title: Oberste Gerichtshofin 11.3.1996 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Stephen Austin Saldanha ja MTS Securities Corporation vastaan HIROSS Holding Aktiengesellschaft (Asia C-122/96)

text:
22.6.96               FI                        Euroopan yhteisôjen virallinen lehti                                  N:o C 180/19
Pretura Circondariale di Ivrea, Sezione di Strambinon 14            istuimen kirjaamoon 16.4.1996 , Euroopan yhteisöjen
päivänä joulukuuta 1 995 tekemällään päätöksellä esittämä           tuomioistuimelta asiassa Stephen Austin Saldanha ja MTS
ennakkoratkaisupyyntö jätetään tutkimatta.                          Securities Corporation vastaan HIROSS Holding Aktienge
                                                                    sellschaft ennakkoratkaisua seuraavaan kysymykseen:
(M EYVL N:o C 46 , 17.2.1996
                                                                    Syrjitäänkö EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan 1 koh
                                                                    dan vastaisesti kansalaisuutensa perusteella sellaista Ison
                                                                    Britannian kansalaista, jolla on samalla myös Yhdysvaltojen
                                                                    kansalaisuus ja jonka kotipaikka on Yhdysvalloissa ( Flo
Finanzgericht Dusseldorfin 26.3.1996 tekemällään päätök            rida ) ja joka on nostanut kanteen itävaltalaisessa siviili
sellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa FRUKO                 tuomioistuimessa tässä valtiossa kotipaikkansa omaavaa
Handelsgesellschaft mbH vastaan Hauptzollamt Emme                  yhtiötä vastaan ja vaatinut tässä kanteessa, että vastaajayh
                                 rich                               tiötä kielletään myymästä tai muulla tavalla luovuttamasta
                        ( Asia C-120/96 )                           tarkasti määriteltyjä osuuksia vastaajayhtiön tytäryhtiöissä
                           ( 96/C 180/39 )
                                                                    sen italialaiselle tytäryhtiölle tai sen tytäryhtiöille, joilla on
                                                                    kotipaikka Italiassa , ilman yhtiökokouksen kolme neljäs
                                                                    osan ääntenenemmistöllä , tai toissijaisesti yksinkertaisella
Finanzgericht Dusseldorf — 4 . Senat — on pyytänyt                  ääntenenemmistöllä, antamaa suostumusta, kun kantajalla
26.3.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut                 ei ole Itävallassa kotipaikkaa tai omaisuutta, jos itävaltalai
Euroopan        yhteisöjen       tuomioistuimen    kirjaamoon       nen toimivaltainen ( ensimmäisen oikeusasteen ) tuomio
15.4.1 996 , Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta asiassa           istuin vaatii vastaajayhtiön pyynnöstä, että kantaja asettaa
FRUKO-Handelsgesellschaft mbH vastaan Hauptzollamt                  Itävallan Zivilprozefêesordnungin 57 pykälän 1 momentin
Emmerich, ennakkoratkaisua seuraaviin kysymyksiin :
                                                                    mukaisen tietynsuuruisen vakuuden oikeudenkäyntikulu
                                                                    jen maksamisesta ?
1 ) Kuinka voimakkaita vaikutusten on oltava , jotta vahin
     koa ylipäätänsä voidaan pitää asetuksen ( ETY )
     N:o 2913/92 ( l ) 244 artiklan toisessa kohdassa tar
     koitetulla tavalla sellaisena, joka ei ole korvattavissa ?
2 ) Milloin kysymyksessä on asetuksen ( ETY ) N:o 2913/92           Espanjan kuningaskunnan 17.4.1996 Euroopan yhteisöjen
     244 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu vahinko ?                           komissiota vastaan nostama kanne
3 ) Mitä todennäköisyyden astetta edellytetään siltä ase                                     ( Asia C-123/96 )
     tuksen ( ETY ) N:o 2913/92 244 artiklan toisessa koh                                      ( 96/C 180/41 )
     dassa mainitulta mahdollisuudelta, että asianomaiselle
     aiheutuu vahinkoa, jotta vahinkoa voitaisiin pitää             Espanjan kuningaskunta on nostanut 17.4.1 996 Euroopan
     sellaisena, joka ei ole korvattavissa ?                        yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen
                                                                    komissiota vastaan . Kantajan asiamies on valtionasiamies
4 ) Jos kysymys 1 on vastattavissa siten, että jo mahdolli         Gloria Calvo Diaz, ja prosessiosoite Luxemburgissa Espan
     suutta siitä, että sellaisen tulliviranomaisen riidanalai     jan suurlähetystö, 4—6 boulevard E. Servais .
     sen päätöksen vuoksi, jonka täytäntöönpanoa ei ole
     lykätty, tullin maksamisesta vastuussa oleva voidaaan          Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
     taloudellisen asemansa takia menestyksellisesti hakea
     konkurssiin, on pidettävä riittävän voimakkaasti vai           1 , kumoaa 16 päivänä tammikuuta 1996 annetun komis
     kuttavana vahinkona , niin onko täytäntöönpanon lyk                sion direktiivin 96/2/EY ( ] ) seuraavat artiklat:
     käykseen suostuttava, jos hakemus konkurssiin asetta
     misesta voitaisiin tehdä myös ilman vetoamista siihen               — direktiivin 1 artiklan 3 kohdan seuraavat alakoh
   • tulliviranomaisen päätökseen, jonka täytäntöönpanoa                      dat :
     ei ole lykätty ?
                                                                              — direktiiviin 90/388/ETY ( 2 ) lisättävän 3 a artik
(') EYVL 1992 , N:o L 302 , s . 1                                                  lan toinen alakohta ;
                                                                              — direktiiviin 90/388/ETY lisättävän 3 a artiklan
                                                                                viides (viimeinen ) alakohta;
Oberste Gerichtshofin 11.3.1996 tekemällään päätöksellä                       — direktiiviin 90/388/ETY lisättävä 3 c artikla;
esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Stephen Austin
Saldanha ja MTS Securities Corporation vastaan HIROSS                         — direktiiviin 90/388/ETY lisättävä 3 d artikla ;
                  Holding Aktiengesellschaft
                                                                         — direktiivin 2 artiklan 1 ja 2 kohta; ja
                         ( Asia C-122/96 )
                           ( 96/C 180/40 )                               — direktiivin 4 artikla;
Oberste Gerichtshof on pyytänyt 11.3.1996 tekemällään               2 , velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntiku
päätöksellä , joka on saapunut Euroopan yhteisöjen tuomio               lut.


title: Asia C-39/14: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 27.1.2014 – Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG) ym.

text:
               7.4.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 102/19

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 27.1.2014 – Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG) ym.
   (Asia C-39/14)
   2014/C 102/26
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Bundesgerichtshof

      Pääasian asianosaiset

      Hakija ja valittaja: Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)

      Hakijat: Thomas Erbs ja Ursula Erbs

      Muu osapuoli: Landkreis Jerichower Land

      Ennakkoratkaisukysymys

   Onko SEUT 107 artiklan 1 kohta esteenä GrdstVG:n 9 § :n 1 momentin 3 kohdan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jossa maatalouden rakenteiden parantamiseksi kielletään BVVG:n kaltaista valtion viranomaisena pidettävää laitosta myymästä kaupan olevaa maatalousmaata julkisessa tarjouskilpailussa eniten tarjoavalle, jos korkein tarjous on selvässä epäsuhteessa maa-alueen arvoon?


title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 29 päivänä huhtikuuta 2004 asiassa C-171/02, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Portugalin tasavalta (EY 39, EY 43 ja EY 49 artikla — Direktiivi 92/51/ETY — Ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä — Yksityinen turva-alan toiminta — Jäsenvaltion toimenpiteet, joilla yksityisen turva-alan toiminnan harjoittamisen edellytyksenä vaaditaan koti- tai toimipaikkaa Portugalin alueella, oikeushenkilön muotoa ja tietynsuuruista yhtiöpääomaa ja että toimitetaan sellaiset selvitykset ja vakuudet, jotka on jo esitetty lähtöjäsenvaltiossa — Ammatillisen koulutuksen tunnustamisesta yksityisellä turva-alalla koskevien säädösten antamatta jättäminen)

text:
               30.4.2004

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 118/22

      YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO

   (viides jaosto)
   29 päivänä huhtikuuta 2004
   asiassa C-171/02, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Portugalin tasavalta (1)

   (EY 39, EY 43 ja EY 49 artikla - Direktiivi 92/51/ETY - Ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä - Yksityinen turva-alan toiminta - Jäsenvaltion toimenpiteet, joilla yksityisen turva-alan toiminnan harjoittamisen edellytyksenä vaaditaan koti- tai toimipaikkaa Portugalin alueella, oikeushenkilön muotoa ja tietynsuuruista yhtiöpääomaa ja että toimitetaan sellaiset selvitykset ja vakuudet, jotka on jo esitetty lähtöjäsenvaltiossa - Ammatillisen koulutuksen tunnustamisesta yksityisellä turva-alalla koskevien säädösten antamatta jättäminen)
   (2004/C 118/39)
   Oikeudenkäyntikieli: portugali
   Asiassa C-171/02, Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehinään M. Patakia ja A. Caeiros), prosessiosoite Luxemburgissa, vastaan Portugalin tasavalta (asiamiehenään L. Fernandes, avustajanaan J.M. Calheiros), prosessiosoite Luxemburgissa, jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 39, EY 43 ja EY 49 artiklan sekä direktiiviä 89/48/ETY täydentävästä ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevasta toisesta yleisestä järjestelmästä 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/51/ETY (EYVL L 209, s. 25) mukaisia velvoitteitaan, koska

               1.

               sisäasiainministerin antamaa lupaa koskevassa järjestelmässä ulkomaisten yritysten, jotka haluavat harjoittaa Portugalissa yksityisten turvapalvelujen alalla henkilöiden ja omaisuuden vartiointia, on täytettävä seuraavat edellytykset:

                           a)

                           niillä oltava koti- tai toimipaikka Portugalin alueella.

                           b)

                           niillä ei ole oikeutta vedota selvityksiin ja vakuuksiin, jotka on jo esitetty niiden sijoittautumispaikan jäsenvaltiossa.

                           c)

                           niiden on oltava muodoltaan oikeushenkilöitä.

                           d)

                           niillä on oltava tietynsuuruinen yhtiöpääoma.

               2.

               ulkomaisten yritysten, jotka haluavat harjoittaa Portugalissa yksityisten turvapalvelujen alalla henkilöiden ja omaisuuden vartiointia, henkilökunnan jäsenillä on oltava Portugalin viranomaisten antama ammattikortti ja

               3.

               yksityisen turva-alan ammateista ei ole tehty ammatillisten tutkintojen tunnustamista koskevan yhteisön järjestelmän alaisia,
               yhteisöjen tuomioistuin (viides jaosto), toimien kokoonpanossa: P. Jann (esittelevä tuomari), joka hoitaa viidennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit A. Rosas ja S. von Bahr, julkisasiamies: S. Alber, kirjaaja: R. Grass, on antanut 29.4.2004 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

               1)

               Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 39, EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on vaatinut, että voidakseen harjoittaa Portugalissa yksityisten turvapalvelujen alalla henkilöiden ja omaisuuden vartiointia ulkomaisten toimijoiden on täytettävä seuraavat edellytykset:

                           —

                           niillä on oltava kotipaikka tai pysyvä toimipaikka Portugalin alueella

                           —

                           niiden on oltava muodoltaan oikeushenkilöitä

                           —

                           niillä on oltava vähimmäispääoma

                           —

                           niiden on hankittava Portugalin viranomaisten lupa, ilman että lähtöjäsenvaltiossa jo esitettyjä selvityksiä ja vakuuksia otetaan huomioon

                           —

                           niiden henkilökunnan jäsenillä on oltava Portugalin viranomaisten antama ammattikortti, ilman että lähtöjäsenvaltiossa jo suoritettua valvontaa ja tarkastuksia otetaan huomioon.

               2)

               Kanne hylätään muilta osin.

               3)

               Portugalin tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EYVL C 169, 13.7.2002.


title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 4 päivänä kesäkuuta 2002 asiassa C-164/00 (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Divisionin esittämä ennakkoratkaisupyyntö), Katia Beckmann vastaan Dynamco Whicheloe Macfarlane Ltd (Direktiivi 77/187/ETY – Työntekĳöiden oikeuksien turvaaminen yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä – Oikeuksien turvaamisesta tehtävien poikkeusten soveltamisedellytykset – Irtisanomisen yhteydessä suoritettavat etuudet)

text:
C 169/8                   FI                              Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                           13.7.2002
        YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO                                           nähden sitovaan työsopimukseen, työsuhteeseen tai työehtosopi-
                                                                                mukseen, siirtyvät luovutuksensaajalle kyseisessä artiklassa
                                                                                määriteltyjen edellytysten ja rajoitusten mukaisesti riippumatta
                    4 päivänä kesäkuuta 2002                                        siitä, johtuvatko nämä velvollisuudet viranomaistoimista tai
                                                                                pannaanko ne täytäntöön viranomaistoimin, sekä riippumatta
asiassa C-164/00 (High Court of Justice (England & Wales),                          niiden täytäntöönpanossa noudatettavista käytännön menette-
Queen’s Bench Divisionin esittämä ennakkoratkaisupyyn-                              lytavoista.
tö), Katia Beckmann vastaan Dynamco Whicheloe Macfar-
                                lane Ltd (1)                                  (1) EYVL C 192, 8.7.2000.
(Direktiivi 77/187/ETY – Työntekijöiden oikeuksien turvaa-
minen yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan
luovutuksen yhteydessä – Oikeuksien turvaamisesta tehtä-
vien poikkeusten soveltamisedellytykset – Irtisanomisen yh-
                  teydessä suoritettavat etuudet)                                      YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
                           (2002/C 169/12)                                                               (toinen jaosto)
                                                                                30 päivänä toukokuuta 2002
                    (Oikeudenkäyntikieli: englanti)
                                                                              yhdistetyissä asioissa C-284/00 ja C-288/00 (Bundesver-
(Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan yhteisöjen              waltungsgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö),
              tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)                         Stratmann GmbH und Co. KG vastaan Landrätin des
                                                                              Kreises Wesel (C-284/00) ja Fleischversorgung Neuss
                                                                              GmbH und Co. vastaan Landrat des Kreises Neuss (C-288/
                                                                                00) (1)
Asiassa C-164/00, jonka High Court of Justice (England &
Wales), Queen’s Bench Division (Yhdistynyt kuningaskunta) on                  (Yhteinen maatalouspolitiikka – Tuoreen lihan terveystar-
saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen                              kastuksia ja – valvontaa koskevat maksut)
käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa
vireillä olevassa asiassa Katia Beckmann ja Dynamco Whiche-                                             (2002/C 169/13)
loe Macfarlane Ltd ennakkoratkaisun työntekijöiden oikeuk-
sien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan                                      (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsää-
dännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun                      (Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan yhteisöjen
neuvoston direktiivin 77/187/ETY (EYVL L 61, s. 26) 3 artiklan                              tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)
tulkinnasta, yhteisöjen tuomioistuin, toimien kokoonpanossa:
presidentti G. C. Rodrı́guez Iglesias, jaostojen puheenjohtajat
N. Colneric, ja S. von Bahr sekä tuomarit C. Gulmann,
                                                                              Yhdistetyissä asioissa C-284/00 ja C-288/00, jotka Bundesver-
D. A. O. Edward, A. La Pergola, J.-P. Puissochet (esittelevä
                                                                              waltungsgericht (Saksa) on saattanut EY 234 artiklan nojalla
tuomari), M. Wathelet, R. Schintgen, J. N. Cunha Rodrigues ja
                                                                              yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kan-
C. W. A. Timmermans, julkisasiamies: S. Alber, kirjaaja:
                                                                              sallisessa tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa Stratmann
hallintovirkamies L. Hewlett, on antanut 4.6.2002 tuomion,
                                                                              GmbH und Co. KG ja Landrätin des Kreises Wesel (C-284/00),
jonka tuomiolauselma on seuraava:
                                                                              ja Fleischversorgung Neuss GmbH und Co. KG vastaan Landrat
                                                                              des Kreises Neuss (C-288/00), ja vastaan Fleischversorgung
1)    Varhaiseläkkeet sekä nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan         Neuss GmbH und Co. KG ja Landrat des Kreises Neuss (C-288/
                                                                              00), ennakkoratkaisun yhtäältä tuoreen lihan ja siipikarjanlihan
      kaltaiset etuudet, joilla pyritään parantamaan tällaista eläkettä
      ja jotka suoritetaan irtisanomisen yhteydessä tietyn iän saavut-        terveystarkastusten ja -valvonnan rahoittamisesta 29 päivänä
      taneille työntekijöille, eivät ole työntekijöiden oikeuksien turvaa-    tammikuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/73/ETY
                                                                              (EYVL L 32, s. 14) ja tuoreen lihan terveystarkastuksesta ja
      mista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovu-
      tuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lä-            -valvonnasta direktiivin 85/73/ETY mukaisesti kannettavien
                                                                              maksujen suuruudesta 15 päivänä kesäkuuta 1988 tehdyn
      hentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun 77/187/
                                                                              neuvoston päätöksen 88/408/ETY (EYVL L 194, s. 24) sekä
      ETY direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja lakisääteisen
      sosiaaliturvajärjestelmän ulkopuolella olevien, yhtiön tai yhtä         toisaalta direktiivin 85/73/ETY, sellaisena kuin se on muutettu-
                                                                              na 22.12.1993 annetulla neuvoston direktiivillä 93/118/EY
      useamman yhtiön yhteisten lisäeläkejärjestelmien mukaisia
                                                                              (EYVL L 194, s. 24 ja oikaisu EYVL 1994 L 280, s. 91)
      vanhuus- tai työkyvyttömyysetuuksia taikka jälkeenjääneiden
      etuuksia.                                                               tulkinnasta yhdessä terveyttä koskevista ongelmista yhteisön
                                                                              sisäisessä tuoreen lihan kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1964
                                                                              annetun neuvoston direktiivin 64/433/ETY (EYVL 1964, 121,
2)    Direktiivin 77/187/ETY 3 artiklaa on tulkittava siten, että             s. 2012) kanssa sekä sellaisena kuin se on muutettuna eläinlää-
      työnantajan irtisanomisen ajankohtana voimassaolevat velvolli-          kärintarkastuksista yhteisön sisäisessä kaupassa sisämarkkinoi-
      suudet, jotka perustuvat yrityksen luovuttajaa työntekijään             den toteuttamista varten 11 päivänä joulukuuta 1989 annetulla


title: Asia T-245/11: Kanne 6.5.2011 — ClientEarth ja International Chemical Secretariat v. ECHA

text:
               2.7.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 194/20

         Kanne 6.5.2011 — ClientEarth ja International Chemical Secretariat v. ECHA
   (Asia T-245/11)
   2011/C 194/33
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantajat: ClientEarth (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) ja The International Chemical Secretariat (Göteborg, Ruotsi) (edustaja: asianajaja P. Kirch)

      Vastaaja: Euroopan kemikaalivirasto (ECHA)

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               toteaa, että vastaaja rikkoi tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevaa Århusin yleissopimusta

               —

               toteaa, että vastaaja rikkoi asetusta (EY) N:o 1367/2006 (1)

               —

               toteaa, että vastaaja rikkoi asetusta (EY) N:o 1049/2001 (2)

               —

               kumoaa vastaajan 4.3.2011 päivättyyn vahvistavaan vastaukseen sisältyvän päätöksen evätä oikeuden saada tutustua kantajien pyytämiin asiakirjoihin ja

               —

               velvoittaa vastaajan korvaamaan kantajien oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien mahdollisten väliintulijoiden kulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantajat vaativat kanteellaan SEUT 263 artiklan mukaisesti siihen vastaajan 4.3.2011 päivättyyn vahvistavaan vastaukseen sisältyvän päätöksen kumoamista, jolla kantajilta evättiin oikeus saada tutustua niiden pyytämiin asiakirjoihin, jotka sisälsivät suurien määrien väitetysti ihmisten terveydelle ja ympäristölle vaarallisten aineiden rekisteröijien (valmistajien/maahantuojien) nimet ja yhteystiedot sekä tiedot siitä, kuinka monta tonnia näitä aineita oli saatettu Euroopan unionin markkinoille.
   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa viiteen kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalaisella päätöksellä rikotaan asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan 2 kohtaa, koska kantajien vahvistavaan pyyntöön ei vastattu säädetyssä määräajassa eikä tätä määräajan noudattamatta jättämistä perusteltu.

               2)

               Toisen kanneperusteen mukaan riidanalaisella päätöksellä rikotaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 ja 6 kohtaa, koska rekisteröijiä ei kuultu se arvioimiseksi, oliko tiedon antamatta jättämiselle asiakirjojen sisällöstä olemassa kaupallista intressiä, ja koska päätöksessä ei esitetty riittäviä perusteluja se osoittamiseksi, että tiedon asiakirjojen sisällöstä selvästi sai jättää antamatta.

               3)

               Kolmannen kanneperusteen mukaan riidanalaisella päätöksellä rikotaan Århusin yleissopimuksen 4 artiklan 1, 2, 3 ja 4 kappaletta, koska kyseisessä päätöksessä ei anneta kantajille niiden pyytämiä tietoja. Riidanalaisella päätöksellä rikotaan lisäksi asetuksen N:o 1367/2006 6 artiklan 1 kohtaa, koska siinä ei tulkita asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädettyjä poikkeuksia suppeasti ja siten, että otettaisiin huomioon tiedon antamista asiakirjojen sisällöstä koskeva yleinen etu ja se seikka, liittyvätkö pyydetyt tiedot ympäristöpäästöihin.

               4)

               Neljännen kanneperusteen mukaan riidanalaisella päätöksellä rikotaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa, koska kyseisessä päätöksessä ei osoiteta, että tiedon antaminen pyydetyistä asiakirjoista aiheuttaisi vakavaa vahinkoa ECHA:n päätöksentekomenettelylle, sekä saman asetuksen 4 artiklan 2 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa, koska siinä ei osoiteta, että oli olemassa kaupallinen intressi, joka edellytti tiedon antamatta jättämistä.

               5)

               Viidennen kanneperusteen mukaan riidanalaisella päätöksellä rikotaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa, koska kyseisessä päätöksessä ei arvioida sitä, onko olemassa ylivoimainen yleinen etu, joka edellyttää tiedon antamista kyseisten asiakirjojen sisällöstä, ja koska siinä ei esitetä yksityiskohtaisia perusteluja tiedonsaantipyynnön epäämiselle.

      (1)  Tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1367/2006 (EUVL L 264, s. 13).

      (2)  Neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1049/2001 (EYVL L 145, 31.5.2001, s. 43).


title: Asia C-397/07: Kanne 27.8.2007 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Espanjan kuningaskunta

text:
               10.11.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 269/31

         Kanne 27.8.2007 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Espanjan kuningaskunta
   (Asia C-397/07)
   (2007/C 269/54)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja
   Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: E. Gippini Fournier ja M. Afonso)

      Vastaaja: Espanjan kuningaskunta
   Vaatimukset

               —

               On todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut 17.7.1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY (1) mukaisia velvoitteitaan, koska

                           —

                           se on tehnyt pääoman sijoitusveron pakollisten vapautusten soveltamisen riippuvaiseksi tietyistä edellytyksistä

                           —

                           se on asettanut yhtiöiden tosiasiallisen johdon tai sääntömääräisen kotipaikan siirtämiselle välillisen veron sellaisten yhtiöiden osalta, joilta ei kannettu espanjalaisen veron kaltaista veroa lähtövaltiossa

                           —

                           se kantaa välillistä veroa pääomasta, jota käytetään sellaiseen jäsenvaltioon, jossa ei sovelleta espanjalaiseen veroon verrattavissa olevaa veroa, sijoittautuneiden sivuliikkeiden tai pysyvien toimipaikkojen kaupallisten toimien toteuttamiseksi

               —

               Espanjan kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

               —

               Direktiivissä 69/335 säädetään vallitsevan tilan säilyttämisestä suhteessa jäsenvaltion mahdollisuuksiin ottaa jälleen käyttöön pääoman sijoitusvero taikka saattaa tällä hetkellä tästä verosta vapautetut toimet veronalaisiksi. Tämän vuoksi Espanja ei voi poistaa poikkeuksiaan eikä verottaa kaikkia niitä liiketoimia, joihin sovelletaan R.D. L. (Real Decreto Legislativo, kuninkaan asetus) 4/2004:n erityisjärjestelmää, mutta joihin ei sovelleta vanhaa 7.1.b §:ää ja 7.1.b bis §:ää. Espanjan on sovellettava 45.1.B.10 §:n mukaista vapautusta kaikkiin R.D.L. 4/2004:n erityisjärjestelmän soveltamisalaan kuuluviin liiketoimiin siitä riippumatta, onko tämä erityisjärjestelmä tosiasiallisesti sovellettavissa vai ei.

               —

               Direktiivin 69/335 4 artikla sisältää tyhjentävän luettelon pääoman sijoitusveron alaisista toimista. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan g alakohdan mukaan pääoman sijoitusveroa kannetaan sellaisen yhtiön, yhteenliittymän tai oikeushenkilön, jota siinä jäsenvaltiossa, johon se siirtyy, pidetään pääomayhtiönä pääoman sijoitusveroa kannettaessa mutta jota toisessa jäsenvaltioissa ei pidetä sellaisena, tosiasiallisen johdon siirtäminen jäsenvaltiosta toiseen. Näin ollen Espanja ei voi kantaa pääoman sijoitusveroa yhtiön tosiasiallisen johdon tai sääntömääräisen kotipaikan siirtämisestä, jos pääomayhtiö ei lähtöjäsenvaltiossa ole ollut samanlaisen veron alainen. Pääomayhtiön kotipaikan siirto toiseen jäsenvaltioon ei ole pääoman sijoitusveron perimiseen oikeuttava seikka, vaikka oletettaisiinkin, että jäsenvaltio, jossa yhtiö on perustettu, ei ole kantanut tätä veroa. Ei myöskään ole mitään perustetta olettaa, että Espanjan lainsäädäntöä sovellettaisiin yksinomaan veronkierron tai veropetosten yhteydessä.

               —

               Espanja ei voi kantaa pääoman sijoitusveroa siitä pääoman osasta, joita sivuliikkeet tai pysyvät toimipaikat käyttävät liiketoimien toteuttamiseen Espanjan alueella. Kuten direktiivin 69/335 2 artiklan 1 kohdassa selvästi säädetään, Espanja ei voi kantaa pääoman sijoitusveroa yhtiöiltä, joiden tosiasiallinen johto on toisessa jäsenvaltiossa kuin Espanjassa. Direktiivin 69/335 2 artiklan 3 kohdassa säädetään Espanjan soveltaman kaltaisesta toimenpiteestä vain siinä erityistapauksessa, että yhtiön sääntömääräinen kotipaikka ja tosiasiallinen johto ovat kolmannessa maassa. Veropetos- ja veronkiertokysymyksestä komissio katsoo, että espanjalaisia säännöksiä on sovellettava rajoituksetta taikka erottelematta, onko kyseessä veronkierto vai veropetos. Näin ollen Espanja ei voi tehokkaasti vedota tähän perusteeseen.

      (1)  Pääoman hankinnasta kannettavista välillisistä veroista 17.7.1969 annettu neuvoston direktiivi 69/335/ETY (EYVL L 249, s. 25).


title: Asia C-403/12 P: Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 27.8.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-396/09, Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht v. komissio, 14.6.2012 antamasta tuomiosta

text:
               12.1.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 9/26

         Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 27.8.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-396/09, Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht v. komissio, 14.6.2012 antamasta tuomiosta
   (Asia C-403/12 P)
   2013/C 9/44
   Oikeudenkäyntikieli: hollanti

      Asianosaiset

   Valittaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: P. Oliver, J. P. Keppenne, G. Valero Jordana ja P. van Nuffel)
   Muut osapuolet:

               Vereniging Milieudefensie,

               Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht,

               Alankomaiden kuningaskunta,

               Euroopan parlamentti

               Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Valittaja vaatii seuraavaa:

               —

               unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-396/09 14.6.2012 antama tuomio on kumottava

               —

               pääasia on ratkaistava ja ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne on hylättävä

               —

               ensimmäisessä oikeusasteessa olleet kantajat on velvoitettava korvaamaan tästä muutoksenhausta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Muutoksenhaku koskee pääasiallisesti sitä, oliko unionin yleisellä tuomioistuimella oikeus, kun otetaan huomioon erityisesti unionin tuomioistuimen asiassa C-240/09, 8.3.2011 antama tuomio, arvioida asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (1) 10 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä 2 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa, pätevyyttä Århusin yleissopimuksen (2) 9 artiklan 3 kappaleen nojalla.
   Komissio esittää kaksi valitusperustetta.
   Komissio väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin on maininnut asianmukaisesti tiukat edellytykset, joiden perusteella unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yksityiset voivat vedota kansainvälisen sopimuksen määräyksiin voidakseen arvioida Euroopan unionin toimen pätevyyttä (erityisesti, että arviointi yleissopimuksen määräysten nojalla on mahdollista vain, jos yleissopimuksen luonne ja tarkoitus eivät ole tälle esteenä ja jos mainitut määräykset ovat sisällöllisesti ehdottomia ja riittävän täsmällisiä), se on katsonut virheellisesti, että asioissa Fediol ja Nakajima annetussa oikeuskäytännössä (asia 70/87, tuomio 22.6.1989 ja asia C-69/89, tuomio 7.5.1991) vahvistettua poikkeusta näistä edellytyksistä voitiin soveltaa myös Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappaleeseen.
   Unionin tuomioistuin on jo katsonut asiassa C-240/09, että Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappaleella ei ole välitöntä oikeusvaikutusta. Lisäksi asioissa Fediol ja Nakajima vahvistettua oikeuskäytäntöä on tulkittava poikkeuksena suppeasti; sitä on tähän mennessä sovellettu ainoastaan kauppapolitiikan alalla, ja sitä voidaan soveltaa muilla politiikan aloilla vain, jos tätä koskevat edellytykset täyttyvät selvästi, mistä ei ole kyse nyt käsiteltävässä asiassa. Asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohtaan ei sisälly mitään viittausta Århusin yleissopimuksen määräyksiin, eikä tällä säännöksellä myöskään panna täytäntöön tuon yleissopimuksen erityistä velvoitetta asiassa Nakajima vahvistetussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappale ei ole myöskään riittävän selvä ja täsmällinen, jotta asiassa Nakajima annetussa oikeuskäytännössä vahvistettua poikkeusta voitaisiin soveltaa.
   Komissio väittää toisessa valitusperusteessaan toissijaisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappaletta, koska se katsoi, että asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohta oli ristiriidassa yleissopimuksen kanssa pelkästään siitä syystä, että kyseisessä 10 artiklassa säädetty uudelleentarkastelumenettely on mahdollista vain yksittäistapauksia koskevien toimien osalta, vaikka unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt selvittää tapauskohtaisesti, onko Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappale pantu riittävällä tavalla täytäntöön yksityisten käytössä kansallisella ja unionin tasolla olevien tuomioistuinmenettelyjen avulla.

      (1)  Tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1367/2006 (EUVL L 264, s. 13).

      (2)  Århusissa 25.6.1998 allekirjoitettu, tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskeva Århusin yleissopimus, joka on hyväksytty 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY (EUVL L 124, s. 1).


title: Asia C-445/14: Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 28.4.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesverwaltungsgericht – Saksa) – Seusen Sume v. Landkreis Stade, muuna osapuolena: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

text:
               28.9.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 320/26

         Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 28.4.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesverwaltungsgericht – Saksa) – Seusen Sume v. Landkreis Stade, muuna osapuolena: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
   (Asia C-445/14) (1)

   (2015/C 320/38)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Unionin tuomioistuimen presidentin määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.

      (1)  EUVL C 439, 8.12.2014.


title: Asia T-623/11: Kanne 30.11.2011 — PICO Food v. SMHV — Sobieraj (MILANÓWEK CREAM FUDGE)

text:
               4.2.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 32/38

         Kanne 30.11.2011 — PICO Food v. SMHV — Sobieraj (MILANÓWEK CREAM FUDGE)
   (Asia T-623/11)
   2012/C 32/75
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: PICO Food GmbH (Tamm, Saksa) (edustaja: asianajaja M. Douglas)

      Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

      Vastapuoli valituslautakunnassa: Bogumit Sobieraj (Milanówek, Puola)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) ensimmäisen valituslautakunnan 8.9.2011 tekemän päätöksen asiassa R 553/2010-1

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Yhteisön tavaramerkin hakija: Bugumit Sobieraj

      Haettu yhteisön tavaramerkki: kuviomerkki ”MILANÓWEK CREAM FUDGE” luokkaan 30 kuuluvia tavaroita varten — Yhteisön tavaramerkkiä koskeva hakemus nro 6342455

      Sen tavaramerkki- tai merkkioikeuden haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: kantaja

      Tavaramerkki- tai merkkioikeus, johon väitemenettelyssä on vedottu: Saksassa tavaramerkiksi nrolla 30522224 rekisteröity lehmää esittävä kuviomerkki luokkaan 30 kuuluvia tavaroita varten; Saksassa tavaramerkiksi nrolla 30523439 rekisteröity kuviomerkki ”Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT” luokkaan 30 kuuluvia tavaroita varten; Saksassa tavaramerkiksi nrolla 30702751 rekisteröity kuviomerkki ”Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT” luokkaan 30 kuuluvia tavaroita varten; Saksassa tavaramerkiksi nrolla 30702748 rekisteröity kuviomerkki ”Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT” luokkaan 30 kuuluvia tavaroita varten; Saksassa tavaramerkiksi nrolla 30700574 rekisteröity kuviomerkki ”SAHNE TOFFEE LUXURY CREAM FUDGE” luokkaan 30 kuuluvia tavaroita varten

      Väiteosaston ratkaisu: Väitteen hylkääminen kokonaisuudessaan

      Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen

      Kanneperusteet: Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen, koska valituslautakunta tulkitsi virheellisesti Euroopan tuomioistuimien vahvistamia yleisiä periaatteita ja katsoi, ettei väitteen tueksi vedottujen tavaramerkkien ja riidanalaisen hakemuksen välillä ole sekaannusvaraa. Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohdan rikkominen, koska valituslautakunta perusti päätöksensä tosiseikkoihin, joita ei ole toimitettu menettelyn asianosaisille.


title: Asia C-556/12: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Østre Landsret (Tanska) on esittänyt 3.12.2012 — TDC A/S v. Teleklagenævnet

text:
               9.2.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 38/13

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Østre Landsret (Tanska) on esittänyt 3.12.2012 — TDC A/S v. Teleklagenævnet
   (Asia C-556/12)
   2013/C 38/16
   Oikeudenkäyntikieli: tanska

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Østre Landsret

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: TDC A/S

      Vastaaja: Teleklagenævnet

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Sisältyykö käyttöoikeusdirektiivin (1) 2 artiklan a alakohdan käyttöoikeuden määritelmään myös käyttöoikeus, joka toteutetaan vetämällä tilaajajohto liityntäverkon jakopisteen ja loppukäyttäjän liityntäpisteen välille? Onko kysymykseen vastaamisen kannalta merkityksellistä, että tilaajajohto-osuuden pituus on enintään 30 metriä?

               2)

               Sisältyykö enintään 30 metriä pitkän tilaajajohto-osuuden vetäminen liityntäverkon jakopisteen ja loppukäyttäjän liityntäpisteen välille käyttöoikeusdirektiivin 12 artiklassa (vrt. 2 ja 8 artikla) tarkoitettuun erityisten verkkoelementtien ja niihin liittyvien toimintojen käyttöoikeuteen tai oikeuteen hyödyntää niitä?

               3)

               Kun on kyse käyttöoikeuden antamisvelvollisuuden toteuttamisesta esimerkiksi vetämällä tilaajajohtoja liityntäverkon jakopisteen ja loppukäyttäjän liityntäpisteen välille, onko ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen vastaamisen kannalta merkityksellistä, jos sähköisen viestintäverkon omistajan on tehtävä investointeja, joiden kustannukset ovat merkittävästi suuremmat kuin käyttöoikeuden kohteena olevan sähköisen viestintäverkon hankintakustannukset?

               4)

               Onko kolmanteen kysymykseen vastaamisen kannalta merkityksellistä, että verkon omistajalle tilaajajohtojen vetämisestä koituvat kustannukset tulevat katetuiksi hintavalvontavelvollisuuden kautta?

      (1)  Sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) (EYVL L 108, s. 7)


title: Asia T-260/07: Kanne 17.7.2007 — Las Marismas de Lebrija v. neuvosto ja komissio

text:
               8.9.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 211/52

         Kanne 17.7.2007 — Las Marismas de Lebrija v. neuvosto ja komissio
   (Asia T-260/07)
   (2007/C 211/98)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja
   Asianosaiset

      Kantaja: Las Marismas de Lebrija, S. Coop. And. (Sevilla, Espanja) (edustaja: asianajaja L. Ortiz Blanco)

      Vastaajat: Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio
   Vaatimukset

               —

               Nyt esillä oleva vahingonkorvauskanne on hyväksyttävä EY 288 artiklan nojalla ja neuvosto ja komissio on velvoitettava yhteisvastuullisesti maksamaan kantajalle yhteensä 1 575 122 euron suuruinen korvaus

               —

               vastaajina olevat toimielimet on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut ovat samat kuin asiassa T-217/07, Las Palmeras v. neuvosto ja komissio.


title: Asia T-207/05: Gudrun Shulzen 25.5.2005 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nostama kanne

text:
               6.8.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 193/36

         Gudrun Shulzen 25.5.2005 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nostama kanne
   (Asia T-207/05)
   (2005/C 193/60)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska
   Gudrun Shulze, kotipaikka Bryssel, on nostanut 25.5.2005 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan. Kantajan edustajina ovat asianajajat Stéphane Rodrigues ja Alice Jaume.
   Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin:

               1)

               kumoaa nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla hylättiin kantajan valitus ja joka tehtiin yhdessä nimittävän viranomaisen 11.10.2004 tekemän nimityspäätöksen kanssa, siltä osin kuin siinä vahvistetaan hänen palkkaluokkansa henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevan 12 artiklan 3 kohdan nojalla ja hänen palkkatasonsa henkilöstösääntöjen 32 artiklan, sen nykyisessä muodossaan, perusteella;

               2)

               ilmoittaa nimittävälle viranomaiselle riidanalaisten päätösten kumoamisen vaikutuksista ja erityisesti kantajan palkkatason uudelleenmäärittämisestä palkkaluokkaan A*10, palkkatasolle 4, takautuvasti 16.6.2004 lukien, jona päivänä 11.10.2004 tehty nimityspäätös tuli voimaan;

               3)

               toissijaisesti velvoittaa komission korvaamaan vahingon, joka kantajalle aiheutui siitä, että hänen palkkaluokakseen ei määritetty A*10, palkkataso 4, 16.6.2004 lukien, jona päivänä 11.10.2004 tehty nimityspäätös tuli voimaan;

               4)

               velvoittaa vastaajan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Maaliskuun 2000 ja joulukuun 2003 välisenä aikana kantaja toimi komissiossa väliaikaisena toimihenkilönä, jolloin hänen palkkaluokakseen määritettiin aluksi A4 ja sitten tammikuusta 2001 alkaen palkkaluokka A6. Kantaja toimi 1.1. ja 30.4.2004 välisenä aikana ylimääräisenä toimihenkilönä, jolloin hänen palkkaluokakseen oli määritetty ryhmä AI 04.
   Läpäistyään palkkaluokkaan A7/A6 kuuluvia hallintovirkamiehiä ”tutkimuksen” alalla varten järjestetyn avoimen kilpailun KOM/A/3/02 kantaja nimitettiin virkamieheksi 11.10.2004 tehdyllä riidanalaisella päätöksellä. Hänet nimitettiin toimeen, jota hän oli hoitanut aikaisemmin väliaikaisena tai ylimääräisenä toimihenkilönä. Henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevan 12 artiklan nojalla kantajan palkkaluokaksi määritettiin häntä palvelukseen otettaessa uusi palkkaluokka A*6, joka on alempi kuin vanhat palkkaluokat A7/A6, jotka vastaavat uudessa järjestelmässä palkkaluokkia A*8/A*10.
   Kanteensa tueksi kantaja väittää aluksi, ettei henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevaa 12 artiklaa sovelleta hänen tapaukseensa. Kantajan mukaan tätä artiklaa sovelletaan ainoastaan virkamiehiin, jotka on kirjattu soveltuvien hakijoiden luetteloon. Varallaololuetteloon kirjattuja kilpailun läpäisseitä hakijoita ei voida pitää virkamiehinä.
   Toissijaisesti kantaja vetoaa tämän saman artiklan, jolla sen mukaan loukataan ennen 1.5.2004 julkaistuissa kilpailuissa menestyneiden hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja rikotaan henkilöstösääntöjen 5 artiklan 5 kohtaa, väitettyyn lainvastaisuuteen. Hän väittää myös, että hänen nimittämisensä palkkaluokkaan A*6 on ikään perustuvaa välillistä syrjintää verrattuna tähän palkkaluokkaan nimitettyihin hallintovirkamiehiin, koska hänen pitkää uraansa ei tunnusteta. Lisäksi kantaja katsoo, että myös samoja tehtäviä hoitavien virkamiesten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu, koska hänellä on sama työkokemus, ja hän hoitaa samoja tehtäviä kuin muut virkamiehet, joille on kuitenkin määritetty korkeammat palkkaluokat ja jotka saavat suurempaa palkkaa.
   Kantaja väittää myös, että henkilöstösääntöjen 31 artiklaa on rikottu ja että luottamuksensuojaa, oikeusturvaa, hyvän hallinnon periaatetta sekä huolenpitovelvollisuutta on loukattu. Kantaja katsoo, että riidanalaisella päätöksellä loukataan myös hänellä olevaa perusteltua luottamusta siihen, että hänen hyväkseen sovelletaan henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin ne olivat ennen 1.5.2004 sovellettavassa muodossaan, 32 artiklan mukaista ikälisähyvitystä.
   Kantaja vaatii lopuksi korvausta aineellisesta ja aineettomasta vahingosta, joka hänelle on aiheutunut siitä syystä, että hänet on nimitetty alempaan palkkaluokkaan.


title: Asia C-355/03: High Court of Justice 28.7.2003 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Fulcrum Electronics Limited vastaan The Commissioners of Customs & Excise

text:
18.10.2003               FI                           Euroopan unionin virallinen lehti                                         C 251/7
High Court of Justice 28.7.2003 tekemällään päätöksellä               Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
esittämä       ennakkoratkaisupyyntö          asiassa    Fulcrum
Electronics Limited vastaan The Commissioners of                      DEI:n edellä mainittu voimalaitos kuuluu kiistatta niiden lai-
                         Customs & Excise                             tosten ryhmään, jotka luetellaan direktiivin 84/360/ETY
                                                                      liitteessä I, ja se on kyseisen direktiiviin 2 artiklan 3 kohdassa
                           (Asia C-355/03)                            tarkoitettu olemassa oleva laitos. Niinpä Kreikan valtion vel-
                                                                      vollisuutena on direktiivin 13 artiklan nojalla soveltaa politiik-
                           (2003/C 251/13)                            koja ja strategioita, jotka käsittävät asianmukaiset toimet, joilla
                                                                      kyseinen laitos asteittain mukautetaan parhaaseen saatavilla
                                                                      olevaan tekniikkaan. Direktiivin 16 artiklan mukaan tämä vel-
                                                                      vollisuus on ollut olemassa 30.6.1987 alkaen, mutta Kreikan
                                                                      tasavalta ei ole vieläkään määrännyt asianmukaisista politii-
High Court of Justice, on pyytänyt 28.7.2003 tekemällään              koista tai strategioista.
päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen
18.8.2003, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkorat-
kaisua asiassa Fulcrum Electronics Limited vastaan The
Commissioners of Customs & Excise, seuraaviin kysymyksiin:            (1) EYVL L 188, 16.7.1984, s. 20.
Ennakkoratkaisukysymykset ja niiden perustelut ovat samat
kuin asiassa C-354/03 (1).
(1) Ks. tämän virallisen lehden, s. 6.
                                                                      Helleenien tasavallan 27.8.2003 Euroopan yhteisöjen
                                                                                komissiota vastaan nostama kanne
                                                                                (Asia C-370/03)
                                                                                (2003/C 251/15)
Euroopan yhteisöjen komission 22.8.2003 Helleenien
               tasavaltaa vastaan nostama kanne
                                                                      Helleenien tasavalta on nostanut Euroopan yhteisöjen tuo-
                           (Asia C-364/03)                            mioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komissiota vas-
                                                                      taan. Kantajan asiamiehenä on valtion oikeudellisen
                           (2003/C 251/14)                            neuvoston puheenjohtaja Georgios Kanellopoulos, prosessio-
                                                                      soite Luxemburgissa Kreikan suurlähetystö, 27 rue Marie-
                                                                      Adelaïde.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 22.8.2003
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Helleenien               Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
tasavaltaa vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat sen oikeudellisen
yksikön virkamiehet G. Valero Jordana ja M. Konstantinidis.
                                                                      –     kumoaa komission päätöksen 2003/481/EY sen erityisen
                                                                            luvun osalta, joka koskee 14 272 278 Kreikan drakman
Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin                                (41 884,90 euron) suuruisen summan, jota Kreikan viran-
                                                                            omaiset eivät ole perineet takaisin, lukemista
                                                                            jäsenvaltioiden eikä Euroopan maatalouden ohjaus- ja
                                                                            tukirahaston tukiosaston vastattavaksi;
–     toteaa, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut teolli-
      suuslaitosten       aiheuttaman    ilman      pilaantumisen
      estämisestä 28 päivänä kesäkuuta 1984 annetun neuvos-           –     toteaa, että yhteisön on vastattava edellä mainitun sum-
      ton direktiivin 84/360/ETY (1) 13 artiklan mukaisia vel-              man perimättä jättämisen rahoitusseuraamuksista.
      voitteitaan, koska se ei ole säätänyt politiikoista tai
      strategioista, jotka koskevat DEI:n Kreetalla sijaitsevan
      Linoperamatan voimalaitoksen yksiköiden asteittaista
      mukauttamista parhaaseen saatavilla olevaan tekniikkaan;        Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
                                                                      –     Menettelymääräysten olennainen rikkominen, koska
–     velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeuden-                 komissio ei ole kehottanut Kreikkaa dialogiin asetuksen
      käyntikulut.                                                          1663/95 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti.


title: Asia C-69/09 P: Valitus, jonka Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl ja Magan Italia Srl ovat tehneet 14.2.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-393/06, Makhteshim-Agan Holding BV ym. v. komissio, 26.11.2008 antamasta määräyksestä

text:
               4.4.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 82/22

         Valitus, jonka Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl ja Magan Italia Srl ovat tehneet 14.2.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-393/06, Makhteshim-Agan Holding BV ym. v. komissio, 26.11.2008 antamasta määräyksestä
   (Asia C-69/09 P)
   (2009/C 82/39)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti
   Asianosaiset

      Valittajat: Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl ja Magan Italia Srl (edustajat: advocaat K. Van Maldegem ja advocaat C. Mereu)

      Muu osapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio
   Vaatimukset
   Valittajat vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin pitää asiassa suullisen käsittelyn ja

               —

               kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-393/06 antaman määräyksen ja toteaa, että kantajien kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               toissijaisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee kantajien kumoamiskanteen

               —

               velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut (mukaan luettuna ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut).

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
   Valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen hylätessään valittajien kanteen, jossa vaadittiin kumottavaksi 12.10.2006 päivättyyn kirjeeseen sisältynyt komission päätös olla sisällyttämättä atsinfossi-metyyli-nimistä tehoainetta kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY (1) liitteeseen I (riidanalainen päätös).
   Valittajat väittävät erityisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään kyseisen kanteen tutkimatta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että riidanalainen päätös ei ollut EY:n perustamissopimuksen 230 artiklan mukainen kannekelpoinen toimi.

      (1)  EYVL L 230, s. 1.


title: Asia T-234/11 P: Valitus, jonka Oscar Orlando Arango Jaramillo ym. on tehnyt 28.4.2011 virkamiestuomioistuimen asiassa F-34/10, Arango Jamillo v. EIP, 4.2.2011 antamasta määräyksestä

text:
               16.7.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 211/27

         Valitus, jonka Oscar Orlando Arango Jaramillo ym. on tehnyt 28.4.2011 virkamiestuomioistuimen asiassa F-34/10, Arango Jamillo v. EIP, 4.2.2011 antamasta määräyksestä
   (Asia T-234/11 P)
   2011/C 211/58
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Valittajat: Oscar Orlando Arango Jaramillo (Luxemburg, Luxemburg), Maria Esther Badiola (Luxemburg), Marcella Bellucci (Luxemburg), Stefan Bidiuc (Grevenmacher, Luxemburg), Raffaella Calvi (Schuttrange, Luxemburg), Maria José Cerrato (Luxemburg), Sara Confortola (Vérone, Italia), Carlos D’Anglade (Luxemburg), Nuno Da Fonseca Pestana Ascenso Pires (Luxemburg), Andrew Davie (Medernach, Luxemburg), Marta De Sousa e Costa Correia (Itzig, Luxemburg), Nausica Di Rienzo (Luxemburg), José Manuel Fernandez Riveiro (Sandweiler, Luxemburg), Eric Gällstad (Rameldange, Luxemburg), Andres Gavira Etzel (Luxemburg), Igor Greindl (Canach, Luxemburg), José Doramas Jorge Calderon (Luxemburg), Monica Lledo Moreno (Sandweiler), Antonio Lorenzo Ucha (Luxemburg), Juan Antonio Magaña-Campos (Luxemburg), Petia Manolova (Bereldange, Luxemburg), Ferran Minguella Minguella (Gonderange, Luxemburg), Barbara Mulder-Bahovec (Luxemburg), István Papp (Luxemburg), Stephen Richards (Blaschette, Luxemburg), Lourdes Rodriguez Castellanos (Sandweiler), Daniela Sacchi (Mondorf-les-Bains, Luxemburg), Maria Teresa Sousa Coutinho da Silveira Ramos (Almargem do Bispo, Portugali), Isabelle Stoffel (Mondorf-les-Bains), Fernando Torija (Luxemburg), Maria del Pilar Vargas Casasola (Luxemburg), Carolina Vento Sánchez (Luxemburg), Pé Verhoeven (Bryssel, Belgia), Sabina Zajc (Contern, Luxemburg) ja Peter Zajc (Contern) (edustajat: asianajajat B. Cortese ja C. Cortese)

      Muu osapuoli: Euroopan investointipankki

      Vaatimukset

   Valittajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan riidanalaisen määräyksen, hylkäämään EIP:n asiassa F-34/10 esittämän oikeudenkäyntiväitteen ja palauttamaan asian virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta tämä voi antaa ratkaisun sekä pääasiassa sekä oikeudenkäyntikulujen osalta valittajien ensimmäisessä oikeusasteessa esittämien vaatimusten mukaisesti;

               —

               toissijaisesti, koska tässä valituksessa esitetyt oikeuskysymykset ovat uusia, jakamaan oikeudenkäyntikulut osapuolten välillä oikeudenmukaisesti.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valituksensa tueksi valittajat vetoaavat kolmeen valitusperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen valitusperuste, joka on jaettu kolmeen osaan ja joka perustuu oikeudelliseen virheeseen, joka on tapahtunut määriteltäessä kanteen nostamiselle varattua kohtuullista määräaikaa EIP:n ja sen työntekijöiden välisessä riita-asiassa.

                           —

                           Valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittajat väittävät, että virkamiestuomioistuin on antanut EIP:n työntekijöiden nostaman kanteen määräaikoja koskevalle oikeuskäytännölle sille kuulumattoman merkityksen ja on de facto jättänyt huomiotta kohtuullista määräaikaa koskevan säännön, joka on itsessään joustava ja joka mahdollistaa asiassa kyseessä olevien etujen tosiasiallisen vertailun, ja on sen sijaan soveltanut yksinomaan yleistä kolmen kuukauden määräaikaa.

                           —

                           Valitusperusteen toisessa osassa valittajat väittävät, että EIP:n ja sen työntekijöiden väliseen riita-asiaan sovellettavissa säännöksissä ei ole määrätty minkäänlaisista määräajoista, mutta virkamiestuomioistuin on soveltanut analogisesti virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 91 artiklan sekä työjärjestyksen 100 artiklan 3 kohdan mukaista kolmen kuukauden ja kymmenen päivän määräaikaa.

                           —

                           Valitusperusteen kolmannessa osassa valittajat vetoavat siihen, että suhteellisuusperiaatetta ja valittajien oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan on loukattu siltä osin kuin virkamiestuomioistuin on valittajien mukaan katsonut suhteettomaksi valittajien esittämän määräajan, joka erosi muutamilla sekunneilla virkasuhteisiin sovellettavista viitemääräajoista.

               2)

               Toinen valitusperuste, johon vedotaan toissijaisesti ja joka perustuu menettelysäännösten tulkinnassa tapahtuneeseen oikeudelliseen virheeseen, kun näitä säännöksiä tulkitaan ennalta-arvaamattomuuden periaatteen valossa.

               3)

               Kolmas valitusperuste, johon vedotaan toissijaisesti ja joka perustuu siihen, että selvitysaineistoa on vääristelty ennalta-arvaamattoman tilanteen olemassaolon perustelemiseksi, ja siihen, että menettelyn tutkintavaihetta koskevia sääntöjä ja prosessinjohtotoimia koskevia sääntöjä on rikottu.


title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 17 päivänä helmikuuta 2000 asiassa C-156/97, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Van Balkom Non-Ferro Scheiding BV (Välityslauseke – Sopimuksen irtisanominen – Oikeus ennakoiden takaisinperintään)

text:
C 102/8                   FI                            Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                           8.4.2000
artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen                          YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa
tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa Ömer Nazli, Caglar
Nazli ja Melike Nazli vastaan Stadt Nürnberg ennakkoratkaisun                                           (toinen jaosto)
Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisellä assosiaatiosopi-
muksella perustetun assosiaationeuvoston assosiaation kehittä-
misestä 19.9.1980 tekemän päätöksen N:o 1/80 6 artiklan                                        17 päivänä helmikuuta 2000
1 kohdan ja 14 artiklan 1 kohdan tulkinnasta, yhteisöjen
tuomioistuin (kuudes jaosto), toimien kokoonpanossa: toisen
jaoston puheenjohtaja R. Schintgen (esittelevä tuomari), joka                asiassa C-156/97, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan
hoitaa kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuo-                              Van Balkom Non-Ferro Scheiding BV (1)
marit P. J. G. Kapteyn ja G. Hirsch, julkisasiamies: J. Mischo,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl, on antanut
10.2.2000 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:                         (Välityslauseke – Sopimuksen irtisanominen – Oikeus enna-
                                                                                koiden takaisinperintään)
                                                                                (2000/C 102/12)
1. Turkin kansalainen, joka on tehnyt jäsenvaltiossa keskeytyksettä
     työtä säännönmukaisesti yli neljän vuoden ajan mutta joka on
     tämän jälkeen ollut tutkintavankeudessa yli vuoden ajan sellaisen
                                                                                (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
     rikoksen perusteella, josta hänet on myöhemmin tuomittu
     lainvoimaisesti vankeusrangaistukseen, joka on kokonaisuudes-
     saan ehdollinen, ei ole lakannut kuulumasta vastaanottavan
     jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille sen takia, ettei hän ole       (Väliaikainen käännös; lopullinen käännös julkaistaan yhteisöjen
     tehnyt työtä tutkintavankeutensa aikana, silloin kun hän vapau-                       tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa)
     tumisensa jälkeen löytää uudelleen työtä kohtuullisessa ajassa, ja
     hän voi kyseisessä jäsenvaltiossa vaatia oleskelulupansa jatkamis-
     ta voidakseen edelleen käyttää Euroopan talousyhteisön ja Turkin        Asiassa C-156/97, Euroopan yhteisöjen komissio (asiamie-
     välisellä assosiaatiosopimuksella perustetun assosiaationeuvoston       hinään H. van Lier ja G. zur Hausen, joita avustaa asianajaja
     assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tekemän päätöksen                 B. Wägenbaur), vastaan Van Balkom Non-Ferro Scheiding BV,
     N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan kolmannen luetelmakohdan                   kotipaikka Oss (Alankomaat), edustajanaan asianajaja D. Baas,
     mukaista oikeuttaan tehdä minkälaista tahansa valitsemaansa             Mannheim, Postfach 10 27 50, D-68027 Mannheim, jossa
     palkattua työtä.                                                        komissio vaatii sellaisen ennakon palauttamista, jonka se
                                                                             myönsi vastaajalle energian tuottamista hyödyntämällä auton-
                                                                             romujen loppujätettä koskevan esittelyhankkeen osalta, yhtei-
                                                                             söjen tuomioistuin, toimien kokoonpanossa: jaoston puheen-
                                                                             johtaja R. Schintgen sekä tuomarit G. Hirsch (esittelevä tuoma-
2. Päätöksen N:o 1/80 14 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten,              ri) ja V. Skouris, julkisasiamies: J. Mischo, kirjaaja: aluksi hallin-
     että sen vastaista on sellaisen Turkin kansalaisen karkottaminen,       tovirkamies L. Hewlett, sittemmin johtava hallintovirkamies
     jolla on välittömästi kyseisellä päätöksellä myönnetty oikeus,          H. A. Rühl, on antanut 17.2.2000 tuomion, jonka tuomiolau-
     silloin kun kyseisestä toimenpiteestä on määrätty rikostuomion          selma on seuraava:
     perusteella tarkoituksin ehkäistä muiden ulkomaalaisten rikolli-
     suutta, ilman että asianomaisen oma käyttäytyminen antaa
     konkreettisesti aihetta ajatella, että hän syyllistyisi muihin          1. Van Balkom Non-Ferro Scheiding BV velvoitetaan maksamaan
     vakaviin rikoksiin, jotka ovat omiaan häiritsemään yleistä                   Euroopan yhteisöjen komissiolle 251 649 euroa ja maksamaan
     järjestystä vastaanottavassa jäsenvaltiossa.                                 tälle summalle 1.5.1995 alkaen kunkin kuukauden ensimmäi-
                                                                                senä työpäivänä julkaistun ja Euroopan raha-asiain yhteistyöneu-
                                                                                voston euromääräisissä toimissa käyttämän korkokannan mu-
                                                                                kaista korkoa.
                                                                             2. Kanne hylätään muilta osin.
(1) EYVL C 357, 22.11.1997.
                                                                             3. Van Balkom Non-Ferro Scheiding BV velvoitetaan korvaamaan
                                                                                oikeudenkäyntikulut.
                                                                             (1) EYVL C 212, 12.7.1997.


title: Asia T-73/16 P: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 3.5.2017 – Valittajana De Nicola ja muuna osapuolena EIP (Muutoksenhaku — Henkilöstö — EIP:n henkilöstö — Työpaikkakiusaaminen — Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Oikeudelliset virheet — Selvästi perusteeton valitus)

text:
               3.7.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 213/30

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 3.5.2017 – Valittajana De Nicola ja muuna osapuolena EIP
   (Asia T-73/16 P) (1)

   ((Muutoksenhaku - Henkilöstö - EIP:n henkilöstö - Työpaikkakiusaaminen - Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Oikeudelliset virheet - Selvästi perusteeton valitus))
   (2017/C 213/40)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Valittaja: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (edustaja: asianajaja G. Ferabecoli)

      Muu osapuoli: Euroopan investointipankki (EIP) (asiamiehet: aluksi G. Nuvoli ja T. Gilliams, sitten G. Nuvoli ja G. Faedo, avustajanaan asianajaja A. Dal Ferro)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (yhden tuomarin kokoonpano) 18.12.2015 antamasta tuomiosta De Nicola v. EIP (F-37/12, EU:F:2015:162) tehty valitus, jossa vaaditaan tämän tuomion osittaista kumoamista

      Määräysosa

               1)

               Valitus hylätään.

               2)

               Carlo De Nicola vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan investointipankille (EIP) tässä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 118, 4.4.2016.


title: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 8 päivänä heinäkuuta 2004 Yhdistetyissä asioissa C-502/01 ja C-31/02 (Sozialgericht Hannoverin ja Sozialgericht Aachenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö) Silke Gaumain-Cerri vastaan Kaufmännische Krankenkasse — Pflegekasse ja Maria Barth vastaan Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz (Sosiaaliturva — Työntekijöiden vapaa liikkuvuus — EY:n perustamissopimus — Asetus N:o 1408/71 — Hoidon tarpeen kattamiseksi tarkoitetut etuudet — Se, että hoidon tarpeen varalta otettu vakuutus vastaa hoitoa tarvitsevaa henkilöä avustavan kolmannen henkilön vanhuusvakuutusmaksuista)

text:
               28.8.2004

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 217/1

      YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO

   (toinen jaosto)
   8 päivänä heinäkuuta 2004
   Yhdistetyissä asioissa C-502/01 ja C-31/02 (Sozialgericht Hannoverin ja Sozialgericht Aachenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö) Silke Gaumain-Cerri vastaan Kaufmännische Krankenkasse — Pflegekasse ja Maria Barth vastaan Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz (1)

   (Sosiaaliturva - Työntekijöiden vapaa liikkuvuus - EY:n perustamissopimus - Asetus N:o 1408/71 - Hoidon tarpeen kattamiseksi tarkoitetut etuudet - Se, että hoidon tarpeen varalta otettu vakuutus vastaa hoitoa tarvitsevaa henkilöä avustavan kolmannen henkilön vanhuusvakuutusmaksuista)
   (2004/C 217/02)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Yhdistetyissä asioissa C-502/01 ja C-31/02, jotka Sozialgericht Hannover (Saksa) (C-502/01) ja Sozialgericht Aachen (Saksa) (C-31/02) ovat saattaneet EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäviksi saadakseen näissä kansallisissa tuomioistuimissa vireillä olevissa asioissa Silke Gaumain-Cerri vastaan Kaufmännische Krankenkasse — Pflegekasse ja Maria Barth vastaan Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz, ennakkoratkaisun unionin kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevien EY:n perustamissopimuksen ja johdetun oikeuden ja erityisesti sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), määräysten ja säännösten tulkinnasta, yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. W. A. Timmermans sekä tuomarit J.-P. Puissochet (esittelevä tuomari), R. Schintgen, F. Macken ja N. Colneric, julkisasiamies: A. Tizzano, kirjaaja: R. Grass, on antanut 8.7.2004 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

               1)

               Pääasioissa vallitsevissa olosuhteissa kyseessä olevan kaltainen etuus, joka muodostuu siitä, että hoitovakuutuksen myöntänyt laitos ottaa vastattavakseen hoitoa tarvitsevaa henkilöä kotona hoitavan kolmannen henkilön vanhuusvakuutusmaksuista, on hoitoa tarvitsevan henkilön saama sairausetuus, johon sovelletaan sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97.

               2)

               Silloin kun on kyse sellaisista saksalaiseen hoitovakuutukseen perustuvien etuuksien kaltaisista etuuksista, jotka pääasioissa vallitsevissa olosuhteissa annetaan vakuutetulle, joka asuu toimivaltaisen valtion alueella, tai henkilölle, joka asuu toisen jäsenvaltion alueella ja joka kuuluu kyseisen vakuutukseen piiriin työntekijän perheenjäsenenä, perustamissopimuksen ja erityisesti EY 17 artiklan sekä asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, kanssa on ristiriidassa se, että toimivaltainen laitos kieltäytyy ottamasta vastattavakseen sellaisen jäsenvaltion kansalaisen vanhuusvakuutusmaksuista, joka on kyseisten etuuksien edunsaajaa hoitava kolmas henkilö, sillä perusteella, että kyseinen kolmas henkilö tai mainittu edunsaaja asuu muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa.

      (1)  EYVL C 84, 6.4.2002.

      EYVL C 109, 4.5.2002.


title: Asia T-369/00: Département du Loiret'n 4.12.2000 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nostama kanne

text:
C 61/18                 FI                          Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                       24.2.2001
Kantajat väittävät, että komission on päätelmät ovat perusteet-           Département du Loiret’n 4.12.2000 Euroopan yhteisöjen
toman laajoja ja että sakon taso on kohtuuttoman korkea, ja                              komissiota vastaan nostama kanne
esittävät pääasiallisesti seuraavat perustelut:
                                                                                (Asia T-369/00)
–     Toisin kuin komissio on katsonut, Opel Nederlandilla ei
      ollut sellaista yleistä strategiaa jälleenmyyjiään kohtaan,                                    (2001/C 61/35)
      jonka mukaan se olisi pyrkinyt estämään uusien autojen
      kaiken viennin tai rajoittamaan sitä, vaan se noudatti
      sellaista lainmukaista toimintaperiaatetta, jonka mukaan                                 (Oikeudenkäyntikieli: ranska)
      se pyrki ehkäisemään oman järjestelmänsä ulkopuolelle,
      villeille jälleenmyyjille suuntautuvaa myyntiä suojatak-
      seen valikoivan jakelujärjestelmänsä toimivuutta.                  Département du Loiret, Orléans (Ranska), on nostanut
                                                                         4.12.2000 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen
                                                                         tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komissiota
–     Kantajat eivät kiistä sitä, että Opel Nederland päätti             vastaan. Kantajan edustajana on asianajaja Alexandre Carnelut-
      rajoittaa tiettyihin myyntitavoitteisiin perustuvaa tuote-         ti, Pariisi.
      palkkiota. Tätä yksipuolista päätöstä ei voida kuitenkaan
      pitää jälleenmyyjien kanssa tehtynä sopimuksena, jolla             Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
      olisi EY 81 artiklan vastaisesti rajoitettu vientiä. Päätöstä
      ei koskaan noudatettu käytännössä, eikä siitä missään
                                                                         –     kumoaa komission 12.7.2000 tekemän päätöksen siltä
      vaiheessa ilmoitettu jälleenmyyjille. Jälleenmyyjät saattoi-
                                                                               osin kuin siinä todetaan laittomaksi sekä määrätään
      vat päätöksestä huolimatta vapaasti luvallisesti myydä
                                                                               maksamaan takaisin 48,7 miljoonan Ranskan frangin
      vientiin ne määrät, jotka heille oli väitetty allokoidun.
                                                                               suuruinen (nykyinen arvo 100 miljoonaa) maan edullisen
                                                                               myyntihinnan muodossa myönnetty valtiontuki;
–     Komissio on ollut väärässä katsoessaan, että Opel Neder-
                                                                         –     velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
      landin bonuspolitiikka oli EY 81 artiklan vastaista. Mitään
      näyttöä ei ollut siitä, että jälleenmyyjät olisivat nimen-
      omaisesti tai implisiittisesti suostuneet rajoittamaan vien-
      tiin suuntautuvaa myyntiään vastauksena bonuspolitiik-             Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
      kaan. Jälleenmyyjän normaali kate oli sitä paitsi niin
      suuri, että vientiin tapahtuva myynti oli kannattavaa.             Käsiteltävänä olevalla kanteella pyritään kumoamaan sama
      Bonuspolitiikkaa ei missään tapauksessa voida pitää vien-          komission päätös, joka on asian T-366/00, Scott Paper S.A. v.
      tiä rajoittavana, koska toimituksia ei missään vaiheessa           komissio (1), kohteena. Kantaja on yksi niistä kahdesta elimestä,
      rajoitettu.                                                        joka on myöntänyt kyseisen avun.
–     Sellaista sopimusta kaikkien Alankomaissa toimivien                Vaatimustensa tueksi edellä mainittu Département katsoo
      Opelin jakeluverkostoon kuuluvien jälleenmyyjien                   aluksi, että komissio on soveltanut yksityisen sijoittajan peri-
      kanssa, että vienti olisi keskeytetty, ei ollut olemassa.          aatteen käsitystä suppeasti, koska se on kieltäytynyt ottamasta
      Viennin rajoittamista koskevat sitoumukset, joihin komis-          huomioon Départementin luonnetta, investointinäkymiä sekä
      sio on vedonnut, koskivat vain erittäin pientä määrää              niitä taloudellisia perusteluja, joiden nojalla se päätti rakenne-
      jälleenmyyjiä ja lyhyttä aikaa eivätkä mainittavasti rajoit-       tun teollisuusmaan myyntitoimesta. Département toteaa tältä
      taneet merkkien välistä tai merkin sisäistä (intra-brand)          osin, että etsittäessä ehdokasta alueelle sijoitettavaksi, yhtenä
      kilpailua.                                                         arvioinnin taloudellisena parametrinä on välttämättä sijoitetta-
                                                                         van toiminnan perusteella kertyvät yritystoiminnan- ja kiinteis-
                                                                         töverojen kaltaiset erityiset verotulot.
Kantajat pitävät sakon tasoa kohtuuttoman korkeana ja katso-
vat, ettei se kuvasta oikealla tavalla sitä, että tapahtuneeksi          Kantaja moittii komissiota myös siitä, että se on sisällyttänyt
väitetty kilpailusääntöjen rikkominen kesti lyhyen aikaa ja että         kustannusten määrään sellaisia kuluja, jotk eivät ole tulleet
sen kohteeksi joutui vähäinen määrä jälleenmyyjiä; sitä, että            Scott Paper SA:n eduksi. Kyse on konkreettisesti
Opel Nederland ei toiminut tahallisesti; sitä, että oli olemassa         2 372 000 Ranskan frangista, joka vastaa ennen luovutusta
selvä näyttö siitä, että eräät jälleenmmyyjät rikkoivat laajamit-        tehtyjä tutkimuksia.
taisesti Opelin valikoivaa jakelujärjestelmää; sitä, että vaikutus
jäsenvaltioiden väliseen kauppaan oli vähäistä, ja lopuksi sitä,         Kantaja toteaa lopuksi, että komission noudattama laskentame-
että Opel Nederland oli omasta aloitteestaan välittömästi                netelmä on virheellinen.
ryhtynyt tehokkaisiin toimenpiteisiin tilanteen korjaamiseksi.
                                                                         (1) Ei vielä julkaistu EYVL:ssä.


title: Asia C-176/08: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesverwaltungsgericht (Saksa) on esittänyt 29.4.2008 — Kamil Hasan v. Saksan liittotasavalta

text:
               2.8.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 197/3

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesverwaltungsgericht (Saksa) on esittänyt 29.4.2008 — Kamil Hasan v. Saksan liittotasavalta
   (Asia C-176/08)
   (2008/C 197/05)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa
   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
   Bundesverwaltungsgericht
   Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Kamil Hasan

      Vastapuoli: Saksan liittotasavalta
   Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko 29.4.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/83/EY (1) 11 artiklan 1 kohdan e alakohtaa — ottamatta huomioon 28.7.1951 tehdyn pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen (Geneven yleissopimus) 1 artiklan C kohdan 5 alakohdan toista virkettä — tulkittava niin, että pakolaisasema lakkaa jo silloin, kun direktiivin 2 artiklan c alakohdassa tarkoitettu pakolaisella oleva sellainen perusteltu pelko vainotuksi joutumisesta, jonka johdosta pakolaisasema myönnettiin, on lakannut eikä pakolaisella ole muita perusteita pelätä joutuvansa vainotuksi direktiivin 2 artiklan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla?

               2)

               Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan kieltävästi, edellytetäänkö direktiivin 11 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetulta pakolaisaseman lakkaamiselta lisäksi, että pakolaisen kansalaisuusmaassa:

                           a)

                           on olemassa direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu suojelun tarjoaja, ja riittääkö tässä yhteydessä, että suojelun myöntäminen on mahdollista vain monikansallisten sotilasjoukkojen avustuksella,

                           b)

                           pakolaista ei uhkaa mikään sellainen direktiivin 15 artiklassa tarkoitettu vakava haitta, joka johtaa direktiivin 18 artiklassa tarkoitettuun toissijaisen suojelun myöntämiseen, ja/tai

                           c)

                           turvallisuustilanne on vakaa ja yleiset elinolot takaavat vähimmäiselintason?

               3)

               Onko sellaisessa tilanteessa, jossa siihenastiset olosuhteet, joiden johdosta asianosaiselle myönnettiin pakolaisasema, ovat lakanneet, uusia toisenlaisia vainon perustavia olosuhteita arvioitava

                           a)

                           sen todennäköisyyden perusteella, jonka perusteella pakolaisasema tunnustettiin, vai sovelletaanko asianosaisten hyväksi jotakin toista perustetta, ja

                           b)

                           direktiivin 4 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun kevennetyn näyttövelvollisuuden valossa?

      (1)  EUVL L 304, s. 12.


               27.1.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 20/1

         (2007/C 20/01)
   Tuomioistuimen viimeisin julkaisu Euroopan unionin virallinen lehti

         EUVL C 326, 30.12.2006

   Luettelo aiemmista julkaisuista

      EUVL C 310, 16.12.2006

      EUVL C 294, 2.12.2006

      EUVL C 281, 18.11.2006

      EUVL C 261, 28.10.2006

      EUVL C 249, 14.10.2006

      EUVL C 237, 30.9.2006

   Nämä tekstit ovat saatavilla:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Asia T-635/15: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.12.2016 – Tuum v. EUIPO – Thun (TUUM) (EU-tavaramerkki — Hakemus kuviomerkin TUUM rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi kansallinen kuviomerkki THUN — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaaran puuttuminen — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

text:
               23.1.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 22/29

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.12.2016 – Tuum v. EUIPO – Thun (TUUM)
   (Asia T-635/15) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Hakemus kuviomerkin TUUM rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aiempi kansallinen kuviomerkki THUN - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaaran puuttuminen - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))
   (2017/C 022/39)
   Oikeudenkäyntikieli: italia

      Asianosaiset

      Kantaja: Tuum Srl (San Giustino, Italia) (edustaja: asianajaja B. Saguatti)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: L. Rampini)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Thun SpA (Bolzano, Italia) (edustajat: asianajajat L. Sergi ja G. Muscas)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 3.9.2015 tekemästä päätöksestä (asia R 2624/2014-1), joka koskee Thunin ja Tuumin välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) ensimmäisen valituslautakunnan 3.9.2015 tekemä päätös (asia R 2624/2014-1) kumotaan.

               2)

               Väite hylätään.

               3)

               EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja EUIPO:n valituslautakunnassa Tuum Srl:lle aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.

               4)

               Thun SpA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja EUIPO:n valituslautakunnassa Tuum Srl:lle aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.

      (1)  EUVL C 16, 18.1.2016.


title: Yhdistetyt asiat C-578/10–C-580/10: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 26.4.2012 (Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaat) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) — Staatssecretaris van Financiën v. L.A.C. van Putten (asia C-578/10), P. Mook (asia C-579/10) ja G. Frank (asia C-580/10) (EY 18 ja EY 56 artikla — Moottoriajoneuvot — Toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn ja sieltä lainatun ajoneuvon käyttäminen jäsenvaltiossa — Tämän ajoneuvon verottaminen viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa silloin, kun se otetaan käyttöön kansallisessa tieverkossa)

text:
               16.6.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 174/10

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 26.4.2012 (Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaat) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) — Staatssecretaris van Financiën v. L.A.C. van Putten (asia C-578/10), P. Mook (asia C-579/10) ja G. Frank (asia C-580/10)
   (Yhdistetyt asiat C-578/10–C-580/10) (1)

   (EY 18 ja EY 56 artikla - Moottoriajoneuvot - Toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn ja sieltä lainatun ajoneuvon käyttäminen jäsenvaltiossa - Tämän ajoneuvon verottaminen viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa silloin, kun se otetaan käyttöön kansallisessa tieverkossa)
   2012/C 174/13
   Oikeudenkäyntikieli: hollanti

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Hoge Raad der Nederlanden

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Staatssecretaris van Financiën

      Vastaajat: L.A.C. van Putten (asia C-578/10), P. Mook (asia C-579/10) ja G. Frank (asia C-580/10)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Ennakkoratkaisupyyntö- Hoge Raad der Nederlanden — EY 18 artiklan (nyttemmin SEUT 21 artikla) tulkinta — Kansallinen lainsäädäntö, jossa kannetaan rekisteröintivero auton käyttöönotosta kansallisessa tieverkossa — Kyseisessä jäsenvaltiossa asuvan sellaisen henkilön velvollisuus maksaa veroa, joka on saanut toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn auton lainaan tuossa toisessa jäsenvaltiossa asuvalta henkilöltä pääasiallisesti ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa yksityisiin tarkoituksiin tapahtuvaa lyhytaikaista käyttöä varten

      Tuomiolauselma

   EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan siellä asuvilta henkilöiltä, jotka ovat lainanneet toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn ajoneuvon tässä toisessa jäsenvaltiossa asuvalta henkilöltä, kannetaan otettaessa ajoneuvo käyttöön jäsenvaltion tieverkossa täysimääräisenä vero, joka on siellä yleensä maksettava ajoneuvon rekisteröinnin yhteydessä, siten, ettei veron määrässä oteta huomioon ajoneuvon käyttöaikaa jäsenvaltion tieverkossa ja ettei kyseisellä henkilöllä ole oikeutta vapautukseen tästä verosta tai sen palautukseen, kun kyseistä ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti pääasiassa ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella eikä sitä tosiasiassa käytetä vakinaisesti pääasiassa siellä.

      (1)  EUVL C 72, 5.3.2011.


title: Asia F-125/15: Kanne 22.9.2015 – ZZ v. komissio

text:
               30.11.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 398/80

         Kanne 22.9.2015 – ZZ v. komissio
   (Asia F-125/15)
   (2015/C 398/95)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: ZZ (edustajat: asianajajat S. Orlandi ja T. Martin)

      Vastaaja: Euroopan komissio

      Oikeusriidan kohde ja kuvaus

   Komission sen päätöksen kumoaminen, jolla kantaja jätettiin ylentämättä vuoden 2014 ylennyskierroksella palkkaluokkaan AD8 ja vaatimus saada korvausta väitetystä henkisestä kärsimyksestä.

      Vaatimukset

               —

               nimittävän viranomaisen 14.11.2014 tekemän sen päätöksen kumoaminen, jolla kantaja jätettiin ylentämättä vuoden 2014 ylennyskierroksella

               —

               Euroopan komissio on velvoitettava maksamaan 15  000 euron suuruinen summa korvauksena henkisestä kärsimyksestä

               —

               komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.


title: Asia T-259/02: Raiffeisen Zentralbank Österreich Aktiengesellschaftin 30.8.2002 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nostama kanne

text:
C 274/28               FI                        Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                           9.11.2002
–    ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn         Kantaja väittää vastaajan perusteettomasti katsoneen, että
     eurooppalaisen yleissopimuksen 8, 12 ja 14 artiklan             kyseessä olevat sopimukset olivat omiaan vaikuttamaan jäsen-
     rikkominen                                                      valtioiden väliseen kauppaan. Itävaltalaisten pankkien sopi-
                                                                     mukset rajoittuivat yksinomaan Itävaltaan. Ne eivät olemuk-
–    yleisten oikeusperiaatteiden noudattamatta jättäminen;          sensa perusteella olleet myöskään omiaan jakamaan Itävallan
     näitä periaatteita ovat esimerkiksi syrjimättömyyden ja         markkinoita. EY 81 artiklan vastaisesta, kielletystä menettelystä
     yhdenvertaisen kohtelun periaate, miesten ja naisten            ei siksi ole kyse. Ei myöskään ole perusteita komission
     samapalkkaisuusperiaate, yksityis- ja perhe-elämän kun-         toimeksiannolle poistaa kiellon vastainen menettely tulevai-
     nioittamisen periaate, unionin kansalaisten henkilöllisen       suuden osalta. Komissio on itse todennut kantajan luopuneen
     oikeusaseman ykseyden periaate sekä hyvän hallintotavan         sopimuksista jo 24.6.1998.
     ja luottamuksensuojan periaatteet
                                                                     Kantaja vastustaa lisäksi kiellon vastaisen menettelyn luokitte-
                                                                     lemista sakkojen määrittelyohjeissa tarkoitetuksi erityisen va-
                                                                     kavaksi loukkaukseksi. Komissio on loukkauksen vakavuuteen
                                                                     päätyessään jättänyt huomiotta, että pankkikokoontumisilla ei
                                                                     nimenomaisesti pyritty rajoittamaan kilpailua, vaan päinvas-
                                                                     toin yli 50 vuoden ajan ne olivat Itävallan oikeusjärjestyksen
Raiffeisen Zentralbank Österreich Aktiengesellschaftin               kanssa sopusoinnussa ja – viime aikoihin asti – valtiolliset
                                                                     tahot olivat mukana.
30.8.2002 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nosta-
                            ma kanne
                                                                     Kantaja kohdistaa moitteita sille määrätyn sakon määritykseen.
                         (Asia T-259/02)                             Raiffeisen-sektorin olosuhteita aliarvioiden ja vakiintuneen
                                                                     oikeuskäytännön vastaisesti komissio on laskenut kantajan
                         (2002/C 274/50)                             osalta mukaan markkinaosuuksia yrityksiltä, joiden kanssa
                                                                     kantaja ei ollut tekemisissä ja joiden markkinakäyttäytymistä
                                                                     kantaja ei voinut määrätä. Lisäksi komissio on hylännyt kaikki
                    (Oikeudenkäyntikieli: saksa)                     esitetyt lievennysperusteet ilman riittävää tutkintaa. Komissio
                                                                     on niin ikään soveltanut virheellisesti päätodistajaa koskevaa
                                                                     säännöstöä. ( 1)
Raiffeisen Zentralbank Österreich Aktiengesellschaft on nosta-
nut 30.8.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen           (1 ) Komission tideonanto sakkojen määräämättä jättämisestä tai
tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komissiota                   lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa (EYVL 1996, C 207,
vastaan. Kantajan edustajana on asianajaja S. Völcker.                    s. 4).
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–    kumoaa komission 11.6.2002 tekemän päätöksen
     K(2002) 2091 lopull. kantajaa koskevilta osin, tai
–    vaihtoehtoisesti alentaa vastaajan päätöksessään määrää-
     mää 30,38 miljoonan euron suuruista sakkoa, ja                  Bank Austria Creditanstalt AG:n 2.9.2002 Euroopan yhtei-
                                                                                söjen komissiota vastaan nostama kanne
–    velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
                                                                                (Asia T-260/02)
Kanneperusteet ja oikeudellinen arviointi                                                       (2002/C 274/51)
Vastaajan menettelyn kohteena olivat pankkien säännölliset                                 (Oikeudenkäyntikieli: saksa)
tapaamiset Itävallassa (pankkikokoontumiset). Kumottavaksi
vaadittavassa päätöksessä komissio totesi, että kantaja oli
– seitsemän muun itävaltalaisen pankkilaitoksen ohella
– rikkonut EY 81 artiklaa, koska se oli osallistunut hinnoista,
palkkioista ja markkinointitoimista sopimiseen ja menettelyta-       Bank Austria Creditanstalt AG on nostanut 2.9.2002 Euroopan
pojen yhdenmkaistamiseen, mikä 1.1.1995–24.6.1998 rajoitti           yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kan-
kilpailua Itävallan pankkimarkkinoilla. Komissio määräsi             teen Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan. Kantajan edusta-
asianomaisille pankeille sakkoja.                                    jina ovat asianajajat C. Zschocke ja J. Beninca.