title: Asia C-573/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 13.9.2018 – C GmbH & Co. KG v. Finanzamt Z

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/15

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 13.9.2018 – C GmbH & Co. KG v. Finanzamt Z
      (Asia C-573/18)
      (2018/C 427/22)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Bundesfinanzhof

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: C GmbH & Co. KG

         Vastaaja: Finanzamt Z

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, joissa hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28.10.1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 (1) (jäljempänä asetus N:o 2200/96) 11 artiklan 1 kohdassa ja 15 artiklassa tarkoitettu tuottajaorganisaatio luovuttaa tavaroita siihen kuuluville tuottajille ja saa tästä tuottajilta maksun, joka ei kata tavaroiden ostohintaa,

                              a)

                              kyseessä katsottava olevan vaihtokauppa, jonka yhteydessä maksetaan välirahaa, koska tuottajilla on vastineena liiketoimesta tuottajaorganisaatioon nähden sopimusvelvoite toimittaa tuottajaorganisaatiolle hedelmiä ja vihanneksia koko käyttötarkoitukseen sitomisen määräajan, joten liiketoimen veron peruste on tuottajaorganisaation tavarantoimittajille investointitavaroista maksama ostohinta?

                              b)

                              määrä, jonka toimintarahasto tosiasiallisesti maksaa liiketoimesta tuottajaorganisaatiolle, kokonaisuudessaan jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (2) (jäljempänä direktiivi 77/388/ETY) 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitettu näiden liiketoimien hintaan suoraan liittyvä tuki, joten veron perusteeseen kuuluu myös asetuksen N:o 2200/96 15 artiklassa tarkoitettu taloudellinen tuki, joka toimintarahastolle on myönnetty toimintaohjelman perusteella?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen mukaan veron perusteeseen kuuluvat ainoastaan tuottajien suorittamat maksut mutta eivät toimitusvelvoite ja taloudellinen tuki: onko ensimmäisessä kysymyksessä mainituissa olosuhteissa direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohta esteenä saman direktiivin 27 artiklan 1 kohtaan perustuvalle liikevaihtoverolain (Umsatzsteuergesetz) 10 §:n 5 momentin 1 kohdan kaltaiselle kansalliselle erityistoimenpiteelle, jonka mukaan tuottajille suoritettujen liiketoimien veron perusteen muodostaa tuottajaorganisaation investointitavaroista tavarantoimittajille maksama ostohinta, koska tuottajat ovat läheisiä?

                  3)

                  Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: onko näin myös siinä tapauksessa, että tuottajat ovat oikeutettuja vähentämään täysimääräisesti ostoihin sisältyvän veron, koska investointitavarat kuuluvat vähennysten oikaisemisen (direktiivin 77/388/ETY 20 artikla) piiriin?

         (1)  EYVL 1996, L 297, s. 1.

         (2)  EYVL 1977, L 145, s. 1.


title: Asia T-423/17: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 13.9.2018 – Nexans France ja Nexans v. komissio

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/103

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 13.9.2018 – Nexans France ja Nexans v. komissio
      (Asia T-423/17) (1)

      (2018/C 427/136)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Kahdeksannen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 300, 11.9.2017.


title: Asia C-574/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 13.9.2018 – C-eG v. Finanzamt Z

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/16

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 13.9.2018 – C-eG v. Finanzamt Z
      (Asia C-574/18)
      (2018/C 427/23)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Bundesfinanzhof

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: C-eG

         Vastaaja: Finanzamt Z

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, joissa hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28.10.1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 (1) (jäljempänä asetus N:o 2200/96) 11 artiklan 1 kohdassa ja 15 artiklassa tarkoitettu tuottajaorganisaatio luovuttaa tavaroita siihen kuuluville tuottajille ja saa tästä tuottajilta maksun, joka ei kata tavaroiden ostohintaa,

                              a)

                              kyseessä katsottava olevan vaihtokauppa, jonka yhteydessä maksetaan välirahaa, koska tuottajilla on vastineena liiketoimesta tuottajaorganisaatioon nähden sopimusvelvoite toimittaa tuottajaorganisaatiolle hedelmiä ja vihanneksia koko käyttötarkoitukseen sitomisen määräajan, joten liiketoimen veron peruste on tuottajaorganisaation tavarantoimittajille investointitavaroista maksama ostohinta?

                              b)

                              määrä, jonka toimintarahasto tosiasiallisesti maksaa liiketoimesta tuottajaorganisaatiolle, kokonaisuudessaan jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (2) (jäljempänä direktiivi 77/388/ETY) 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitettu näiden liiketoimien hintaan suoraan liittyvä tuki, joten veron perusteeseen kuuluu myös asetuksen N:o 2200/96 15 artiklassa tarkoitettu taloudellinen tuki, jonka toimivaltaiset viranomaiset ovat myöntäneet toimintarahastolle toimintaohjelman perusteella?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen mukaan veron perusteeseen kuuluvat ainoastaan tuottajien suorittamat maksut mutta eivät toimitusvelvoite ja taloudellinen tuki: onko ensimmäisessä kysymyksessä mainituissa olosuhteissa direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohta esteenä saman direktiivin 27 artiklan 1 kohtaan perustuvalle liikevaihtoverolain 10 §:n 5 momentin 1 kohdan kaltaiselle kansalliselle erityistoimenpiteelle, jonka mukaan tuottajille suoritettujen liiketoimien veron perusteen muodostaa tuottajaorganisaation investointitavaroista tavarantoimittajille maksama ostohinta, koska tuottajat ovat läheisiä?

                  3)

                  Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: onko näin myös siinä tapauksessa, että tuottajat ovat oikeutettuja vähentämään täysimääräisesti ostoihin sisältyvän veron, koska investointitavarat kuuluvat vähennysten oikaisemisen (direktiivin 77/388/ETY 20 artikla) piiriin?

         (1)  EYVL 1996, L 297, s. 1.

         (2)  EYVL 1977, L 145, s. 1.


title: Asia T-579/17: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 4.9.2018 – Wall Street Systems UK v. EKP

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/103

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 4.9.2018 – Wall Street Systems UK v. EKP
      (Asia T-579/17) (1)

      (2018/C 427/137)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Seitsemännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 347, 16.10.2017.


title: Asia C-578/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Korkein hallinto-oikeus (Suomi) on esittänyt 14.9.2018 – Energiavirasto

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/17

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Korkein hallinto-oikeus (Suomi) on esittänyt 14.9.2018 – Energiavirasto
      (Asia C-578/18)
      (2018/C 427/24)
      Oikeudenkäyntikieli: suomi

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Korkein hallinto-oikeus

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Energiavirasto

         Muut osapuolet: A, Caruna Oy

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY 37 (1) artiklaa tulkittava siten, että verkkoyhtiön kuluttaja-asiakkaana oleva henkilö, joka on saattanut vireille verkkoyhtiötä koskevan asian kansallisessa sääntelyviranomaisessa, katsotaan mainitun artiklan 17 kohdassa tarkoitetuksi ”osapuoleksi”, jota sääntelyviranomaisen päätös koskee ja joka siten olisi oikeutettu hakemaan kansallisen sääntelyviranomaisen verkkoyhtiötä koskevasta päätöksestä muutosta kansalliselta tuomioistuimelta?

                  2)

                  Jos ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettua henkilöä ei ole pidettävä sähkömarkkinadirektiivin 2009/72/EY 37 artiklassa mainittuna ”osapuolena”, onko pääasian muutoksenhakijan kaltaisessa asemassa olevalla kuluttaja-asiakkaalla jollain muulla oikeudellisella perusteella unionin oikeudesta johtuva oikeus osallistua toimenpidepyyntönsä käsittelyyn sääntelyviranomaisessa tai saada asia käsitellyksi kansallisessa tuomioistuimessa, vai onko asia jätetty kansallisen oikeuden varaan?

         (1)  EUVL 2009, L 211, s. 55


title: Asia T-17/18: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 18.9.2018 – Delfant-Hoylaerts v. komissio

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/103

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 18.9.2018 – Delfant-Hoylaerts v. komissio
      (Asia T-17/18) (1)

      (2018/C 427/138)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Neljännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 104, 19.3.2018.


title: Asia C-579/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d’appel de Liège (Belgia) on esittänyt 17.9.2018 – Ministère public ja Ministre des Finances du Royaume de Belgique v. QC ja Comida paralela 12

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/17

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d’appel de Liège (Belgia) on esittänyt 17.9.2018 – Ministère public ja Ministre des Finances du Royaume de Belgique v. QC ja Comida paralela 12
      (Asia C-579/18)
      (2018/C 427/25)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Cour d’appel de Liège

         Pääasian asianosaiset

         Valittajat ja vastapuolet: Ministère public ja Ministre des Finances du Royaume de Belgique

         Valittajat ja vastapuolet: QC ja Comida paralela 12

         Ennakkoratkaisukysymys

      Onko unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 (1) 79 artikla esteenä tulleista ja valmisteveroista 18.7.1977 annetun yleislain 266 §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan tilanteessa, jossa tuontitullien alainen tavara on tuotu sääntöjenvastaisesti unionin tullialueelle, se, joka on siviilioikeudellisessa vastuussa sellaisen rikkomuksen, jonka tekemiseen kyseinen siviilioikeudellisessa vastuussa oleva ei ole osallistunut, tekijästä, on yhteisvelallinen tullivelasta?

         (1)  EUVL 2013, L 269, s. 1.


title: Asia T-129/18: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 6.9.2018 – HMV (Brands) v. EUIPO – Our Price Records (OUR PRICE)

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/103

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 6.9.2018 – HMV (Brands) v. EUIPO – Our Price Records (OUR PRICE)
      (Asia T-129/18) (1)

      (2018/C 427/139)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Yhdeksännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 161, 7.5.2018.


title: Asia C-581/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Saksa) on esittänyt 19.9.2018 – RB v. TÜV Rheinland LGA Products GmbH ja Allianz IARD S.A.

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/18

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Saksa) on esittänyt 19.9.2018 – RB v. TÜV Rheinland LGA Products GmbH ja Allianz IARD S.A.
      (Asia C-581/18)
      (2018/C 427/26)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Oberlandesgericht Frankfurt am Main

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: RB

         Vastapuoli: TÜV Rheinland LGA Products GmbH ja Allianz IARD S.A.

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko SEUT 18 artiklan 1 kohdassa määrätty syrjintäkielto osoitettu EU:n jäsenvaltioiden ja unionin elinten lisäksi myös yksityisille (SEUT 18 artiklan 1 kohdan välittömät vaikutukset kolmansiin)?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi eikä SEUT 18 artiklan 1 kohtaa sovelleta yksityisten välisissä suhteissa, onko SEUT 18 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että määräys on esteenä vakuutussuojan rajaamiselle koskemaan vahinkoja, jotka tapahtuvat Ranskan Euroopassa sijaitsevilla alueilla ja Ranskan merentakaisilla alueilla, siitä syystä, että toimivaltainen Ranskan viranomainen, Bureau central de tarification, ei ole esittänyt vastaväitettä asiaa koskevasta lausekkeesta, vaikka kyseinen lauseke on SEUT 18 artiklan 1 kohdan vastainen, koska siinä on kyse kansalaisuuteen perustuvasta välillisestä syrjinnästä?

                  3)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, millä edellytyksillä välillinen syrjintä voi olla oikeutettua tapauksissa, joissa kolmanteen kohdistuu oikeusvaikutuksia? Erityisesti on otettava huomioon, voidaanko vakuutussuojan alueellista rajaamista koskemaan vain vahinkoja, jotka tapahtuvat tietyn EU:n jäsenvaltion sisällä, perustella vakuutusyhtiön korvausvelvoitteen rajaamisella ja vakuutusmaksun suuruudella, jos asiaa koskevissa vakuutussopimuksissa määrätään samalla, että sarjavahingoissa vakuutussuojan määrää on rajoitettu vahinkotapausta ja vakuutusvuotta kohden?

                  4)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko SEUT 18 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kun vastoin SEUT 18 artiklan 1 kohtaa vakuutuksenantaja on käsitellyt korvausvaatimuksen vain sellaisissa vahingoissa, jotka ovat tapahtuneet Ranskan Euroopassa sijaitsevilla alueilla ja Ranskan merentakaisilla alueilla, vakuutuksenantaja ei voi vedota siihen, ettei korvausta voida maksaa, koska vakuutussuojan enimmäismäärä on jo täyttynyt, kun vahinko on tapahtunut tämän alueen ulkopuolella?


title: Asia T-339/18: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 6.9.2018 – Enterprise Holdings v. EUIPO (E PLUS)

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/104

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 6.9.2018 – Enterprise Holdings v. EUIPO (E PLUS)
      (Asia T-339/18) (1)

      (2018/C 427/140)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Ensimmäisen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 268, 30.7.2018.


title: Asia C-582/18 P: Valitus, jonka Viscas Corp. on tehnyt 19.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-422/14, Viscas v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/19

      Valitus, jonka Viscas Corp. on tehnyt 19.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-422/14, Viscas v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-582/18 P)
      (2018/C 427/27)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Viscas Corp. (edustaja: J.-F. Bellis, lawyer)

         Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Furukawa Electric Co. Ltd

         Vaatimukset

                  —

                  Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-422/14 antama tuomio Viscas Corp. v. komissio on kumottava siltä osin kuin sillä hylättiin kanneperuste, jonka mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukattiin Viscasille määrättyjen sakkojen suuruuden laskennassa, ja velvoitettiin Viscas korvaamaan oikeudenkäyntikulut

                  —

                  komission päätöksen C(2014) 2139 final (1) 2 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä asetetaan Viscasille määrättyjen sakkojen suuruudeksi 34 992 000 euroa

                  —

                  Viscasille komission päätöksen 1 artiklassa todetun rikkomisen perusteella määrättyjen sakkojen suuruudeksi on vahvistettava 19 595 520 euroa

                  —

                  komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka aiheutuvat tästä oikeudenkäynnistä ja oikeudenkäynnistä unionin yleisessä tuomioistuimessa.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Viscas vetoaa valituksensa tueksi yhteen ainoaan valitusperusteeseen, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa rikotaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattamalla merkityksellisen myyntiarvon määrittämismenetelmää, joka perustuu sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (2) 18 kohtaan, jota komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä. Tämä menetelmä antaa huomattavan syrjivän edun tuottajille, jotka ovat osallistuneet sekä rikkomisen käsittävän kartellin eurooppalaiseen että sen kansainväliseen kokoonpanoon niihin tuottajiin verrattuna, jotka ovat osallistuneet vain kansainväliseen kokoonpanoon. Kun on määritetty kunkin tuottajan osuus rikkomiseen, ei nimittäin ole otettu huomioon kartellin eurooppalaista kokoonpanoa, ja määrityksessä on siis huomattavasti aliarvioitu niiden tuottajien painoarvo rikkomisessa, jotka ovat osallistuneet molempiin kartellin kokoonpanoihin, ja itse asiassa palkittu niitä osallistumisesta kahteen kartelliin pikemminkin kuin yhteen määräämällä niille sakot, jotka ovat keskimäärin 44 prosenttia alemmat kuin jos rikkominen olisi rajoitettu kartellin eurooppalaiseen kokoonpanoon.

         (1)  Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia AT.39610 – Voimakaapelit) (tiedoksiannettu numerolla C(2014) 2139 final) 2.4.2014 annettu komission päätös (EUVL 2014, C 319, s. 10).

         (2)  Suuntaviivat asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta (EUVL 2006, C 210, s. 2).


title: Oikaisu virallisessa lehdessä julkaistuun tiedonantoon asiassa C-457/18 (Euroopan unionin virallinen lehti C 399, 5.11.2018)

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/105

      Oikaisu virallisessa lehdessä julkaistuun tiedonantoon asiassa C-457/18
      (
            Euroopan unionin virallinen lehti C 399, 5. marraskuuta 2018
         )
      (2018/C 427/141)
      Virallisessa lehdessä asiassa C-457/18, Slovenian tasavalta v. Kroatian tasavalta, julkaistu tiedonanto oikaistaan seuraavasti:

               ”Kanne 13.7.2018 — Slovenian tasavalta v. Kroatian tasavalta
               (Asia C-457/18)
               (2018/C 427/141)
               Oikeudenkäyntikieli: kroaatti

                  Asianosaiset

                  Kantaja: Slovenian tasavalta (asiamies: M. Menard)

                  Vastaaja: Kroatian tasavalta

                  Vaatimukset

               Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin toteaa, että vastaaja on rikkonut

                           —

                           SEU 2 artiklaa ja SEU 4 artiklan 3 kohtaa;

                           —

                           yhteisestä kalastuspolitiikasta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 5 artiklan 2 kohtaa sekä tämän asetuksen liitettä I sekä asetuksella N:o 1224/2009 ja täytäntöönpanoasetuksella 404/ 2011 käyttöön otettua yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien sääntöjen valvontaa, tarkastusta ja täytäntöönpanoa koskevaa Euroopan unionin järjestelmää;

                           —

                           henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 4 ja 7 artiklaa, luettuna yhdessä sen 13 artiklan kanssa, ja

                           —

                           merten aluesuunnittelun puitteista 23.7.2104 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/89/EU 2 artiklan 4 kohtaa ja 11 artiklan 1 kohtaa.

                     Kantaja vaatii myös, että unionin tuomioistuin

                           —

                           määrää vastaajan lopettamaan mainitut rikkomiset välittömästi ja

                           —

                           velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

                  Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

               Kantaja esittää kanteensa tueksi seuraavat kanneperusteet.
               Ensimmäinen kanneperuste:

                           Kun Kroatia yksipuolisesti laiminlyö Euroopan unioniin liittymistä koskevan menettelyn yhteydessä tehdyn sitoumuksen, joka koskee välitystuomion noudattamista ja siten tuomiossa määritellyn rajan ja tuomiosta johtuvien muiden velvoitteiden noudattamista, Kroatia kieltäytyy kunnioittamasta oikeusvaltiota, joka on Euroopan unionin perustana oleva arvo (SEU 2 artikla).

                     Toinen kanneperuste:

                           Kun Kroatia yksipuolisesti kieltäytyy noudattamasta sille välitystuomion perusteella kuuluvia velvoitteita, se estää samalla Sloveniaa käyttämästä täysimääräisesti suvereniteettiaan tietyillä osilla aluettaan perussopimuksessa tarkoitetuin tavoin, se jättää noudattamatta SEU 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua vilpittömän yhteistyön periaatetta Euroopan unionin ja Slovenian kanssa. Kroatian menettely vaarantaa Euroopan unionin tavoitteiden, erityisesti rauhan rakentamisen ja kansojen välisen entistä tiiviimmän unionin, toteuttamisen, ja unionin jäsenvaltioiden aluetta koskevien säännösten ja määräysten tarkoituksen (SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta). Kroatia myös estää Sloveniaa panemasta unionin oikeutta kokonaisuudessaan täytäntöön maa- ja merialueellaan ja toimimasta tätä oikeutta, erityisesti jäsenvaltioiden aluetta koskevia johdetun oikeuden säännöksiä, noudattaen (SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta).

                     Kolmas kanneperuste:

                           Kroatia rikkoo yhteisestä kalastuspolitiikasta 11.12.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N: o 1380/2013 ja erityisesti 5 artiklaan ja liitteeseen I sisältyvää vastavuoroista pääsyä koskeva sääntelyä. Sääntelyssä, jota sovelletaan Kroatiaan ja Sloveniaan 30.12.2017 lukien, annetaan kunkin jäsenvaltion 25 kalastusalukselle vapaa pääsy toisen valtion aluevesille, siten kuin ne on rajattu kansainvälisessä oikeudessa eli välitystuomiossa. Kroatia estää Sloveniaa käyttämästä tämän sääntelyn mukaisia oikeuksiaan ja näin tehdessään rikkoo asetuksen 5 artiklaa, koska (i) se kieltäytyy soveltamasta vastavuoroista pääsyä koskevaa sääntelyä, (ii) se kieltäytyy tunnustamasta Slovenian tätä varten antaman lainsäädännön pätevyyttä ja (iii) koska se määrää systemaattisesti seuraamuksia slovenialaisille kalastajille, se estää niitä pääsemästä vapaasti Slovenialle vuoden 2017 välitystuomiossa kuuluviksi määritetyille aluevesille ja ennen kaikkea Kroatian aluevesille, jotka kuuluvat vastavuoroista pääsyä koskevan sääntelyn soveltamisalaan.

                     Neljäs kanneperuste:

                           Kroatia rikkoo yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, 20.11.2009 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1224/2009 ja 8.4.2011 annettua komission täytäntöönpanoasetusta (EU) N:o 404/2011. Ilman Slovenian suostumusta kroatialaiset poliisiveneet saattavat Slovenian vesillä kalastavia kroatialaisia kalastajia ja estävät näin slovenialaisia kalastuksentarkastajia suorittamasta valvontaa. Samanaikaisesti Kroatian viranomaiset määräävät kroatialaisille kalastajille, jotka kalastavat Slovenian vesillä, jotka Kroatia ottaa haltuunsa, sakkoja laittomasta rajanylityksestä ja laittomasta kalastuksesta. Kroatia ei myöskään lähetä Slovenialle mitään tietoja kroatialaisten alusten toiminnasta Slovenian vesillä, kuten edellä mainituissa kahdessa asetuksessa edellytetään. Näin tehdessään Kroatia estää Sloveniaa valvomasta tämän suvereniteetin piiriin ja lainkäyttövaltaan kuuluvia vesiä, ei kunnioita Slovenian yksinomaista toimivaltaa tämän aluevesien osalta rannikkovaltiona, ja rikkoo näin asetusta (EY) N:o 1224/2009 ja asetusta (EU) N:o 404/2011.

                     Viides kanneperuste:

                           Kroatia on rikkonut ja rikkoo edelleen henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 9.3.2016 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) 2016/399. Kroatia ei tunnusta välitystuomiossa määritettyjä rajoja yhteiseksi rajaksi Slovenian kanssa, se ei tee yhteistyötä Slovenian kanssa tämän ”ulkorajan” valvomiseksi, eikä se kykene takamaan tyydyttävää valvontaa rikkoen näin asetuksen 13 ja 17 artiklaa sekä 4 artiklaa, jossa edellytetään rajojen määrittämistä kansainvälisen oikeuden mukaisesti.

                     Kuudes kanneperuste:

                           Kroatia on rikkonut ja rikkoo edelleen merten aluesuunnittelun puitteista 23.7.2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2014/89/EU, jota sovelletaan jäsenvaltioiden ”merivesiin” sellaisina kuin ne on määritelty Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen merkityksellisissä määräyksissä (direktiivin 2 artikla 4 kohta). Kroatia torjuu välitystuomion, jossa tästä rajaamisesta päätettiin, ja sen sijaan sisällyttää Slovenian merivedet merten aluesuunnitteluunsa; näin ollen se estää Slovenian karttojen mukauttamisen ja siis rikkoo direktiiviä, erityisesti sen 8 ja 11 artiklaa.”


title: Asia C-589/18 P: Valitus, jonka Furukawa Electric Co. Ltd on tehnyt 20.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-444/14, Furukawa Electric v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/20

      Valitus, jonka Furukawa Electric Co. Ltd on tehnyt 20.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-444/14, Furukawa Electric v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-589/18 P)
      (2018/C 427/28)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Furukawa Electric Co. Ltd (edustajat: C. Pouncey ja A. Luke, solicitors)

         Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Viscas Corp.

         Vaatimukset

                  —

                  Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-444/14 antama tuomio on kumottava siltä osin kuin sillä hylättiin Furukawan viidennen kanneperusteen ensimmäinen osa ja sen kolmannen kanneperusteen kolmas osa, jotka koskevat Furukawalle määrättyjen sakkojen suuruuden laskemista ja Furukawan velvoittamista maksamaan oikeudenkäyntikulut.

                  —

                  Komission päätöksen C(2014) 2139 final (1) 2 artiklan n alakohta on kumottava siltä osin kuin siinä asetetaan Furukawalle määrättyjen sakkojen suuruudeksi 8 858 000 euroa.

                  —

                  Furukawalle komission päätöksen 2 artiklan n alakohdassa määrättyjen sakkojen suuruudeksi on vahvistettava 4 844 000 euroa.

                  —

                  Mikäli unionin tuomioistuin kumoaa asiassa T-422/14, Viscas v. komissio annetun tuomion ja alentaa Viscasille komission päätöksen C(2014) 2139 final 2 artiklan n alakohdassa asetettujen sakkojen määrää, Furukawalle on myönnettävä vastaavanlainen alennus niiden sakkojen määrästä, joista se on yhteisvastuullisesti vastuussa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-444/14 antaman tuomion 291 kohdan mukaisesti.

                  —

                  Komissio on velvoitettava korvaamaan Furukawan oikeudenkäyntikulut nyt käsiteltävässä asiassa ja unionin yleisessä tuomioistuimessa.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomio on kumottava seuraavilla perusteilla:
      Unionin yleinen tuomioistuin ensinnäkin teki oikeudellisen virheen tulkitessaan sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (2) 18 kohtaa, koska se katsoi, että Euroopan komissiolla oli sen määrittäessä kantajan myyntien määrää ajalta 18.2.1999–30.9.2001 oikeus ottaa huomioon Fujikura Ltd:n myynnit, vaikka mainitun yhtiön ja kantajan välillä ei kyseisenä ajanjaksona ollut mitään rakenteellisia, organisatorisia tai oikeudellisia yhteyksiä. Kantaja ja Fujikura Ltd. eivät muodostaneet mainittuja ajanjaksona yhtä yritystä, eikä näitä myyntejä voitu täten ottaa laillisesti huomioon kantajan myyntien määrää laskettaessa. Näiden myyntien huomioon ottamisella loukattiin henkilökohtaisen vastuun periaatetta, ja se johti kantajalle määrättyjen sakkojen määrän lisääntymiseen yli 200 000 eurolla.
      Unionin yleinen tuomioistuin teki toiseksi oikeudellisen virheen soveltaessaan virheellisesti yhdenvertaista kohtelua koskevia sääntöjä, koska se katsoi, että komissiolla oli oikeus soveltaa sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 18 kohtaa kaikkiin niihin tahoihin, joille komission päätös asiassa ”Voimakaapelit” oli osoitettu, huolimatta siitä, että osapuolten tilanteet olivat huomattavan erilaisia. Eurooppalaiset tuottajat olivat osallistuneet markkinoiden jakamisesta tehtyihin maailmanlaajuisiin sopimuksiin ja eurooppalaisiin kartelleihin, kun taas japanilaiset ja korealaiset tuottajat (valittaja mukaan luettuna) olivat osallistuneet ainoastaan markkinoiden jakamisesta tehtyihin maailmanlaajuisiin sopimuksiin. Kun otetaan huomioon yhdenvertaisen kohtelun loukkaaminen, joka aiheutuu sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 18 kohdan yleisestä soveltamisesta kaikkiin päätöksen kattamiin yhtiöihin, millä palkittiin eurooppalaiset tuottajat myöntämälle niille 44 prosentin suuruinen alennus niiden myyntimääristä (ja täten sakkojen määrästä), ja unionin tuomioistuimen asiassa C-580/12 P, Guardian Industries ja Guardian Europe vastaan komissio, antama tuomio, valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin oikaisee kuvatun sääntöjenvastaisuuden alentamalla sille määrättyjen sakkojen määrää 44 prosentilla.

         (1)  Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia AT.39610 – Voimakaapelit) (tiedoksiannettu numerolla C(2014) 2139 final) 2.4.2014 annettu komission päätös (EUVL 2014, C 319, s. 10).

         (2)  Suuntaviivat asetuksen n:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta (EUVL 2006, C 210, s. 2).


title: Asia C-353/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Romania) on esittänyt 30.5.2018 – SC Beny Alex Srl v. Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/15

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Romania) on esittänyt 30.5.2018 – SC Beny Alex Srl v. Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni
      (Asia C-353/18)
      (2018/C 436/19)
      Oikeudenkäyntikieli: romania

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: SC Beny Alex Srl

         Vastaaja: Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni
      Unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on 17.10.2018 antamallaan määräyksellä jättänyt ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta.


title: Asia C-507/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 2.8.2018 – NH v. Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/16

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 2.8.2018 – NH v. Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford
      (Asia C-507/18)
      (2018/C 436/20)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Corte suprema di cassazione

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: NH

         Vastapuoli: Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko direktiivin 2000/78/EY (1) 9 artiklaa tulkittava siten, että yhdistyksellä, jonka jäseninä on asianajajia, jotka ovat erikoistuneet eri sukupuolista suuntautumista edustavien henkilöryhmien oikeussuojaan, ja jonka säännöissä todetaan sen tarkoitukseksi edistää tämän ryhmän kulttuuria ja sen oikeuksien kunnioittamista, on automaattisesti kollektiivinen intressi ja asema voittoa tavoittelemattomana yhdistyksenä, jolla on oikeus ajaa myös vahingonkorvauskannetta tuomioistuimessa, kun kyseessä ovat teot, joita pidetään tätä ryhmää syrjivinä?

                  2)

                  Kuuluuko direktiivissä 2000/78/EY säädetyn syrjinnänvastaisen suojan soveltamisalaan sen 2 ja 3 artiklan täsmällisen tulkinnan perusteella homoseksuaalien ryhmän vastaisen mielipiteen ilmaisun esittäminen viihdeohjelmassa tehdyssä radiohaastattelussa, jossa haastateltu oli ilmoittanut, että hän ei koskaan ottaisi näitä henkilöitä oman asianajotoimistonsa palvelukseen tai haluaisi työskennellä heidän kanssaan, vaikka tämä toimisto ei ollut tuolloin valitsemassa työntekijöitä eikä työhönotto ole ollut suunnitteillakaan?

         (1)  Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annettu neuvoston direktiivi 2000/78/EY (EYVL 2000, L 303, s. 16).


title: Asia C-207/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 2.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Audiencia Provincial de Tarragona – Espanja) – Ministerio Fiscal (Ennakkoratkaisupyyntö — Sähköinen viestintä — Henkilötietojen käsittely — Direktiivi 2002/58/EY — 1 ja 3 artikla — Soveltamisala — Sähköisen viestinnän luottamuksellisuus — Suoja — 5 artikla ja 15 artiklan 1 kohta — Euroopan unionin perusoikeuskirja — 7 ja 8 artikla — Sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamisen yhteydessä käsitellyt tiedot — Kansallisten viranomaisten oikeus saada tietoja tutkintaa varten — Rikoksen vakavuusaste, joka oikeuttaa tietojensaannin)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/2

      Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 2.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Audiencia Provincial de Tarragona – Espanja) – Ministerio Fiscal
      (Asia C-207/16) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Sähköinen viestintä - Henkilötietojen käsittely - Direktiivi 2002/58/EY - 1 ja 3 artikla - Soveltamisala - Sähköisen viestinnän luottamuksellisuus - Suoja - 5 artikla ja 15 artiklan 1 kohta - Euroopan unionin perusoikeuskirja - 7 ja 8 artikla - Sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamisen yhteydessä käsitellyt tiedot - Kansallisten viranomaisten oikeus saada tietoja tutkintaa varten - Rikoksen vakavuusaste, joka oikeuttaa tietojensaannin))
      (2018/C 436/02)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Audiencia Provincial de Tarragona

         Pääasian asianosainen

      Ministerio Fiscal

         Tuomiolauselma

      Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12.7.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/58/EY (sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/136/EY, 15 artiklan 1 kohtaa, kun se luetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se, että viranomaiset saavat varastetulla matkapuhelimella aktivoitujen SIM-korttien haltijoiden tunnistamiseksi tietoja, kuten näiden haltijoiden etu- ja sukunimen ja mahdollisesti osoitteen, merkitsee viimeksi mainittujen perusoikeuskirjan kyseisissä artikloissa vahvistettuihin perusoikeuksiin puuttumista, joka ei ole vakavuudeltaan sen laatuista, että tätä tiedonsaantia pitäisi rikosten ehkäisemisen, tutkinnan, selvittämisen ja syyteharkinnan alalla rajoittaa vain vakavan rikollisuuden torjumiseen.

         (1)  EUVL C 251, 11.7.2016.


title: Asia T-33/18: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 3.10.2018 – Pracsis ja Conceptexpo Project v. komissio ja EACEA (Kumoamiskanne ja vahingonkorvauskanne — Julkiset palveluhankinnat — Hallinnollinen muutoksenhaku komissiossa — Puhtaasti vahvistava toimi — Kanteen nostamisen määräaika — Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena — Tutkimatta jättäminen)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/51

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 3.10.2018 – Pracsis ja Conceptexpo Project v. komissio ja EACEA
      (Asia T-33/18) (1)

      ((Kumoamiskanne ja vahingonkorvauskanne - Julkiset palveluhankinnat - Hallinnollinen muutoksenhaku komissiossa - Puhtaasti vahvistava toimi - Kanteen nostamisen määräaika - Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena - Tutkimatta jättäminen))
      (2018/C 436/73)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantajat: Pracsis SPRL (Bryssel, Belgia) ja Conceptexpo Project (Wavre, Belgia) (edustaja: asianajaja J.-N. Louis)

         Vastaajat: Euroopan komissio (asiamiehet: D. Martin, A Katsimerou ja I. Rubene, agents) ja koulutuksen, audiovisuaalialan ja kulttuurin toimeenpanovirasto (EACEA) (asiamiehet: aluksi H. Monet ja A. Kisylyczko, sitten H. Monet ja N. Durand)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Yhtäältä SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus 17.7. ja 11.8.2017 tehdyistä EACEAn päätöksistä tehdyn hallinnollisen valituksen hylkäämisestä 13.11.2017 tehdyn komission päätöksen kumoamiseksi ja ”tarvittavin osin” mainittujen EACEAn päätösten kumoamiseksi sekä sen sopimuksen tekemistä ensimmäiselle sijalle luokitellun tarjoajan kanssa koskevan ”päätöksen” kumoamiseksi siltä osin kuin näissä päätöksissä luokitellaan kantajien konsortion tarjous toiselle sijalle etusijajärjestystä käyttäen tapahtumapalveluita ja myynninedistämiskampanjoita audiovisuaalialalla koskevassa tarjouskilpailussa EACEA/2017/01, ja toisaalta SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus saada korvausta vahingosta, joka kantajille on väitetysti aiheutunut näistä päätöksistä.

         Määräysosa

                  1)

                  Kanne jätetään tutkimatta.

                  2)

                  Pracsis SPRL ja Conceptexpo Project vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission ja koulutuksen, audiovisuaalialan ja kulttuurin toimeenpanoviraston (EACEA) oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 112, 26.3.2018.


title: Asia T-10/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.10.2018 – Proof IT v. EIGE (Julkiset palveluhankinnat — Tarjouspyyntömenettely — Pyyntö kahteen erään jaetuista suorituksista — Verkkosivustoon liittyvät palvelut — Tarjoajan tarjouksen hylkääminen — Sopimuksen tekemisen perusteet — Avoimuus — Yhdenvertainen kohtelu — Ilmeinen arviointivirhe — Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/40

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.10.2018 – Proof IT v. EIGE
      (Asia T-10/17) (1)

      ((Julkiset palveluhankinnat - Tarjouspyyntömenettely - Pyyntö kahteen erään jaetuista suorituksista - Verkkosivustoon liittyvät palvelut - Tarjoajan tarjouksen hylkääminen - Sopimuksen tekemisen perusteet - Avoimuus - Yhdenvertainen kohtelu - Ilmeinen arviointivirhe - Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu))
      (2018/C 436/55)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Proof IT SIA (Riika, Latvia) (edustajat: asianajajat J. Jerņeva ja D. Pāvila)

         Vastaaja: Euroopan tasa-arvoinstituutti (EIGE) (edustajat: asianajajat J. Stuyck, V. Ost ja M. Vanderstraeten)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Yhtäältä SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus siitä, että kumotaan EIGEn päätös, jolla hylätään tarjouspyyntömenettelyyn EIGE/2016/OPER/03, jonka otsikko on ”Verkkopalveluja koskeva puitesopimus”, liittyvän erän nro 1 osalta kantajan esittämä tarjous ja jolla puitesopimus tehdään toisen tarjoajan kanssa, ja toisaalta SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus sen vahingon korjaamiseksi, joka kantajalle on väitetysti aiheutunut mahdollisuuden menettämisestä taikka itse sopimuksen menettämisestä.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Proof IT SIA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 78, 13.3.2017.


title: Asia C-571/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 4.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Administrativen sad Varna – Bulgaria) – Nikolay Kantarev v. Balgarska Narodna Banka (Ennakkoratkaisupyyntö — Talletusten vakuusjärjestelmät — Direktiivi 94/19/EY — 1 artiklan 3 alakohdan i alakohta — 10 artiklan 1 kohta — Käsite ”talletus, jota ei kyetä maksamaan” — Jäsenvaltion vastuu unionin oikeuden rikkomisesta yksityisille aiheutuneista vahingoista — Unionin oikeuden riittävän ilmeinen rikkominen — Jäsenvaltioiden menettelyllinen itsemääräämisoikeus — Vilpittömän yhteistyön periaate — SEU 4 artiklan 3 kohta — Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/3

      Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 4.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Administrativen sad Varna – Bulgaria) – Nikolay Kantarev v. Balgarska Narodna Banka
      (Asia C-571/16) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Talletusten vakuusjärjestelmät - Direktiivi 94/19/EY - 1 artiklan 3 alakohdan i alakohta - 10 artiklan 1 kohta - Käsite ”talletus, jota ei kyetä maksamaan” - Jäsenvaltion vastuu unionin oikeuden rikkomisesta yksityisille aiheutuneista vahingoista - Unionin oikeuden riittävän ilmeinen rikkominen - Jäsenvaltioiden menettelyllinen itsemääräämisoikeus - Vilpittömän yhteistyön periaate - SEU 4 artiklan 3 kohta - Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet))
      (2018/C 436/03)
      Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Administrativen sad Varna

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Nikolay Kantarev

         Vastaaja: Balgarska Narodna Banka

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Talletusten vakuusjärjestelmistä 30.5.1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/19/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 11.3.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/14/EY, 1 artiklan 3 alakohtaa ja 10 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä yhtäältä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan sen määrittäminen, ettei talletuksia kyetä maksamaan, riippuu luottolaitoksen maksukyvyttömyydestä ja sen pankkitoimiluvan peruuttamisesta, ja toisaalta sille, että kyseisten säännösten mukaisista määräajoista sen määrittämiselle, ettei talletuksia kyetä maksamaan, ja talletusten palauttamiselle poiketaan sillä perusteella, että luottolaitoksen asettaminen erityisvalvontaan on välttämätöntä.

                  2)

                  Direktiivin 94/19, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/14, 1 artiklan 3 alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että talletukset on määritettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla sellaisiksi, joita ei kyetä maksamaan, toimivaltaisten viranomaisten nimenomaisella päätöksellä eikä tätä voida päätellä kyseisten viranomaisten muista toimista, kuten Balgarska Narodna Bankan (Bulgarian keskuspankki) päätöksestä asettaa Korporativna Targovska Banka erityisvalvontaan, tai pääasian olosuhteiden kaltaisista olosuhteista.

                  3)

                  Direktiivin 94/19, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/14, 1 artiklan 3 alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että pankkitalletuksen määrittäminen kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla sellaiseksi, jota ei kyetä maksamaan, ei voi edellyttää sitä, että tallettaja on etukäteen pyytänyt luottolaitosta suorittamaan maksun, mutta pyyntöä ei ole noudatettu.

                  4)

                  Direktiivin 94/19, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/14, 1 artiklan 3 alakohdan i alakohdalla on välitön oikeusvaikutus ja se on oikeussääntö, jolla on tarkoitus antaa yksityisille oikeuksia, jotka mahdollistavat sen, että tallettajat nostavat kanteita, joilla vaaditaan talletusten liian myöhäisen palauttamisen seurauksena kärsityn vahingon korvaamista. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava yhtäältä, onko sen, ettei talletuksia kyetä maksamaan, jättäminen määrittämättä – huolimatta mainitussa säännöksessä selkeästi ilmaistujen edellytysten täyttymisestä – kyseisen säännöksen mukaisessa viiden työpäivän määräajassa pääasian olosuhteissa unionin oikeudessa tarkoitettu riittävän ilmeinen rikkominen ja toisaalta, onko kyseisen rikkomisen ja Nikolay Kantarevin kaltaisen tallettajan kärsimän vahingon välillä välitön syy-yhteys.

                  5)

                  SEU 4 artiklan 3 kohtaa sekä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa Bulgariassa ei ole erillistä menettelyä kyseisen jäsenvaltion saattamiseksi vastuuseen siitä, että kansallinen viranomainen rikkoo unionin oikeutta, aiheutuneista vahingoista,

                              —

                              ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään kahdesta erillisestä oikeussuojakeinosta, jotka kuuluvat eri tuomioistuinten toimivaltaan ja joihin sovelletaan eri edellytyksiä, kunhan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ratkaisee, onko Bulgarian keskuspankin kaltainen kansallinen viranomainen saatettava kansallisen oikeuden mukaan vastuuseen valtion ja kuntien vahingonkorvausvastuusta annetun lain (Zakon za otgovornostta na darzhavata i obshtinite za vredi) vai sopimusvelvoitteista ja sopimuksista annetun lain (Zakon za zadalzheniata i dogovorite) perusteella, ja ovatko molemmat oikeussuojakeinot vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden mukaisia

                              —

                              ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan yksityisten korvauksensaamisoikeudelle lisäedellytys, joka koskee sitä, että kyseessä oleva kansallinen viranomainen on aiheuttanut vahingon tahallisesti

                              —

                              ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan yksityisten korvauksensaamisoikeuden edellytykseksi heitä koskeva velvoite esittää näyttö tuottamuksesta, kunhan tuottamuksen käsitteeseen perustuva edellytys ei ole ankarampi kuin riittävän ilmeisen rikkomisen käsitteeseen perustuva edellytys, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava

                              —

                              ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään kertaluonteisesta tai oikeudenkäynnin intressiin suhteutetusta oikeudenkäyntimaksusta, kunhan maksun maksaminen ei ole tehokkuusperiaatteen vastaista, kun otetaan huomioon maksun määrä, se, aiheutuuko siitä mahdollisesti ylivoimainen este asian saattamiselle tuomioistuimen käsiteltäväksi, sen pakollisuus sekä mahdollisuudet vapautua siitä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuin on tutkittava, ja

                              —

                              ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan yksityisten korvauksensaamisoikeuden edellytykseksi vahingon taustalla olevan hallintotoimen etukäteinen kumoaminen, kunhan vahinkoa kärsineelle henkilölle voidaan kohtuudella asettaa tällainen vaatimus, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

         (1)  EUVL C 38, 6.2.2017.


title: Asia C-592/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Alankomaat) on esittänyt 21.9.2018 – Darie BV v. Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/27

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Alankomaat) on esittänyt 21.9.2018 – Darie BV v. Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
      (Asia C-592/18)
      (2018/C 436/37)
      Oikeudenkäyntikieli: hollanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Darie BV

         Vastapuoli: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko asetuksen N:o 528/2012 (1) 3 artiklan käsitettä ”biosidivalmiste” tulkittava siten, että se käsittää myös valmisteet, jotka sisältävät yhden tai useamman bakteerilajin, yhden tai useamman entsyymin tai yhden tai useamman muun ainesosan, kun ne eivät erityisen vaikutustapansa vuoksi vaikuta välittömästi siihen haitalliseen eliöön, jota varten ne on tarkoitettu, vaan kyseisen haitallisen eliön mahdollisen elinympäristön syntymiseen tai säilymiseen, ja mitä vaatimuksia tällaiselle vaikutukselle on tarvittaessa asetettava?

                  2)

                  Onko ensimmäiseen kysymykseen vastattaessa merkitystä sillä, onko tilanne, jossa tällaista valmistetta käytetään, vapaa kyseisistä haitallisista eliöistä, ja jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, minkä perusteen mukaan on arvioitava, onko se niistä vapaa?

                  3)

                  Onko ensimmäiseen kysymykseen vastattaessa merkitystä sillä, missä ajassa vaikutus ilmenee?

         (1)  Biosidivalmisteiden asettamisesta saataville markkinoilla ja niiden käytöstä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 528/2012 (EUVL 2012, L 167, s. 1).


title: Asia T-549/18: Kanne 19.9.2018 – Hexal v. EMA

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/52

      Kanne 19.9.2018 – Hexal v. EMA
      (Asia T-549/18)
      (2018/C 436/74)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Hexal AG (Holzkirchen, Saksa) (edustajat: asianajajat M. Martens ja N. Carbonnelle sekä solicitor S. Faircliffe)

         Vastaaja: Euroopan lääkevirasto (EMA)

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  toteamaan, että kantajan väite ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä käsittelevän komitean (CHMP) sen päätöksen lainvastaisuudesta, jolla Sanofin teriflunomidi hyväksyttiin uudeksi vaikuttavaksi aineeksi, sellaisena kuin siihen viitataan komission 26.8.2013 tekemässä päätöksessä, jolla myönnetään myyntilupa ”AUBAGIO:lle® – Teriflunomidille”, voidaan ottaa tutkittavaksi ja että se on perusteltu,

                  —

                  kumoamaan EMAn 5.7.2018 tekemän päätöksen, jolla hylättiin Hexalin myyntilupahakemus Aubagio® -lääkevalmisteen rinnakkaisvalmisteelle,

                  —

                  velvoittaa EMAn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Riidanalaisessa päätöksessä hylätään Hexalin myyntilupahakemus Teriflunomidi Hexalille sillä perusteella, että Aubagioon®, joka on aiemmin hyväksytty lääke, sovelletaan edelleen tietosuoja-aikaa 26.8.2013 tehdyn komission sen täytäntöönpanopäätöksen mukaisesti, josta kantaja esittää SEUT 277 artiklan mukaisen lainvastaisuusväitteen. Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen:

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että koska lainvastaisuusväite on perusteltu, Euroopan lääkeviraston riidanalaisen päätöksen perustelut ovat lainvastaiset, koska EMA teki tosiseikkoja koskevan virheen ja oikeudellisen virheen sekä laiminlöi perusteluvelvollisuutensa ja huolellista ja perusteellista arviointia koskevan velvollisuutensa, kuten määrätään SEUT 296 artiklassa.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että riidanalainen päätös on lainvastainen, koska ”uuden vaikuttavan aineen” asema olisi pitänyt arvioida uudelleen Hexalin myyntilupahakemuksen yhteydessä, mikä ei ollut asian laita. Näin ollen kantaja väittää, että EMA jätti noudattamatta velvollisuuksiaan, erityisesti velvollisuuttaan suorittaa tehokas ja huolellinen arviointi ja esittää perustelut SEUT 296 artiklan mukaisesti, minkä vuoksi riidanalainen päätös on sen mukaan lainvastainen.


title: Asia C-513/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Italia) on esittänyt 3.6.2018 – Autoservizi Giordano società cooperativa v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/16

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Italia) on esittänyt 3.6.2018 – Autoservizi Giordano società cooperativa v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
      (Asia C-513/18)
      (2018/C 436/21)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Autoservizi Giordano società cooperativa

         Vastaaja: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko direktiivin 2003/96/EY (1) 7 artiklaa tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluvat kaikki julkiset tai yksityiset yritykset ja oikeussubjektit, jotka toimivat linja-autoliikenteen alalla, mukaan lukien ne, jotka antavat vuokralle linja-autoja kuljettajineen, ja onko mainittu säännös esteenä direktiivin kansalliselle täytäntöönpanosäännökselle siltä osin kuin siinä ei sisällytetä ammattitarkoitukseen dieselöljyä käyttävien oikeussubjektien ryhmään myös niitä, jotka antavat vuokralle linja-autoja kuljettajineen?

                  2)

                  Seuraako jäsenvaltioille myönnetystä harkintavallasta, johon viitataan edellä mainitun direktiivin 2003/96/EY 7 artiklan 2 kohdassa (”Jäsenvaltiot voivat tehdä eron ammattitarkoitukseen ja muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoaineen välillä edellyttäen, että yhteisön vähimmäistasoja noudatetaan ja että ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn verokanta ei laske 1 päivänä tammikuuta 2003 voimassa olevan kansallisen verotason alle”), se, että säännös, jolla ”satunnaisessa henkilöliikenteessä” käytettävä dieselöljy sisällytetään ammattitarkoitukseen käytettävään dieselöljyyn, ei ole ehdoton eikä sillä ole välitöntä oikeusvaikutusta?

                  3)

                  Onko edellä mainittu 7 artikla sisällöltään yhtäältä tarpeeksi täsmällinen ja toisaalta ehdoton niin, että yksityiset voivat vedota siihen suoraan asianomaisen jäsenvaltion viranomaisiin nähden?

         (1)  Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/96/EY (EUVL 2003, L 283, s. 51).


title: Asia T-26/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 17.10.2018 – Jalkh v. parlamentti (Erioikeudet ja -vapaudet — Euroopan parlamentin jäsen — Päätös poistaa parlamentaarinen koskemattomuus — Liityntä edustajan tehtäviin — Yhdenvertainen kohtelu — Oikeusvarmuus — Luottamuksensuoja — Koskemattomuuden poistamista koskeva menettely — Puolustautumisoikeudet — Harkintavallan väärinkäyttö — Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/40

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 17.10.2018 – Jalkh v. parlamentti
      (Asia T-26/17) (1)

      ((Erioikeudet ja -vapaudet - Euroopan parlamentin jäsen - Päätös poistaa parlamentaarinen koskemattomuus - Liityntä edustajan tehtäviin - Yhdenvertainen kohtelu - Oikeusvarmuus - Luottamuksensuoja - Koskemattomuuden poistamista koskeva menettely - Puolustautumisoikeudet - Harkintavallan väärinkäyttö - Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu))
      (2018/C 436/56)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantaja: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Ranska) (edustajat: aluksi asianajaja J.-P. Le Moigne, sitten asianajaja M. Ceccaldi ja lopuksi asianajaja F. Wagner)

         Vastaaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: aluksi M. Dean ja S. Alonso de León, sitten S. Alonso de León, N. Görlitz ja S. Seyr)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Yhtäältä SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus kantajan parlamentaarisen koskemattomuuden poistamisesta 22.11.2016 tehdyn parlamentin päätöksen P8_TA(2016)0430 kumoamiseksi ja toisaalta SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus saada korvausta vahingoista, joita kantajalle on väitetysti aiheutunut.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Jean-François Jalkh vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan parlamentin oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien välitoimimenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 70, 6.3.2017.


title: Asia C-515/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italia) on esittänyt 6.8.2018 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Regione autonoma della Sardegna

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/17

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italia) on esittänyt 6.8.2018 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Regione autonoma della Sardegna
      (Asia C-515/18)
      (2018/C 436/22)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

         Vastaaja: Regione autonoma della Sardegna

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko 23.10.2007 annetun asetuksen (EY) N:o 1370/2007 (1) 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että toimivaltainen viranomainen, joka aikoo tehdä sopimuksen ilman tarjouskilpailua, on velvollinen ryhtymään tarvittaviin toimenpiteisiin julkaistakseen tarvittavat tiedot tai ilmoittaakseen ne kaikille palvelun hoitamisesta mahdollisesti kiinnostuneille toimijoille, jotta nämä voivat tehdä asiallisen ja kohtuullisen tarjouksen?

                  2)

                  Onko 23.10.2007 annetun asetuksen (EY) N:o 1370/2007 7 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että ennen kuin toimivaltainen viranomainen tekee sopimuksen ilman tarjouskilpailua, sen on suoritettava kaikkien kyseisessä 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun ennakkoilmoituksen jälkeen mahdollisesti saatujen palvelun hoitamista koskevien tarjousten vertaileva arviointi?

         (1)  Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1370/2007 (EUVL 2007, L 315, s. 1).


title: Asia C-593/18 P: Valitus, jonka ABB Ltd ja ABB AB ovat tehneet 21.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-445/14, ABB ja ABB v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/27

      Valitus, jonka ABB Ltd ja ABB AB ovat tehneet 21.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-445/14, ABB ja ABB v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-593/18 P)
      (2018/C 436/38)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittajat: ABB Ltd ja ABB AB (edustajat: I. Vandenborre, advocaat, ja S. Dionnet, avocat)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa valituksenalaisen tuomion tai toteuttaa muut aiheelliset toimenpiteet ja

                  —

                  velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Ensimmäinen valitusperuste. Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, että komissio noudatti näyttövelvollisuuttaan, kun se totesi valittajan syyllistyneen kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka koski kaikkia merenalaisia voimakaapeleita ja niihin liittyviä tarvikkeita, joiden jännite on 110–220 kV. Unionin yleinen tuomioistuin ei tarkistanut, yksilöitiinkö rikkominen päätöksessä (1)”riittävän tarkasti” ja oikeudellisesti riittävällä tavalla. Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään soveltanut edellytyksiä asianmukaisesti, jotta se voisi tosiseikoista tietoisena todeta valittajan osallistuneen rikkomiseen.
      Toinen valitusperuste. Unionin yleinen tuomioistuin ei noudattanut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja syyttömyysolettamaa, kun se vahvisti komission toteamuksen, jonka mukaan rikkomisajanjakso alkoi valittajan osalta 1.4.2000.
      Kolmas valitusperuste. Unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuuttaan sen arviointinsa osalta, joka koskee valittajan epäyhdenvertaista kohtelua koskevaa väitettä, kun se totesi virheellisesti, että valittaja oli hyväksynyt tällaisen erottelun hallinnollisen menettelyn aikana, ja piti tällaista hyväksyntää arvioinnissaan aineellisena perusteena.

         (1)  Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 2.4.2014 tehty komission päätös (asia AT.39610 – Voimakaapelit) (tiedoksiannettu numerolla C(2014) 2139 final) (EUVL 2014, C 319, s. 10).


title: Asia T-27/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 17.10.2018 – Jalkh v. parlamentti (Erioikeudet ja -vapaudet — Euroopan parlamentin jäsen — Päätös poistaa parlamentaarinen koskemattomuus — Liityntä edustajan tehtäviin — Yhdenvertainen kohtelu — Oikeusvarmuus — Luottamuksensuoja — Koskemattomuuden poistamista koskeva menettely — Puolustautumisoikeudet — Harkintavallan väärinkäyttö — Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/41

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 17.10.2018 – Jalkh v. parlamentti
      (Asia T-27/17) (1)

      ((Erioikeudet ja -vapaudet - Euroopan parlamentin jäsen - Päätös poistaa parlamentaarinen koskemattomuus - Liityntä edustajan tehtäviin - Yhdenvertainen kohtelu - Oikeusvarmuus - Luottamuksensuoja - Koskemattomuuden poistamista koskeva menettely - Puolustautumisoikeudet - Harkintavallan väärinkäyttö - Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu))
      (2018/C 436/57)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantaja: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Ranska) (edustajat: aluksi asianajaja J.-P. Le Moigne, sitten asianajaja M. Ceccaldi ja lopuksi asianajaja F. Wagner)

         Vastaaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: aluksi M. Dean ja S. Alonso de León, sitten S. Alonso de León, N. Görlitz ja S. Seyr)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Yhtäältä SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus kantajan parlamentaarisen koskemattomuuden poistamisesta 22.11.2016 tehdyn parlamentin päätöksen P8_TA(2016)0429 kumoamiseksi ja toisaalta SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus saada korvausta vahingoista, joita kantajalle on väitetysti aiheutunut.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Jean-François Jalkh vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan parlamentin oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut.

         (1)  EUVL C 70, 6.3.2017.


title: Asia C-652/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 4.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova ja Rauf Emin Ogla Ahmedbekov v. Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite (Ennakkoratkaisupyyntö — Turvapaikka-asioita ja toissijaista suojelua koskeva yhteinen politiikka — Vaatimukset kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi — Direktiivi 2011/95/EU — 3, 4, 10 ja 23 artikla — Kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset, jotka saman perheen jäsenet ovat tehneet erikseen — Tapauskohtainen arviointi — Perheenjäseneen kohdistuvien uhkien ottaminen huomioon toisen perheenjäsenen tekemän hakemuksen tapauskohtaisen arvioinnin yhteydessä — Suotuisammat säännökset, jotka jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai antaa ulottaakseen turvapaikan tai toissijaisen suojelun koskemaan kansainvälistä suojelua saavan perheenjäseniä — Vainon syiden arviointi — Azerbaidžanin kansalaisen osallistuminen valituksen tekemiseen maataan vastaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa — Yhteiset menettelyvaatimukset — Direktiivi 2013/32/EU — 46 artikla — Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin — Ex nunc -tutkiminen kaikilta osin — Vainot syyt tai tosiseikat, joista on vaiettu määrittävässä viranomaisessa mutta joihin on vedottu tämän viranomaisen päätöksestä tehdyn muutoksenhaun yhteydessä)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/4

      Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 4.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova ja Rauf Emin Ogla Ahmedbekov v. Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
      (Asia C-652/16) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Turvapaikka-asioita ja toissijaista suojelua koskeva yhteinen politiikka - Vaatimukset kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi - Direktiivi 2011/95/EU - 3, 4, 10 ja 23 artikla - Kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset, jotka saman perheen jäsenet ovat tehneet erikseen - Tapauskohtainen arviointi - Perheenjäseneen kohdistuvien uhkien ottaminen huomioon toisen perheenjäsenen tekemän hakemuksen tapauskohtaisen arvioinnin yhteydessä - Suotuisammat säännökset, jotka jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai antaa ulottaakseen turvapaikan tai toissijaisen suojelun koskemaan kansainvälistä suojelua saavan perheenjäseniä - Vainon syiden arviointi - Azerbaidžanin kansalaisen osallistuminen valituksen tekemiseen maataan vastaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa - Yhteiset menettelyvaatimukset - Direktiivi 2013/32/EU - 46 artikla - Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin - Ex nunc -tutkiminen kaikilta osin - Vainot syyt tai tosiseikat, joista on vaiettu määrittävässä viranomaisessa mutta joihin on vedottu tämän viranomaisen päätöksestä tehdyn muutoksenhaun yhteydessä))
      (2018/C 436/04)
      Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Administrativen sad Sofia-grad

         Pääasian asianosaiset

         Kantajat: Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova ja Rauf Emin Ogla Ahmedbekov

         Vastaaja: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU 4 artiklaa on tulkittava siten, että kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tapauskohtaisen arvioinnin yhteydessä on otettava huomioon hakijan perheenjäseneen kohdistuvat vainotuksi joutumisen ja vakavan haitan kärsimisen uhat sen selvittämiseksi, altistuuko hakija itse tällaisille uhkille sen perhesiteensä takia, joka hänellä on kyseiseen uhattuun henkilöön.

                  2)

                  Direktiiviä 2011/95 ja kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2013/32/EU on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että saman perheen jäsenten erikseen tekemiin kansainvälistä suojelua koskeviin hakemuksiin sovelletaan toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on ottaa kaikki mahdollinen hakemusten keskinäinen liitännäisyys huomioon, mutta ne ovat esteenä sille, että hakemukset ovat yhteisen arvioinnin kohteena. Ne ovat esteenä myös sille, että näistä hakemuksista yhden arviointia lykätään, kunnes kyseisistä hakemuksista jonkin toisen tutkintamenettely on saatettu päätökseen.

                  3)

                  Direktiivin 2011/95 3 artiklaa on tulkittava siten, että siinä sallitaan jäsenvaltion säätää, mikäli perheenjäsenelle myönnetään kansainvälistä suojelua kyseisessä direktiivissä perustetun järjestelmän nojalla, tällaisen suojelun ulottamisesta koskemaan muita kyseisen perheen jäseniä, kunhan nämä eivät kuulu saman direktiivin 12 artiklassa säädetyn jonkin poissulkemisperusteen soveltamisalaan ja heidän tilanteellaan on perheen yhtenäisyyden säilyttämistarpeen vuoksi yhteys kansainvälisen suojelun logiikkaan.

                  4)

                  Direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan e alakohdassa säädetty tutkimatta jättämisen peruste ei kata pääasiassa kyseessä olevan kaltaista tilannetta, jossa aikuinen henkilö tekee omasta puolestaan ja alaikäisen lapsensa puolesta kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, joka perustuu erityisesti perhesiteen olemassaoloon sellaisen toisen henkilön kanssa, joka on tehnyt erikseen hakemuksen kansainvälisestä suojelusta.

                  5)

                  Kansainvälisen suojelun hakijan osallistumisesta valituksen tekemiseen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen alkuperämaataan vastaan ei voida lähtökohtaisesti katsoa direktiivin 2011/95 10 artiklassa tarkoitetun vainon syiden arvioinnin yhteydessä, että se osoittaisi kyseisen hakijan kuuluvan mainitun artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuun ”tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään”, mutta sitä on pidettävä kyseisen artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuihin ”poliittisiin mielipiteisiin” perustuvan vainon syynä, jos on olemassa perusteltua aihetta pelätä, että kyseinen maa mieltää osallistumisen kyseisen valituksen tekemiseen poliittisen toisinajattelun teoksi, johon se voisi harkita kohdistavansa vastatoimia.

                  6)

                  Direktiivin 2013/32 46 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 40 artiklan 1 kohdan sisältämän muutoksenhakumenettelyyn tehdyn viittauksen kanssa, on tulkittava siten, että tuomioistuin, jonka käsiteltävänä on muutoksenhaku kansainvälisen suojelun epäämisestä tehtyyn päätökseen, on lähtökohtaisesti velvollinen arvioimaan ”lisäselvityksen” perusteella ja tämän selvityksen tutkintaa määrittävältä viranomaiselta pyydettyään kansainvälisen suojelun myöntämisperusteita tai tosiseikkoja, joihin vedotaan ensimmäistä kertaa muutoksenhakumenettelyn aikana, vaikka ne koskevat tapahtumia tai uhkia, joiden väitetään ilmenneen ennen kyseisen epäämispäätöksen tekemistä tai jopa ennen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämistä. Kyseinen tuomioistuin ei sitä vastoin ole velvollinen tällaiseen arviointiin, jos se toteaa, että kyseisiin perusteisiin tai tosiseikkoihin on vedottu liian myöhäisessä muutoksenhakumenettelyn vaiheessa tai että niitä ei ole esitetty riittävän konkreettisesti, jotta ne voitaisiin asianmukaisesti tutkia, taikka jos se toteaa silloin, kun kyse on tosiseikoista, etteivät nämä ole merkittäviä tai poikkea riittävästi niistä seikoista, jotka määrittävä viranomainen on jo voinut ottaa huomioon.

         (1)  EUVL C 86, 20.3.2017.


title: Asia C-599/18 P: Valitus, jonka Silec Cable SAS ja General Cable Corp. ovat tehneet 21.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-438/14, Silec Cable ja General Cable v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/28

      Valitus, jonka Silec Cable SAS ja General Cable Corp. ovat tehneet 21.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-438/14, Silec Cable ja General Cable v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-599/18 P)
      (2018/C 436/39)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittajat: Silec Cable SAS ja General Cable Corp. (edustajat: I. Sinan, barrister, ja C. Renner, Rechtsanwältin)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa valituksenalaisen tuomion

                  —

                  kumoaa päätöksen (1) 1 artiklan siltä osin kuin se koskee Silec Cablea ja General Cablea

                  —

                  toissijaisesti muuttaa päätöksen 2 artiklaa ja alentaa Silec Cablelle ja General Cablelle määrätyn sakon määrää tämän valituksen tueksi esitetyt argumentit huomioiden

                  —

                  toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen

                  —

                  velvoittaa Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Ensimmäisellä perusteellaan valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättämällä soveltamatta asianmukaisesti todistelua koskevia sääntöjä ja että se otti vääristyneellä tavalla huomioon sille esitetyt todisteet, jotka koskivat valittaja Silecin osallistumista väitettyyn rikkomiseen.
      Unionin yleinen tuomioistuin käytti virheellisesti avointa ja julkista irtisanoutumista koskevaa kriteeriä kääntääkseen todistustaakan, joka koski valittaja Silecin väitetyn rikkomisen toteennäyttämistä. Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki niin ikään oikeudellisen virheen, kun se tukeutui yksinomaan muiden väitettyyn rikkomiseen osallistuneiden subjektiiviseen näkemykseen valittaja Silecin osallistumisen toteennäyttääkseen. Valittajat katsovat edelleen, että unionin yleinen tuomioistuin otti sille esitetyt todisteet vääristyneellä tavalla huomioon ja laiminlöi salassapitovelvollisuutta (SEUT 339 artikla), kun se katsoi, että valittaja Silac osallistui väitettyyn rikkomiseen.
      Toisella valitusperusteellaan valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se kieltäytyi luokittelemasta valittaja Silacin osallistumista väitettyyn rikkomiseen ”pienen toimijan” osallistumiseksi.
      Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin otti lainvastaisesti huomioon Safran/Sagem/Sagem Communicationsin käyttäytymisen, kun se arvioi valittaja Silacin henkilökohtaista osallistumista sakon määrän arvioimiseksi. Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin esitti lisäksi itse ilmeisen ristiriitaiset perustelut tämän osalta. Valittajat väittävät edelleen, että unionin yleinen tuomioistuin vertaili vääriä tosiasiallisia tilanteita, kun se katsoi, että komissio ei syrjinyt valittaja Silacia, kun se kieltäytyi luokittelemasta tätä pieneksi toimijaksi.

         (1)  Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia AT.39610 – Voimakaapelit) (tiedoksiannettu numerolla C(2014) 2139 final) 2.4.2014 annettu komission päätös (EUVL (2014) 2139 final) (EUVL 2014, C 319, s. 10).


title: Asia T-109/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 18.10.2018 – FCA US v. EUIPO – Busbridge (VIPER) (EU-tavaramerkki — Mitättömyysmenettely — EU-sanamerkki VIPER — Aikaisempi kansallinen sanamerkki VIPER — Aikaisemman tavaramerkin tosiasiallinen käyttö — Tavarat, joita varten aikaisempaa tavaramerkkiä on käytetty — Aikaisemman tavaramerkin käytön laajuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 57 artiklan 2 ja 3 kohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 64 artiklan 2 ja 3 kohta))

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/41

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 18.10.2018 – FCA US v. EUIPO – Busbridge (VIPER)
      (Asia T-109/17) (1)

      ((EU-tavaramerkki - Mitättömyysmenettely - EU-sanamerkki VIPER - Aikaisempi kansallinen sanamerkki VIPER - Aikaisemman tavaramerkin tosiasiallinen käyttö - Tavarat, joita varten aikaisempaa tavaramerkkiä on käytetty - Aikaisemman tavaramerkin käytön laajuus - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 57 artiklan 2 ja 3 kohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 64 artiklan 2 ja 3 kohta)))
      (2018/C 436/58)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: FCA US LLC (Auburn Hills, Michigan, Yhdysvallat) (edustaja: C. Morcom, QC)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: D. Hanf)

         Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Yhdistynyt kuningaskunta)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Kanne EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 1.12.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 554/2016-1), joka koskee osapuolten Busbridge ja FCA US välistä mitättömyysmenettelyä.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  FCA US LLC velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 121, 18.4.2017.


title: Asia C-668/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 4.10.2018 – Euroopan komissio v. Saksan liittotasavalta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 2006/40/EY — Moottoriajoneuvojen ilmastointijärjestelmien päästöt — 5 artiklan 4 ja 5 kohta — Direktiivi 2007/46/EY — Moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntä — 12, 29, 30 ja 46 artikla — Ajoneuvot, jotka eivät täytä teknisiä vaatimuksia — Kansallisten viranomaisten vastuu)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/6

      Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 4.10.2018 – Euroopan komissio v. Saksan liittotasavalta
      (Asia C-668/16) (1)

      ((Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 2006/40/EY - Moottoriajoneuvojen ilmastointijärjestelmien päästöt - 5 artiklan 4 ja 5 kohta - Direktiivi 2007/46/EY - Moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntä - 12, 29, 30 ja 46 artikla - Ajoneuvot, jotka eivät täytä teknisiä vaatimuksia - Kansallisten viranomaisten vastuu))
      (2018/C 436/05)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: C. Hermes, D. Kukovec ja A. C. Becker)

         Vastaaja: Saksan liittotasavalta (asiamiehet: T. Henze ja D. Klebs)

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Saksan liittotasavalta on jättänyt noudattamatta

                              —

                              moottoriajoneuvojen ilmastointijärjestelmien päästöistä ja neuvoston direktiivin 70/156/ETY muuttamisesta 17.5.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/40/EY sekä puitteiden luomisesta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen sekä tällaisiin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden hyväksymiselle 5.9.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/46/EY (puitedirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 16.4.2010 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 371/2010, 12 ja 30 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut perustellussa lausunnossa asetetussa määräajassa tarvittavia toimenpiteitä, jotta Daimler AG:n 1.1.–26.6.2013 myymät 133 713 tyyppien 246, 176 ja 117 mukaista ajoneuvoa olisivat jälleen hyväksyttyjen tyyppiensä mukaisia, kun niissä ei ollut käytetty kylmäainetta R1234yf, joka oli ilmoitettu näiden hyväksyttyjen tyyppien osalta, vaan kylmäainetta, jonka lämmitysvaikutus oli suurempi kuin 150 direktiivin 2006/40 5 artiklan 4 kohdassa säädetyn enimmäismäärän vastaisesti, ja

                              —

                              direktiivin 2006/40 sekä direktiivin 2007/46, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 371/2010, 46, 5 ja 18 artiklan, kun niitä luetaan yhdessä, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä viimeksi mainitun direktiivin 46 artiklassa tarkoitettujen seuraamusten täytäntöön panemiseksi perustellussa lausunnossa asetetussa määräajassa, jotta valmistajat noudattaisivat mainitun direktiivin 5 ja 18 artiklaa, jotka liittyvät tuotannon vaatimustenmukaisuuteen ja vaatimustenmukaisuustodistuksen antamiseen.

                  2)

                  Kanne hylätään muilta osin.

                  3)

                  Saksan liittotasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet Euroopan komission oikeudenkäyntikuluista.

                  4)

                  Euroopan komissio vastaa puolesta omia oikeudenkäyntikulujaan.

         (1)  EUVL C 70, 6.3.2017.


title: Asia T-164/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.10.2018 – Apple and Pear Australia ja Star Fruits Diffusion v. EUIPO – Pink Lady America (WILD PINK) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin WILD PINK rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aikaisemmat EU- ja kansalliset sanamerkit PINK LADY — Aikaisemmat EU-kuviomerkit Pink Lady — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) — Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 8 artiklan 5 kohta))

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/42

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.10.2018 – Apple and Pear Australia ja Star Fruits Diffusion v. EUIPO – Pink Lady America (WILD PINK)
      (Asia T-164/17) (1)

      ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus sanamerkin WILD PINK rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aikaisemmat EU- ja kansalliset sanamerkit PINK LADY - Aikaisemmat EU-kuviomerkit Pink Lady - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) - Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 8 artiklan 5 kohta)))
      (2018/C 436/59)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantajat: Apple and Pear Australia Ltd (East Melbourne, Victoria, Australia) ja Star Fruits Diffusion (Le Pontet, Ranska) (edustajat: asianajajat T. de Haan, P. Péters ja H. Abraham)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamiehet: J. Ivanauskas ja D. Walicka)

         Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Pink Lady America LLC (Yakima, Washington, Yhdysvallat) (edustajat: aluksi asianajajat R. Manno ja S. Travaglio, sitten R. Manno)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 10.1.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 87/2015-4), joka koskee yhtäältä osapuolten Apple and Pear Australia Ltd ja Pink Lady America, ja toisaalta osapuolten Star Fruits Diffusion ja Pink Lady America, välistä väitemenettelyä.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) neljännen valituslautakunnan 10.1.2017 tekemä päätös (asia R 87/2015-4) kumotaan.

                  2)

                  EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet Apple and Pear Australia Ltd:n ja Star Fruits Diffusionin oikeudenkäyntikuluista, mukaan lukien puolet näille EUIPOn valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä aiheutuneista välttämättömistä kuluista.

                  3)

                  Pink Lady America LLC vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet Apple and Pear Australia Ltd:n ja Star Fruits Diffusionin oikeudenkäyntikuluista, mukaan lukien puolet näille EUIPOn valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä aiheutuneista välttämättömistä kuluista.

         (1)  EUVL C 144, 8.5.2017.


title: Asia T-564/18: Kanne 21.9.2018 – Bernis ym. v. EKP

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/53

      Kanne 21.9.2018 – Bernis ym. v. EKP
      (Asia T-564/18)
      (2018/C 436/75)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantajat: Ernests Bernis (Jurmala, Latvia), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riika, Latvia) ja Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (edustajat: asianajajat O. Behrends, M. Kirchner ja L. Feddern)

         Vastaaja: Euroopan keskuspankki (EKP)

         Vaatimukset

      Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan ABLV Bank, AS:n pankkitoimiluvan peruuttamisesta 11.7.2018 tehdyn päätöksen ECB-SSM-2018-LVABL-2 WOANCA-2018-0007

                  —

                  velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantajat vetoavat seitsemään kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste perustuu siihen, että EKP katsoi virheellisesti pankkitoimiluvan peruuttamiselle asetettujen edellytysten täyttyneen

                  2)

                  Toinen kanneperuste perustuu siihen, ettei EKP ottanut huomioon päätökseen liittyvää harkinnanvaltaisuutta.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste perustuu siihen, että EKP loukkasi suhteellisuusperiaatetta.

                  4)

                  Neljäs kanneperuste perustuu siihen, että EKP ylitti toimivaltansa.

                  5)

                  Viides kanneperuste perustuu siihen, ettei EKP:n päätöstä perusteltu asianmukaisesti.

                  6)

                  Kuudes kanneperuste perustuu siihen, ettei keskeisiä menettelymääräyksiä noudatettu.

                  7)

                  Seitsemäs kanneperuste perustuu siihen, että nemo auditur -periaatetta loukattiin.


title: Asia C-519/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 7.8.2018 – TB v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/18

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 7.8.2018 – TB v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Asia C-519/18)
      (2018/C 436/23)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: TB

         Vastaaja: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY (1) 10 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että jos jäsenvaltio kyseisen artiklan nojalla sallii sellaisen perheenjäsenen maahantulon, joka ei ole yksikään 4 artiklassa luetelluista perheenjäsenistä, tähän perheenjäseneen voidaan soveltaa ainoastaan 10 artiklan 2 kohdassa säädettyä edellytystä (hänen on oltava ”pakolaisen huollettavana”)?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, tarkoitetaanko direktiivin 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa mainitulla ”huollettavana olevan” henkilön asemalla (”dependency”) tilannetta, jossa kaikkien huollettavana olemista osoittavien tekijöiden on täytyttävä samanaikaisesti, vai onko riittävää, että jotkin näistä tekijöistä täyttyvät kunkin tapauksen olosuhteiden mukaan, jotta kyseessä voidaan katsoa olevan tällainen asema? Voidaanko 10 artiklan 2 kohdassa mainitun edellytyksen (henkilön on oltava ”pakolaisen huollettavana”) mukaisena pitää kansallista säännöstä, jossa suljetaan pois tapauskohtainen arviointi ja otetaan arvioinnissa huomioon ainoastaan yksi seikka (huollettavana olemiseen viittaava tekijä eli se, että henkilö ”ei tosiasiallisesti pysty huolehtimaan toimeentulostaan terveydentilansa vuoksi”), jonka perusteella tämän edellytyksen katsotaan täyttyvän?

                  3)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi ja jos jäsenvaltio voi soveltaa 10 artiklan 2 kohdassa mainitun edellytyksen (henkilön on oltava ”pakolaisen huollettavana”) lisäksi muita edellytyksiä, tarkoittaako tämä sitä, että jäsenvaltiolla on oikeus säätää mitä tahansa sopiviksi katsomiaan edellytyksiä, direktiivin 4 artiklan 2 ja 3 kohdassa muille perheenjäsenille säädetyt edellytykset mukaan luettuina, vai voiko se soveltaa pelkästään direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa mainittua edellytystä? Mihin tilanteeseen tässä tapauksessa viittaa direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa mainittu edellytys ”objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health”? Onko tätä edellytystä tulkittava siten, ettei kyseinen perheenjäsen voi itse huolehtia ”toimeentulostaan”, siten, ettei hän ”pysty” huolehtimaan ”itsestään”, vai tarvittaessa jollakin muulla tavalla?

         (1)  EUVL 2003, L 251, s. 12.


title: Asia T-567/18: Kanne 21.9.2018 – VE v. ESMA

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/54

      Kanne 21.9.2018 – VE v. ESMA
      (Asia T-567/18)
      (2018/C 436/76)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: VE (edustajat; asianajajat N. Flandin ja L. Levi)

         Vastaaja: Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (ESMA)

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan ESMAn 11.6.2018 tekemän päätöksen, jolla on hylätty kantajan kantelu ESMAn 14.11.2017 tekemästä päätöksestä, jolla kantajan työsuhde ESMAan oli päätetty

                  —

                  lisäksi kumoamaan tarvittavilta osin ESMAn 14.11.2017 tekemän päätöksen

                  —

                  määräämään maksettavaksi korvausta kantajalle aiheutuneesta aineettomasta vahingosta

                  —

                  velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kuuteen kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että päätöstä kantajan työsopimuksen irtisanomisesta ei ole annettu kantajalle tiedoksi sopimuksessa määritellyn asianmukaisen irtisanomisajan kuluessa.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamiseen

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, joka perustuu perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämiseen; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan mukaan hallintoelimillä on velvollisuus perustella päätöksensä.

                  4)

                  Neljäs kanneperuste, joka perustuu kantajan vaatimukset hylkäävän päätöksen ja työsopimuksen irtisanomispäätöksen oikeusperustaan liittyvään virheeseen, koska molemmat päätökset perustuvat vuoden 2016 arviointikertomukseen, johon sisältyy useita ilmeisiä arviointivirheitä.

                  5)

                  Viides kanneperuste, joka perustuu suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen.

                  6)

                  Kuudes kanneperuste, joka perustuu huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin kantajaan nähden, kun otetaan huomioon kantajan terveysongelmat ja hänen yleiset työolosuhteensa.


title: Asia T-171/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.10.2018 – M & K v. EUIPO – Genfoot (KIMIKA) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin KIMIKA rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aikaisempi EU-sanamerkki KAMIK — Suhteelliset hylkäysperusteet — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) — Tosiasiallinen käyttö — Asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohta (joista on tullut asetuksen 2017/1001 47 artiklan 2 ja 3 kohta))

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/43

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.10.2018 – M & K v. EUIPO – Genfoot (KIMIKA)
      (Asia T-171/17) (1)

      ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus sanamerkin KIMIKA rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aikaisempi EU-sanamerkki KAMIK - Suhteelliset hylkäysperusteet - Sekaannusvaara - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) - Tosiasiallinen käyttö - Asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohta (joista on tullut asetuksen 2017/1001 47 artiklan 2 ja 3 kohta)))
      (2018/C 436/60)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: M & K Srl (Prato, Italia) (edustajat: aluksi asianajaja F. Caricato, sitten asianajajat M. Cartella ja B. Cartella)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamiehet: E. Markakis ja A. Folliard-Monguiral)

         Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Genfoot, Inc. (Montreal, Quebec, Kanada) (edustajat: asianajajat E. Saarmann ja P. Baronikians)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 12.1.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 1206/2016-4), joka koskee osapuolten Genfoot ja M & K välistä väitemenettelyä.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  M & K Srl velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 144, 8.5.2017.


title: Asia C-12/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 4.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Curtea de Apel Cluj – Romania) – Tribunalul Botoşani ja Ministerul Justiţiei v. Maria Dicu (Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaalipolitiikka — Työajan järjestäminen — Direktiivi 2003/88/EY — Oikeus palkalliseen vuosilomaan — Direktiivi 2010/18/EU — Vanhempainvapaata koskeva tarkistettu puitesopimus — Vanhempainvapaata ei pidetä tosiasiallisena työskentelykautena)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/7

      Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 4.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Curtea de Apel Cluj – Romania) – Tribunalul Botoşani ja Ministerul Justiţiei v. Maria Dicu
      (Asia C-12/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaalipolitiikka - Työajan järjestäminen - Direktiivi 2003/88/EY - Oikeus palkalliseen vuosilomaan - Direktiivi 2010/18/EU - Vanhempainvapaata koskeva tarkistettu puitesopimus - Vanhempainvapaata ei pidetä tosiasiallisena työskentelykautena))
      (2018/C 436/06)
      Oikeudenkäyntikieli: romania

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Curtea de Apel Cluj

         Pääasian asianosaiset

         Valittajat: Tribunalul Botoşani ja Ministerul Justiţiei

         Vastapuoli: Maria Dicu

         Muut osapuolet: Curtea de Apel Suceava, Consiliul Superior al Magistraturii

         Tuomiolauselma

      Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 7 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jossa kyseisessä artiklassa työntekijälle taattua palkallista vuosilomaa koskevia oikeuksia viitekauden perusteella määritettäessä työntekijän kyseisenä ajanjaksona pitämän vanhempainvapaan aikaa ei pidetä tosiasiallisena työskentelykautena.

         (1)  EUVL C 104, 3.4.2017.


title: Asia T-569/18: Kanne 25.9.2018 – W. Kordes’ Söhne Rosenschulen v. EUIPO (Kordes’ Rose Monique)

text:
               3.12.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 436/54

      Kanne 25.9.2018 – W. Kordes’ Söhne Rosenschulen v. EUIPO (Kordes’ Rose Monique)
      (Asia T-569/18)
      (2018/C 436/77)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantaja: W. Kordes’ Söhne Rosenschulen GmbH & Co KG (Klein Offenseth-Sparrieshoop, Saksa) (edustaja: asianajaja G. Würtenberger)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Menettely EUIPO:ssa

         Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus sanamerkin Kordes’ Rose Monique rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 15 856 743

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 12.7.2018 asiassa R 1929/2017-1 tekemä päätös

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  kumoaa riidanalaisen päätöksen

                  —

                  velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Kanneperusteet

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan m alakohtaa on rikottu.

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 95 artiklaa on rikottu.