title: Asia T-143/18: Kanne 1.3.2018 – Société générale v. EKP

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/56

         Kanne 1.3.2018 – Société générale v. EKP
   (Asia T-143/18)
   (2018/C 161/64)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Société générale (Pariisi, Ranska) (edustajat: asianajajat A. Gosset Grainville, M. Trabucchi ja P. Kupka)

      Vastaaja: Euroopan keskuspankki

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan EKP:n 19.12.2017 tekemän päätöksen nro ECB/SSM/2017 – O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 5 artiklan ja kyseisen päätöksen liitteessä A olevan 3 artiklan siltä osin kuin niissä määrätään toteutettavista toimenpiteistä sellaisten peruuttamattomien maksusitoumusten osalta, jotka koskevat talletusten vakuusjärjestelmiä tai kriisinratkaisurahastoja

               —

               velvoittamaan EKP korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen tekemiselle ei ole oikeusperustaa. Kantajan mukaan EKP:llä ei ole toimivaltaa asettaa yleistä vakavaraisuusvaatimusta eikä se tehnyt sovellettavissa säädöksissä edellytettyä yksilöllistä ja yksityiskohtaista arviointia kantajan tilanteesta.

               2.

               Toinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä on oikeudellinen virhe, koska EKP tulkitsi kantajan mukaan virheellisesti unionin oikeuden säädöksiä, joissa otetaan käyttöön luottolaitosten mahdollisuus turvautua peruuttamattomiin maksusitoumuksiin, minkä vuoksi se epäsi kyseisiltä säännöksiltä niiden tehokkaan oikeusvaikutuksen.

               3.

               Kolmas kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä on ilmeinen arviointivirhe, kun on kyse riskeistä, jotka peruuttamattomat maksusitoumukset väitetysti aiheuttavat luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille 15.10.2013 annetun neuvoston asetuksen N:o 1024/2013 (EUVL 2013, L 287, s. 63) 16 artiklan perusteella.

               4.

               Neljäs kanneperuste, joka koskee perustelujen puuttumista, koska EKP:n velvollisuutena on kantajan mukaan perustella päätöksensä tarkasti, ja riidanalainen päätös perustuu riittämättömiin perusteluihin.


title: Asia C-149/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal da Relação de Lisboa (Portugali) on esittänyt 26.2.2018 – Agostinho da Silva Martins v. Dekra Claims Services Portugal SA

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/41

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal da Relação de Lisboa (Portugali) on esittänyt 26.2.2018 – Agostinho da Silva Martins v. Dekra Claims Services Portugal SA
   (Asia C-149/18)
   (2018/C 161/45)
   Oikeudenkäyntikieli: portugali

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Agostinho da Silva Martins

      Vastapuoli: Dekra Claims Services Portugal SA

      Ennakkoratkaisukysymykset

               a)

               Voidaanko Portugalissa voimassa olevaa säännöstöä pitää ensisijaisena, Rooma II -asetuksen (1) 16 artiklan mukaisena ehdottomasti sovellettavana säännöksenä?

               b)

               Voidaanko kyseistä säännöstä pitää unionin oikeuden säännöksenä, joka sisältää Rooma II -asetuksen 27 artiklassa tarkoitetun lainvalintasäännöksen?

               c)

               Voidaanko katsoa, että Portugalin kansalaiseen, joka on joutunut liikenneonnettomuuteen Espanjassa, on direktiivin 2009/103/EY (2) 28 artiklan mukaan sovellettava Portugalin siviililain 498 §:n 3 momentissa säädettyä vanhentumisaikaa?

      (1)  Sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 864/2007 (Rooma II) (EUVL 2007, L 199, s. 40).

      (2)  Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/103/EY (EUVL 2009, L 263, s. 11).


title: Asia C-560/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Nejvyšší soud – Tšekki) – E.ON Czech Holding AG v. Michael Dědouch, Petr Streitberg ja Pavel Suda (Ennakkoratkaisupyyntö — Asetus (EY) N:o 44/2001 — Tuomioistuimen toimivalta siviili- ja kauppaoikeuden alalla — Yksinomainen toimivalta — 22 artiklan 2 alakohta — Jäsenvaltioon sijoittautuneiden yhtiöiden tai oikeushenkilöiden toimielinten tekemien päätösten pätevyys — Asianomaisen jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomainen toimivalta — Yhtiökokouksen päätös, jolla määrätään kyseisen yhtiön vähemmistöosakkaiden yhtiöosuuksien pakollisesta siirrosta sen enemmistöosakkaalle ja jossa vahvistetaan sen vastikkeen määrä, joka tämän enemmistöosakkaan on suoritettava — Tuomioistuinmenettely, jonka tavoitteena on kyseisen vastikkeen kohtuullisuuden tutkiminen)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/9

         Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Nejvyšší soud – Tšekki) – E.ON Czech Holding AG v. Michael Dědouch, Petr Streitberg ja Pavel Suda
   (Asia C-560/16) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Asetus (EY) N:o 44/2001 - Tuomioistuimen toimivalta siviili- ja kauppaoikeuden alalla - Yksinomainen toimivalta - 22 artiklan 2 alakohta - Jäsenvaltioon sijoittautuneiden yhtiöiden tai oikeushenkilöiden toimielinten tekemien päätösten pätevyys - Asianomaisen jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomainen toimivalta - Yhtiökokouksen päätös, jolla määrätään kyseisen yhtiön vähemmistöosakkaiden yhtiöosuuksien pakollisesta siirrosta sen enemmistöosakkaalle ja jossa vahvistetaan sen vastikkeen määrä, joka tämän enemmistöosakkaan on suoritettava - Tuomioistuinmenettely, jonka tavoitteena on kyseisen vastikkeen kohtuullisuuden tutkiminen))
   (2018/C 161/10)
   Oikeudenkäyntikieli: tšekki

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Nejvyšší soud

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: E.ON Czech Holding AG

      Vastapuolet: Michael Dědouch, Petr Streitberg ja Pavel Suda

      Muu osapuoli: Jihočeská plynárenská, a.s.

      Tuomiolauselma

   Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kanne, jonka kohteena on sen vastikkeen kohtuullisuus, joka yhtiön enemmistöosakkaan on maksettava sen vähemmistöosakkaille näiden yhtiöosuuksien pakollisesta siirtämisestä tälle enemmistöosakkaalle, kuuluu sen jäsenvaltion, jonka alueelle kyseinen yhtiö on sijoittautunut, tuomioistuinten yksinomaiseen toimivaltaan.

      (1)  EUVL C 22, 23.1.2017.


title: Asia T-144/18: Kanne 1.3.2018 – Crédit Agricole ym. v. EKP

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/57

         Kanne 1.3.2018 – Crédit Agricole ym. v. EKP
   (Asia T-144/18)
   (2018/C 161/65)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantajat: Crédit Agricole SA (Montrouge, Ranska) ja 69 muuta kantajaa (edustajat: asianajajat A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi ja P. Kupka)

      Vastaaja: Euroopan keskuspankki

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan EKP:n 19.12.2017 tekemän päätöksen nro ECB/SSM/2017 –969500TJ5KRTCJQWXH05/380 9 artiklan ja kyseisen päätöksen liitteessä A olevan 3 artiklan siltä osin kuin niissä määrätään toteutettavista toimenpiteistä sellaisten peruuttamattomien maksusitoumusten osalta, jotka koskevat talletusten vakuusjärjestelmiä tai kriisinratkaisurahastoja

               —

               velvoittamaan EKP korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat vetoavat neljään kanneperusteeseen, jotka ovat olennaisilta osin samat tai samankaltaiset kuin kanneperusteet, joihin vedotaan asiassa T-143/18, Société générale v. EKP.


title: Asia C-152/18 P: Valitus, jonka Crédit mutuel Arkéa on tehnyt 23.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-712/15, Crédit mutuel Arkéa v. EKP, 13.12.2017 antamasta tuomiosta

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/41

         Valitus, jonka Crédit mutuel Arkéa on tehnyt 23.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-712/15, Crédit mutuel Arkéa v. EKP, 13.12.2017 antamasta tuomiosta
   (Asia C-152/18 P)
   (2018/C 161/46)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Valittaja: Crédit mutuel Arkéa (edustaja: H. Santos, avocat)

      Muut osapuolet: Euroopan keskuspankki, Euroopan komissio

      Vaatimukset

               —

               13.12.2017 annettu tuomio (T-712/15), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Crédit mutuel Arkéan kumoamisvaatimuksen, joka koskee Euroopan keskuspankin 5.10.2015 tekemää päätöstä (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/40), jossa vahvistetaan Crédit Mutuel -ryhmittymään sovellettavat vakavaraisuusvaatimukset, on kumottava

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valituksen tueksi valittaja vetoaa kahteen valitusperusteeseen, joiden mukaan:

               —

               unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että Euroopan keskuspankki voi YVM-kehysasetuksen 2 artiklan 21 kohdan c alakohdan nojalla järjestää keskusjärjestöön kuuluvien laitosten vakavaraisuuden konsolidoidun valvonnan, vaikka tämä keskusjärjestö ei ole luottolaitos.

               —

               unionin yleinen tuomioistuin teki virheen tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa, kun se katsoi, että Crédit mutuel muodostaa vakavaraisuuden valvonnan kannalta ryhmän, koska se täyttää asetuksen N:o 575/2013 (1) 10 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset.

      (1)  Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013 (EUVL L 176, s. 1).


title: Asia T-176/18: Kanne 8.3.2018 – Mende Omalanga v. neuvosto

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/68

         Kanne 8.3.2018 – Mende Omalanga v. neuvosto
   (Asia T-176/18)
   (2018/C 161/84)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Lambert Mende Omalanga (Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta) (edustajat: asianajajat T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois ja A. Guillerme)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan Kongon demokraattista tasavaltaa koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/788/YUTP muuttamisesta 11.12.2017 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2017/2282 siltä osin kuin siinä pysytetään kantajan nimi päätöksen 2010/788/YUTP liitteessä II olevassa 12 kohdassa ja asetuksen (EY) 1183/2005/EY liitteessä I a olevassa 12 kohdassa

               —

               toteamaan, että päätöksen 2010/788/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2016/2231/YUTP, 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja asetuksen 1183/2005/EY 2 b artiklan 1 kohdan a alakohdan säännökset ovat lainvastaisia

               —

               velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen, jotka ovat pääosin samat tai samankaltaiset kuin asiassa T-163/18, Amisi Kumba v. neuvosto, esitetyt kanneperusteet.


title: Asia T-145/18: Kanne 1.3.2018 – Confédération nationale du Crédit mutuel ym. v. EKP

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/57

         Kanne 1.3.2018 – Confédération nationale du Crédit mutuel ym. v. EKP
   (Asia T-145/18)
   (2018/C 161/66)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantajat: Confédération nationale du Crédit mutuel (Pariisi, Ranska) ja 37 muuta kantajaa (edustajat: asianajajat A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi ja P. Kupka)

      Vastaaja: Euroopan keskuspankki

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan EKP:n 19.12.2017 tekemän päätöksen nro ECB/SSM/2017 – 9695000CG7B84NLR5984/207 8 artiklan siltä osin kuin siinä määrätään toteutettavista toimenpiteistä sellaisten peruuttamattomien maksusitoumusten osalta, jotka koskevat talletusten vakuusjärjestelmiä tai kriisinratkaisurahastoja

               —

               velvoittamaan EKP korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat vetoavat neljään kanneperusteeseen, jotka ovat olennaisilta osin samat tai samankaltaiset kuin kanneperusteet, joihin vedotaan asiassa T-143/18, Société générale v. EKP.


title: Asia C-100/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 12.2.2018 – Línea Directa Aseguradora SA v. Segurcaixa, Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/23

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 12.2.2018 – Línea Directa Aseguradora SA v. Segurcaixa, Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros
   (Asia C-100/18)
   (2018/C 161/26)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Línea Directa Aseguradora SA

      Vastapuoli: Segurcaixa, Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103/EY (1) 3 artiklan vastaisena pidettävä tulkintaa, jonka mukaan pysähdyksissä olleen ajoneuvon palosta aiheutuneet vahingot on korvattava pakollisesta liikennevakuutuksesta, jos palo on saanut alkunsa mekanismeista, jotka ovat välttämättömiä ajoneuvon käyttämiseksi liikennevälineenä?

               2)

               Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103/EY 3 artiklan vastaisena pidettävä tulkintaa, jonka mukaan ajoneuvon palosta aiheutuneet vahingot on korvattava pakollisesta liikennevakuutuksesta, jos palon syttymisellä ei ole mitään yhteyttä ajoneuvon aiempaan liikkumiseen eikä sen siten voida katsoa tapahtuneen ajomatkan yhteydessä?

               3)

               Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103/EY 3 artiklan vastaisena pidettävä tulkintaa, jonka mukaan ajoneuvon palosta aiheutuneet vahingot on korvattava pakollisesta liikennevakuutuksesta, jos ajoneuvo on ollut pysäköitynä suljetussa yksityisessä autotallissa?

      (1)  EUVL 2009, L 263, s. 11.


title: Asia T-146/18: Kanne 1.3.2018 – BPCE ym. v. EKP

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/58

         Kanne 1.3.2018 – BPCE ym. v. EKP
   (Asia T-146/18)
   (2018/C 161/67)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantajat: BPCE (Pariisi, Ranska) ja 36 muuta kantajaa (edustajat: asianajajat A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi ja P. Kupka)

      Vastaaja: Euroopan keskuspankki

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan EKP:n 19.12.2017 tekemän päätöksen nro ECB/SSM/2017 – 9695005MSX1OYEMGDF46/338 (tarkasteltuna yhdessä liitteensä kanssa) 4 artiklan siltä osin kuin siinä määrätään toteutettavista toimenpiteistä sellaisten peruuttamattomien maksusitoumusten osalta, jotka koskevat talletusten vakuusjärjestelmiä tai kriisinratkaisurahastoja

               —

               velvoittamaan EKP korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat vetoavat neljään kanneperusteeseen, jotka ovat olennaisilta osin samat tai samankaltaiset kuin kanneperusteet, joihin vedotaan asiassa T-143/18, Société générale v. EKP.


title: Asia C-153/18 P: Valitus, jonka Crédit mutuel Arkéa on tehnyt 23.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-52/16, Crédit mutuel Arkéa v. EKP, 13.12.2017 antamasta tuomiosta

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/42

         Valitus, jonka Crédit mutuel Arkéa on tehnyt 23.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-52/16, Crédit mutuel Arkéa v. EKP, 13.12.2017 antamasta tuomiosta
   (Asia C-153/18 P)
   (2018/C 161/47)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Valittaja: Crédit mutuel Arkéa (edustaja: H. Santos, avocat)

      Muut osapuolet: Euroopan keskuspankki, Euroopan komissio

      Vaatimukset

               —

               13.12.2017 annettu tuomio (T-52/16), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Crédit mutuel Arkéan kumoamisvaatimuksen, joka koskee Euroopan keskuspankin 4.12.2015 tekemää päätöstä (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/40), jossa vahvistetaan Crédit Mutuel -ryhmittymään sovellettavat vakavaraisuusvaatimukset, on kumottava

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valituksen tueksi valittaja vetoaa kahteen valitusperusteeseen, joiden mukaan:

               —

               unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että Euroopan keskuspankki voi YVM-kehysasetuksen 2 artiklan 21 kohdan c alakohdan nojalla järjestää keskusjärjestöön kuuluvien laitosten vakavaraisuuden konsolidoidun valvonnan, vaikka tämä keskusjärjestö ei ole luottolaitos.

               —

               unionin yleinen tuomioistuin teki virheen tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa, kun se katsoi, että Crédit mutuel muodostaa vakavaraisuuden valvonnan kannalta ryhmän, koska se täyttää asetuksen N:o 575/2013 (1) 10 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset.

      (1)  Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013 (EUVL L 176, s. 1).


title: Asia T-149/18: Kanne 1.3.2018 – Arkéa Direct Bank ym. v. EKP

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/58

         Kanne 1.3.2018 – Arkéa Direct Bank ym. v. EKP
   (Asia T-149/18)
   (2018/C 161/68)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantajat: Arkéa Direct Bank (Puteaux, Ranska), Caisse de Bretagne de Crédit Mutuel Agricole (Le Relecq Kerhuon, Ranska), Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq Kerhuon), Crédit foncier et communal d’Alsace et de Lorraine-banque (Strasbourg, Ranska), Fédéral Finance (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Home Loans SFH (Brest, Ranska), Arkéa Banking Services (Pariisi, Ranska), Arkéa Public Sector SCF (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Banque Entreprises et Institutionnels (Le Relecq Kerhuon) ja Keytrade Bank Luxembourg SA (Luxemburg, Luxemburg) (edustajat: asianajajat A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi ja P. Kupka)

      Vastaaja: Euroopan keskuspankki

      Vaatimukset

   Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan EKP:n 19.12.2017 tekemän päätöksen nro ECB/SSM/2017 – 9695000CG7B84NLR5984/207 8 artiklan siltä osin kuin siinä määrätään toteutettavista toimenpiteistä sellaisten peruuttamattomien maksusitoumusten osalta, jotka koskevat talletusten vakuusjärjestelmiä tai kriisinratkaisurahastoja

               —

               velvoittamaan EKP korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat vetoavat neljään kanneperusteeseen, jotka ovat olennaisilta osin samat tai samankaltaiset kuin kanneperusteet, joihin vedotaan asiassa T-143/18, Société générale v. EKP.


title: Asia C-579/16 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 6.3.2018 – Valittajana Euroopan komissio sekä muina osapuolina FIH Holding A/S ja FIH Erhvervsbank A/S (Muutoksenhaku — Valtiontuet — Tuen käsite — Taloudellisen edun käsite — Yksityinen markkinataloustoimija -periaate — Sovellettavuus- ja soveltamisedellytykset — Rahoituskriisi — Peräkkäiset toimet pankin pelastamiseksi — Onko jälkimmäisten toimien arvioinnissa otettava huomioon jäsenvaltion ensimmäisten toimien yhteydessä tekemistä sitoumuksista johtuvat riskit)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/10

         Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 6.3.2018 – Valittajana Euroopan komissio sekä muina osapuolina FIH Holding A/S ja FIH Erhvervsbank A/S
   (Asia C-579/16 P) (1)

   ((Muutoksenhaku - Valtiontuet - Tuen käsite - Taloudellisen edun käsite - Yksityinen markkinataloustoimija -periaate - Sovellettavuus- ja soveltamisedellytykset - Rahoituskriisi - Peräkkäiset toimet pankin pelastamiseksi - Onko jälkimmäisten toimien arvioinnissa otettava huomioon jäsenvaltion ensimmäisten toimien yhteydessä tekemistä sitoumuksista johtuvat riskit))
   (2018/C 161/11)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Bouchagiar, L. Flynn ja K. Blanck-Putz)

      Muut osapuolet: FIH Holding A/S ja FIH Erhvervsbank A/S (edustaja: O. Koktvedgaard, advokat)

      Tuomiolauselma

               1)

               Unionin yleisen tuomioistuimen 15.9.2016 antama tuomio FIH Holding ja FIH Erhvervsbank vastaan komissio (T-386/14, EU:T:2016:474) kumotaan.

               2)

               Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen ensimmäinen kanneperuste hylätään.

               3)

               Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen toisen kanneperusteen ratkaisemiseksi.

               4)

               Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

      (1)  EUVL C 14, 16.1.2017.


title: Asia C-202/18: Kanne 16.3.2018 – Ilmārs Rimšēvičs v. Latvian tasavalta

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/43

         Kanne 16.3.2018 – Ilmārs Rimšēvičs v. Latvian tasavalta
   (Asia C-202/18)
   (2018/C 161/48)
   Oikeudenkäyntikieli: latvia

      Asianosaiset

      Kantaja: Ilmārs Rimšēvičs (edustajat: S. Vārpiņš, advokāts I. Pazare, advokāte ja M. Kvēps, advokāts)

      Vastaaja: Latvian tasavalta

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               toteaa, että hänet vapautettiin lainvastaisesti Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistään Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojsin (korruption ehkäisemisestä ja torjunnasta vastaava virasto) Latvian tasavallan nimissä turvatoimien soveltamisesta 19.2.2018 tekemällä päätöksellä

               —

               toteaa lainvastaiseksi turvatoimen, jolla hänelle asetettiin kielto toimia tietyissä työtehtävissä – kielto toimia Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävissä ja käyttää hänelle tässä asemassa kuuluvia oikeuksia – ja joka häneen kohdistettiin korruption ehkäisemisestä ja torjunnasta vastaavan viraston Latvian tasavallan nimissä turvatoimien soveltamisesta 19.2.2018 tekemällä päätöksellä

               —

               toteaa lainvastaisiksi rajoitukset, joita Euroopan keskuspankin neuvoston jäsenen tehtävissä toimimiselle ja kantajalle tässä asemassa kuuluvien oikeuksien käyttämiselle asetettiin korruption ehkäisemisestä ja torjunnasta vastaavan viraston Latvian tasavallan nimissä turvatoimien soveltamisesta 19.2.2018 tekemällä päätöksellä

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

               1.

               Kantaja riitauttaa latvialaisen tutkintaviranomaisen – korruption ehkäisemisestä ja torjunnasta vastaava virasto, joka kuuluu toimeenpanovaltaan – 19.2.2018 tekemän lainvastaisen päätöksen, jolla hänet vapautettiin määrittelemättömäksi ajaksi Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistään. Tehtävistä vapauttamispäätös tehtiin Latvian tasavallan nimissä. Koska kantaja pidätettiin Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistään, hän myös menetti automaattisesti paikkansa Euroopan keskuspankin neuvostossa.

               2.

               Kantajan pidättäminen tehtävistään johti ainakin kahteen seuraavaan lainvastaisuuteen.

               3.

               Ensimmäiseksi kantajan pidättäminen Latvian keskuspankin pääjohtajan ja Euroopan keskuspankin neuvoston jäsenen tehtävistä merkitsee EUT-sopimukseen liitetyn Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan nro 4 14.2 artiklan rikkomista siltä osin kuin kantajan tehtävistä pidättämisen ajankohtana yksikään edellä mainitussa määräyksessä vahvistetuista kansallisen keskuspankin pääjohtajan tehtävistä pidättämisen edellytyksistä (eli että pääjohtaja ei enää täytä tehtävien hoitamiselle asetettuja edellytyksiä tai on syyllistynyt vakavaan rikkomukseen) ei täyttynyt.

               4.

               Toiseksi kantajan pidättäminen Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistä merkitsee myös likums ”Par Latvijas Banku” –nimisen lain (Latvian keskuspankista annettu laki) 22 §:n eli sen säädöksen rikkomista, joka on saatettu voimaan EUT-sopimuksen täytäntöönpanemiseksi. Riidanalaisen päätöksen tekemisen ajankohtana yksikään edellä mainitussa säännöksessä asetetuista Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistä pidättämisen edellytyksistä ei kantajan mukaan täyttynyt (ensimmäiseksi asianomaisen irtisanoutuminen; toiseksi Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan 14.2 artiklassa määrätty edellytys vakavasta rikkomuksesta, jolloin parlamentilla on toimivalta päättää pidättää Latvian keskuspankin pääjohtaja tehtävistään sen jälkeen, kun tuomiosta on tullut lainvoimainen). Lisäksi vaikka edellä mainitun lain mukaan vain Latvian tasavallan parlamentti on toimivaltainen pidättämään Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistään, se ei tehnyt päätöstä pidättää kantaja tehtävistään, vaan päätöksen teki Latvian tasavallan tutkinnasta vastaava viranomainen, joka kuuluu toimeenpanovaltaan.

               5.

               Kolmanneksi kun korruption ehkäisemisestä ja torjunnasta vastaava virasto pidätti kantajan Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistään, se tulkitsi unionin oikeutta virheellisesti todetessaan, että kantaja ei toimi Euroopan keskuspankin neuvostossa itsenäisesti ja Euroopan keskuspankin etujen mukaisesti, vaan hoitaa Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtäviään ja toimii tämän etujen mukaisesti. SEUT 13 artiklassa kuitenkin määrätään, että Euroopan keskuspankki on unionin toimielin.
               Euroopan unionin toimielinten työntekijät voivat näitä tehtäviä hoitaessaan käyttää vain unionin oikeuden mukaisia toimivaltuuksia ja toimia vain kyseisten toimielinten etujen mukaisesti. Kansallisessa lainsäädännössä ei voida määritellä Euroopan unionin toimielinten työntekijöille kuuluvia tehtäviä siten, että unionin toimielimen työntekijän asemassa oleva henkilö ei voi käyttää kansallisessa lainsäädännössä myönnettyjä toimivaltuuksia.
               SEUT 130 artikla, jossa taataan Euroopan keskuspankin riippumattomuus, suljetaan pois, että kun Latvian keskuspankin pääjohtaja hoitaa Euroopan keskuspankin neuvoston tehtäviään, hän voi toimia Latvian keskuspankin edustajana ja (puhtaasti) tämän viimeksi mainitun tai Latvian tasavallan etujen mukaisesti.


title: Asia T-177/18: Kanne 8.3.2018 – Kazembe Musonda v. neuvosto

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/68

         Kanne 8.3.2018 – Kazembe Musonda v. neuvosto
   (Asia T-177/18)
   (2018/C 161/85)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Jean-Claude Kazembe Musonda (Lubumbashi, Kongon demokraattinen tasavalta) (edustajat: asianajajat T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois ja A. Guillerme)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan Kongon demokraattista tasavaltaa koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/788/YUTP muuttamisesta 11.12.2017 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2017/2282 siltä osin kuin siinä pysytetään kantajan nimi päätöksen 2010/788/YUTP liitteessä II olevassa 11 kohdassa ja asetuksen (EY) 1183/2005/EY liitteessä I a olevassa 11 kohdassa

               —

               toteamaan, että päätöksen 2010/788/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2016/2231/YUTP, 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja asetuksen 1183/2005/EY 2 b artiklan 1 kohdan b alakohdan säännökset ovat lainvastaisia

               —

               velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen, jotka ovat pääosin samat tai samankaltaiset kuin asiassa T-163/18, Amisi Kumba v. neuvosto, esitetyt kanneperusteet.


title: Asia C-238/18: Kanne 3.4.2018 – Euroopan keskuspankki v. Latvian tasavalta

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/44

         Kanne 3.4.2018 – Euroopan keskuspankki v. Latvian tasavalta
   (Asia C-238/18)
   (2018/C 161/49)
   Oikeudenkäyntikieli: latvia

      Asianosaiset

      Kantaja: Euroopan keskuspankki (EKP) (asiamiehet: C. Zilioli, C. Kroppenstedt ja K. Kaiser sekä D. Sarmiento Ramírez-Escudero, advokāts)

      Vastaaja: Latvian tasavalta

      Vaatimukset

   Euroopan keskuspankki vaatii, että unionin tuomioistuin

               —

               velvoittaa Latvian tasavallan toimittamaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 24 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 62 artiklan mukaisesti kaikki merkitykselliset tiedot, jotka koskevat Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojsin (korruption ehkäisy- ja torjuntavirasto) suorittamaa tutkimusta Latvan Pankin (Latvian keskuspankki) pääjohtajan osalta

               —

               toteaa Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti, että Latvian tasavalta on rikkonut kyseisen säännöksen toista kohtaa, koska

                           —

                           Latvian Pankin pääjohtaja on vapautettu tehtävistään ennen riippumattoman tuomioistuimen asiakysymyksestä antamaa tuomiota ja

                           —

                           jos Latvian tasavallan esittämät tosiseikat tämän vahvistavat, ei ole olemassa poikkeuksellisia olosuhteita, joiden perusteella tehtävistä vapauttaminen käsiteltävässä asiassa oli oikeutettua, sekä

               —

               velvoittaa Latvian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   EKP väittää, että Latvian tasavalta on rikkonut Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön 14 artiklan 2 kohtaa, koska Latvian Pankin pääjohtaja on vapautettu tehtävistään soveltamalla tähän väliaikaista turvaamistoimenpidettä ennen riippumattoman tuomioistuimen asiakysymyksestä antamaa tuomiota.


title: Asia C-103/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.° 8 de Madrid (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Domingo Sánchez Ruiz v. Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/23

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 8 de Madrid (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Domingo Sánchez Ruiz v. Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
   (Asia C-103/18)
   (2018/C 161/27)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 8 de Madrid (Espanja)

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Domingo Sánchez Ruiz

      Vastaaja: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Voidaanko nyt käsiteltävässä asiassa kuvaillun kaltaisen tilanteen (jossa julkishallinnon työnantaja jättää noudattamatta oikeussäännössä sille asetettuja ajallisia rajoituksia ja tällä tavoin sallii perättäiset tilapäiset sopimukset tai säilyttää nimityksen tilapäisyyden muuttamalla ylimääräisen nimityksen avoimen toimen tai tehtävän hoitamista koskevaksi eli väliaikaiseksi (interino) nimitykseksi tai viransijaisuudeksi) katsoa olevan perättäisten nimitysten väärinkäyttöä ja näin ollen pitää direktiivin 1999/70/EY (1) liitteenä olevan puitesopimuksen 5 lausekkeessa kuvattuna tilanteena?

               2)

               Onko sitä, mitä direktiivin 1999/70/[EY] liitteenä olevassa määräaikaista työtä koskevassa puitesopimuksessa määrätään tehokkuusperiaatteesta, tulkittava siten, että se on esteenä kansallisille menettelysäännöille, joissa tilapäisessä työsuhteessa työskentelevältä työntekijältä edellytetään aktiivista menettelyn moittimista tai kanteen nostamista (kaikkien perättäisten nimitysten ja päättymisten osalta), minkä perusteella, ja ainoastaan tällöin hän saa unionin direktiivin antamaa suojaa ja voi vedota unionin oikeusjärjestyksessä hänelle annettuihin oikeuksiin?

               3)

               Jos katsotaan, että julkisella sektorilla ja keskeisten palvelujen tarjoamisessa tarve avointen tointen, sairaus- ja lomapoissaolojen – – sijaistamiseen on olennaisesti ”pysyvä”, ja tästä seuraa, että tilapäiseen palvelussuhteeseen ottamisen oikeuttavan ”perustellun syyn” käsitteen rajaaminen on tarpeen:

                           a)

                           voidaanko sitä pitää direktiivin 1999/70/EY vastaisena (5 lausekkeen 1 kohdan a alakohta) ja tällöin siis katsoa, että perusteltu syy puuttuu, kun tilapäisellä työntekijällä on yhtäjaksoisesti perättäisiä väliaikaisia, avoimen tehtävän hoitoa koskevia sopimuksia ja hän työskentelee vuoden kaikkina tai lähes kaikkina päivinä toisiaan seuraavien ja perättäisen nimitysten/kutsujen perusteella, jotka jatkuvat vakiintuneesti vuosien ajan, mutta kuitenkin niin, että aina täyttyy syy [, jota] varten hänet kutsuttiin töihin?

                           b)

                           Onko katsottava, että kyseessä ei ole tilapäinen vaan pysyvä tarve, jota siis ei kata 5 lausekkeen 1 [kohdan] a [alakohtaan] sisältyvä ”perusteltu syy”, kun otetaan huomioon sekä kuvatut tekijät eli vuosien pituisiksi jatkuvat lukemattomat nimitykset ja töihin kutsumiset että rakenteelliset puutteet, jotka ilmenevät kyseisen sektorin väliaikaisten palvelussuhteiden prosenttimääränä, [ja/tai siinä], että nämä tarpeet tyydytetään aina ja säännönmukaisesti tilapäisillä työntekijöillä, mistä on tullut vakituinen ja keskeinen osa julkisen palvelun toteuttamista?

                           c)

                           Vai voidaanko katsoa, että sen määrittämiseksi, mikä on tilapäisyyden sallittu raja, on ensisijaisesti vain turvauduttava näiden tilapäisessä työsuhteessa työskentelevien käyttöä koskevan säännön sanamuotoon, kun siinä sanotaan, että heitä voidaan nimittää välttämättömään tarpeeseen, kiireellisissä tilanteissa tai tilapäisten, suhdanteeseen liittyvien tai ylimääräisten hankkeiden toteuttamista varten, ja että loppujen lopuksi sen käytön, jotta sillä voidaan katsoa olevan perusteltu syy, on vastattava näihin erityisedellytyksiin ja että näin ei enää ole – ja kyse näin ollen on väärinkäytöstä –, kun sen käyttö ei ole yksittäistä, satunnaista ja tilanteesta johtuvaa?

               4)

               Onko direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan puitesopimuksen mukaista pitää perusteltuna syynä tilapäisessä julkisessa palvelussuhteessa olevien tietotekniikan työntekijöiden perättäiselle palvelussuhteeseen ottamiselle ja sen uudistamiselle välttämätöntä tarvetta, kiireellisyyttä [tai] tilapäisten, suhdanteeseen liittyvien tai ylimääräisten hankkeiden toteuttamista, kun nämä julkishallinnon palveluksessa olevat työntekijät hoitavat pysyvästi ja vakiintuneesti vakituisessa julkisessa palvelussuhteessa olevien työntekijöiden tavanomaisia tyypillisiä tehtäviä, siten, että työnantajana oleva julkishallinto ei aseta enimmäisrajoja näille nimityksille, täytä lakisääteisiä velvoitteita näiden tehtävien ja tarpeiden täyttämiseksi vakinaisilla virkamiehillä eikä ota käyttöön mitään vastaavaa toimenpidettä väärinkäytöksen estämiseksi ja ehkäisemiseksi perättäisessä tilapäisessä palvelussuhteessa, joten julkisessa palvelussuhteessa toimivien tietojenkäsittelyn alan tilapäisten työntekijöiden työskentely jatkuu tällöin keskeytyksettä määräjaksoissa, nyt käsiteltävässä tapauksessa 17 vuoden yhtäjaksoisessa palveluksessa?

               5)

               Onko Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin) oikeuskäytäntö yhteensopiva direktiivin 1999/70/[EY] liitteenä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen määräysten ja unionin niistä antaman tulkinnan kanssa, siltä osin kuin siinä määritetään perustellun syyn olevan olemassa – ottamatta huomioon muita tekijöitä – nimityksen määräaikaisuudelle määräajassa itsessään tai todetaan, että on mahdotonta ottaa vakinaista virkamiestä vertailukohdaksi, kun otetaan huomioon erilainen oikeudellinen järjestelmä, valintamenettely, tai/sekä se, että vakinaisille virkamiehille on tehtävissään ominaista pysyvyys, kun taas väliaikaisille työntekijöille tilapäisyys?

               6)

               Kun kansallinen tuomioistuin toteaa väärinkäytöksen tilapäisten julkisessa palvelussuhteessa olevien työntekijöiden ottamisessa SERMASin palvelukseen perättäin, kun tämän palvelukseen ottamisen tarkoituksena on vakituisten julkisessa palvelussuhteessa olevien työntekijöiden tehtävien hoitamiseen liittyvien pysyvien ja rakenteellisten tarpeiden kattaminen, eikä sisäisessä oikeusjärjestyksessä ole mitään tehokasta toimenpidettä seuraamusten määräämiseksi tällaisesta väärinkäytöksestä ja unionin oikeussäännön rikkomisen seurausten poistamiseksi, onko direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan puitesopimuksen 5 lauseketta tulkittava siten, että se velvoittaa kansallisen tuomioistuimen määräämään tehokkaita ja varoittavia toimenpiteitä puitesopimuksen tehokkaan vaikutuksen takaamiseksi ja näin ollen seuraamusten määräämiseksi mainitusta väärinkäytöksestä ja kyseisen unionin oikeussäännön rikkomisen seurausten poistamiseksi jättämällä soveltamatta sisäistä sääntöä, joka haittaa kyseisen oikeussäännön tehokkuutta?
               Jos kysymykseen vastataan myöntävästi, ja kuten Euroopan unionin tuomioistuin on 14.9.2016 antamansa tuomion 41 kohdassa todennut, asiat C-184/15 ja C-197/15: (2)

               Onko direktiivin 1999/70/EY tavoitteiden mukaista toimenpiteenä perättäisen tilapäisen palvelussuhteen väärinkäytöksen ehkäisemiseen ja siitä seuraamuksen määräämiseen ja unionin oikeuden rikkomisen seurauksen poistamiseen väliaikaisen / ylimääräisen / viransijaisen tilapäisen julkisen palvelussuhteen muuttaminen vakituiseksi julkiseksi palvelussuhteeksi nimeämällä henkilö vakituisessa tai toistaiseksi voimassa olevassa julkisessa palvelussuhteessa olevaksi työntekijäksi, joka nauttii samasta työn pysyvyydestä kuin vakituiset julkisessa palvelussuhteessa olevat työntekijät?

               7)

               Voidaanko perättäisen tilapäisen palvelussuhteen väärinkäytön tapauksessa, kun väliaikaisen työntekijän tilapäinen julkinen palvelussuhde muutetaan toistaiseksi voimassa olevaksi tai vakituiseksi julkiseksi palvelussuhteeksi, katsoa, että direktiivin 1999/70/EY ja sen puitesopimuksen tavoitteet täyttyvät ainoastaan silloin, kun tilapäisessä julkisessa palvelussuhteessa olevalla työntekijällä, johon väärinkäytös on kohdistunut, on sama[t] ja samanlaiset työehdot kuin vakituisessa julkisessa palvelussuhteessa olevalla henkilöstöllä (sosiaaliturvan, uralla etenemisen, virantäytön, ammatillisen koulutuksen, virkavapaiden, hallinnollisen aseman määrittämisen, lomien ja vapaiden, eläkeoikeuksien ja palvelussuhteen päättymisen, kuten [myös] avointen virkojen täyttämiseksi ja uralla etenemiseksi järjestettyihin kilpailuihin osallistumisen alalla) pysyvyyden ja erottamattomuuden periaatteiden mukaisesti, kaikkine oikeuksineen ja velvollisuuksineen, siten, että häntä kohdellaan yhdenvertaisesti vakituisten julkisessa palvelussuhteessa olevien tietotekniikan työntekijöiden kanssa?

               8)

               Velvoittaako yhteisön oikeus tarkistamaan lainvoimaiset tuomioistuinten ratkaisut / hallinnolliset toimet näissä kuvatuissa olosuhteissa silloin, kun tuomiossa Kühne & Heitz (C-453/00, 13.1.2004) (3) vaaditut seuraavat neljä edellytystä täyttyvät: 1) Espanjan kansallisessa oikeudessa hallinnolla ja tuomioistuimella on mahdollisuus tarkistamiseen, mutta sille on asetettu huomattavia rajoituksia, jotka tekevät siitä hyvin vaikean tai mahdottoman saavuttaa[;] 2) Riidanalais[i]sta päätöks[i]stä on tullut lainvoimaisia sitä viimeisenä/ainoana oikeusasteena käsitelleen kansallisen tuomioistuimen tuomion vuoksi; 3) tämä tuomio perustuu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa ristiriitaiseen unionin oikeuden tulkintaan ja se on annettu esittämättä unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä, ja [4]) asianomainen on kääntynyt hallintoelimen puoleen välittömästi saatuaan tietää kyseisestä oikeuskäytännöstä?

               9)

               Voivatko ja pitääkö kansallisten tuomioistuinten, samoin kuin unionin tuomioistuinten, jotka ovat velvollisia varmistamaan unionin oikeuden täyden vaikutuksen jäsenvaltioissa, vaatia jäsenvaltioiden sisäiseltä hallintoviranomaiselta ja tuomita tämä siihen, että se — toimivaltansa puitteissa — toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet, joilla poistetaan sisäiset oikeussäännöt, jotka ovat ristiriidassa unionin oikeuden kanssa yleisesti ja direktiivin 1999/70/EY ja sen puitesopimuksen kanssa erityisesti?

      (1)  Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annettu neuvoston direktiivi 1999/70/EY (EYVL L 175, s. 43).

      (2)  Tuomio 14.9.2016, Martínez Andrés ja Castrejana López (C-184/15 ja C-197/15, EU:C:2016:680).

      (3)  Tuomio 13.1.2004, Kühne & Heitz (C-453/00, EU:C:2004:17).


title: Asia T-150/18: Kanne 1.3.2018 – BNP Paribas v. EKP

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/59

         Kanne 1.3.2018 – BNP Paribas v. EKP
   (Asia T-150/18)
   (2018/C 161/69)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: BNP Paribas (Pariisi, Ranska) (edustajat: asianajajat A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi ja P. Kupka)

      Vastaaja: Euroopan keskuspankki (EKP)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan osittain EKP:n 19.12.2017 tekemän päätöksen nro ECB/SSM/2017 – R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 9 artiklan sikäli kuin siinä määrätään sellaisten peruuttamattomien maksusitoumusten vähennyksistä, jotka on annettu yhteiselle kriisinratkaisurahastolle, kansallisille kriisinratkaisurahastoille ja kansallisille ydinpääoman talletussuojajärjestelmille yksilöllisesti, alakonsolidointiryhmän tasolla tai konsolidoidusti, ja erityisesti kyseisen päätöksen 9.1, 9.2 ja 9.3 kohdan

               —

               velvoittamaan EKP korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

               1.

               Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisella päätöksellä ei ole oikeusperustaa, koska EKP käytti toimivaltaansa vakavaraisuusvalvonnan alalla toteuttaakseen laajuudeltaan yleisen toimenpiteen, joka kuuluu lainsäätäjän toimivaltaan, ja ylitti toimivallan, joka sille annetaan luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille 15.10.2013 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (EUVL 2013, L 287, s. 63) 4 artiklan 1 kohdan f alakohdassa ja 16 artiklassa.

               2.

               Toinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä on oikeudellinen virhe, koska EKP tulkitsi kantajan mukaan vastoin lainsäätäjän aikomusta unionin oikeuden säädöksiä, joissa annetaan luottolaitoksille mahdollisuus turvautua peruuttamattomiin maksusitoumuksiin suoriutuakseen osasta velvoitteitaan kansallisia kriisinratkaisurahastoja, yhteistä kriisinratkaisurahastoa ja kansallisia talletussuojajärjestelmiä kohtaan, ja epäsi näin kyseisiltä säännöksiltä niiden tehokkaan oikeusvaikutuksen. Kantajan mukaan EKP perusti lisäksi päätöksensä unionin oikeuden ja kansallisen oikeuden täytäntöönpanotoimien, joita sovelletaan peruuttamattomiin maksusitoumuksiin, virheelliseen tulkintaan.

               3.

               Kolmas kanneperuste, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista.

               4.

               Neljäs kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen päätös perustuu arviointivirheeseen ja sillä loukataan hyvän hallinnon periaatetta.


title: Asia T-540/15: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 22.3.2018 – De Capitani v. parlamentti (Oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus (EY) N:o 1049/2001 — Asiakirjat, jotka koskevat vireillä olevaa lainsäädäntömenettelyä — Kolmikantakokoukset — Neljä saraketta sisältävät taulukot, jotka koskevat ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Europolista ja päätösten 2009/371/YOS ja 2005/681/YOS kumoamisesta — Asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epääminen osittain — Kumoamiskanne — Oikeussuojan tarve — Tutkittavaksi ottaminen — Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta — Päätöksentekomenettelyn suojaa koskeva poikkeus — Sellaista yleistä olettamaa ei ole, jonka mukaan kolmikantakokousten yhteydessä laadittuihin neljä saraketta sisältäviin taulukoihin ei ole mahdollista tutustua)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/46

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 22.3.2018 – De Capitani v. parlamentti
   (Asia T-540/15) (1)

   ((Oikeus tutustua asiakirjoihin - Asetus (EY) N:o 1049/2001 - Asiakirjat, jotka koskevat vireillä olevaa lainsäädäntömenettelyä - Kolmikantakokoukset - Neljä saraketta sisältävät taulukot, jotka koskevat ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Europolista ja päätösten 2009/371/YOS ja 2005/681/YOS kumoamisesta - Asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epääminen osittain - Kumoamiskanne - Oikeussuojan tarve - Tutkittavaksi ottaminen - Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta - Päätöksentekomenettelyn suojaa koskeva poikkeus - Sellaista yleistä olettamaa ei ole, jonka mukaan kolmikantakokousten yhteydessä laadittuihin neljä saraketta sisältäviin taulukoihin ei ole mahdollista tutustua))
   (2018/C 161/50)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Emilio De Capitani (Bryssel, Belgia) (edustajat: asianajajat O. Brouwer, J. Wolfhagen ja E. Raedts)

      Vastaaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: aluksi N. Görlitz, A. Troupiotis ja C. Burgos, sittemmin N. Görlitz, C. Burgos ja I. Anagnostopoulou)

      Väliintulijat, jotka tukevat vastaajan vaatimuksia: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: E. Rebasti, B. Driessen et J.-B. Laignelot) ja Euroopan komissio (asiamiehet: J. Baquero Cruz ja F. Clotuche-Duvieusart)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus sellaisen 8.7.2015 annetun Euroopan parlamentin päätöksen A(2015) 4931 kumoamiseksi, jolla kieltäydytään antamasta kantajalle oikeutta tutustua kokonaisuudessaan asiakirjoihin LIBE-2013-0091-02 ja LIBE-2013-0091-03.

      Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan parlamentin päätös A(2015)4931, joka on annettu 8.7.2015, kumotaan siltä osin kuin se koskee kieltäytymistä antaa Emilio De Capitanille oikeutta tutustua kokonaisuudessaan asiakirjoihin LIBE 2013 0091 02 ja LIBE 2013 0091 03.

               2)

               Parlamentti vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Emilio De Capitanin oikeudenkäyntikulut.

               3)

               Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 398, 30.11.2015.


title: Asia C-651/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 7.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Augstākā tiesa – Latvia) – DW v. Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaaliturva — Äitiysetuus — Määrän laskeminen vakuutetun 12 kuukauden pituisen viitejakson aikana saamien tulojen perusteella — Henkilö, joka on ollut tämän jakson aikana Euroopan unionin toimielimen palveluksessa — Kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla kyseisen etuuden määräksi vahvistetaan 70 prosenttia keskimääräisen vakuutusmaksun perusteen määrästä — Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus — Vilpittömän yhteistyön periaate)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/11

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 7.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Augstākā tiesa – Latvia) – DW v. Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra
   (Asia C-651/16) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaaliturva - Äitiysetuus - Määrän laskeminen vakuutetun 12 kuukauden pituisen viitejakson aikana saamien tulojen perusteella - Henkilö, joka on ollut tämän jakson aikana Euroopan unionin toimielimen palveluksessa - Kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla kyseisen etuuden määräksi vahvistetaan 70 prosenttia keskimääräisen vakuutusmaksun perusteen määrästä - Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus - Vilpittömän yhteistyön periaate))
   (2018/C 161/12)
   Oikeudenkäyntikieli: latvia

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Augstākā tiesa

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: DW

      Vastapuoli: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

      Tuomiolauselma

   SEUT 45 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa äitiysetuuden määrää määritettäessä keskimääräisen vakuutusmaksun perusteen laskemisessa ne viitejaksoon kuuluvat kuukaudet, joina kyseinen henkilö on ollut unionin toimielimen palveluksessa eikä ole kuulunut tämän jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, rinnastetaan sellaiseen jaksoon, jonka aikana ei ole tehty työtä, ja niihin sovelletaan mainitussa jäsenvaltiossa vahvistettua keskimääräistä vakuutusmaksun perustetta, minkä seurauksena tälle henkilölle myönnetyn äitiysetuuden määrä pienenee huomattavasti verrattuna siihen määrään, jonka hän olisi voinut saada, jos hän olisi työskennellyt ainoastaan tässä jäsenvaltiossa.

      (1)  EUVL C 86, 20.3.2017.


title: Asia T-156/18: Kanne 26.2.2018 – Legutko ja Poręba v. parlamentti

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/59

         Kanne 26.2.2018 – Legutko ja Poręba v. parlamentti
   (Asia T-156/18)
   (2018/C 161/70)
   Oikeudenkäyntikieli: puola

      Asianosaiset

      Kantaja: Ryszard Antoni Legutko (Morawica, Puola) ja Tomasz Piotr Poręba (Mielec, Puola) (edustaja: asianajaja M. Mataczyński)

      Vastaaja: Euroopan parlamentti

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               toteamaan, että vastaaja on rikkonut Euroopan parlamentin työjärjestyksen 130 artiklaa ja tämän työjärjestyksen liitteessä II olevia säännöksiä, koska se ei ole toimittanut eteenpäin neuvostolle kirjallista kysymystä, jonka Euroopan parlamentin jäsenet olivat esittäneet menettelyssä, joka on rekisteröity viitenumerolla P-003358/17

               —

               toteamaan, että Euroopan parlamentin on toimitettava viitenumerolla P-003358/17 rekisteröity kirjallinen kysymys toimivaltaiselle toimielimelle, eli Euroopan unionin neuvostolle

               —

               velvoittamaan Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantajat väittävät, että Euroopan parlamentti ei ole kantajien suosittelemalla tavalla toimittanut eteenpäin toimivaltaiselle toimielimelle kirjallista kysymystä, jonka Euroopan parlamentin jäsenet Ryszard Legutko ja Tomasz Poręba esittivät 16.5.2017.


title: Asia T-180/18: Kanne 12.3.2018 – VJ v. EUH

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/69

         Kanne 12.3.2018 – VJ v. EUH
   (Asia T-180/18)
   (2018/C 161/86)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: VJ (edustaja: asianajaja N. de Montigny)

      Vastaaja: Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               [kumoamaan] kantajalle sähköpostitse 22.6.2017 lähetetyn EUH:n laskelman, ja tarvittaessa palkkalaskelman siltä osin kuin se koskee kantajalle tämän lapsista myönnettyä/myönnettävää koulutusavustusta;

               —

               velvoittamaan vastaajan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kahteen kanneperusteeseen.

               1.

               Lainvastaisuusväitteeseen perustuvan ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalaisella päätöksellä eli kantajan vetoamalla, 15.4.2016 päivätyllä ilmoituksella ja EUH:n Guidelinesilla rikotaan virkamiesten henkilöstösääntöjä ja sen liitettä X.

               2.

               Toisen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös on lainvastainen. Tämä peruste jakautuu viiteen osaan.

                           —

                           Ensimmäisen osan mukaan ennalta varautumisen, perustellun luottamuksen ja oikeusvarmuuden sekä hyvän hallinnon ja kantajan saavutettujen oikeuksien periaatteita on loukattu.

                           —

                           Toisen osan mukaan EUH on rikkonut antamiaan sitoumuksia, syyllistynyt huonoon hallintoon ja loukannut oikeusvarmuuden periaatetta ja kantajan perusteltuja odotuksia.

                           —

                           Kolmannen osan mukaan oikeutta perheeseen ja koulutukseen on loukattu.

                           —

                           Neljännen osan mukaan yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteita on loukattu.

                           —

                           Viidennen osan mukaan etuja ei ole punnittu eikä toteutettu toimenpide ole suhteellisuusperiaatteen mukainen.


title: Asia T-163/18: Kanne 8.3.2018 – Amisi Kumba v. neuvosto

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/60

         Kanne 8.3.2018 – Amisi Kumba v. neuvosto
   (Asia T-163/18)
   (2018/C 161/71)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Gabriel Amisi Kumba (Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta) (edustajat: asianajajat T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois ja A. Guillerme)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan Kongon demokraattista tasavaltaa koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/788/YUTP muuttamisesta 11.12.2017 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2017/2282 siltä osin kuin siinä pysytetään kantajan nimi päätöksen 2010/788/YUTP liitteessä II olevassa 2 kohdassa ja asetuksen (EY) 1183/2005/EY liitteessä I a olevassa 2 kohdassa

               —

               toteamaan, että päätöksen 2010/788/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2016/2231/YUTP, 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja asetuksen 1183/2005/EY 2 b artiklan 1 kohdan b alakohdan säännökset ovat lainvastaisia

               —

               velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

               1)

               Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista mukaan lukien toimenpiteiden oikeuttamiseksi ja tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi tarvittavien perustelujen laiminlyönti, sekä kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista.

               2)

               Toinen kanneperuste, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä liittyen kantajan osallistumiseen Kongon demokraattisessa tasavallassa tapahtuneisiin vakaviin ihmisoikeusloukkauksiin.

               3)

               Kolmas kanneperuste, joka koskee yksityiselämää koskevan oikeuden, omistusoikeuden ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista

               4)

               Neljäs kanneperuste, joka koskee Kongon demokraattista tasavaltaa koskevista rajoittavista toimenpiteistä ja yhteisen kannan 2008/369/YUTP kumoamisesta 20.12.2010 annetun neuvoston päätöksen (EUVL 2010, L 336, s. 30), sellaisena kuin se on muutettuna Kongon demokraattista tasavaltaa koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/788/YUTP muuttamisesta 12.12.2016 annetulla päätöksellä (YUTP) 2016/2231 (EUVL 2016, L 336I, s. 7), 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja tiettyjen rajoittavien erityistoimenpiteiden käyttöönotosta Kongon demokraattista tasavaltaa koskevaa aseidenvientikieltoa rikkovia henkilöitä vastaan 18.7.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1183/2005 (EUVL 2005, L 193, s. 1) 2 b artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten lainvastaisuutta.


title: Asia C-105/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/25

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) v. Administración General del Estado
   (Asia C-105/18)
   (2018/C 161/28)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

      Vastaaja: Administración General del Estado

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko SEUT 191 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ympäristöpoliittista saastuttaja maksaa -periaatetta ja 23.10.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY (1) 9 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään vesipalveluista aiheutuvien kustannusten kattamista koskevasta periaatteesta ja veden eri käyttötarkoitusten saattamisesta taloudelliseen tasapainoon, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että sisämaan veden käyttämisestä sähkön tuotantoon aletaan kantaa käsiteltävässä asiassa riitautetun kaltaista maksua, joka ei kannusta vesivarojen tehokkaaseen käyttöön, johon ei sisälly järjestelyjä julkisessa omistuksessa olevien vesivarojen säilyttämiseksi ja suojelemiseksi ja jonka määrän laskeminen ei liity mitenkään tuotantolaitosten kykyyn tuottaa vahinkoa julkisessa omistuksessa oleville vesivaroille vaan perustuu vain ja yksinomaan niiden kykyyn tuottaa tuloja valtiolle?

               2)

               Onko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan vedenottomaksun kaltainen maksu, jota kannetaan ainoastaan usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä toimivilta vesivoimalaitoksilta mutta ei konsessionhaltijoilta autonomisten alueiden sisäisissä vesipiireissä ja ainoastaan vesivoimatekniikkaa käyttäviltä laitoksilta mutta ei muita tekniikoita käyttäviltä voimalaitoksilta, yhteensopiva sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun direktiivin 2009/72/EY (2) 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yrityksiä koskevan syrjintäkiellon periaatteen kanssa?

               3)

               Onko SEUT 107 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että riidanalaisen maksun kaltaisen vedenottomaksun kantamista sellaisten vesivoiman tuottajien vahingoksi, jotka toimivat usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä, on pidettävä kiellettynä valtiontukena, koska käyttöön otetussa järjestelmässä tätä maksua kannetaan samaa tekniikkaa käyttäviltä laitoksilta epäsymmetrisesti sen mukaan, millä alueella laitos sijaitsee, ja koska sitä ei kanneta muita energialähteitä käyttäviltä sähköntuottajilta?

      (1)  Yhteisön vesipolitiikan puitteista 23.10.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY (EYVL 2000, L 327, s. 1).

      (2)  Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.6.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55).


title: Asia T-242/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 22.3.2018 – Stavytskyi v. neuvosto (Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet — Varojen jäädyttäminen — Niiden henkilöiden, yhteisöjen ja elinten luettelo, joihin varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen kohdistuu — Kantajan nimen säilyttäminen luettelossa — Perusteluvelvollisuus — Lainvastaisuusväite — Oikeasuhteisuus — Oikeusperusta — Ilmeinen arviointivirhe)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/47

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 22.3.2018 – Stavytskyi v. neuvosto
   (Asia T-242/16) (1)

   ((Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet - Varojen jäädyttäminen - Niiden henkilöiden, yhteisöjen ja elinten luettelo, joihin varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen kohdistuu - Kantajan nimen säilyttäminen luettelossa - Perusteluvelvollisuus - Lainvastaisuusväite - Oikeasuhteisuus - Oikeusperusta - Ilmeinen arviointivirhe))
   (2018/C 161/51)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: Edward Stavytskyi (Bryssel, Belgia) (edustajat: solicitor J. Grayston sekä asianajajat P. Gjørtler, G. Pandey ja D. Rovetta)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: V. Piessevaux ja J.-P. Hix)

      Väliintulija, joka tukee väliintulijan vaatimuksia: Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi E. Paasivirta ja S. Bartelt, sitten E. Paasivirta ja L. Baumgart)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2014/119/YUTP muuttamisesta 4.3.2016 tehdyn neuvoston päätöksen (YUTP) 2016/318 (EUVL 2016, L 60, s. 76) sekä Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 208/2014 täytäntöönpanosta 4.3.2016 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 2016/311 (EUVL 2016, L 60, s. 1) kumoamiseksi siltä osin kuin näissä toimissa sisällytetään kantaja rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden ja yhteisöjen luetteloon

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Edward Stavytskyi vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.

               3)

               Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 270, 25.7.2016.


title: Asia T-164/18: Kanne 8.3.2018 – Kampete v. neuvosto

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/61

         Kanne 8.3.2018 – Kampete v. neuvosto
   (Asia T-164/18)
   (2018/C 161/72)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Illunga Kampete (Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta) (edustajat: asianajajat T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois ja A. Guillerme)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

               —

               kumoamaan Kongon demokraattista tasavaltaa koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/788/YUTP muuttamisesta 11.12.2017 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2017/2282 siltä osin kuin siinä pysytetään kantajan nimi päätöksen 2010/788/YUTP liitteessä II olevassa 1 kohdassa ja asetuksen (EY) 1183/2005/EY liitteessä I a olevassa 1 kohdassa

               —

               toteamaan, että päätöksen 2010/788/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2016/2231/YUTP, 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja asetuksen 1183/2005/EY 2 b artiklan 1 kohdan b alakohdan säännökset ovat lainvastaisia

               —

               velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen, jotka ovat pääosin samat tai samankaltaiset kuin asiassa T-163/18, Amisi Kumba v. neuvosto, esitetyt kanneperusteet.


title: Asia C-106/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Energía de Galicia (Engasa) S.A. v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/26

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Energía de Galicia (Engasa) S.A. v. Administración General del Estado
   (Asia C-106/18)
   (2018/C 161/29)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Energía de Galicia (Engasa) S.A.

      Vastaaja: Administración General del Estado

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko SEUT 191 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ympäristöpoliittista saastuttaja maksaa -periaatetta ja 23.10.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY (1) 9 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään vesipalveluista aiheutuvien kustannusten kattamista koskevasta periaatteesta ja veden eri käyttötarkoitusten saattamisesta taloudelliseen tasapainoon, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että sisämaan veden käyttämisestä sähkön tuotantoon aletaan kantaa käsiteltävässä asiassa riitautetun kaltaista maksua, joka ei kannusta vesivarojen tehokkaaseen käyttöön, johon ei sisälly järjestelyjä julkisessa omistuksessa olevien vesivarojen säilyttämiseksi ja suojelemiseksi ja jonka määrän laskeminen ei liity mitenkään tuotantolaitosten kykyyn tuottaa vahinkoa julkisessa omistuksessa oleville vesivaroille vaan perustuu vain ja yksinomaan niiden kykyyn tuottaa tuloja valtiolle?

               2)

               Onko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan vedenottomaksun kaltainen maksu, jota kannetaan ainoastaan usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä toimivilta vesivoimalaitoksilta mutta ei konsessionhaltijoilta autonomisten alueiden sisäisissä vesipiireissä ja ainoastaan vesivoimatekniikkaa käyttäviltä laitoksilta mutta ei muita tekniikoita käyttäviltä voimalaitoksilta, yhteensopiva sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun direktiivin 2009/72/EY (2) 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yrityksiä koskevan syrjintäkiellon periaatteen kanssa?

               3)

               Onko SEUT 107 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että riidanalaisen maksun kaltaisen vedenottomaksun kantamista sellaisten vesivoiman tuottajien vahingoksi, jotka toimivat usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä, on pidettävä kiellettynä valtiontukena, koska käyttöön otetussa järjestelmässä tätä maksua kannetaan samaa tekniikkaa käyttäviltä laitoksilta epäsymmetrisesti sen mukaan, millä alueella laitos sijaitsee, ja koska sitä ei kanneta muita energialähteitä käyttäviltä sähköntuottajilta?

      (1)  Yhteisön vesipolitiikan puitteista 23.10.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY (EYVL 2000, L 327, s. 1).

      (2)  Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.6.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55).


title: Asia T-442/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 20.3.2018 – Šroubárna Ždánice v. neuvosto (Polkumyyntitullien palauttamista koskeva hakemus — Kiinasta peräisin olevien tai Malesiasta lähetettyjen tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonti — Asetus (EY) N:o 91/2009 ja toimeenpanoasetus (EU) N:o 723/2011 — Kansallisen tuomioistuimen toimivalta — Unionin yleinen tuomioistuin ei ole toimivaltainen)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/47

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 20.3.2018 – Šroubárna Ždánice v. neuvosto
   (Asia T-442/16) (1)

   ((Polkumyyntitullien palauttamista koskeva hakemus - Kiinasta peräisin olevien tai Malesiasta lähetettyjen tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonti - Asetus (EY) N:o 91/2009 ja toimeenpanoasetus (EU) N:o 723/2011 - Kansallisen tuomioistuimen toimivalta - Unionin yleinen tuomioistuin ei ole toimivaltainen))
   (2018/C 161/52)
   Oikeudenkäyntikieli: tšekki

      Asianosaiset

      Kantaja: Šroubárna Ždánice a.s. (Kyjov, Tšekki) (edustaja: asianajaja M. Osladil)

      Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: H. Marcos Fraile ja A. Westerhof Löfflerová, avustajanaan asianajaja N. Tuominen)

      Väliintulija, joka tukee vastaajan vaatimuksia: Euroopan komissio (asiamiehet: T. Maxian Rusche ja P. Němečková)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Vaatimus niiden polkumyyntitullien ja korkojen palauttamiseksi, joita kantaja on maksanut Tšekin tulliviranomaisille väitteen mukaan perusteettomasti lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonnissa 29.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 91/2009 (EUVL 2009, L 29, s. 1), asetuksella (EY) N:o 91/2009 käyttöön otetun lopullisen polkumyyntitullin laajentamisesta koskemaan Malesiasta lähetettyjen tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuontia riippumatta siitä, onko niiden alkuperämaaksi ilmoitettu Malesia, 18.7.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 723/2011 (EUVL 2011, L 194, s. 6) ja asetuksen (EY) N:o 91/2009 muuttamisesta 4.10.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 924/2012 (EUVL 2012, L 275, p. 1) antamisen seurauksena.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään, koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole toimivaltainen.

               2)

               Šroubárna Ždánice a.s. vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.

               3)

               Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

      (1)  EUVL C 392, 24.10.2016.


title: Asia C-107/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Duerocanto S.L. v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/27

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Duerocanto S.L. v. Administración General del Estado
   (Asia C-107/18)
   (2018/C 161/30)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Duerocanto S.L.

      Vastaaja: Administración General del Estado

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko SEUT 191 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ympäristöpoliittista saastuttaja maksaa -periaatetta ja 23.10.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY (1) 9 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään vesipalveluista aiheutuvien kustannusten kattamista koskevasta periaatteesta ja veden eri käyttötarkoitusten saattamisesta taloudelliseen tasapainoon, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että sisämaan veden käyttämisestä sähkön tuotantoon aletaan kantaa käsiteltävässä asiassa riitautetun kaltaista maksua, joka ei kannusta vesivarojen tehokkaaseen käyttöön, johon ei sisälly järjestelyjä julkisessa omistuksessa olevien vesivarojen säilyttämiseksi ja suojelemiseksi ja jonka määrän laskeminen ei liity mitenkään tuotantolaitosten kykyyn tuottaa vahinkoa julkisessa omistuksessa oleville vesivaroille vaan perustuu vain ja yksinomaan niiden kykyyn tuottaa tuloja valtiolle?

               2)

               Onko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan vedenottomaksun kaltainen maksu, jota kannetaan ainoastaan usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä toimivilta vesivoimalaitoksilta mutta ei konsessionhaltijoilta autonomisten alueiden sisäisissä vesipiireissä ja ainoastaan vesivoimatekniikkaa käyttäviltä laitoksilta mutta ei muita tekniikoita käyttäviltä voimalaitoksilta, yhteensopiva sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun direktiivin 2009/72/EY (2) 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yrityksiä koskevan syrjintäkiellon periaatteen kanssa?

               3)

               Onko SEUT 107 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että riidanalaisen maksun kaltaisen vedenottomaksun kantamista sellaisten vesivoiman tuottajien vahingoksi, jotka toimivat usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä, on pidettävä kiellettynä valtiontukena, koska käyttöön otetussa järjestelmässä tätä maksua kannetaan samaa tekniikkaa käyttäviltä laitoksilta epäsymmetrisesti sen mukaan, millä alueella laitos sijaitsee, ja koska sitä ei kanneta muita energialähteitä käyttäviltä sähköntuottajilta?

      (1)  Yhteisön vesipolitiikan puitteista 23.10.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY (EYVL 2000, L 327, s. 1).

      (2)  Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.6.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55).


title: Asia C-31/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Conseil d’État – Ranska) – Cristal Union, jolle Sucrerie de Toury SA:n oikeudet ovat siirtyneet v. Ministre de l’Économie et des Finances (Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 2003/96/EY — Energiatuotteiden ja sähkön verotus — 14 artiklan 1 kohdan a alakohta — Sähkön tuottamiseen käytettävät energiatuotteet — Vapautusvelvollisuus — 15 artiklan 1 kohdan c alakohta — Sähkön ja lämmön yhteistuotantoon käytettävät energiatuotteet — Mahdollisuus soveltaa verotusta koskevia vapautuksia tai alennuksia — Lämmön ja sähkön yhteistuotantoon tarkoitettu maakaasu)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/11

         Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Conseil d’État – Ranska) – Cristal Union, jolle Sucrerie de Toury SA:n oikeudet ovat siirtyneet v. Ministre de l’Économie et des Finances
   (Asia C-31/17) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2003/96/EY - Energiatuotteiden ja sähkön verotus - 14 artiklan 1 kohdan a alakohta - Sähkön tuottamiseen käytettävät energiatuotteet - Vapautusvelvollisuus - 15 artiklan 1 kohdan c alakohta - Sähkön ja lämmön yhteistuotantoon käytettävät energiatuotteet - Mahdollisuus soveltaa verotusta koskevia vapautuksia tai alennuksia - Lämmön ja sähkön yhteistuotantoon tarkoitettu maakaasu))
   (2018/C 161/13)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Conseil d’État

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Cristal Union, jolle Sucrerie de Toury SA:n oikeudet ovat siirtyneet

      Vastapuoli: Ministre de l’Économie et des Finances

      Tuomiolauselma

   Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä pakollista verosta vapauttamista sovelletaan sähkön tuottamiseen käytettäviin energiatuotteisiin, kun näitä tuotteita käytetään kyseisen direktiivin 15 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun sähkön ja lämmön yhteistuotantoon.

      (1)  EUVL C 112, 10.4.2017.


title: Asia T-579/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 22.3.2018 – HJ v. EMA (Henkilöstö — Väliaikaiset toimihenkilöt — Määräaikaisen työsopimuksen uusimatta jättäminen — Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 8 artiklan ensimmäinen alakohta — Määräaikaisen sopimuksen luokitteleminen toistaiseksi voimassa olevaksi sopimukseksi — Ilmeinen arviointivirhe — Huolenpitovelvollisuus — Perusteluvelvollisuus — Oikeus tulla kuulluksi — Arviointikertomus — Perusteluvelvollisuus — Ilmeinen arviointivirhe)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/48

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 22.3.2018 – HJ v. EMA
   (Asia T-579/16) (1)

   ((Henkilöstö - Väliaikaiset toimihenkilöt - Määräaikaisen työsopimuksen uusimatta jättäminen - Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 8 artiklan ensimmäinen alakohta - Määräaikaisen sopimuksen luokitteleminen toistaiseksi voimassa olevaksi sopimukseksi - Ilmeinen arviointivirhe - Huolenpitovelvollisuus - Perusteluvelvollisuus - Oikeus tulla kuulluksi - Arviointikertomus - Perusteluvelvollisuus - Ilmeinen arviointivirhe))
   (2018/C 161/53)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: HJ (edustajat: asianajajat L. Levi ja A. Blot)

      Vastaaja: Euroopan lääkevirasto (EMA) (asiamiehet: F. Cooney ja N. Rampal Olmedo, avustajinaan asianajajat A. Duron ja D. Waelbroeck)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 270 artiklaan perustuva vaatimus yhtäältä ajanjaksoa 16.2.–31.12.2014 koskevan kantajan arviointikertomuksen kumoamiseksi, sopimusten tekemisestä vastaavan viranomaisen 1.4.2015 tekemän sitä koskevan päätöksen kumoamiseksi, että kantajan väliaikaisen toimihenkilön sopimusta ei uusita, ja kahden sellaisen 26.10.2015 tehdyn päätöksen kumoamiseksi, joilla hylätään kantajan näistä toimista tekemän oikaisuvaatimukset, sekä toisaalta vahingonkorvauksen saamiseksi kantajalle väitetysti aiheutuneesta vahingosta

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               HJ velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 145, 25.4.2016 (asia on alun perin rekisteröity Euroopan unionin virkamiestuomioistuimessa asianumerolla F-8/16 ja se on siirretty Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi 1.9.2016).


title: Asia C-64/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 8.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal da Relação do Porto – Portugali) – Saey Home & Garden NV/SA v. Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA (Ennakkoratkaisupyyntö — Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla — Asetus (EU) N:o 1215/2012 — 25 artikla — Oikeuspaikkalausekkeen olemassaolo — Suullinen sopimus, jota ei ole vahvistettu kirjallisesti — Lauseke sisältyy myyntiä koskeviin yleisiin sopimusehtoihin, jotka mainitaan laskuissa — 7 artiklan 1 alakohdan b alakohta — Kahden eri jäsenvaltioihin sijoittautuneen yhtiön välinen jälleenmyyntisopimus, joka koskee kolmannen jäsenvaltion markkinoita — 7 artiklan 1 alakohdan b alakohdan toinen luetelmakohta — Toimivaltaisen tuomioistuimen määrittäminen — Tällaiselle sopimukselle luonteenomaisen velvoitteen täytäntöönpanopaikka)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/12

         Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 8.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal da Relação do Porto – Portugali) – Saey Home & Garden NV/SA v. Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA
   (Asia C-64/17) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa - Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla - Asetus (EU) N:o 1215/2012 - 25 artikla - Oikeuspaikkalausekkeen olemassaolo - Suullinen sopimus, jota ei ole vahvistettu kirjallisesti - Lauseke sisältyy myyntiä koskeviin yleisiin sopimusehtoihin, jotka mainitaan laskuissa - 7 artiklan 1 alakohdan b alakohta - Kahden eri jäsenvaltioihin sijoittautuneen yhtiön välinen jälleenmyyntisopimus, joka koskee kolmannen jäsenvaltion markkinoita - 7 artiklan 1 alakohdan b alakohdan toinen luetelmakohta - Toimivaltaisen tuomioistuimen määrittäminen - Tällaiselle sopimukselle luonteenomaisen velvoitteen täytäntöönpanopaikka))
   (2018/C 161/14)
   Oikeudenkäyntikieli: portugali

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal da Relação do Porto

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Saey Home & Garden NV/SA

      Vastapuoli: Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA

      Tuomiolauselma

               1)

               Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 25 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jollei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä, muuta johdu, tässä säännöksessä asetettuja edellytyksiä ei täytä pääasiassa kyseessä olevan kaltainen oikeuspaikkalauseke, joka sisältyy myyntiä koskeviin yleisiin sopimusehtoihin, jotka mainitaan yhden sopimuspuolen laatimissa laskuissa.

               2)

               Asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että tämän säännöksen nojalla toimivalta tutkia vahingonkorvausvaatimus, joka liittyy sellaisen jälleenmyyntisopimuksen irtisanomiseen, jonka kaksi yhtiötä, joiden kotipaikka on eri jäsenvaltioissa ja jotka toimivat eri jäsenvaltioissa, ovat tehneet tuotteiden kaupan pitämisestä sellaisen kolmannen jäsenvaltion kotimaan markkinoilla, jossa kyseisistä yhtiöistä kummallakaan ei ole sivuliikettä eikä toimipaikkaa, on sen jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa sijaitsee palvelujen pääasiallinen suorittamispaikkakunta, sellaisena kuin se ilmenee sopimusmääräyksistä, ja jollei tällaisia määräyksiä ole, paikkakunta, jossa tämä sopimus tosiasiallisesti pannaan täytäntöön, ja jollei määrittäminen tällä perusteella ole mahdollista, paikkakunta, jossa palvelun tarjoajalla on kotipaikka.

      (1)  EUVL C 112, 10.4.2017.


title: Asia T-734/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 20.3.2018 – Argyraki v. komissio (Henkilöstö — Virkamiehet — Eläkkeet — Palvelusvuosihyvityksen laskeminen — Ylimääräisenä toimihenkilönä suoritettujen palvelusjaksojen huomioon ottaminen — Edellytykset — Oikeudellinen perusta)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/49

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 20.3.2018 – Argyraki v. komissio
   (Asia T-734/16) (1)

   ((Henkilöstö - Virkamiehet - Eläkkeet - Palvelusvuosihyvityksen laskeminen - Ylimääräisenä toimihenkilönä suoritettujen palvelusjaksojen huomioon ottaminen - Edellytykset - Oikeudellinen perusta))
   (2018/C 161/54)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Vassilia Argyraki (Bryssel, Belgia) (edustaja: asianajaja S. Pappas)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi G. Berscheid, G. Gattinara ja A.-C. Simon, sitten G. Berscheid, G. Gattinara ja L. Radu Bouyon)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 270 artiklaan perustuva vaatimus komission henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (PMO) 29.1.2016 tekemän sellaisen päätöksen kumoamiseksi, jolla tämä hylkäsi kantajan vaatimuksen hyväksyä ylimääräisenä toimihenkilönä suoritetut työskentelyjaksot tilapäisenä toimihenkilönä suoritetuiksi jaksoiksi hänen eläkeoikeuksiensa laskennan yhteydessä

      Tuomiolauselma

               1)

               Euroopan komission henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (PMO) 29.1.2016 tekemä päätös, jolla tämä hylkäsi Vassilia Argyrakin vaatimuksen hyväksyä ylimääräisenä toimihenkilönä suoritetut työskentelyjaksot tilapäisenä toimihenkilönä suoritetuiksi jaksoiksi hänen eläkeoikeuksiensa laskennan yhteydessä, kumotaan.

               2)

               Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 462, 12.12.2016.


title: Asia C-108/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/28

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. v. Administración General del Estado
   (Asia C-108/18)
   (2018/C 161/31)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U.

      Vastaaja: Administración General del Estado

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko SEUT 191 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ympäristöpoliittista saastuttaja maksaa -periaatetta ja 23.10.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY (1) 9 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään vesipalveluista aiheutuvien kustannusten kattamista koskevasta periaatteesta ja veden eri käyttötarkoitusten saattamisesta taloudelliseen tasapainoon, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että sisämaan veden käyttämisestä sähkön tuotantoon aletaan kantaa käsiteltävässä asiassa riitautetun kaltaista maksua, joka ei kannusta vesivarojen tehokkaaseen käyttöön, johon ei sisälly järjestelyjä julkisessa omistuksessa olevien vesivarojen säilyttämiseksi ja suojelemiseksi ja jonka määrän laskeminen ei liity mitenkään tuotantolaitosten kykyyn tuottaa vahinkoa julkisessa omistuksessa oleville vesivaroille vaan perustuu vain ja yksinomaan niiden kykyyn tuottaa tuloja valtiolle?

               2)

               Onko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan vedenottomaksun kaltainen maksu, jota kannetaan ainoastaan usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä toimivilta vesivoimalaitoksilta mutta ei konsessionhaltijoilta autonomisten alueiden sisäisissä vesipiireissä ja ainoastaan vesivoimatekniikkaa käyttäviltä laitoksilta mutta ei muita tekniikoita käyttäviltä voimalaitoksilta, yhteensopiva sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun direktiivin 2009/72/EY (2) 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yrityksiä koskevan syrjintäkiellon periaatteen kanssa?

               3)

               Onko SEUT 107 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että riidanalaisen maksun kaltaisen vedenottomaksun kantamista sellaisten vesivoiman tuottajien vahingoksi, jotka toimivat usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä, on pidettävä kiellettynä valtiontukena, koska käyttöön otetussa järjestelmässä tätä maksua kannetaan samaa tekniikkaa käyttäviltä laitoksilta epäsymmetrisesti sen mukaan, millä alueella laitos sijaitsee, ja koska sitä ei kanneta muita energialähteitä käyttäviltä sähköntuottajilta?

      (1)  Yhteisön vesipolitiikan puitteista 23.10.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY (EYVL 2000, L 327, s. 1).

      (2)  Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.6.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55).


title: Asia T-181/18: Kanne 9.3.2018 – Multifit Tiernahrungs v. EUIPO (TAKE CARE)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/70

         Kanne 9.3.2018 – Multifit Tiernahrungs v. EUIPO (TAKE CARE)
   (Asia T-181/18)
   (2018/C 161/87)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Saksa) (edustajat: asianajajat N. Weber ja L. Thiel)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalainen tavaramerkki: EU-kuviomerkki, joka sisältää sanaosan ”TAKE CARE” – Rekisteröintihakemus nro 16 254 898

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 4.1.2018 asiassa R 845/2017-5 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Kanneperuste

               —

               Asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen.


title: Asia C-109/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/29

         Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 13.2.2018 – Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica v. Administración General del Estado
   (Asia C-109/18)
   (2018/C 161/32)
   Oikeudenkäyntikieli: espanja

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Supremo

      Pääasian asianosaiset

      Kantaja: Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica

      Vastaaja: Administración General del Estado

      Ennakkoratkaisukysymykset

               1)

               Onko 23.10.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY (1) 9 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään vesipalveluista aiheutuvien kustannusten kattamista koskevasta periaatteesta ja veden eri käyttötarkoitusten saattamisesta taloudelliseen tasapainoon, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että sisämaan veden käyttämisestä sähkön tuotantoon aletaan kantaa käsiteltävässä asiassa riitautetun kaltaista maksua, joka ei kannusta vesivarojen tehokkaaseen käyttöön, johon ei sisälly järjestelyjä julkisessa omistuksessa olevien vesivarojen säilyttämiseksi ja suojelemiseksi ja jonka määrän laskeminen ei liity mitenkään tuotantolaitosten kykyyn tuottaa vahinkoa julkisessa omistuksessa oleville vesivaroille vaan perustuu vain ja yksinomaan niiden kykyyn tuottaa tuloja valtiolle?

               2)

               Onko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan vedenottomaksun kaltainen vero, jota kannetaan ainoastaan usealle eri autonomiselle alueelle ulottuvissa vesipiireissä toimivilta vesivoimalaitoksilta mutta ei konsessionhaltijoilta autonomisten alueiden sisäisissä vesipiireissä ja ainoastaan vesivoimatekniikkaa käyttäviltä laitoksilta mutta ei muita tekniikoita käyttäviltä voimalaitoksilta, yhteensopiva sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun direktiivin 2009/72/EY (2) 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yrityksiä koskevan syrjintäkiellon periaatteen kanssa?

               3)

               Onko SEUT 107 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kiellettyä valtiontukea on se, ettei vedenottomaksua kanneta autonomisten alueiden sisäisissä vesipiireissä toimivilta vesivoimalaitoksilta eikä muista vesivaroja [kuluttavista] käyttötarkoituksista vaan ainoastaan veden käyttämisestä sähkön tuotantoon?

      (1)  Yhteisön vesipolitiikan puitteista 23.10.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY (EYVL 2000, L 327, s. 1).

      (2)  Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.6.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55).


title: Asia C-159/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 7.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Curtea de Apel Constanța – Romania) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius v. Ministerul Finanțelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galați – Serviciul Soluționare Contestații ja A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galați – A.J.F.P. Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice 2 Constanța (Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Direktiivi 2006/112/EY — Arvonlisäverotunnisteen peruuttaminen — Velvollisuus maksaa arvonlisävero ajanjaksolta, jolloin arvonlisäverotunniste ei ollut voimassa — Kyseisen ajanjakson aikana tehtyihin hankintoihin liittyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden epääminen)

text:
               7.5.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 161/13

         Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 7.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Curtea de Apel Constanța – Romania) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius v. Ministerul Finanțelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galați – Serviciul Soluționare Contestații ja A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galați – A.J.F.P. Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice 2 Constanța
   (Asia C-159/17) (1)

   ((Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Direktiivi 2006/112/EY - Arvonlisäverotunnisteen peruuttaminen - Velvollisuus maksaa arvonlisävero ajanjaksolta, jolloin arvonlisäverotunniste ei ollut voimassa - Kyseisen ajanjakson aikana tehtyihin hankintoihin liittyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden epääminen))
   (2018/C 161/15)
   Oikeudenkäyntikieli: romania

      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Curtea de Apel Constanța

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

      Vastapuolet: Ministerul Finanțelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galați – Serviciul Soluționare Contestații ja A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galați – A.J.F.P. Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice 2 Constanța

      Tuomiolauselma

   Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 167–169 ja 179 artiklaa, 213 artiklan 1 kohtaa, 214 artiklan 1 kohtaa sekä 273 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle lainsäädännölle, jossa sallitaan se, että verohallinto epää verovelvolliselta arvonlisäveron vähennysoikeuden, kun on osoitettu, ettei verohallinnon käytettävissä ole voinut kyseisen verovelvollisen laiminlyöntien vuoksi olla tarvittavia tietoja sen toteamiseksi, että kyseisen verovelvollisen aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa maksaman arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevat aineelliset edellytykset täyttyvät, tai kun on osoitettu, että verovelvollinen on toiminut vilpillisesti voidakseen saada vähennysoikeuden, minkä tutkiminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.

      (1)  EUVL C 221, 10.7.2017.