 23.8.2004, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa Georg Schwarz vastaan Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg, yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Jann sekä tuomarit J. N. Cunha Rodrigues, E. Juhász (esittelevä tuomari), M. Ilešič ja E. Levits, julkisasiamies: L. A. Geelhoed, kirjaaja: R. Grass, on antanut 24.11.2005 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:
   EY 28 artiklan ja EY 30 artiklan määräykset sekä elintarvikehygieniasta 14 päivänä kesäkuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/43/ETY 7 artikla eivät ole esteenä sellaiselle kansalliselle säännökselle, joka on annettu ennen direktiivin voimaantuloa ja jonka mukaan on kiellettyä pitää automaateissa kaupan pakkaamattomia makeisia tai makeutusaineita käyttäen valmistettuja tuotteita.

      (1)  EUVL C 262, 23.10.2004.


title: Asia C-365/05 P: Dorte Schmidt-Brownin 28.9.2005 tekemä valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-387/02, Dorte Schmidt-Brown vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, 5.7.2005 antamasta tuomiosta

text:
               12.11.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 281/15

         Dorte Schmidt-Brownin 28.9.2005 tekemä valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-387/02, Dorte Schmidt-Brown vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, 5.7.2005 antamasta tuomiosta
   (Asia C-365/05 P)
   (2005/C 281/30)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Dorte Schmidt-Brown on valittanut 28.9.2005 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-387/02, Dorte Schmidt-Brown vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, 5.7.2005 antamasta tuomiosta. Valittajan edustajana ovat asianajajat Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis ja Etienne Marchal.
   Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

               kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-387/02 (Dorte Schmidt-Brown v. Euroopan yhteisöjen komissio) 5.7.2005 antaman tuomion kokonaisuudessaan,

               antaa asiassa uuden, seuraavansisältöisen ratkaisun:

               Komission 26.4.2002 tehty päätös kumotaan siltä osin kuin siinä kieltäydytään myöntämästä kantajalle taloudellista avustusta, joka kattaa kaikki kulut, joita kantajalle on aiheutunut hänen pyrkiessään hankkimaan korvausta aineettomasta, ammatillisesta ja aineellisesta vahingosta, joka on aiheutunut Eurogramme Ltd:n herjaavista puheista ja kirjoituksista.

               Vastaaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja muutoksenhaussa.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut:
   Kantaja toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut lainvastaisesti, onko asian olosuhteissa henkilöstösääntöjen 24 artiklaa rikottu kantajan vahingoksi, ottamatta huomioon päätöstä, jonka komission varapuheenjohtaja Neil Kinnock on tehnyt tutkittuaan uudelleen 15.1.2002 päivätyn tukea ja avustamista koskevan hakemuksen ja jolla erityisesti päätettiin hyväksyä tämä hakemus.
   Tämä päätös on annettu kantajalle tiedoksi 16.5.2003 ja 22.5.2003 päivätyillä kirjeillä.
   Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon kaikkia käsillä olevan asian olosuhteita ja erityisesti päätöksiä, jotka komissio on tehnyt sen jälkeen, kun kantaja saattoi asian High Court of Justicen (England & Wales) käsiteltäväksi ja kun komission varapuheenjohtaja Neil Kinnock tutkittuaan uudelleen sen, onko kantajan 15.1.2002 tekemä avustamista koskeva hakemus perusteltu, ja toimenpiteitä, jotka puheenjohtaja on toteuttanut hänen kunniansa ja arvonantonsa palauttamiseksi sekä hänen työtovereidensa keskuudessa Eurostat-pääosastolla että Euroopan parlamentin talousarvion valvontavaliokunnassa (CONT).
   Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen rajaamalla tutkimuksensa henkilöstösääntöjen 24 artiklan ensimmäisen kohdan sovellettavuuteen, vaikka tässä asiassa sen olisi myös pitänyt tutkia riidanalaisen päätöksen laillisuus henkilöstösääntöjen 24 artiklan toisessa kohdassa säädetyn kannalta.


title: Asia C-454/10: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 17.9.2010 — Oliver Jestel v. Hauptzollamt Aachen

text:
               20.11.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 317/22

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 17.9.2010 — Oliver Jestel v. Hauptzollamt Aachen
   (Asia C-454/10)
   ()
   2010/C 317/40
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Bundesfinanzhof

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Oliver Jestel

      Vastapuoli: Hauptzollamt Aachen

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Tuleeko sellainen henkilö yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (1) 202 artiklan 3 kohdan toisen luetelmakohdan nojalla säännösten vastaiseen tuontiin ”osallistumisen” takia tullivelalliseksi, joka olematta suoraan mukana tavaroiden tuonnissa järjestää kyseisiä tavaroita koskevien kauppasopimusten tekemisen ja ottaa silloin huomioon, että myyjä saattaa luovuttaa tavarat tai osan niistä siten, että se jättää maksamatta niitä koskevat tuontitullit?

               2)

               Riittääkö tähän kenties se, että henkilön mielestä tämä on mahdollista, vai tuleeko hänestä tullivelallinen ainoastaan siinä tapauksessa, että hän on vakaasti odottanut näin tapahtuvan?

      (1)  EYVL L 302, s. 1.


title: Asia F-83/07: Virkamiestuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 30.11.2009 — Zangerl-Posselt v. komissio (Henkilöstö — Avoin kilpailu — Käytännöllisiin ja suullisiin kokeisiin hyväksymättä jättäminen — Vaaditut tutkinnot — Korkea-asteen koulutuksen käsite — Ikäsyrjintä)

text:
               30.1.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 24/71

         Virkamiestuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 30.11.2009 — Zangerl-Posselt v. komissio
   (Asia F-83/07) (1)

   (Henkilöstö - Avoin kilpailu - Käytännöllisiin ja suullisiin kokeisiin hyväksymättä jättäminen - Vaaditut tutkinnot - Korkea-asteen koulutuksen käsite - Ikäsyrjintä)
   2010/C 24/128
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Brigitte Zangerl-Posselt (Merzig, Saksa) (edustaja: asianajaja S. Paulmann)

      Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: J. Currall ja B. Eggers)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Vaatimus kumota kilpailun valintalautakunnan 18.6.2007 tekemä päätös, joka koskee varallaololuettelon laatimista saksankielisistä hallintoavustajista sihteerintehtäviin (AST 1) ja jolla kantajaa ei hyväksytty käytännöllisiin ja suullisiin kokeisiin.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Euroopan yhteisöjen komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan kaksi kolmasosaa Zangerl-Posseltin oikeudenkäyntikuluista.

               3)

               Zangerl-Posselt vastaa yhdestä kolmasosasta omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 235, 6.10.2007, s. 32.