title: Asia C-439/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Espanja) on esittänyt 2.7.2018 – OH v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria

text:
               15.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 373/5

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Espanja) on esittänyt 2.7.2018 – OH v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria
      (Asia C-439/18)
      (2018/C 373/05)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: OH

         Vastapuoli: Agencia Estatal de la Administración Tributaria

         Ennakkoratkaisukysymys

      Onko 15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY (1) liitteenä olevan osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 ja 2 kohdan ja miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (2) (uudelleenlaadittu toisinto) 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 14 artiklan 1 kohdan vastaisena pidettävä sellaista työehtosopimuksen määräystä ja sellaista työnantajan käytäntöä, joiden mukaan palkkaa ja ylennyksiä määritettäessä osa-aikaisen työntekijän palvelusaika lasketaan vuosittain työtuntien vertikaalisen jakauman perusteella siten, että huomioon otetaan ainoastaan tosiasiallinen työskentelyaika?

         (1)  Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15.12.1997 annettu neuvoston direktiivi 97/81/EY (EYVL 1998, L 14, s. 9).

         (2)  EUVL 2006, L 204, s. 23.


title: Asia T-502/18: Kanne 22.8.2018 – Pharmadom v. EUIPO – IRF (MediWell)

text:
               15.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 373/15

      Kanne 22.8.2018 – Pharmadom v. EUIPO – IRF (MediWell)
      (Asia T-502/18)
      (2018/C 373/17)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset ja muut osapuolet

         Kantaja: Pharmadom (Boulogne-Billancourt, Ranska) (edustaja: asianajaja M-P. Dauquaire)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Muu osapuoli valituslautakunnassa: IRF s. r. o. (Bratislava, Slovakia).

         Menettely EUIPO:ssa

         Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

         Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus kuviomerkin MediWell rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 15 078 645

         EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 8.6.2018 asiassa R 6/2018-5 tekemä päätös.

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  kumoaa riidanalaisen päätöksen,

                  —

                  kumoaa väiteosaston päätöksen,

                  —

                  hylkää tavaramerkkihakemuksen, ja

                  —

                  velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Kanneperusteet

      Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: Asia C-480/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Augstākā tiesa (Latvia) on esittänyt 23.7.2018 – AS PrivatBank

text:
               22.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/5

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Augstākā tiesa (Latvia) on esittänyt 23.7.2018 – AS PrivatBank
      (Asia C-480/18)
      (2018/C 381/07)
      Oikeudenkäyntikieli: latvia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Augstākā tiesa

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: AS PrivatBank

         Vastapuoli: Finanšu un kapitāla tirgus komisija

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että [Latvian rahoitus- ja pääomamarkkinoiden toimintaa valvova] viranomainen on toimivaltainen tutkimaan maksupalvelunkäyttäjien kantelut myös silloin, kun ne koskevat muina kuin euromääräisinä tai jonkin jäsenvaltion kansallisen valuutan määräisinä toteutettuja maksupalveluita, sekä tämän johdosta määrittämään [maksupalveluista ja sähköisestä rahasta annetun] lain rikkomuksia ja määräämään seuraamuksia, yhteensopiva direktiivin (1) 2 artiklan 2 kohdan kanssa?

                  2)

                  Onko direktiivin 2007/64 20 artiklan 1 ja 5 kohtaa ja 21 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että niissä säädetään mahdollisuudesta, että toimivaltainen viranomainen suorittaa valvontaa ja määrää seuraamuksia myös suhteessa muihin kuin euromääräisinä tai euroalueen ulkopuolisen jäsenvaltion valuutan määräisinä toteutettuihin maksupalveluihin?

                  3)

                  Onko toimivaltaisella viranomaisella direktiivin 2007/64 20 ja 21 artiklassa säädetyissä valvontatehtävissä tai direktiivin 80–82 artiklassa säädetyissä valitusmenettelyissä toimivalta ratkaista maksajan ja maksupalveluntarjoajan väliset direktiivin 75 artiklassa tarkoitetuista oikeussuhteista johtuvat riidat ja määrittää, kuka on toteuttamatta jääneestä tai virheellisesti toteutetusta tapahtumasta vastuussa oleva henkilö?

                  4)

                  Onko toimivaltaisen viranomaisen suorittaessaan direktiivin 2007/64 20 ja 21 artiklassa säädettyjä valvontatehtäviä tai direktiivin 80–82 artiklassa säädettyjä valitusmenettelyjä otettava huomioon välitystuomio, jolla ratkaistaan maksupalveluntarjoajan ja maksupalvelunkäyttäjä välinen riita?

         (1)  Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 97/7/EY, 2002/65/EY, 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta ja direktiivin 97/5/EY kumoamisesta 13.11.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/64/EY (EUVL 2007, L 319, s. 1).


title: Asia C-496/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 30.7.2018 – HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft., SIXENSE Soldata ja Budapesti Közlekedési Zrt. v. Közbeszerzési Hatóság – Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               22.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/9

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 30.7.2018 – HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft., SIXENSE Soldata ja Budapesti Közlekedési Zrt. v. Közbeszerzési Hatóság – Közbeszerzési Döntőbizottság
      (Asia C-496/18)
      (2018/C 381/11)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Fővárosi Törvényszék

         Pääasian asianosaiset

         Kantajat: HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft., SIXENSE Soldata ja Budapesti Közlekedési Zrt.

         Vastaaja: Közbeszerzési Hatóság – Közbeszerzési Döntőbizottság

         Muu osapuoli: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 47 artiklaa, neuvoston direktiivien 89/665/ETY ja 92/13/ETY muuttamisesta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi 11.12.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/66/EY (1) johdanto-osan 2, 25, 27 ja 36 perustelukappaletta, vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjä koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/13/ETY (2) 1 artiklan 1 ja 3 kohtaa ja niiden yhteydessä unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvaa oikeusvarmuuden periaatetta ja hankintaviranomaisten päätöksiä vastaan julkisissa hankintamenettelyissä käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen tehokkuuden ja nopeuden vaatimusta tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa ennen sen voimaantuloa tehtyjen julkista hankintaa koskevien sopimusten tapauksessa yleisesti valtuutetaan kyseisellä lainsäädännöllä perustettu toimivaltainen (valvonta)viranomainen panemaan vireille sen jälkeen, kun kyseisen jäsenvaltion aikaisemmassa lainsäädännössä säädetyt preklusiiviset määräajat muutoksenhaulle ennen uuden lainsäädännön voimaantuloa tapahtuneiden julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisten tutkimiseksi ovat päättyneet, mutta uudessa lainsäädännössä säädetyn määräajan kuluessa viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomista koskeva tutkintamenettely, näyttämään rikkominen aineellisesti toteen ja sen seurauksena toteamaan rikkominen tapahtuneeksi, määräämään julkisiin hankintoihin liittyvä seuraamus ja soveltamaan hankintasopimuksen pätemättömyyden seurauksia?

                  2)

                  Voidaanko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettuja oikeussääntöjä ja periaatteita soveltaa – julkista hankintaa koskevasta sopimuksesta kiinnostuneiden (subjektiivisen ja henkilökohtaisen) muutoksenhakuoikeuden tosiasiallisen käyttämisen lisäksi – jäsenvaltion lainsäädännöllä perustettujen (valvonta)viranomaisten, joilla on toimivalta selvittää ja tutkia viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia ja joiden tehtävänä on suojella yleistä etua, oikeuteen panne vireille ja toimittaa muutoksenhakumenettely?

                  3)

                  Voidaanko vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankinnoista ja direktiivin 2004/17/EY (3) kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/25/EU (4) 99 artiklan 1 ja 2 kohdasta päätellä, että jäsenvaltion oikeudessa voidaan – julkisiin hankintoihin liittyvien unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi – antaa uusi laki, jossa yleisesti valtuutetaan (valvonta)viranomaiset, joille on jäsenvaltion lainsäädännössä myönnetty toimivalta selvittää ja tutkia viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia ja joiden tehtävänä on valvoa yleistä etua, tutkimaan julkisia hankintoja koskevien sääntöjen sellaisia rikkomisia, jotka ovat tapahtuneet ennen kyseisen lain voimaantuloa, ja panemaan vireille ja toimittamaan niitä koskeva menettely, vaikka aiemmassa lainsäädännössä säädetyt preklusiiviset määräajat ovat jo päättyneet?

                  4)

                  Onko siinä yhteydessä, kun arvioidaan – ensimmäisessä kysymyksessä mainittujen oikeussääntöjen ja periaatteiden perusteella – ensimmäisessä ja kolmannessa kysymyksessä tarkoitettujen (valvonta)viranomaisten tutkintavallan yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa, merkitystä sillä, mitkä olivat ne lainsäädännölliset, normatiiviset, tekniset tai organisatoriset puutteet tai muut esteet, joiden vuoksi julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomista ei tutkittu sen tapahtumishetkellä?

                  5)

                  Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 47 artiklaa, neuvoston direktiivien 89/665/ETY ja 92/13/ETY muuttamisesta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi 11.12.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/66/EY johdanto-osan 2, 25, 27 ja 36 perustelukappaletta, vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjä koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/13/ETY 1 artiklan 1 ja 3 kohtaa ja niiden yhteydessä unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvaa oikeusvarmuuden periaatetta, hankintaviranomaisten päätöksiä vastaan käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen tehokkuuden ja nopeuden vaatimusta ja suhteellisuusperiaatetta tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin voi – silloinkin, kun (valvonta)viranomaisille, joille on jäsenvaltion lainsäädännössä myönnetty toimivalta selvittää ja tutkia viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia ja joiden tehtävänä on suojella yleistä etua, voidaan näiden periaatteiden perusteella antaa ensimmäisestä neljänteen kysymykseen tarkoitettu valta – arvioida, onko rikkomisen tapahtumisen, muutoksenhaulle aiemmin säädetyn preklusiivisen määräajan päättymisen ja rikkomisen tutkintamenettelyn vireillepanemisen välillä kulunut aika kohtuullinen ja oikeasuhteinen, ja sen perusteella määrätä oikeudellisena seurauksena, että riidanalainen päätös on pätemätön, tai muun jäsenvaltion oikeudessa säädetyn seurauksen?

         (1)  EUVL 2007, L 335, s. 31.

         (2)  EYVL 1992, L 76, s. 14.

         (3)  Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan Parlamentin ja Neuvoston direktiivi 2004/17/EY (EUVL 2004, L 134, s. 1).

         (4)  Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankinnoista ja direktiivin 2004/17/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/25/EU (EUVL 2014, L 94, s. 243).


title: Asia C-489/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 26.7.2018 – Farmland Kft. v. Földművelésügyi Miniszter

text:
               22.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/6

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 26.7.2018 – Farmland Kft. v. Földművelésügyi Miniszter
      (Asia C-489/18)
      (2018/C 381/08)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Farmland Kft.

         Vastaaja: Földművelésügyi Miniszter

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko unionin oikeuden kanssa sopusoinnussa maataloudesta ja maaseudun kehityksestä vastaavan ministerin 16.3.2010 tekemällä päätöksellä nro 22/2010, maataloudesta ja maaseudun kehityksestä vastaavan ministerin 9.4.2010 tekemällä päätöksellä nro 34/2010, maaseudun kehittämisestä vastaavan ministerin 7.4.2011 tekemällä päätöksellä nro 25/2011 ja maaseudun kehittämisestä vastaavan ministerin 25.3.2011 tekemällä päätöksellä nro 22/2011 käyttöön otettu säännöstö, jonka mukaan maanviljelijän tukihakemus voidaan hylätä kansalliseen säännöstöön perustuvaan käsitteeseen ”laillinen maankäyttäjä” liittyvillä perusteilla ja mainittuihin perusteisiin sidotun ”maankäyttötodistuksen” puuttumisen vuoksi, vaikka unionin tuottaja täyttäisi muut tukihakemukseen liittyvät vaatimukset ja voisi osoittaa, että ilmoitetut maa-alat ovat hänen käytettävissään eli että hän hallinnoi ja käyttää niitä?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, edellytetäänkö unionin oikeudessa, että jäsenvaltion maksuvirasto ottaa tukihakemuksen käsittelyssä huomioon muun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (1) 124 artiklassa mainittuun vaatimukseen ”on oltava viljelijän käytössä” liittyvän selvitysaineiston?

                  3)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, mitä oikeudellisia seurauksia on unionin oikeuden näkökulmasta komission asetuksen (EY) N:o 1122/2009 (2) 12 artiklan e alakohdan mukaan yhtenäishakemukseen kuuluvalla ”viljelijän ilmoituksella siitä, että tämä tuntee kyseisiin tukijärjestelmiin liittyvät edellytykset” eli miten sitä on tulkittava ja arvioitava käsitteeseen ”laillinen maankäyttäjä” liittyvien perusteiden kaltaisen jäsenvaltion erityisen rajoittavan säännöksen osalta?

                  4)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, mitä oikeudellisia seurauksia on unionin oikeuden näkökulmasta jäsenvaltion yhtenäishakemukseen liittämällä velvollisuudella antaa ilmoitus käsitteeseen ”laillinen maankäyttäjä” liittyvien perusteiden eli tällaiseen jäsenvaltion erityiseen rajoittavaan säännökseen liittyvien hallinnollisten vaatimusten täyttämisestä eli miten tällaista velvollisuutta on tulkittava ja arvioitava?

         (1)  Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 73/2009 (EUVL 2009, L 30, s. 16).

         (2)  Neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annettu komission asetus (EY) N:o 1122/2009 (EUVL 2009, L 316, s. 65).


title: Asia C-497/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 30.7.2018 – Budapesti Közlekedési Zrt. v. Közbeszerzési Hatóság – Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               22.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/10

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 30.7.2018 – Budapesti Közlekedési Zrt. v. Közbeszerzési Hatóság – Közbeszerzési Döntőbizottság
      (Asia C-497/18)
      (2018/C 381/12)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Fővárosi Törvényszék

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Budapesti Közlekedési Zrt.

         Vastaaja: Közbeszerzési Hatóság – Közbeszerzési Döntőbizottság

         Muu osapuoli: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 47 artiklaa, neuvoston direktiivien 89/665/ETY ja 92/13/ETY muuttamisesta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi 11.12.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/66/EY (1) johdanto-osan 2, 25, 27 ja 36 perustelukappaletta, julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY (2) 1 artiklan 1 ja 3 kohtaa ja niiden yhteydessä unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvaa oikeusvarmuuden periaatetta ja hankintaviranomaisten päätöksiä vastaan julkisissa hankintamenettelyissä käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen tehokkuuden ja nopeuden vaatimusta tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa ennen sen voimaantuloa tehtyjen julkisia hankintoja koskevien sopimusten tapauksessa yleisesti valtuutetaan kyseisellä lainsäädännöllä perustettu toimivaltainen (valvonta)viranomainen panemaan vireille sen jälkeen, kun kyseisen jäsenvaltion aikaisemmassa lainsäädännössä säädetyt preklusiiviset määräajat muutoksenhaulle ennen uuden lainsäädännön voimaantuloa tapahtuneiden julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisten tutkimiseksi ovat päättyneet, mutta uudessa lainsäädännössä säädetyn määräajan kuluessa viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomista koskeva tutkintamenettely ja sen seurauksena toteamaan rikkominen tapahtuneeksi, määräämään julkisiin hankintoihin liittyvä seuraamus ja soveltamaan hankintasopimuksen pätemättömyyden seurauksia?

                  2)

                  Voidaanko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettuja oikeussääntöjä ja periaatteita soveltaa – julkista hankintaa koskevasta sopimuksesta kiinnostuneiden (subjektiivisen ja henkilökohtaisen) muutoksenhakuoikeuden tosiasiallisen käyttämisen lisäksi – jäsenvaltion lainsäädännöllä perustettujen (valvonta)viranomaisten, joilla on toimivalta selvittää ja tutkia viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia ja joiden tehtävänä on suojella yleistä etua, oikeuteen panna vireille ja toimittaa muutoksenhakumenettely?

                  3)

                  Voidaanko julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY (3) kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (4) 83 artiklan 1 ja 2 kohdasta päätellä, että jäsenvaltion oikeudessa voidaan – julkisiin hankintoihin liittyvien unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi – antaa uusi laki, jossa yleisesti valtuutetaan (valvonta)viranomaiset, joille on jäsenvaltion lainsäädännössä myönnetty toimivalta selvittää ja tutkia viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia ja joiden tehtävänä on valvoa yleistä etua, tutkimaan julkisia hankintoja koskevien sääntöjen sellaisia rikkomisia, jotka ovat tapahtuneet ennen kyseisen lain voimaantuloa, ja panemaan vireille ja toimittamaan niitä koskeva tutkintamenettely, vaikka aiemmassa lainsäädännössä säädetyt preklusiiviset määräajat ovat jo päättyneet?

                  4)

                  Onko siinä yhteydessä, kun arvioidaan – ensimmäisessä kysymyksessä mainittujen oikeussääntöjen ja periaatteiden perusteella – ensimmäisessä ja kolmannessa kysymyksessä tarkoitettujen (valvonta)viranomaisten tutkintavallan yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa, merkitystä sillä, mitkä olivat ne lainsäädännölliset, normatiiviset, tekniset tai organisatoriset puutteet tai muut esteet, joiden vuoksi julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomista ei tutkittu sen tapahtumishetkellä?

                  5)

                  Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 47 artiklaa, neuvoston direktiivien 89/665/ETY ja 92/13/ETY muuttamisesta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi 11.12.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/66/EY johdanto-osan 2, 25, 27 ja 36 perustelukappaletta, julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY 1 artiklan 1 ja 3 kohtaa ja niiden yhteydessä unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvaa oikeusvarmuuden periaatetta, hankintaviranomaisten päätöksiä vastaan käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen tehokkuuden ja nopeuden vaatimusta ja suhteellisuusperiaatetta tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin voi – silloinkin, kun (valvonta)viranomaisille, joille on jäsenvaltion lainsäädännössä myönnetty toimivalta selvittää ja tutkia viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia ja joiden tehtävänä on suojella yleistä etua, voidaan näiden periaatteiden perusteella antaa ensimmäisestä neljänteen kysymykseen tarkoitettu valta – arvioida, onko rikkomisen tapahtumisen, muutoksenhaulle aiemmin säädetyn preklusiivisen määräajan päättymisen ja rikkomisen tutkintamenettelyn vireillepanemisen välillä kulunut aika kohtuullinen ja oikeasuhteinen, ja sen perusteella määrätä oikeudellisena seurauksena, että riidanalainen päätös on pätemätön, tai muun jäsenvaltion oikeudessa säädetyn seurauksen?

         (1)  EUVL 2007, L 335, s. 31.

         (2)  EYVL 1989, L 395, s. 33.

         (3)  Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan Parlamentin ja Neuvoston direktiivi 2004/18/EY (EUVL 2004, L 134, s. 114).

         (4)  Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65).


title: Asia C-499/18 P: Valitus, jonka Bayer CropScience AG on tehnyt 27.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu ensimmäinen jaosto) asiassa T-429/13, Bayer CropScience v. komissio, 17.5.2018 antamasta tuomiosta

text:
               22.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/12

      Valitus, jonka Bayer CropScience AG on tehnyt 27.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu ensimmäinen jaosto) asiassa T-429/13, Bayer CropScience v. komissio, 17.5.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-499/18 P)
      (2018/C 381/13)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Bayer CropScience AG (edustajat: K. Nordlander, advokat, C. Zimmermann, avocat, A. Robert, advocate ja M. Zdzieborska, Solicitor)

         Muut osapuolet: Euroopan komissio, Association générale des producteurs de maïs et autres céréales cultivées de la sous-famille des panicoïdées (AGPM), The National Farmers' Union (NFU), Association européenne pour la protection des cultures (ECPA), Rapool-Ring GmbH Qualitätsraps deutscher Züchter, European Seed Association (ESA), Agricultural Industries Confederation Ltd, Ruotsin kuningaskunta, Union nationale de l'apiculture française (UNAF), Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV, Österreichischer Erwerbsimkerbund, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life), Buglife – The Invertebrate Conservation Trust ja Stichting Greenpeace Council

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-429/13 antaman tuomion

                  —

                  hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen ja kumoaa asetuksen 485/2013 (1) siltä osin kuin se koskee valittajaa

                  —

                  velvoittaa vastapuolen korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut ja vastaamaan omista kuluistaan sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhaussa.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki seuraavat oikeudelliset virheet:
      Ensimmäinen valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että sitä, että varmuus aikaisemmasta tieteellisestä tietämyksestä on kasvanut, voidaan pitää asetuksen 1107/2009 (2) 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”uutena” tieteellisenä tietämyksenä.
      Toinen valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen asetuksen 1107/2009 21 artiklan 3 kohdan tulkinnassaan, kun se katsoi, että EFSA:n ei tarvinnut perustaa riskinarviointiaan uudelleentarkasteluajankohtana sovellettuihin virallisiin ohjeisiin.
      Kolmas valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen kasvinsuojeluaineita koskevan asetuksen 21 artiklan 3 kohdan soveltamisessaan.
      Neljäs valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se jätti määrittämättä sen tieteellisen varmuuden asianmukaisen tason, joka koskee väitetyn riskin toteutumista ja jota varotoimenpiteiden soveltaminen edellyttää.
      Viides valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se jätti soveltamatta perinpohjaisen ja täsmällisen riskinarvioinnin, joka on suoritettava ennen varotoimenpiteiden toteuttamista, standardeja.
      Kuudes valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se määritti virheellisesti vaikutustenarvioinnin, joka on suoritettava ennen varotoimenpiteiden toteuttamista, soveltamisalan ja jätti huomiotta sen vaatimukset.

         (1)  Täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse tehoaineiden klotianidi, tiametoksaami ja imidaklopridi hyväksymisedellytyksistä sekä kyseisiä tehoaineita sisältävillä kasvinsuojeluaineilla käsiteltyjen siementen käytön ja myynnin kieltämisestä 24.5.2013 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 485/2013 (EUVL 2013, L 139, s. 12)

         (2)  Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1107/2009 (EUVL 2009, L 309, s. 1)


title: Asia C-500/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul Specializat Cluj (Romania) on esittänyt 30.7.2018 – AU v. Reliantco Investments LTD ja Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala București

text:
               22.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/13

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul Specializat Cluj (Romania) on esittänyt 30.7.2018 – AU v. Reliantco Investments LTD ja Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala București
      (Asia C-500/18)
      (2018/C 381/14)
      Oikeudenkäyntikieli: romania

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunalul Specializat Cluj

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: AU

         Vastaajat: Reliantco Investments LTD ja Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala București

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko kansallisella tuomioistuimella, joka tulkitsee direktiivin 2004/39[/EY] (1) 4 artiklan 1 [kohdan] 12 alakohdassa tarkoitettua yksityisasiakkaan käsitettä, mahdollisuus tai velvollisuus käyttää samoja tulkintaperusteita, joiden mukaan direktiivin 93/13/ETY (2) 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettu kuluttajan käsite määritellään?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, millä edellytyksillä direktiivissä 2004[/39/EY] tarkoitettu ”yksityisasiakas” voi nyt tarkasteltavan asian kaltaisessa tilanteessa vedota asemaansa kuluttajana?

                  3)

                  Ovatko erityisesti ne seikat, että direktiivissä 2004[/39/EY] tarkoitettu yksityisasiakas tekee suhteellisen lyhyessä ajassa suuren määrän kauppoja ja sijoittaa erittäin suuren määrän rahaa direktiivin 2004/39/[EY] 4 artiklan [1 kohdan] 17 alakohdassa määriteltyihin rahoitusvälineisiin, merkityksellisiä perusteita, kun arvioidaan samassa direktiivissä tarkoitetun ”yksityisasiakkaan” asemaa kuluttajana?

                  4)

                  Onko kansallisella tuomioistuimella, joka ratkaisee oman toimivaltansa ja jonka on tällöin myös ratkaistava, sovelletaanko asiassa asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (3) 17 artiklan 1 [kohdan] c alakohtaa vai 7 artiklan 2 kohtaa, mahdollisuus ja/tai velvollisuus ottaa huomioon se aineellisoikeudellinen oikeusperusta, johon kantaja vetoaa (eli yksinomaan sopimuksenulkoinen vastuu) oikeuskeinona direktiivissä 93/13/ETY tarkoitetulla tavalla kohtuuttomiksi väitettyjä sopimusehtoja vastaan, jolloin sovellettava aineellinen lainsäädäntö ratkaistaan asetuksen (EY) N:o 864/2007 (4) (Rooma II) perusteella, vai tekeekö kantajan mahdollinen kuluttajan asema hänen vaatimukselleen esittämän aineellisoikeudellisen oikeusperustan merkityksettömäksi?

         (1)  Rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/39/EY (EUVL 2004, L 145, s. 1).

         (2)  Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29).

         (3)  Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012 ((EUVL 2012, L 351, s. 1).

         (4)  Sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 864/2007 (Rooma II) (EUVL 2007, L 199, s. 40).


title: Asia C-503/18 P: Valitus, jonka Inge Barnett on tehnyt 26.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-23/17, Barnett v. ETSK, 16.5.2018 antamasta tuomiosta

text:
               22.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/14

      Valitus, jonka Inge Barnett on tehnyt 26.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-23/17, Barnett v. ETSK, 16.5.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-503/18 P)
      (2018/C 381/15)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Inge Barnett (edustajat: S. Orlandi ja T. Martin, avocats)

         Muu osapuoli: Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK)

         Vaatimukset

      Ensisijaisesti

                  —

                  unionin yleisen tuomioistuimen asiassa Barnett v. ETSK, T-23/17 (EU:T:2018:271) 16.5.2018 antama tuomio on kumottava

                  —

                  ETSK:n 21.3.2016 tekemä päätös 22.9.2015 annetun tuomion Barnett v. ETSK, F-20/14 (EU:F:2015:107) täytäntöönpanemiseksi, on kumottava

                  —

                  ETSK on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

            Toissijaisesti

                  —

                  unionin yleisen tuomioistuimen asiassa Barnett v. ETSK, T-23/17 (EU:T:2018:271) 16.5.2018 antama tuomio on kumottava

                  —

                  ETSK:n 21.3.2016 tekemä päätös 22.9.2015 annetun tuomion Barnett v. ETSK, F-20/14 (EU:F:2015:107) täytäntöönpanemiseksi, on kumottava

                  —

                  ETSK on velvoitettava maksamaan kantajalle 207 994,14 euroa vahingonkorvausta viivästyskorkoineen, jotka lasketaan maksettavien summien eräpäivästä lähtien EKP:n perusrahoitusoperaatioille vahvistaman korkokannan mukaisesti 3,5 prosenttiyksiköllä korotettuna

                  —

                  ETSK on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kantaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt useita oikeudellisia virheitä katsoessaan, että ETSK:lla oli virkamiestuomioistuimen täytäntöönpanemista varten oikeus rajoittua käsittelemään uudelleen kantajan hakemus siihen väitettyyn yksikön etuun nähden, joka on todettu kolme vuotta sen jälkeen, kun ensimmäinen hakemuksen hylkäävä päätös on tehty, ja josta osapuolet eivät ole tienneet ennen 21.3.2016. Tämä väitetty yksikön etu, jonka perusteella kantaja on jätetty pois edunsaajien luettelosta, koska hän on välttämätön yksikön moitteettoman toiminnan kannalta, ei liity sovellettaviin ETSK:n täytäntöönpanosäännöksiin. Lisäksi yksikön etuun on vedottu kuulematta ensin pariteettikomiteaa. Tämä komitea oli kuitenkin ilmoittanut vuonna 2013, että mikäli jompikumpi valituista edunsaajista luopuisi edusta, tätä tarjottaisiin kantajalle yksikön etu huomioon ottaen.
      Kantaja väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon virkamiestuomioistuimen antaman tuomion oikeusvoimaa.
      Lopuksi kantaja väittää, että valituksenalaista tuomiota rasittaa oikeudellinen virhe siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että vaikka riidanalaisen päätöksen perusteena ollut oikeudellinen perusta oli kumottu, ETSK oli toimivaltainen antamaan kantajan hakemusta koskevan päätöksen. Unionin yleinen tuomioistuin on tätä koskevaan kanneperusteeseen vastatessaan ottanut vääristyneellä tavalla huomioon perustelut, jotka kantaja on esittänyt toimivallan puuttumiseen perustuvan oikeudenkäyntiväitteensä tueksi.


title: Asia C-525/18 P: Valitus, jonka Marion Le Pen on tehnyt 9.8.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-86/17, Le Pen v. parlamentti, 19.6.2018 antamasta tuomiosta

text:
               22.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 381/15

      Valitus, jonka Marion Le Pen on tehnyt 9.8.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-86/17, Le Pen v. parlamentti, 19.6.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-525/18 P)
      (2018/C 381/16)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Marion Le Pen (edustaja: R. Bosselut, avocat)

         Muut osapuolet: Euroopan parlamentti, Euroopan unionin neuvosto

         Vaatimukset

                  —

                  unionin yleisen tuomioistuimen kuudennen jaoston 19.6.2018 asiassa T-86/17 antama tuomio on kumottava

            Näin ollen

                  —

                  on kumottava parlamentin pääsihteerin 5.12.2016 tekemä päätös, joka tehtiin Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeista 19.5 ja 9.7.2008 tehdyn Euroopan parlamentin puhemiehistön päätöksen 2009/C 159/01 68 artiklan mukaisesti ja jossa todetaan kantajaan kohdistuva 298 497,87 euron suuruinen saatava,

                  —

                  on kumottava veloitusilmoitus nro 2016–1560, joka annettiin tiedoksi 6.12.2016 ja jolla kantajalle ilmoitettiin, että häneen kohdistuva saatava oli todettu 5.12.2016 päivätyllä pääsihteerin päätöksellä, joka koski parlamentin jäsenten avustajiin liittyvien aiheettomasti maksettujen määrien takaisinperintää parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeiden 68 artiklan ja varainhoitoasetuksen 66, 78, 79 ja 80 artiklan nojalla,

                  —

                  on lausuttava sovellettavien oikeussääntöjen mukaisesti siitä, minkä suuruinen summa valittajalle on myönnettävä korvaukseksi henkisestä kärsimyksestä, joka hänelle aiheutui ennen tutkimuksen päätökseen saattamista esitetyistä perusteettomista syytöksistä, hänen maineensa vahingoittamisesta sekä riidanalaisesta päätöksestä hänen yksityiselämäänsä ja poliittiseen toimintaansa kohdistuneesta erittäin merkittävästä haitasta

                  —

                  on lausuttava sovellettavien oikeussääntöjen mukaisesti siitä, minkä suuruinen summa valittajalle on myönnettävä korvaukseksi oikeudenkäyntikuluista

                  —

                  parlamentti on velvoitettava vastaamaan oikeudenkäyntikuluista kokonaisuudessaan

                  —

                  ennen asian ratkaisemista: parlamenttia on kehotettava toimittamaan CG:tä koskeva hallinnollinen asiakirjakirja-aineisto, CG:n saapumisia parlamentin kotipaikkaan Strasbourgiin ja Brysseliin sekä poistumisia niistä koskevat tilastot, riidanalaisen menettelyn aloittamiseen johtanut nimetön kirje sekä kantajaa ja hänen avustajaansa koskeva OLAFin asiakirja-aineisto.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Ensimmäinen valitusperuste perustuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut unionin oikeutta, että asiassa on tapahtunut oikeudellisia virheitä ja että olennaisia menettelymääräyksiä on rikottu. Valittajan mukaan uusien tosiseikkojen vuoksi oli täysin oikeutettua, että hän toimitti oikeudenkäynnin aikana uusia asiakirjoja. Näillä asiakirjoilla laajennettiin niitä, jotka aiemmin oli toimitettu parlamentin pääsihteerille. Unionin yleisellä tuomioistuimella oli täysi tuomiovalta, joka edellytti näiden asiakirjojen huomioon ottamista sen arvioimiseksi, oliko parlamentin jäsenen avustajan tehtäviä hoidettu vai ei ja siis sen arvioimiseksi, oliko aiheettomasti maksetut määrät perittävä takaisin. Lisäksi valittaja katsoo, että parlamentilla oli hallussaan tietyt näistä todisteista, mutta että niitä ei ollut paljastettu hänelle.
      Toinen valitusperuste perustuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi puolustautumisoikeuksia ja rikkoi olennaisia menettelymääräyksiä. Se, että parlamentin pääsihteeri ei kuulut valittajaa ja se, että asiakirja-aineistoa ei luovutettu, merkitsee valittajan puolustautumisoikeuksien loukkaamista, ennen päätösten – myös hallinnollisten päätösten – tekemistä henkilökohtaisesti kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista, prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatteen ja oikeuskäsittelyn lojaalisuuden periaatteen loukkaamista, puolueetonta tuomioistuinta koskevan oikeuden loukkaamista ja oikeussuojan epäämistä koskevan sen kiellon rikkomista, josta säädetään ja määrätään parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeissa, unionin perusoikeuskirjassa, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa ja yleisissä oikeusperiaatteissa. Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään tuonut esille pääsihteerin päätöksen puuttuvia perusteluita.
      Kolmas valitusperuste perustuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi unionin oikeutta, teki oikeudellisia virheitä ja tosiseikkojen oikeudellista luonnehdintaa koskevan virheen sekä vääristi tosiseikkoja ja todistusaineistoa; kolmas valitusperuste perustuu myös syrjintään ja fumus persecutionisiin sekä luottamuksensuojan periaatteen ja laillisuusperiaatteen loukkaamiseen.
      Neljäs valitusperuste perustuu harkintavallan väärinkäyttöön, koska valituksenalaisessa tuomiossa hyväksytään parlamentin pääsihteerin toiminta, jonka todellinen tavoite ja lopullinen kohde oli aiheuttaa haittaa valittajalle ja hänen puolueelleen.


title: Asia T-525/18: Kanne 4.9.2018 – ENGIE Global LNG Holding ym v. komissio

text:
               5.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 399/44

      Kanne 4.9.2018 – ENGIE Global LNG Holding ym v. komissio
      (Asia T-525/18)
      (2018/C 399/59)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantajat: ENGIE Global LNG Holding Sàrl (Luxemburg, Luxemburg), Engie Invest International SA (Luxemburg) ja ENGIE (Courbevoie, Ranska) (edustajat: asianajajat B. Le Bret ja M. Struys)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  ottamaan kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

                  —

                  ensisijaisesti kumoamaan kanteen kohteena olevan päätöksen

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan kyseisen päätöksen 2 artiklan siltä osin kuin siinä määrätään tuen takaisin perimisestä

                  —

                  velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valtiontuesta, jonka Luxemburg on myöntänyt ENGIE:lle, 20.6.2018 tehtyä komission päätöstä SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN) vastaan nostetun kanteensa tueksi kantajat vetoavat yhdeksään kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee komission oikeudellista virhettä valtiontuen määritelmän ensimmäisen, valtion toimenpidettä koskevan, tunnusmerkin soveltamisessa.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka koskee komission rikkomusta taloudellisen edun toteamisessa, siltä osin kuin komissio on sekoittanut taloudellisen edun ja valikoivan tuen määritelmät, päätellyt taloudellisen edun täyttyvän unionin oikeuden mukaisten toimenpiteiden yhteisvaikutuksen perusteella ja analysoinut tätä vaikutusta vääristyneiden tosiseikkojen sekä oikeudellisten virheiden ja arviointivirheiden pohjalta.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, joka koskee komission oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä, jotka se on tehnyt määrittäessään kahta vaihtoehtoista viitekehystä (yleinen ja erityinen), tarkoituksenaan todistaa syrjivän erityiskohtelun olemassaolo yhtäältä holding-yhtiöiden (LNG Holding ja CEF) ja toisaalta ENGIE-yhtymän hyväksi.

                  4)

                  Neljäs kanneperuste, joka perustuu oikeudellisiin ja arviointivirheisiin, jotka komissio on tehnyt arvioidessaan erityiskohtelun olemassaoloa ja syrjivää kohtelua yhtäältä holding-yhtiöiden ja toisaalta ENGIE-yhtymän hyväksi.

                  5)

                  Viides kanneperuste, joka perustuu oikeudellisiin virheisiin ja arviointivirheisiin, jotka komissio on tehnyt valikoivan edun toteamisessa, johtuen luxemburgilaisen, oikeuden väärinkäyttöä koskevan säännön, soveltamatta jättämisestä.

                  6)

                  Kuudes kanneperuste, joka perustuu komission oikeudelliseen virheeseen kyseisten toimenpiteiden luonnehdinnassa yksittäiseksi tueksi.

                  7)

                  Seitsemäs kanneperuste, joka perustuu jäsenvaltioiden ja unionin välisen toimivallanjaon rikkomiseen ja komissiolle uskotun valtiontukia koskevan harkintavallan väärinkäyttöön, johon komissio on syyllistynyt puuttuessaan yleisiin kansallisen politiikan alaisiin suoraa verotusta koskeviin toimenpiteisiin.

                  8)

                  Kahdeksas kanneperuste, jonka mukaan komissio on rikkonut kantajien menettelyllisiä oikeuksia ja laiminlyönyt SEUT 296 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuutensa.

                  9)

                  Yhdeksäs kanneperuste, johon kantaja vetoaa toissijaisesti, ja jonka mukaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 16 artiklaa on rikottu, sikäli kuin komissio on määrännyt väitetyn valtiontuen perittäväksi takaisin loukaten unionin oikeuden yleisiä oikeusperiaatteita.


title: Asia T-574/18: Kanne 28.9.2018 – Agrochem-Maks v. komissio

text:
               26.11.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 427/93

      Kanne 28.9.2018 – Agrochem-Maks v. komissio
      (Asia T-574/18)
      (2018/C 427/122)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Agrochem-Maks d.o.o. (Zagreb, Kroatia) (edustaja: asianajaja S. Pappas)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2018/1019 (1)

                  —

                  velvoittamaan vastaajan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan hallintoelin on jättänyt noudattamatta Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määrättyä velvollisuutta perustella päätöksensä.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, jonka mukaan asiassa on rikottu asetuksen (EY) N:o 1107/2009 (2) liitteessä II olevaa 2.2. kohtaa ja loukattu suhteellisuusperiaatetta sen tehoaineen, jolle hyväksyntää on haettu, osalta tiedoissa olleiden puutteiden takia.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, jonka mukaan asiassa on sovellettu virheellisesti varovaisuusperiaatetta niiden tiedoissa olleiden puutteiden/asioiden osalta, joita ei voitu työstää loppuun riskiarviointia varten.

                  4)

                  Neljäs kanneperuste, jonka mukaan asiassa on rikottu asetuksen (EY) N:o 1107/2009 4 artiklaa vesien organismeille aiheutuvan suuren riskin tunnistamisen osalta.

         (1)  Tehoaineen oksasulfuroni hyväksynnän uusimatta jättämisestä kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 muuttamisesta18.7.2018 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2018/1019 (EUVL 2018, L 183, s. 14)

         (2)  Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1107/2009 (EYVL 2009, L 309, s. 1)


title: Yhdistetyt asiat C-569/16 ja C-570/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 6.11.2018 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Bundesarbeitsgericht – Saksa) – Stadt Wuppertal v. Maria Elisabeth Bauer (C-569/16) sekä Volker Willmeroth TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK:n omistajana v. Martina Broßonn (C-570/16) (Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaalipolitiikka — Työajan järjestäminen — Direktiivi 2003/88/EY — 7 artikla — Oikeus palkalliseen vuosilomaan — Työsuhde, joka päättyy työntekijän kuoleman takia — Kansallinen säännöstö, joka estää maksamasta työntekijän oikeudenomistajille rahallisen korvauksen hänen pitämättä jääneestä palkallisesta vuosilomastaan — Velvollisuus tulkita kansallista oikeutta unionin oikeuden mukaisesti — Euroopan unionin perusoikeuskirja — Mahdollisuus vedota perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaan yksityisten välisessä oikeusriidassa)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/2

      Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 6.11.2018 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Bundesarbeitsgericht – Saksa) – Stadt Wuppertal v. Maria Elisabeth Bauer (C-569/16) sekä Volker Willmeroth TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK:n omistajana v. Martina Broßonn (C-570/16)
      (Yhdistetyt asiat C-569/16 ja C-570/16) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaalipolitiikka - Työajan järjestäminen - Direktiivi 2003/88/EY - 7 artikla - Oikeus palkalliseen vuosilomaan - Työsuhde, joka päättyy työntekijän kuoleman takia - Kansallinen säännöstö, joka estää maksamasta työntekijän oikeudenomistajille rahallisen korvauksen hänen pitämättä jääneestä palkallisesta vuosilomastaan - Velvollisuus tulkita kansallista oikeutta unionin oikeuden mukaisesti - Euroopan unionin perusoikeuskirja - Mahdollisuus vedota perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaan yksityisten välisessä oikeusriidassa))
      (2019/C 16/02)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Bundesarbeitsgericht

         Pääasian asianosaiset

         Valittajat: Stadt Wuppertal (C-569/16) ja Volker Willmeroth TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK:n omistajana (C-570/16)

         Vastapuolet: Maria Elisabeth Bauer (C-569/16) ja Martina Broßonn (C-570/16)

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 7 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan silloin, kun työsuhde päättyy työntekijän kuoleman takia, oikeus kyseisen säännöksen ja kyseisen määräyksen nojalla kertyneeseen palkalliseen vuosilomaan, jota työtekijä ei ole pitänyt ennen kuolemaansa, raukeaa voimatta synnyttää sellaista oikeutta rahalliseen korvaukseen mainitusta lomasta, joka voi siirtyä työntekijän oikeudenomistajille perintönä.

                  2)

                  Silloin, kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista säännöstöä ei ole mahdollista tulkita niin, että sen yhdenmukaisuus direktiivin 2003/88 7 artiklan ja perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan kanssa varmistetaan, kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu kuolleen työntekijän oikeudenomistajan ja kyseisen työntekijän entisen työnantajan välinen oikeusriita, on jätettävä mainittu kansallinen säännöstö soveltamatta ja huolehdittava siitä, että mainitulle oikeudenomistajalle myönnetään kyseisen työnantajan kustannuksella rahallinen korvaus mainitun säännöksen ja mainitun määräyksen nojalla kertyneestä palkallisesta vuosilomasta, jota työntekijä ei ole pitänyt ennen kuolemaansa. Tämä velvollisuus sitoo kansallista tuomioistuinta direktiivin 2003/88 7 artiklan ja perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan nojalla silloin, kun oikeusriidassa ovat vastakkain tällainen oikeudenomistaja ja työnantaja, joka on viranomainen, ja näistä jälkimmäisen määräyksen nojalla silloin, kun oikeusriidassa ovat vastakkain oikeudenomistaja ja työnantaja, joka on yksityinen.

         (1)  EUVL C 53, 20.2.2017.


title: Asia C-592/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 15.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vestre Landsret – Tanska) – Skatteministeriet v. Baby Dan A/S (Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen tullitariffi — Yhdistetty nimikkeistö — Tariffiluokittelu — Nimikkeet ja alanimikkeet 4421, 7326, 7318 15 90, 7318 19 00 ja 9403 90 10 — Erityisesti lasten turvaporttien kiinnittämiseen suunniteltu tavara — Polkumyynti — Asetuksen (EY) N:o 91/2009 pätevyys — Kiinasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonti — Maailman kauppajärjestön (WTO) polkumyynnin vastainen sopimus — Asetus (EY) N:o 384/96 — 3 artiklan 2 kohta ja 4 artiklan 1 kohta — Yhteisön tuotannonalan määritelmä)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/24

      Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 15.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vestre Landsret – Tanska) – Skatteministeriet v. Baby Dan A/S
      (Asia C-592/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen tullitariffi - Yhdistetty nimikkeistö - Tariffiluokittelu - Nimikkeet ja alanimikkeet 4421, 7326, 7318 15 90, 7318 19 00 ja 9403 90 10 - Erityisesti lasten turvaporttien kiinnittämiseen suunniteltu tavara - Polkumyynti - Asetuksen (EY) N:o 91/2009 pätevyys - Kiinasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonti - Maailman kauppajärjestön (WTO) polkumyynnin vastainen sopimus - Asetus (EY) N:o 384/96 - 3 artiklan 2 kohta ja 4 artiklan 1 kohta - Yhteisön tuotannonalan määritelmä))
      (2019/C 16/30)
      Oikeudenkäyntikieli: tanska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Vestre Landsret

         Pääasian asianosaiset

         Hakija: Skatteministeriet

         Vastapuoli: Baby Dan A/S

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I olevaa yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna 20.9.2007 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1214/2007 ja 19.9.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1031/2008, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tavara, jonka avulla lasten irrotettava turvaportti voidaan kiinnittää seinään tai ovenkarmiin, ei ole tällaisen turvaportin osa ja se on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 7318 15 90.

                  2)

                  Neljättä ennakkoratkaisukysymystä tutkittaessa ei ole ilmennyt mitään seikkoja, jotka voisivat vaikuttaa lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonnissa 26.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 91/2009 pätevyyteen.

         (1)  EUVL C 424, 11.12.2017.


title: Asia T-793/14: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – Tempus Energy ja Tempus Energy Technology v. komissio (Valtiontuet — Yhdistyneen kuningaskunnan kapasiteettimarkkinat — Tukijärjestelmä — SEUT 108 artiklan 2 ja 3 kohta — Asetuksen (EY) N:o 659/1999 4 artiklan 3 tai 4 kohdassa tarkoitettu epäilyjen käsite — Suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle ja energia-alalle vuosiksi 2014 – 2020 — Vastustamatta jättämistä koskeva päätös — Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamatta jättäminen — Asianomaisten osapuolten menettelylliset oikeudet)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/35

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – Tempus Energy ja Tempus Energy Technology v. komissio
      (Asia T-793/14) (1)

      ((Valtiontuet - Yhdistyneen kuningaskunnan kapasiteettimarkkinat - Tukijärjestelmä - SEUT 108 artiklan 2 ja 3 kohta - Asetuksen (EY) N:o 659/1999 4 artiklan 3 tai 4 kohdassa tarkoitettu epäilyjen käsite - Suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle ja energia-alalle vuosiksi 2014 – 2020 - Vastustamatta jättämistä koskeva päätös - Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamatta jättäminen - Asianomaisten osapuolten menettelylliset oikeudet))
      (2019/C 16/43)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantajat: Tempus Energy Ltd (Worcester, Yhdistynyt kuningaskunta) ja Tempus Energy Technology Ltd (Cheltenham, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustajat: aluksi asianajajat J. Derenne, J. Blockx, C. Ziegler ja M. Kinsella, sitten J. Derenne, J. Blockx ja C. Ziegler, ja lopuksi J. Derenne ja C. Ziegler)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: É. Gippini Fournier, R. Sauer, K. Herrmann ja P. Němečková)

         Väliintulija, joka tukee vastaajan vaatimuksia: Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: aluksi C. Brodie ja L. Christie, avustajanaan G. Facenna QC, asiamiehenään sitten S. Simmons, M. Holt, C. Brodie ja S. Brandon, avustajanaan G. Facenna QC, asiamiehenään sitten M. Holt, C. Brodie, S. Brandon ja D. Robertson, avustajanaan G. Facenna, QC, ja lopuksi asiamiehenään S. Brandon

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus, jossa vaaditaan kumoamaan 23.7.2014 tehty komission päätös (2014) 5083 final olla vastustamatta kapasiteettimarkkinoille myönnettävää valtiontukea Yhdistyneessä kuningaskunnassa sillä perusteella, että tuki soveltuu sisämarkkinoille SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla (valtiontuki 2014/N 2) (EUVL 2014, C 348, s. 5).

         Tuomiolauselma

                  1)

                  23.7.2014 tehty komission päätös (2014) 5083 final olla vastustamatta kapasiteettimarkkinoille myönnettävää valtiontukea Yhdistyneessä kuningaskunnassa sillä perusteella, että tuki soveltuu sisämarkkinoille SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, kumotaan.

                  2)

                  Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Tempus Energy Ltd:n ja Tempus Energy Technology Ltd:n oikeudenkäyntikulut.

                  3)

                  Yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 81, 9.3.2015.


title: Asia C-648/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 15.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Augstākā tiesa – Latvia) – BTA Baltic Insurance Company AS, aiemmin Balcia Insurance SE v. Baltijas Apdrošināšanas Nams AS (Ennakkoratkaisupyyntö — Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettava pakollinen vakuutus — Direktiivi 72/166/ETY — 3 artiklan 1 kohta — Ajoneuvojen käytön käsite — Liikennevahinko, jossa on osallisina kaksi pysäköintialueelle pysäköityä ajoneuvoa — Ajoneuvon omaisuusvahingot, jotka sen viereen pysäköidyn ajoneuvon matkustaja on aiheuttanut avatessaan tämän ajoneuvon oven)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/25

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 15.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Augstākā tiesa – Latvia) – BTA Baltic Insurance Company AS, aiemmin Balcia Insurance SE v. Baltijas Apdrošināšanas Nams AS
      (Asia C-648/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettava pakollinen vakuutus - Direktiivi 72/166/ETY - 3 artiklan 1 kohta - Ajoneuvojen käytön käsite - Liikennevahinko, jossa on osallisina kaksi pysäköintialueelle pysäköityä ajoneuvoa - Ajoneuvon omaisuusvahingot, jotka sen viereen pysäköidyn ajoneuvon matkustaja on aiheuttanut avatessaan tämän ajoneuvon oven))
      (2019/C 16/31)
      Oikeudenkäyntikieli: latvia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Augstākā tiesa

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: BTA Baltic Insurance Company AS, aiemmin Balcia Insurance SE

         Vastapuoli: Baltijas Apdrošināšanas Nams AS

         Tuomiolauselma

      Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24.4.1972 annetun neuvoston direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä tarkoitetun käsitteen ”ajoneuvojen käyttö” piiriin kuuluu tilanne, jossa pysäköintialueelle pysäköidyn ajoneuvon matkustaja avatessaan tämän ajoneuvon oven naarmuttaa ja vahingoittaa viereen pysäköityä ajoneuvoa.

         (1)  EUVL C 72, 26.2.2018.


title: Yhdistetyt asiat C-622/16 P–C-624/16 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 6.11.2018 – Valittajana Scuola Elementare Maria Montessori Srl sekä muina osapuolina Euroopan komissio ja Italian tasavalta (C-622/16 P); valittajana Euroopan komissio sekä muina osapuolina Scuola Elementare Maria Montessori Srl ja Italian tasavalta (C-623/16 P); valittajana Euroopan komissio sekä muina osapuolina Pietro Ferracci ja Italian tasavalta (C-624/16 P) (Muutoksenhaku — Valtiontuet — Päätös, jossa sisämarkkinoille soveltumattoman tuen takaisinperiminen todetaan mahdottomaksi — Päätös, jossa todetaan, ettei kyseessä ole valtiontuki — Valtiontuen saajien kilpailijoiden nostama kumoamiskanne — Tutkittavaksi ottaminen — Sääntelytoimi, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä — Yksityistä suoraan koskeva toimi — Täydellisen mahdottomuuden käsite, joka koskee sisämarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinperimistä — Valtiontuen käsite — Yrityksen ja taloudellisen toiminnan käsitteet)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/4

      Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 6.11.2018 – Valittajana Scuola Elementare Maria Montessori Srl sekä muina osapuolina Euroopan komissio ja Italian tasavalta (C-622/16 P); valittajana Euroopan komissio sekä muina osapuolina Scuola Elementare Maria Montessori Srl ja Italian tasavalta (C-623/16 P); valittajana Euroopan komissio sekä muina osapuolina Pietro Ferracci ja Italian tasavalta (C-624/16 P)
      (Yhdistetyt asiat C-622/16 P–C-624/16 P) (1)

      ((Muutoksenhaku - Valtiontuet - Päätös, jossa sisämarkkinoille soveltumattoman tuen takaisinperiminen todetaan mahdottomaksi - Päätös, jossa todetaan, ettei kyseessä ole valtiontuki - Valtiontuen saajien kilpailijoiden nostama kumoamiskanne - Tutkittavaksi ottaminen - Sääntelytoimi, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä - Yksityistä suoraan koskeva toimi - Täydellisen mahdottomuuden käsite, joka koskee sisämarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinperimistä - Valtiontuen käsite - Yrityksen ja taloudellisen toiminnan käsitteet))
      (2019/C 16/04)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Asianosaiset

      C-622/16 P

         Valittaja: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (edustajat: E. Gambaro ja F. Mazzocchi, avvocati)

         Muut osapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet D. Grespan, P. Stancanelli ja F. Tomat) ja Italian tasavalta (asiamies: G. Palmieri, avustajinaan G. De Bellis ja S. Fiorentino, avvocati dello Stato)
      C-623/16 P

         Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Stancanelli, D. Grespan ja F. Tomat)

         Muut osapuolet: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (edustajat: E. Gambaro ja F. Mazzocchi, avvocati) ja Italian tasavalta (asiamies: G. Palmieri, avustajinaan G. De Bellis ja S. Fiorentino, avvocati dello Stato)
      C-624/16 P

         Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Stancanelli, D. Grespan ja F. Tomat)

         Muut osapuolet: Pietro Ferracci ja Italian tasavalta (asiamies: G. Palmieri, avustajinaan G. De Bellis ja S. Fiorentino, avvocati dello Stato)

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Unionin yleisen tuomioistuimen 15.9.2016 antama tuomio Scuola Elementare Maria Montessori v. komissio (T-220/13, ei julkaistu, EU:T:2016:484) kumotaan siltä osin kuin siinä hylättiin kanne, jonka Scuola Elementare Maria Montessori Srl nosti valtiontuesta SA.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)), ei-kaupallisten yhteisöjen tiettyihin tarkoituksiin käyttämille kiinteistöille myönnettävää vapautusta kunnallisesta kiinteistöverosta koskeva säännöstö, jonka Italia on toteuttanut, 19.12.2012 annetun komission päätöksen 2013/284/EU kumoamiseksi, siltä osin kuin Euroopan komissio ei määrännyt vapautuksena kiinteistöverosta (Imposta comunale sugli immobili) myönnettyjä sääntöjenvastaisia tukia perittäviksi takaisin.

                  2)

                  Valitus asiassa C-622/16 P hylätään muilta osin.

                  3)

                  Päätös 2013/284 kumotaan siltä osin kuin Euroopan komissio ei määrännyt vapautuksena kiinteistöverosta (Imposta comunale sugli immobili) myönnettyjä sääntöjenvastaisia tukia perittäviksi takaisin.

                  4)

                  Valitukset asioissa C-623/16 P ja C-624/16 P hylätään.

                  5)

                  Scuola Elementare Maria Montessori Srl vastaa puolesta omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka ovat aiheutuneet valituksesta asiassa C-622/16 P, sekä kahdesta kolmasosasta komission oikeudenkäyntikuluista ja omista kuluistaan, jotka ovat aiheutuneet kanteesta unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-220/13.

                  6)

                  Euroopan komissio vastaa kolmasosasta omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka ovat aiheutuneet kanteesta unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-220/13 sekä valituksista asioissa C-622/16 P–C-624/16 P aiheutuneista omista kuluistaan, ja kolmasosasta Scuola Elementare Maria Montessori Srl:n kuluista, jotka ovat aiheutuneet kanteesta unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-220/13, puolesta tämän kuluista, jotka ovat aiheutuneet valituksesta asiassa C-622/16 P, sekä tämän kuluista, jotka ovat aiheutuneet asiassa C-623/16 P.

                  7)

                  Italian tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan asioissa C-622/16 P–C-624/16 P.

         (1)  EUVL C 38, 6.2.2017.


title: Asia C-534/18 P: Valitus, jonka Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez on tehnyt 15.8.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-577/15, Uribe-Etxebarría Jiménez v. EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control (SHERPA), 29.5.2018 antamasta tuomiosta

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/27

      Valitus, jonka Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez on tehnyt 15.8.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-577/15, Uribe-Etxebarría Jiménez v. EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control (SHERPA), 29.5.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-534/18 P)
      (2019/C 16/34)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Asianosaiset

         Valittaja: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (edustaja: Rechtsanwältin M. Esteve Sanz)

         Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Núcleo de comunicaciones y control, S.L.

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että

                  —

                  valituksenalainen tuomio kumotaan siltä osin kuin hänen ensimmäistä kanneperustettaan ei hyväksytty unionin yleisessä tuomioistuimessa ja hänen kolmas kanneperusteensa hylättiin osittain

                  —

                  hänen vaatimuksensa, jotka ilmenevät unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen ensimmäisestä kanneperusteesta ja toissijaisesti, mainitun kanteen kolmannesta kanneperusteesta, hyväksytään

                  —

                  EUIPO ja väliintulija velvoitetaan korvaamaan kaikki hänelle unionin yleisessä tuomioistuimessa ja käsiteltävänä olevassa menettelyssä aiheutuneet tai aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

            Ensimmäinen valitusperuste
         , joka jakautuu kuuteen osaan, kohdistuu valituksenalaisen tuomion perusteluihin, joiden mukaan unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetty ensimmäinen kanneperuste asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 63 artiklan 1 kohdan, 64 artiklan 1 kohdan ja 76 artiklan 1 kohdan rikkomisesta EUIPO:n valituslautakunnan päätöksessä oli hylättävä, koska valituslautakunta oli perustellusti voinut hylätä valittajan ajoissa EUIPO:n valituslautakunnalle esittämän täydentävän perustelukirjelmän.
      Ensimmäisessä osassa väitetään, että unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklaa ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 81 artiklaa on rikottu perusteluvelvollisuuden täyttämättä jättämisen vuoksi, koska valituksenalaisessa tuomiossa ei otettu kantaa valittajan suullisessa käsittelyssä esittämään väitteeseen, jonka mukaan EUIPO:n vastineessa esittämiä väitteitä ei voida ottaa tutkittaviksi.
      Toisessa osassa väitetään, i) että unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklaa ja unionin yleisen tuomioistuimen 81 artiklaa on rikottu, koska riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuutta ei luettu viran puolesta niihin syihin, joiden vuoksi valittajan vaatimusta mitättömyysosastossa esitetyn käyttöä koskevan näytön tutkimisesta uudestaan ei otettu huomioon; ii) että valittajan puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska valituksenalaisessa tuomiossa EUIPO:n vastineessa esittämä uusi perustelu hyväksyttiin sen sijaan, että olisi viran puolesta todettu valituslautakunnan päätöksen perustelujen puutteellisuus; iii) että tosiasioita on vääristelty, koska valituksenalaisessa tuomiossa on todettu, että valituslautakunta jätti perustellusti huomioimatta valittajan kirjelmän, vaikka valituslautakunta ei jättänyt tätä kirjelmää huomioimatta.
      Kolmannessa osassa väitetään, että tosiasioita ja konkreettisesti selvityksiä, jotka on esitetty valituksen perusteluja koskevissa kirjelmissä (alkuperäisissä ja täydentävissä kirjelmissä), jotka valittaja toimitti EUIPO:n valituslautakunnalle, on vääristelty.
      Neljännessä osassa väitetään, että asetuksen N:o 207/2009 63 artiklan 1 kohtaa, 64 artiklan 1 kohtaa, 57 artiklan 2 kohtaa ja 76 artiklan 1 kohtaa on rikottu tulkitsemalla näitä artikloja virheellisesti valituksenalaisessa tuomiossa, kun siinä on vahvistettu, että EUIPO:n valituslautakunta ei päätä valittajan vaatimuksesta, jota oli käsitelty valituslautakunnassa.
      Viidennessä osassa väitetään, että asetuksen N:o 207/2009 64 artiklaa on rikottu toteamalla valituksenalaisessa tuomiossa, että koska kysymystä tosiasiallisesta käytöstä ei ole nimenomaisesti esitetty valituslautakunnassa, se ei ole sellainen oikeuskysymys, joka valituslautakunnan olisi välttämättä ratkaistava siinä vireillä olevan riidan ratkaisemiseksi.
      Kuudennessa osassa väitetään, että asetuksen N:o 207/2009 64 artiklaa ja 60 artiklaa ja asetuksen N:o 2868/95 (2) 49 säännön 1 kohtaa on rikottu soveltamalla tapaukseen näitä molempia artikloja koskevaa oikeuskäytäntöä, joka koskee EUIPO:n valituslautakunnan valitusten tutkittavaksi ottamista, kun taas käsiteltävässä asiassa valituslautakunta ei ole todennut jättävänsä valitusta tutkimatta, ja vaikka se olisi todennut näin, se olisi rikkonut mainittuja artikloja, koska valittajan esittämät kirjelmät eivät olisi johtaneet tutkimatta jättämiseen.

            Toinen valitusperuste
         , joka koostuu kahdesta osasta, kohdistuu valituksenalaisen tuomion perusteluihin, joiden nojalla kolmas kanneperuste, joka koskee asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan rikkomista EUIPO:n valituslautakunnan päätöksessä, hylättiin osittain unionin yleisessä tuomioistuimessa.
      Ensimmäisessä osassa väitetään, että unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklaa ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 81 artiklaa on rikottu, koska valituksenalainen tuomio on perusteltu puutteellisesti perustelematta merkitystä, joka on annettu EUIPO:n mitättömyysosaston ja valituslautakunnan pohdinnoille ja päätelmille tavaroista, jotka aikaisemman tavaramerkin rekisteröinnin on katsottava kattavan. On kyse myös mainittujen pohdintojen vääristelystä, koska niille tuomiossa annettu merkitys on ristiriidassa mainituissa päätöksissä tehtyjen arviointien, asianosaisten huomautusten ja menettelyssä esitetyn näytön kanssa.
      Toisessa osassa väitetään, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklaa on rikottu, koska valituksenalaisessa tuomiossa tarkasteltavana olevan riidanalaisen tavaramerkin kattamat luokkaan 42 kuuluvat palvelut ja tavarat, joille aikaisempaa tavaramerkkiä pidettiin rekisteröitynä, katsottiin samankaltaisiksi.

         (1)  Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1).

         (2)  Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annettu komission asetus (EY) N:o 2868/95 (EYVL 1995, L 303, s. 1).


title: Asia C-342/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunale amministrativo regionale per il Veneto – Italia) – Memoria Srl ja Antonia Dall’Antonia v. Comune di Padova (Ennakkoratkaisupyyntö — Sijoittautumisvapauden rajoitukset — Unionin tuomioistuimen toimivalta — Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen — Täysin jäsenvaltion sisäinen tilanne — Kansallinen sääntely, jolla kielletään kokonaan tuhkauurnien säilyttämiseen liittyvä voittoa tavoitteleva toiminta — Oikeasuhteisuuden arviointi — Kansallisen sääntelyn johdonmukaisuus)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/18

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunale amministrativo regionale per il Veneto – Italia) – Memoria Srl ja Antonia Dall’Antonia v. Comune di Padova
      (Asia C-342/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Sijoittautumisvapauden rajoitukset - Unionin tuomioistuimen toimivalta - Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen - Täysin jäsenvaltion sisäinen tilanne - Kansallinen sääntely, jolla kielletään kokonaan tuhkauurnien säilyttämiseen liittyvä voittoa tavoitteleva toiminta - Oikeasuhteisuuden arviointi - Kansallisen sääntelyn johdonmukaisuus))
      (2019/C 16/21)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunale amministrativo regionale per il Veneto

         Pääasian asianosaiset

         Valittajat: Memoria Srl ja Antonia Dall’Antonia

         Vastapuoli: Comune di Padova

         Muu osapuoli: Alessandra Calore

         Tuomiolauselma

      SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa kielletään jopa vainajan nimenomaisesta tahdosta huolimatta tuhkauurnan haltijaa antamasta tämän uurnan säilyttämistä kolmannen tehtäväksi ja jossa hänet velvoitetaan säilyttämään uurna asunnossaan, ellei sitä anneta säilytettäväksi kunnalliselle hautausmaalle, ja jossa lisäksi kielletään kaikki toiminta, jolla tavoitellaan voittoa ja jonka kohteena on tuhkauurnien säilyttäminen millä tahansa perusteella ja minkä tahansa ajanjakson ajan, vaikka tämä ei olisi toiminnan yksinomaisena tarkoituksena.

         (1)  EUVL C 309, 18.9.2017.


title: Asia T-636/18: Kanne 23.10.2018 – Tokai erftcarbon v. komissio

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/48

      Kanne 23.10.2018 – Tokai erftcarbon v. komissio
      (Asia T-636/18)
      (2019/C 16/59)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Tokai erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Saksa) (edustajat: asianajajat K. Van Maldegem, M. Grunchard, R. Crespi ja S Saez Moreno)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  ottamaan kanteen tutkittavaksi ja hyväksymään sen

                  —

                  velvoittamaan vastaajan korvaamaan kantajalle aiheuttamansa vahingon

                  —

                  velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle korvauksena vahingosta, joka on aiheutunut kantajalle välittömänä seurauksena aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1272/2008 muuttamisesta sen mukauttamiseksi tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen 2.10.2013 annetun komission asetuksen (EU) N:o 944/2013 (EUVL 2013, L 261, s. 5) hyväksymisestä siltä osin kuin asetuksessa luokitellaan aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” vaaraluokkiin Aquatic Acute 1 (H400) ja Aquatic Chronic 1 (H410), ja jonka kokonaismääräksi arvioidaan 66 236,74 euroa taikka määrä, josta kantaja esittää tarkemman selvityksen oikeudenkäynnin aikana tai jonka unionin yleinen tuomioistuin vahvistaa

                  —

                  vaihtoehtoisesti määräämään ennen pääasian ratkaisua, että vastaajan on korvattava aiheutettu vahinko, ja velvoittamaan asianosaiset esittämään unionin yleiselle tuomioistuimelle kohtuullisessa ajassa määräyksen antamisesta numerotiedon asianosaisten kesken sovitun korvauksen määrästä tai sen varalta, etteivät asianosaiset pääse sovintoon, velvoittamaan asianosaiset esittämään samassa määräajassa vaatimuksensa ja täsmälliset numerotiedot niiden tueksi

                  —

                  velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle viivästyskoron korkokannan mukaista hyvityskorkoa vahingon aiheutumisesta lähtien (eli lainvastaisen luokituksen voimaantulopäivästä tai vahingon ilmenemispäivästä lähtien)

                  —

                  velvoittamaan vastaajan maksamaan suoritettavalle rahamäärälle viivästyskorkoa 8 prosentin korkokannan tai unionin yleisen tuomioistuimen vahvistaman muun asianmukaisen korkokannan mukaan laskettuna tuomion antopäivästä maksun tapahtumiseen asti

                  —

                  velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu siihen, että vastaaja on aiheuttanut kantajalle vahinkoa komission asetuksen (EU) N:o 944/2013 (1), jossa aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” luokitellaan vaaraluokkiin Aquatic Acute 1 (H400) ja Aquatic Chronic 1 (H410), antamisen ja voimaantulon vuoksi. Unionin tuomioistuin hylkäsi 22.11.2017 Euroopan komission valituksen unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta, jolla asetus N:o 944/2013 oli osittain kumottu ilmeisen arviointivirheen vuoksi siltä osin kuin aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” luokiteltiin vaaraluokkiin Aquatic Acute 1 (H400) ja Aquatic Chronic 1 (H410). Kantajalle on aiheutunut kustannuksia lainvastaisen luokituksen soveltamisesta. Vastaaja on vastuussa näistä kustannuksista SEUT 268 ja SEUT 340 artiklan mukaan, koska vastaajan menettely on ollut lainvastaista siten, että se merkitsee riittävän ilmeistä oikeuden rikkomista, aiheutunut vahinko on tosiasiallinen ja varma ja vastaajan menettelyn ja siitä aiheutuneen vahingon välillä on olemassa suora syy-yhteys.

         (1)  Aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1272/2008 muuttamisesta sen mukauttamiseksi tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen 2.10.2013 annettu komission asetus (EU) N:o 944/2013 (EUVL 2013, L 261, s. 5).


title: Asia C-18/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgerichtshof – Itävalta) – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA ym. v. Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice (Ennakkoratkaisupyyntö — Uusien jäsenvaltioiden liittyminen — Kroatian tasavalta — Siirtymäkauden toimet — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Direktiivi 96/71/EY — Työntekijöiden lähettäminen työhön — Kroatian ja kolmansien valtioiden kansalaisten lähettäminen työhön Itävaltaan Italiaan sijoittautuneen yrityksen välityksellä)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/6

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgerichtshof – Itävalta) – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA ym. v. Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice
      (Asia C-18/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Uusien jäsenvaltioiden liittyminen - Kroatian tasavalta - Siirtymäkauden toimet - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Direktiivi 96/71/EY - Työntekijöiden lähettäminen työhön - Kroatian ja kolmansien valtioiden kansalaisten lähettäminen työhön Itävaltaan Italiaan sijoittautuneen yrityksen välityksellä))
      (2019/C 16/06)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Verwaltungsgerichtshof

         Pääasian asianosaiset

         Valittajat: Danieli & C. Officine Meccaniche SpA, Dragan Panic, Ivan Arnautov, Jakov Mandic, Miroslav Brnjac, Nicolai Dorassevitch ja Alen Mihovic

         Vastapuoli: Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice

         Tuomiolauselma

                  1)

                  SEUT 56 ja SEUT 57 artiklaa ja Kroatian tasavallan liittymisehdoista sekä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen mukautuksista tehdyn asiakirjan liitteessä V olevan 2 luvun 2 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiolla on oikeus rajoittaa Kroatiaan sijoittautuneen yrityksen kroatialaisten työntekijöiden työhön lähettämistä vaatimalla työlupaa, kun työhön lähettäminen tapahtuu näiden työntekijöiden siirtämisenä toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen yritykseen palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16.12.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71/EY 1 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla siinä tarkoituksessa, että viimeksi mainittu yritys suorittaa palvelun mainituista jäsenvaltioista ensimmäisessä.

                  2)

                  SEUT 56 ja SEUT 57 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiolla ei ole oikeutta vaatia työlupaa kolmansien valtioiden kansalaisilta, jotka on siirretty toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen yritykseen toisen, niin ikään tähän toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen toimesta, näistä jäsenvaltioista ensin mainitussa tapahtuvaa palvelun suorittamista varten.

         (1)  EUVL C 144, 8.5.2017.


title: Asia C-568/18 P: Valitus, jonka Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH on tehnyt 11.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-643/13, Rogesa v. komissio, 11.7.2018 antamasta tuomiosta

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/29

      Valitus, jonka Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH on tehnyt 11.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-643/13, Rogesa v. komissio, 11.7.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-568/18 P)
      (2019/C 16/36)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Valittaja: Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (edustaja: S. Altenschmidt ja D. Jacob, Rechtsanwälte)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-643/13 11.7.2018 antaman tuomion

                  —

                  kumoamaan komission 15.9.2013 tekemän päätöksen, jonka viitenumero on GestDem 2013/1504

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen antaman tuomion ja palauttamaan asian unionin yleiseen tuomioistuimeen.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittaja esittää seuraavat valitusperusteet:

                  1.

                  Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (1) mukaisia vaatimuksia ympäristötietojen vapaan saatavuuden epäämiseksi. Unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi liian laajasti asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (2) 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua epäämisperustetta luettuna yhdessä asetuksen (EY) N:o 1367/2006 6 artiklan 1 kohdan kanssa Århusin yleissopimuksen määräysten valossa. Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ottaessaan lähtökohdaksi sen, että teollisuuslaitoksen hiilidioksidipäästöjä koskevat tiedot ovat kaupallisesti arkaluonteisia tietoja.

                  2.

                  Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi asetuksen (EY) N:o 1367/2006 6 artiklan 1 kohtaa ja asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohtaa jättäessään ottamatta huomioon päästöjä koskevien ympäristötietojen olemassaolon.

                  3.

                  Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään ottanut riittävästi huomioon kyseessä olevien ympäristötietojen saatavuuteen liittyvää ylivoimaista yleistä etua, johon valittaja vetoaa.

         (1)  Tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1367/2006 (EUVL 2006, L 264, s. 13).

         (2)  Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43).


title: Asia C-33/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 13.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk – Itävalta) – Čepelnik d.o.o. v. Michael Vavti (Ennakkoratkaisupyyntö — SEUT 56 artikla — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Rajoitukset — Palvelut sisämarkkinoilla — Direktiivi 2006/123/EY — Työoikeus — Työntekijöiden lähettäminen rakennustöiden suorittamista varten — Työntekijöiden ilmoittaminen — Palkkakuittien säilyttäminen ja kääntäminen — Maksujen suorittamisen lopettaminen — Palvelun vastaanottaja maksaa vakuuden — Palvelun suorittajalle mahdollisesti määrättävän sakon takaaminen)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/7

      Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 13.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk – Itävalta) – Čepelnik d.o.o. v. Michael Vavti
      (Asia C-33/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - SEUT 56 artikla - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Rajoitukset - Palvelut sisämarkkinoilla - Direktiivi 2006/123/EY - Työoikeus - Työntekijöiden lähettäminen rakennustöiden suorittamista varten - Työntekijöiden ilmoittaminen - Palkkakuittien säilyttäminen ja kääntäminen - Maksujen suorittamisen lopettaminen - Palvelun vastaanottaja maksaa vakuuden - Palvelun suorittajalle mahdollisesti määrättävän sakon takaaminen))
      (2019/C 16/07)
      Oikeudenkäyntikielet: saksa ja sloveeni

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Čepelnik d.o.o.

         Vastaaja: Michael Vavti

         Tuomiolauselma

      SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan toimivaltaiset viranomaiset voivat määrätä tähän jäsenvaltioon sijoittautuneen rakennuttajan lopettamaan maksut johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle sopimuskumppanilleen ja maksamaan vakuuden, joka vastaa suuruudeltaan vielä maksamatta olevaa urakkahintaa, sellaisen mahdollisen sakon maksamisen takaamiseksi, joka saatetaan määrätä tälle sopimuskumppanille, mikäli todetaan, että ensin mainitun jäsenvaltion työoikeutta on rikottu.

         (1)  EUVL C 86, 20.3.2017.


title: Asia C-93/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 14.11.2018 – Euroopan komissio v. Helleenien tasavalta (Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Valtiontuet — Sääntöjenvastaisiksi ja sisämarkkinoille soveltumattomiksi todetut tuet — Takaisinperimisvelvollisuus — Unionin tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan — Sekä siviili- että sotilasalan toimintaa harjoittava yritys — Täytäntöönpanon laiminlyönti — Jäsenvaltion keskeiset turvallisuusedut — SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohta — Taloudelliset seuraamukset — Uhkasakko — Kiinteämääräinen hyvitys — Maksukyky — N-tekijä — Maksukyvyn arvioimisen perustana olevat tekijät — Bruttokansantuote — Jäsenvaltion painotetut äänet Euroopan unionin neuvostossa — Neuvoston uusi äänestyssääntö)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/8

      Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 14.11.2018 – Euroopan komissio v. Helleenien tasavalta
      (Asia C-93/17) (1)

      ((Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Valtiontuet - Sääntöjenvastaisiksi ja sisämarkkinoille soveltumattomiksi todetut tuet - Takaisinperimisvelvollisuus - Unionin tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan - Sekä siviili- että sotilasalan toimintaa harjoittava yritys - Täytäntöönpanon laiminlyönti - Jäsenvaltion keskeiset turvallisuusedut - SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohta - Taloudelliset seuraamukset - Uhkasakko - Kiinteämääräinen hyvitys - Maksukyky - N-tekijä - Maksukyvyn arvioimisen perustana olevat tekijät - Bruttokansantuote - Jäsenvaltion painotetut äänet Euroopan unionin neuvostossa - Neuvoston uusi äänestyssääntö))
      (2019/C 16/09)
      Oikeudenkäyntikieli: kreikka

         Asianosaiset

         Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Bouchagiar ja B. Stromsky)

         Vastaaja: Helleenien tasavalta (asiamiehet: K. Boskovits ja A. Samoni-Rantou)

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Helleenien tasavalta ei ole noudattanut SEUT 260 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia 28.6.2012 annetun tuomion komissio vastaan Kreikka (C-485/10, ei julkaistu, EU:C:2012:395) täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä Euroopan komission 27.11.2014 antamassa virallisessa huomautuksessa asetetussa määräajassa.

                  2)

                  Helleenien tasavalta velvoitetaan maksamaan Euroopan komissiolle 7 294 000 euron suuruinen uhkasakko jokaiselta tässä asiassa annettavan tuomion julistamisesta alkaen 28.6.2012 annetun tuomion komissio vastaan Kreikka (C-485/10, ei julkaistu, EU:C:2012:395) täytäntöönpanoajankohtaan saakka laskettavalta kuuden kuukauden jaksolta.

                  3)

                  Helleenien tasavalta velvoitetaan maksamaan Euroopan komissiolle 10 000 000 euron suuruinen kiinteämääräinen hyvitys.

                  4)

                  Helleenien tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 129, 24.4.2017.


title: Asia T-645/18: Kanne 23.10.2018 – Bilbaína de Alquitranes v. komissio

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/53

      Kanne 23.10.2018 – Bilbaína de Alquitranes v. komissio
      (Asia T-645/18)
      (2019/C 16/64)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Biskaja, Espanja) (edustajat: asianajajat K. Van Maldegem, M. Grunchard, R. Crespi ja S Saez Moreno)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  ottamaan kanteen tutkittavaksi ja hyväksymään sen

                  —

                  velvoittamaan vastaajan korvaamaan kantajalle aiheuttamansa vahingon

                  —

                  velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle korvauksena vahingosta, joka on aiheutunut kantajalle välittömänä seurauksena aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1272/2008 muuttamisesta sen mukauttamiseksi tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen 2.10.2013 annetun komission asetuksen (EU) N:o 944/2013 (EUVL 2013, L 261, s. 5) hyväksymisestä siltä osin kuin asetuksessa luokitellaan aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” vaaraluokkiin Aquatic Acute 1 (H400) ja Aquatic Chronic 1 (H410), ja jonka kokonaismääräksi arvioidaan 488 871,30 euroa taikka määrä, josta kantaja esittää tarkemman selvityksen oikeudenkäynnin aikana tai jonka unionin yleinen tuomioistuin vahvistaa

                  —

                  vaihtoehtoisesti määräämään ennen pääasian ratkaisua, että vastaajan on korvattava aiheutettu vahinko, ja velvoittamaan asianosaiset esittämään unionin yleiselle tuomioistuimelle kohtuullisessa ajassa määräyksen antamisesta numerotiedon asianosaisten kesken sovitun korvauksen määrästä tai sen varalta, etteivät asianosaiset pääse sovintoon, velvoittamaan asianosaiset esittämään unionin yleiselle tuomioistuimelle samassa määräajassa vaatimuksensa ja täsmälliset numerotiedot niiden tueksi

                  —

                  velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle viivästyskoron korkokannan mukaista hyvityskorkoa vahingon aiheutumisesta lähtien (eli lainvastaisen luokituksen voimaantulopäivästä tai vahingon ilmenemispäivästä lähtien)

                  —

                  velvoittamaan vastaajan maksamaan suoritettavalle rahamäärälle viivästyskorkoa 8 prosentin korkokannan tai unionin yleisen tuomioistuimen vahvistaman muun asianmukaisen korkokannan mukaan laskettuna unionin yleisen tuomioistuimen tuomion antopäivästä maksun tapahtumiseen asti

                  —

                  velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu siihen, että vastaaja on aiheuttanut kantajalle vahinkoa komission asetuksen (EU) N:o 944/2013 (1), jossa aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” luokitellaan vaaraluokkiin Aquatic Acute 1 (H400) ja Aquatic Chronic 1 (H410), antamisen ja voimaantulon vuoksi. Unionin tuomioistuin hylkäsi 22.11.2017 Euroopan komission valituksen unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta, jolla asetus N:o 944/2013 oli osittain kumottu ilmeisen arviointivirheen vuoksi siltä osin kuin aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” luokiteltiin vaaraluokkiin Aquatic Acute 1 (H400) ja Aquatic Chronic 1 (H410). Kantajalle on aiheutunut kustannuksia lainvastaisen luokituksen soveltamisesta. Vastaaja on vastuussa näistä kustannuksista SEUT 268 ja SEUT 340 artiklan mukaan, koska vastaajan menettely on ollut lainvastaista siten, että se merkitsee riittävän ilmeistä oikeuden rikkomista, aiheutunut vahinko on tosiasiallinen ja varma ja vastaajan menettelyn ja siitä aiheutuneen vahingon välillä on olemassa suora syy-yhteys.

         (1)  Aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1272/2008 muuttamisesta sen mukauttamiseksi tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen 2.10.2013 annettu komission asetus (EU) N:o 944/2013 (EUVL 2013, L 261, s. 5).


title: Asia T-486/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.11.2018 – Foodterapia v. EUIPO – Sperlari (DIETOX) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin DIETOX rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aikaisempi EU-kuviomerkki Dietor — Suhteellinen hylkäysperuste — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/43

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.11.2018 – Foodterapia v. EUIPO – Sperlari (DIETOX)
      (Asia T-486/17) (1)

      ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus kuviomerkin DIETOX rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aikaisempi EU-kuviomerkki Dietor - Suhteellinen hylkäysperuste - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)))
      (2019/C 16/52)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Foodterapia, SL (Barcelona, Espanja) (edustajat: asianajajat J. C. Erdozain López, J. Galán López ja H. Téllez Robledo)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: A. Folliard-Monguiral)

         Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Sperlari Srl, aiemmin Cloetta Italia Srl (Cremona, Italia) (edustajat: asianajajat P. Pozzi ja G. Ghisletti)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 12.5.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 1611/2016-5), joka koskee Cloetta Italian ja Foodterapian välistä väitemenettelyä.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Foodterapia, SL vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) ja Sperlari Srl:n oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien jälkimmäisen oikeudelliselle edeltäjälle EUIPO:n valituslautakunnassa käydystä menettelystä aiheutuneet välttämättömät kulut.

         (1)  EUVL C 318, 25.9.2017.


title: Asia C-484/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 7.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Raad van State – Alankomaat) – K v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 2003/86/EY — Oikeus perheenyhdistämiseen — 15 artikla — Erillisen oleskeluluvan epääminen — Kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta läpäistä kotoutumiskoe)

text:
               14.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 16/22

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 7.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Raad van State – Alankomaat) – K v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
      (Asia C-484/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2003/86/EY - Oikeus perheenyhdistämiseen - 15 artikla - Erillisen oleskeluluvan epääminen - Kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta läpäistä kotoutumiskoe))
      (2019/C 16/26)
      Oikeudenkäyntikieli: hollanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Raad van State

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: K

         Vastapuoli: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Tuomiolauselma

      Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY 15 artiklan 1 ja 4 kohta eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, joka mahdollistaa sen, että yli viisi vuotta jäsenvaltion alueella perheenyhdistämisen nojalla oleskelleen kolmannen maan kansalaisen hakemus erillisestä oleskeluluvasta voidaan hylätä sillä perusteella, ettei hän ole osoittanut läpäisseensä kyseisen jäsenvaltion kieltä ja yhteiskuntaa koskevaa kotoutumiskoetta, kunhan tällaisen kokeen läpäisyvelvollisuutta koskevat konkreettiset säännöt eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen sen tavoitteen saavuttamiseksi, joka on helpottaa kolmansien maiden kansalaisten kotoutumista, minkä tarkastaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.

         (1)  EUVL C 374, 6.11.2017.