title: asia C-149/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Okresný súd Bratislava V (Slovakia) on esittänyt 22.2.2019 — Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on R. B.

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/28

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Okresný súd Bratislava V (Slovakia) on esittänyt 22.2.2019 — Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on R. B.
      (asia C-149/19)
      (2019/C 148/26)
      Oikeudenkäyntikieli: slovakki

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Okresný súd Bratislava V

         Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

      R. B.

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko tiedonsaannista rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/13/EU (1) (jäljempänä direktiivi 2012/13) 4 artiklan ja 8 artiklan 2 kohdan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 6 artiklassa vahvistetun oikeuden vapauteen ja turvallisuuteen, perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen puolustautumisoikeuksien ja sen 47 artiklassa vahvistetun oikeuden oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin kanssa yhteensopivaa se, etteivät kansalliset viranomaiset anna pidätetylle henkilölle tämän vapaudenmenetyksen aikana kirjallisesti kaikkia direktiivin 2012/13 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tietoja (kuten oikeutta tutustua asian aineistoon) eivätkä myönnä oikeutta riitauttaa direktiivin 2012/13 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla tällaista tietojen antamatta jättämistä. Mikäli tähän kysymykseen vastataan kieltävästi, vaikuttaako tällainen unionin oikeuden rikkominen jossakin rikosoikeudellisen menettelyn vaiheessa pidätetyn tai vangitun henkilön vapaudenmenetyksen lainmukaisuuteen muilta osin kuin vangittuna pitämisen lainmukaisuuden osalta?

                  2)

                  Onko Slovakian rikoslain 172 §:n 4 momentin kaltainen kansallinen oikeussääntö, joka koskee laittomasta huumausainekaupasta määrättäviä seuraamuksia ja jonka mukaan tuomioistuin ei voi määrätä alle 20 vuoden pituista vankeusrangaistusta ja joka ei näin anna mahdollisuutta ottaa huomioon seuraamusten yksilökohtaisuuden periaatetta, laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevien vähimmäissääntöjen vahvistamisesta 25.10.2004 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2004/757/YOS (2) 4 artiklan, Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun vilpittömän yhteistyön periaatteen ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 267 artiklan, 82 ja 83 artiklan, perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun oikeuden oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, sen 49 artiklan 3 kohdassa vahvistetun rikoksista määrättävien rangaistusten oikeasuhteisuuden periaatteen sekä suhteellisuusperiaatteen, yhtenäisyyden periaatteen, tehokkuusperiaatteen ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen mukainen? Onko kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, ettei laitonta huumausainekauppaa ole harjoittanut unionin oikeudessa tarkoitetulla tavalla rikollisjärjestö?

         (1)  EUVL 2012, L 142, s. 1.

         (2)  EUVL 2004, L 335, s. 8.


title: asia C-420/16 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2019 — Valittajina Balázs-Árpád Izsák ja Balázs-Árpád Izsák ja Attila Dabis sekä muina osapuolina Euroopan komissio, Unkari, Helleenien tasavalta, Romania ja Slovakian tasavalta (Muutoksenhaku — Institutionaalinen oikeus — Kansalaisaloite — Asetus (EU) N:o 211/2011 — Ehdotetun kansalaisaloitteen rekisteröinti — 4 artiklan 2 kohdan b alakohta — Edellytys, jonka mukaan kyseinen aloite ei selvästi ylitä Euroopan komission toimivaltaa tehdä ehdotus säädökseksi perussopimusten soveltamiseksi — Todistustaakka — Taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus — SEUT 174 artikla — Kansalaisaloite ”Koheesiopolitiikka alueiden yhdenvertaisuuden ja alueellisten kulttuurien säilymisen varmistamiseksi” — Rekisteröintihakemus — Komission epäävä päätös)

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/2

      Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2019 — Valittajina Balázs-Árpád Izsák ja Balázs-Árpád Izsák ja Attila Dabis sekä muina osapuolina Euroopan komissio, Unkari, Helleenien tasavalta, Romania ja Slovakian tasavalta
      (asia C-420/16 P) (1)

      (Muutoksenhaku - Institutionaalinen oikeus - Kansalaisaloite - Asetus (EU) N:o 211/2011 - Ehdotetun kansalaisaloitteen rekisteröinti - 4 artiklan 2 kohdan b alakohta - Edellytys, jonka mukaan kyseinen aloite ei selvästi ylitä Euroopan komission toimivaltaa tehdä ehdotus säädökseksi perussopimusten soveltamiseksi - Todistustaakka - Taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus - SEUT 174 artikla - Kansalaisaloite ”Koheesiopolitiikka alueiden yhdenvertaisuuden ja alueellisten kulttuurien säilymisen varmistamiseksi” - Rekisteröintihakemus - Komission epäävä päätös)
      (2019/C 148/02)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Asianosaiset

         Valittajat: Balázs-Árpád Izsák ja Attila Dabis (edustaja: D. Sobor, ügyvéd)

         Muut osapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet: K. Banks, K. Talabér-Ritz, H. Krämer ja B.-R. Killmann), Unkari (asiamies: M. Z. Fehér), Helleenien tasavalta, Romania (asiamiehet: R. H. Radu, C.-R. Canțăr, C. M. Florescu, L. Lițu ja E. Gane) ja Slovakian tasavalta (asiamies: B. Ricziová)

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Unionin yleisen tuomioistuimen 10.5.2016 antama tuomio Izsák ja Dabis v. komissio (T-529/13, EU:T:2016:282) kumotaan.

                  2)

                  Eurooppalaisen kansalaisaloitteen ”Koheesiopolitiikka alueiden yhdenvertaisuuden ja alueellisten kulttuurien säilymisen varmistamiseksi” rekisteröintiä koskevasta hakemuksesta 25.7.2013 annettu komission päätös C(2013) 4975 final kumotaan.

                  3)

                  Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa pidetyistä menettelyistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

                  4)

                  Unkari, Romania ja Slovakian tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 392, 24.10.2016.


title: asia C-728/17 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2019 — Valittajana Euroopan komissio ja muuna osapuolena Alain Laurent Brouillard (Muutoksenhaku — Henkilöstö — Palvelukseen ottaminen — Kilpailu — Kilpailun osallistumisedellytykset — Vaaditut tutkinnot ja koulutustaso — Avoin kilpailu EPSO/AD/306/15 — Ehdokkaiden esivalinta hakemusten perusteella — Oikeustieteellistä loppututkintoa belgialaisessa, ranskalaisessa tai luxemburgilaisessa korkeakoulussa vastaava koulutustaso — Yksityisoikeuden alan master 2 -tutkintotodistus oikeustieteestä, taloustieteestä ja taloushallinnosta, erikoistumisalana oikeuslingvistiikka — Myöntäminen ”hankitun työkokemuksen hyväksymisen” jälkeen — Hakemuksen hylkääminen)

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/6

      Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2019 — Valittajana Euroopan komissio ja muuna osapuolena Alain Laurent Brouillard
      (asia C-728/17 P) (1)

      (Muutoksenhaku - Henkilöstö - Palvelukseen ottaminen - Kilpailu - Kilpailun osallistumisedellytykset - Vaaditut tutkinnot ja koulutustaso - Avoin kilpailu EPSO/AD/306/15 - Ehdokkaiden esivalinta hakemusten perusteella - Oikeustieteellistä loppututkintoa belgialaisessa, ranskalaisessa tai luxemburgilaisessa korkeakoulussa vastaava koulutustaso - Yksityisoikeuden alan master 2 -tutkintotodistus oikeustieteestä, taloustieteestä ja taloushallinnosta, erikoistumisalana oikeuslingvistiikka - Myöntäminen ”hankitun työkokemuksen hyväksymisen” jälkeen - Hakemuksen hylkääminen)
      (2019/C 148/06)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Mihaylova ja G. Gattinara)

         Muu osapuoli: Alain Laurent Brouillard (edustaja: H. Brouillard, avocat)

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Valitus hylätään.

                  2)

                  Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 112, 26.3.2018.


title: asia C-392/18 P: Valitus, jonka Mauro Bettani on tehnyt 13.6.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-80/18, Bettani v. komissio, 24.4.2018 antamasta määräyksestä

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/6

      Valitus, jonka Mauro Bettani on tehnyt 13.6.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-80/18, Bettani v. komissio, 24.4.2018 antamasta määräyksestä
      (asia C-392/18 P)
      (2019/C 148/07)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Asianosaiset

         Valittaja: Mauro Bettani (edustaja: M. Bettani, avvocato)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio
      Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on 7.3.2019 antamallaan määräyksellä hylännyt valituksen ja määrännyt Mauro Bettanin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.


title: asia C-757/18 P: Valitus, jonka M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M Sansz Kft.) on tehnyt 3.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-709/17, M-Sansz v. komissio, 28.9.2018 antamasta määräyksestä

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/7

      Valitus, jonka M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M Sansz Kft.) on tehnyt 3.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-709/17, M-Sansz v. komissio, 28.9.2018 antamasta määräyksestä
      (asia C-757/18 P)
      (2019/C 148/08)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Asianosaiset

         Valittaja: M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) (edustaja: L. Ravasz, ügyvéd)

         Muu osapuoli: komissio

         Vaatimukset

      M-Sansz Kft. vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 28.9.2018 antaman määräyksen asiassa T-709/17, M-Sansz v. komissio ja hylkää komission siinä esittämän oikeudenkäyntiväitteen ja hyväksyy valittajan ensimmäisessä asteessa esittämät vaatimukset ja toteaa komission päätösten SA.29432 [CP 290/2009] ja SA.45498 [FC/2016] osalta ensisijaisesti, ettei päätösten oikeusperusteena ole käytetty SEUT 107 artiklan 1 kohtaa valtiontuen soveltuvuuden toteamisen osalta, ja toissijaisesti, että riitautettuja päätöksiä ei voida pitää oikeudellisesti sitovina valittajaan nähden Fővárosi Törvényszékissä käytävässä oikeudenkäynnissä asiassa 23.P.25.843/2016, sillä ne eivät koske valittajaa suoraan ja erikseen, koska se on perustanut korvausvaatimuksensa siihen, että valtiontuki on SEUT 107 artiklan 1 kohdan vastainen eikä siihen, että se olisi SEUT 107 artiklan 3 kohdan vastainen. Siinä tapauksessa, että riitautetut päätökset katsotaan valittajaan nähden oikeudellisesti sitoviksi SEUT 107 artiklan 1 kohtaan perustuvassa oikeudenkäynnissä, se vaatii, että unionin tuomioistuin hyväksyy ensimmäisessä asteessa esitetyn vaatimuksen ja toteaa, etteivät riitautetut päätökset ole päteviä, koska Unkarin viranomaisten myöntämä tuki on SEUT 107 artiklan 1 kohdan vastainen (kumoamisvaatimus).

                  —

                  kumoaa, mikäli se katsoo, ettei se voi ratkaista asiakysymystä, mainitun unionin yleisen tuomioistuimen tuomion ja palauttaa asian tämän käsiteltäväksi ensimmäisenä asteena.

                  —

                  velvoittaa — jos se ratkaisee asian ensimmäisessä kohdassa mainittujen vaatimusten mukaisesti — komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ensimmäisessä asteessa ja unionin tuomioistuimessa.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

         SEUT 263 artiklan ja seuraavassa korostettujen muiden oikeussääntöjen ja oikeuskäytännön rikkominen seuraavista syistä:
      Unkarilaisen yrityksen moitteet perustuvat päätöksiin SA.29432 ja SA.45498 liittyviin menettelyihin. Se on väittänyt, että valtiontuki oli lainvastainen ja että tietty joukko yrityksiä — johon valittajana oleva yritys kuuluu — on joutunut syrjinnän kohteeksi, sillä sekä ne yritykset, jotka saivat edun että yritykset, joita on syrjitty, toimivat samalla sektorilla Unkarissa, niiden toiminta on keskittynyt samalle alueelle Unkarissa ja ne työllistävät kaikki vammautuneita henkilöitä. Valittaja väittää myös, että lainvastaisen tuen määrä on epäoikeudenmukainen ja kohtuuttoman suuri. Se väittää, ettei komissio ole näissä menettelyissä tehnyt päätöksiä tai ei ainakaan päätöksiä, joilla olisi oikeusvaikutuksia valittajaan. Valituskirjelmässä mainitussa Unkarissa käytävässä oikeudenkäynnissä valittaja on vaatinut niiden vahinkojen korvaamista, jotka perustuvat lainvastaiseen valtiotukeen, minkä vuoksi nyt kyseessä olevan valitusasian ratkaisu vaikuttaa välttämättä ratkaisuun, joka tullaan tekemään kyseisessä kansallisessa menettelyssä. On tärkeää, etteivät toimet, joita ei voida pitää oikeudellisesti komission päätöksinä, ole ratkaisevia kansallisen menettelyn ratkaisun kannalta. Päätöksissä ei todeta valtiontuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, eikä niissä ole kyse oikeudellisista toimista, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia valittajaan nähden, mikä merkitsee sitä, etteivät ne koske valittajaa suoraan tai erikseen, koska se on esittänyt korvausvaatimuksensa sillä perusteella, että valtiontuki on SEUT 107 artiklan 1 kohdan vastainen, eikä sillä perusteella, että se olisi SEUT 107 artiklan 3 kohdan vastainen.
      Valittaja väittää, että nyt kyseessä oleva valitus täyttää 15.7.1963 annetussa tuomiossa Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17) vahvistetun kriteerin. Se väittää osoittaneensa olevansa taho, jota asia koskee SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, SEUT 108 artiklan 2 kohdassa ja neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 (1)
         1 artiklan h kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja että unionin tuomioistuin on todennut 24.5.2011 antamassaan tuomiossa komissio v. Kronoply ja Kronotex (C-83/09 P, EU:C:2011:341), ettei kilpailijaksi katsominen edellyttänyt, että toimintasektori on täysin sama.

         Menettelyllisten oikeuksien loukkaaminen (seuraavassa korostettujen oikeussääntöjen rikkominen) seuraavista syistä:
      Vaikkei aineistoon liitetty taulukko ja muut asiassa esitetyt selitykset riittäneet unionin yleiselle tuomioistuimelle osoitukseksi siitä, etteivät päätökset koskeneet kantajaa suoraan, tämän olisi pitänyt soveltaa unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan 1–3 kohtaa, 88 artiklan 1 kohtaa, 89 artiklan 1 kohtaa, 2 kohdan a–c alakohtaa, 3 kohdan a–d alakohtaa ja 4 kohtaa sekä 92 artiklan 1 kohtaa ja pyytää kantajalta tietoja tai osoittaa kantajalle tähän tähtäävä pyyntö. Rikkomisen syynä on se, ettei unionin yleinen tuomioistuin toiminut omasta aloitteestaan. Vastaavasti Sargentini -raportissa — joka kohdistuu sekin nyt kyseessä olevaan ajanjaksoon — esitettiin moitteita Unkaria kohtaan oikeusvaltion arvojen toteutumisen osalta, mukaan lukien oikeusvaltion talouteen liittyvät seikat (12, 13, 22 ja 23 kohta).

         (1)  Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annettu neuvoston asetus (EU) 2016/1589 (EUVL 2015, L 248, s. 9).


title: asia C-809/18 P: Valitus, jonka Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) on tehnyt 20.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-7/17, John Mills v. EUIPO, 15.10.2018 antamasta tuomiosta

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/8

      Valitus, jonka Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) on tehnyt 20.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-7/17, John Mills v. EUIPO, 15.10.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-809/18 P)
      (2019/C 148/09)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (edustaja: asiamies A. Lukošiūtė)

         Muut osapuolet: John Mills Ltd ja Jerome Alexander Consulting Corp.

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa riidanalainen tuomion.

                  —

                  velvoittaa John Mills Ltd:n korvaamaan viraston oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

         Asetuksen N:o 207/2009 (1)
         8 artiklan 3 kohtaa on rikottu

                  —

                  Unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti asetuksen N.o 207/2009 8 artiklan 3 kohdan säännöksiä rajoittaessaan kyseisen kohdan soveltamisalaa siten, että se koskee ainoastaan merkkien samanlaisuuden käsitettä, ja antamalla sille asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun merkityksen.

                  —

                  Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut riittävästi huomioon asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 3 kohdan tarkoitusta, eli sen estämistä, että tavaramerkin haltijan asiamies käyttäisi väärin tavaramerkkiä hyödyntämällä tietoja ja kokemusta, jotka se on saanut ollessaan liikesuhteessa haltijaan, ja saisi siten perusteetonta hyötyä tavaramerkin haltijan itsensä tekemästä työstä ja investoinneista, ja näin ollen unionin yleinen tuomioistuin asetti sanamuodon mukaisen tulkinnan etusijalle, vaikka unionin tuomioistuimet ovat johdonmukaisesti soveltaneet teleologista lähestymistapaa unionin tavaramerkkioikeuden tulkinnassa.

                  —

                  Sanamuodon mukaisen tulkinnan perusteella ei myöskään voida päätellä, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 3 kohtaa sovelletaan ainoastaan samoihin tavaramerkkeihin. Näin ollen riittää, että kyseiset merkit vastaavat toisiaan niiden osatekijöiden osalta, joista aikaisemman tavaramerkin erottamiskyky pääasiallisesti muodostuu. Tarkasteltaessa vastakkain olevia tavaramerkkejä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti on tämän vuoksi selvitettävä, toistetaanko EU-tavaramerkkihakemuksessa aikaisemman tavaramerkin keskeiset osatekijät siten, että on selvää, että hakija käyttää väärin laillisen haltijan oikeutta tavaramerkkiin. Vilpillisesti toiminut asiamies voisi nimittäin estää sen, että alkuperäinen haltija rekisteröi aikaisemman tavaramerkin myöhemmin unionissa, mutta myös sen, että päämies käyttää tavaramerkkiä unionissa.

         Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklaa on rikottu

                  —

                  Valituksenalaisessa tuomiossa on esitetty ristiriitaisia perusteluja siltä osin kuin siinä hyväksytään yhtäältä se, että merkit ovat samoja, kun yhdessä merkissä toistetaan toinen merkki ilman muutoksia tai lisäyksiä, ja toisaalta se, että merkit ovat myös samoja, kun muunnelmia on tehty muuttamatta erottamiskykyä (ks. riidanalaisen tuomion 38–40 kohta). Tällaiset perustelut ovat ristiriitaisia, koska samaa samanlaisuuden käsitettä sovelletaan oikeudellisesti ja tosiseikkojen kannalta erilaisissa tilanteissa ja sille annetaan virheellisesti kaksi merkitystä.

                  —

                  Unionin yleinen tuomioistuin ei perustellut lainkaan sitä, miksi vastakkain olevat tavaramerkit eivät kuulu asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan sen kriteerin perusteella, jonka se esitti riidanalaisen tuomion 39 kohdassa.

         (1)  Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1).


title: asia C-818/18 P: Valitus, jonka The Yokohama Rubber Co. Ltd on tehnyt 21.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu seitsemäs jaosto) asiassa T-447/16, Pirelli Tyre v. EUIPO, 24.10.2018 antamasta tuomiosta

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/9

      Valitus, jonka The Yokohama Rubber Co. Ltd on tehnyt 21.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu seitsemäs jaosto) asiassa T-447/16, Pirelli Tyre v. EUIPO, 24.10.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-818/18 P)
      (2019/C 148/10)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: The Yokohama Rubber Co. Ltd (edustajat: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto, avvocati)

         Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto, Pirelli Tyre SpA

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa valituksenalaisen tuomion

                  —

                  tarvittaessa palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen

                  —

                  velvoittaa Pirelli Tyre SpA:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituslautakunnassa aiheutuneet kulut mukaan lukien.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa: muodostuuko merkki tavaroiden muodosta asetuksen N:o 40/94 (1) 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdassa tarkoitetulla tavalla?
      Unionin yleinen tuomioistuin väitti, että vaikka riidanalaisen merkin muodostavassa graafisessa esityksessä ei ole ääriviivoja eikä sen liitteenä ole tarkempaa kuvausta, Pirelli ei kiistänyt sitä, että joissakin sen rengasmalleissa on renkaan pinnalla riidanalaisen merkin esittämän uran muotoinen ura. Tämän lisäksi toimivaltaiselle viranomaiselle annettua mahdollisuutta ottaa huomioon riidanalaisen kolmiulotteisen merkin olennaisten ominaispiirteiden yksilöimisessä hyödyllinen aineisto on laajennettu kaksiulotteisten merkkien tutkimiseen. Unionin yleinen tuomioistuin totesi päättelynsä lopuksi, että ”on todettava, että kun riidanalaista tavaramerkkiä analysoidaan objektiivisesti ja konkreettisesti, se ei ole kulutuspintaa esittävä kuvio. Se esittää enintään kulutuspinnan erillistä uraa.” Unionin tuomioistuin on toistanut useaan otteeseen, että oikeuskäytäntöä, joka kehitettiin sellaisten kolmiulotteisten merkkien osalta, jotka muodostuvat tavaran tai sen osan ulkoasusta, sovelletaan myös tilanteessa, jossa — käsiteltävän asian tavoin — hakemuksen kohteena oleva tavaramerkki on kuviomerkki, joka muodostuu kyseisen tavaran tai tavaran osan kaksiulotteisesta esityksestä. Tällaisessa tapauksessa tavaramerkki ei myöskään muodostu merkistä, joka ei liity sen kattamien tavaroiden ulkoasuun. Riidanalaisen tavaramerkin graafisessa esityksessä toistetaan täsmälleen tavaran, jota sen on määrä osoittaa, tai tavaran, johon se teknisistä syistä liittyy, muoto (eli malli). Unionin yleisen tuomioistuimen antama selitys, jonka mukaan merkki ei ole tavaran merkittävä osa, on omavaltainen sekä unionin tuomioistuimen ja yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön vastainen. Kyse ei ole siitä, muodostuuko merkki tavaran merkittävästä osasta, vaan siitä, muodostuuko merkki tavaran osasta.

         Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa: lisäsikö valituslautakunta muotoon osatekijöitä, jotka eivät olleet osa merkkiä ja jotka olivat tämän vuoksi ulkoisia ja vieraita?

      Unionin yleinen tuomioistuin väittää, että valituslautakunta poikkesi riidanalaisen merkin esittämästä muodosta ja muutti sitä. Toisin sanoen valituslautakunta muutti merkin luonnetta ja väitti tai oletti, että siinä on ulkoisia ja vieraita ominaisuuksia. Todellisuudessa valituslautakunta ei lisännyt merkkiin osatekijöitä vaan se arvioi konkreettisten tavaroiden muotoa eikä abstraktia muotoa. Jos merkki on — kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi — aito esitys merkin kattamien tavaroiden osasta, on tarpeen analysoida graafiseen esitykseen perustuvan muodon ominaispiirteitä asianomaisten tavaroiden tehtävän näkökulmasta. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin vaikuttaa väittävän, että EUIPO yritti löytää piilotettuja ominaispiirteitä, jotka eivät ole nähtävissä esitetyssä muodossa. Vaikka kyseisen arvioinnin pitäisi epäilemättä rajoittua ensi näkemältä hakemuksen kohteena olevan muodon analyysiin, kyseisen muodon (ura) ja tavaroiden (rengas) tehtävän suhde edellyttää lisätietojen tarkastelua. Valittaja katsoo, että hakemuksen kohteena olevan merkin analyysi perustuu yksinkertaisesti siihen, että tavaroissa kyseinen tavaramerkki esiintyy merkin sarjatuotantona. Tämän vuoksi kysymys kuuluu: ”Onko kuvaus epäilemättä tavaran osan toiminnallisen osatekijän esitys?” Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin väittää, kysymys ei kuulu: ”Onko kuvaus epäilemättä tavaran merkittävän osan tai vähäisen osuuden esitys?”

         Toinen valitusperuste: tosiseikkojen vääristyneellä tavalla huomioon ottaminen

      Unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se arvioi kaikki tosiseikat ja asiakirjat, jotka Yokohama oli toimittanut. Valittaja väittää osoittaneensa täsmällisesti todisteet, jotka se väittää unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen vääristyneellä tavalla huomioon, ja osoittaneensa arviointivirheet, jotka sen mukaan tähän johtivat. Tällainen vääristyneellä tavalla huomioon ottaminen ilmenee selvästi unionin tuomioistuimen asiakirja-aineistossa olevista asiakirjoista, eikä uusi tosiseikkoja ja todisteita koskeva arviointi ole tarpeen.

         (1)  Euroopan yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 11).


title: asia C-825/18: Valitus, jonka Mamas and Papas Ltd on tehnyt 28.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-672/17, Mamas and Papas v. EUIPO annetusta tuomiosta

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/11

      Valitus, jonka Mamas and Papas Ltd on tehnyt 28.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-672/17, Mamas and Papas v. EUIPO annetusta tuomiosta
      (asia C-825/18)
      (2019/C 148/11)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Mamas and Papas Ltd (edustajat: S. Malynicz QC, B. Whitehead ja J. Dainty, solicitors)

         Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan yleisen tuomioistuimen tuomion asiassa T-672/17, Mamas and Papas vastaan EUIPO

                  —

                  ratkaisemaan asian aiemman julkistamisen osalta

                  —

                  palauttamaan asian Euroopan unionin yleiseen tuomioistuimeen muiden sellaisten oikeudellisten perusteiden osalta, jotka esitettiin yleisessä tuomioistuimessa mutta joihin mainittu tuomioistuin ei ottanut kantaa

                  —

                  velvoittamaan viraston vastaamaan omista kuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Yleinen tuomioistuin teki ensinnäkin oikeudellisen virheen siltä osin kuin on kyse EUIPO:n valtuuksista arvioida tosiseikkoja yhteisömalliasetuksen (1) 63 artiklan 1 kohdan mukaisesti aiemman mallin julkistamisen osalta. Silloin kun mallioikeuden haltija vahvistaa aiemman julkistamisen, EUIPO:lla ei ole mahdollisuutta päätyä tämän seikan osalta eri lopputulokseen.
      Kantaja väittää toiseksi, että siltä osin kuin on kyse siitä, miten yleinen tuomioistuin arvioi aiempaa julkistamista koskevaa näyttöä, mainittu tuomioistuin otti kyseisen näytön huomioon vääristyneellä tavalla ja arvioi tosiseikkoja virheellisesti. Kantaja toteaa lisäksi, että oikeudenkäyntiaineiston perusteella on selvää, että yleisen tuomioistuimen ratkaisuun sisältyy aineellinen virhe siltä osin kuin on kyse päätelmistä, joita kyseinen tuomioistuin on tehnyt sille esitettyjen asiakirjojen perusteella.

         (1)  Yhteisömallista 12.12.2001 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 6/2002 (EUVL 2002, L 3, s. 1).


title: asia C-6/19 P: Valitus, jonka Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto on tehnyt 4.1.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu seitsemäs jaosto) asiassa T-447/16, Pirelli Tyre v. EUIPO, 24.10.2018 antamasta tuomiosta

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/12

      Valitus, jonka Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto on tehnyt 4.1.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu seitsemäs jaosto) asiassa T-447/16, Pirelli Tyre v. EUIPO, 24.10.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-6/19 P)
      (2019/C 148/12)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: J. Ivanauskas)

         Muut osapuolet: Pirelli Tyre SpA, The Yokohama Rubber Co. Ltd

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa valituksenalaisen tuomion

                  —

                  velvoittaa Pirelli Tyre SpA:n korvaamaan viraston oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Virasto esittää yhden ainoan oikeudellisen perusteen, joka on asetuksen N:o 40/94 (1) 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan rikkominen.

                  —

                  Kun unionin yleinen tuomioistuin vaati, että tavaran osaa esittävän merkin on edustettava sekä määrällisesti että laadullisesti kyseisen tavaran merkittävää osaa, jotta se kuuluisi asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan, se tulkitsi virheellisesti tämän hylkäysperusteen edellytyksiä.

                  —

                  Unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että riidanalaisessa merkissä esiintyvällä erillisellä uralla ei voi olla teknistä tehtävää asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan soveltamiseksi, koska se esiintyy renkaan kulutuspinnalla yhdessä muiden osatekijöiden kanssa. Ensinnäkin asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdassa edellytetään sen teknisen tuloksen tutkimista, joka saadaan kyseessä olevassa merkissä esiintyvällä tavaran osatekijällä pikemminkin kuin sen teknisen tuloksen tutkimista, joka saadaan koko tavaralla. Toiseksi asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan soveltamiseksi on merkityksetöntä, onko riidanalaisessa merkissä esiintyvä erillinen ura yhdistetty renkaan kulutuspinnan muihin osatekijöihin, koska sillä itsellään on tekninen tulos ja se myötävaikuttaa kyseisen kulutusuran toimintaan.

                  —

                  Unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että riidanalaisessa merkissä esiintyvän erillisen uran rekisteröinti ei voisi estää Pirellin kilpailijoita tekemästä ja markkinoimasta renkaita, joissa on samanlaisia tai samankaltaisia uria. Vaikka renkaan kulutuspinta muodostuu eri osatekijöiden yhdistelmästä ja vuorovaikutuksesta, ainakin osa yleisöstä kykenisi yksilöimään kulutuspinnalla esiintyvät eri uratyypit.

         (1)  Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1)


title: asia C-13/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Audiencia Provincial de Zaragoza (Espanja) on esittänyt 9.1.2019 — Ibercaja Banco SA v. TJ ja UK

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/13

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Audiencia Provincial de Zaragoza (Espanja) on esittänyt 9.1.2019 — Ibercaja Banco SA v. TJ ja UK
      (asia C-13/19)
      (2019/C 148/13)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Ibercaja Banco SA

         Vastapuolet: TJ ja UK

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Kun otetaan direktiivin 93/13 (1) 3 artikla huomioon, voidaanko vähimmäiskorkoehdon muutosta, siinä muodossa kuin se on esitetty sopimuksessa ja kuvattu tosiseikoissa, pitää yleisenä sopimusehtona?

                  2)

                  Voidaanko samoissa olosuhteissa yleisenä sopimusehtona pitää luopumista kanteen nostamisesta pankkia vastaan eli voidaanko sopimusehtoa, jonka tarjouksen tekevä elinkeinonharjoittaja on laatinut yleisesti ja jonka sisältöä ei ole selitetty millään tavoin sopimuksen tekevälle kuluttajalle, pitää yleisenä sopimusehtona?

                  3)

                  Kun kyseisen yleisen sopimusehdon seuraukset ovat kuluttajalle huomattavia, onko näissä olosuhteissa täytetty direktiivin 93/13 3 ja 4 artiklan vaatimukset, jotka koskevat selkeyttä, läpinäkyvyyttä, taloudellisen rasitteen tosiasiallista ymmärrettävyyttä, sopimusta edeltäviä tietoja ja sopimusehtojen neuvottelemista erikseen?

                  4)

                  Kun ratkaistaan sopimusehdon kohtuuttomuutta (direktiivin 93/13 4 ja 5 artikla), onko ennen sopimuksen tekemistä annettavia tietoja koskevan vaatimuksen oltava samanlainen tai jopa ankarampi silloin, kun sovitaan ennalta arvioiden pätemättömän edellytyksen kohtuullistamisesta (kohtuullistamisen konkreettiset taloudelliset seuraukset, varoitus tätä koskevasta oikeuskäytännöstä ja sen konkreettisista vaikutuksista jne.)?

                  5)

                  Onko kuluttajan käsin kirjoittama teksti, jossa mainitaan mahdollisesti pätemättömän sopimusehdon kohtuullistaminen, riittävä täyttämään ennen sopimuksen tekemistä annettavia tietoja ja selkeyttä koskevat vaatimukset, joita edellytetään direktiivin 93/13 4 ja 5 artiklassa, jotta voidaan kohtuullistaa ennalta arvioiden pätemätöntä sopimusehtoa?

                  6)

                  Onko sillä, että kohtuullistamista tai sovintoa koskeva aloite on lähtöisin pankilta, ja sillä, että asiakirjan vieminen pankin konttorin ulkopuolelle on ollut kiellettyä, ellei kuluttaja ole allekirjoittanut sitä, erityinen merkitys, kun arvioidaan kohtuullistamisehdon mahdollista kohtuuttomuutta (direktiivin 93/13 4 ja 5 artikla)?

                  7)

                  Voidaanko ennalta arvioiden pätemätöntä sopimusehtoa kohtuullistaa (sitomattomuuden periaate)?

                  8)

                  Onko mahdollista, että kun kyseessä on ennalta arvioiden kohtuuttomuuden vuoksi kuluttajaan nähden pätemätön sopimusehto, kantaja luopuu kanteen nostamisesta (direktiivin 93/13 3 artikla, luettuna yhdessä direktiivin liitteessä olevan 1 kohdan q alakohdan sekä direktiivin 6 artiklan sitomattomuuden periaatteen kanssa)?

                  9)

                  Mikäli tähän vastataan myöntävästi, onko ennen sopimuksen tekemistä annettavia tietoja koskevan vaatimuksen oltava sama tai ankarampi kuin alkuperäistä sopimusta tehtäessä edellytettiin?

                  10)

                  Onko niin, että ennen sopimuksen tekemistä annettavia tietoja koskevan vaatimuksen (direktiivin 93/13 4 ja 5 artikla) perusteella sopimusehtoa, jonka nojalla luovutaan kanteiden nostamisesta, ei voida käsitellä asiakirjoissa toissijaisesti ja sivumennen (direktiivin 93/13 3, 4 ja 5 artikla)?

                  11)

                  Ovatko ennalta arvioiden pätemättömien sopimusehtojen kohtuullistamisen pätevyys ja luopuminen kanteesta, jossa vaaditaan niiden toteamista pätemättömiksi ja vaikutuksettomiksi, ristiriidassa sen vaatimuksen kanssa, joka koskee varoittavaa vaikutusta tarjouksen tekevään elinkeinonharjoittajaan nähden (direktiivin 93/13 7 artikla ja 21.12.2016 annettu unionin tuomioistuimen tuomio) (2)?

                  12)

                  Voiko kohtuuttomuuden vuoksi direktiivin 93/13 3 ja 4 artiklan nojalla ennalta arvioiden pätemätön sopimusehto sitoa kuluttajaa, jota tämä ehto koskee sellaisen menettelyn perusteella, jossa elinkeinonharjoittaja on sopinut asiakkaan kanssa tämän ehdon sisältävän sopimuksen tekemisen jälkeen siitä, että elinkeinonharjoittaja ei sovella kohtuutonta ehtoa kuluttajan jotain toista suoritusta vastaan? Eli pätemättömästä ehdosta tehdään tehokas sopimalla kuluttajan kanssa sen korvaamisesta toisella, kuluttajan kannalta edullisemmalla ehdolla? Voiko tällainen sopimus olla direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdan vastainen?

                  13)

                  Merkitseekö taustatietojen kuvauksen yhteydessä esitetyn kaltainen pankin menettely sopimatonta menettelyä ja sopimatonta kaupallista menettelyä, jota koskeva kielto on otettu direktiivin 2005/29 (3) johdanto-osan 14 perustelukappaleeseen sekä 6 ja 7 artiklaan?

         (1)  Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29).

         (2)  Tuomio 21.12.2016, Gutiérrez Naranjo ym. (C-154/15, C-307/15 ja C-308/15, EU:C:2016:980)

         (3)  Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) (EUVL 2005, L 149, s. 22).


title: asia C-151/19 P: Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 21.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-684/14, Krka v. komissio, 12.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/29

      Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 21.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-684/14, Krka v. komissio, 12.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-151/19 P)
      (2019/C 148/27)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: B. Mongin, F. Castilla Contreras ja C. Vollrath, avustajanaan D. Bailey, barrister)

         Muu osapuoli: Krka Tovarna Zdravil d.d.

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-684/14 antaman tuomion tuomiolauselman 1–4 kohdan

                  —

                  palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen perussäännön 61 artiklan mukaisesti

                  —

                  velvoittaa Krkan korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, ettei Krka aiheuttanut kilpailun painetta Servierille kyseessä olevien sopimusten ajankohtana.
      Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä arvioidessaan lisenssisopimuksen sisältöä ja tavoitteita kannustimena Krkalle, jotta tämä hyväksyisi sovintosopimuksen rajoitukset.
      Kolmas valitusperuste koskee oikeudellisia virheitä SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsitteen tulkinnassa.
      Neljäs valitusperuste koskee oikeudellisia virheitä unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnissa osapuolten aikomuksista SEUT 101 artiklan soveltamista varten.
      Viidennen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ottaessaan huomioon lisenssien kilpailua edistävät vaikutukset markkinoilla, jotka eivät kuulu päätöksessä todetun SEUT 101 artiklan rikkomisen alaan.
      Kuudennen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen arvioidessaan luovutussopimuksen kohdetta.
      Seitsemännen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua vaikutukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsitettä.


title: asia C-164/19 P: Valitus, jonka Niche Generics Ltd on tehnyt 22.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-701/14, Niche Generics v. komissio, 12.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/31

      Valitus, jonka Niche Generics Ltd on tehnyt 22.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-701/14, Niche Generics v. komissio, 12.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-164/19 P)
      (2019/C 148/29)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Niche Generics Ltd (edustajat: F. Carlin, barrister, M. Healy, solicitor, B. Hoorelbeke, advocaat, S. Mobley, solicitor, H. Sheraton, solicitor, ja A. Robertson, QC)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaisuudessaan

                  —

                  kumoaa riidanalaisen tuomion kokonaisuudessaan siltä osin kuin se koskee Nicheä

                  —

                  velvoittaa komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan Nichelle tässä oikeudenkäynnissä sekä unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Niche väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen:

                  —

                  Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään soveltamatta objektiivista välttämättömyyttä koskevaa testiä parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan.

                  —

                  Toiseksi väitetään, että mikäli sovintosopimukset kuuluvat SEUT 101 artiklan soveltamisalaan, unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen luokitellessaan Nichen sovintosopimuksen virheellisesti tarkoitukseen perustuvaksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi.

                  —

                  Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan mukaista perusteluvelvollisuutta, kun se hylkäsi Nichen tulkinnan sovintosopimuksesta tarkastelematta sitä koskevia oikeudellisia perusteita.

                  —

                  Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että Niche oli Servierin potentiaalinen kilpailija.

                  —

                  Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi yhdenvertaisen kohtelun perustavanlaatuista periaatetta kohtelemalla Nicheä eri tavoin kuin samanlaisessa tilanteessa olevia geneerisiä yhtiöitä ja luokittelemalla Nichen sovintosopimuksen virheellisesti SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaiseksi tarkoitukseen perustuvaksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi.

                  —

                  Kuudenneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään huomioimatta sen, että sovintosopimus täyttää SEUT 101 artiklan 3 kohdan mukaiset poikkeusedellytykset.

                  —

                  Seitsemänneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan virheellisesti oikeudellista testiä Nichen puolustautumisoikeuksien ja/tai hyvän hallinnon periaatteen loukkaamisen määrittämiseksi.

                  —

                  Kahdeksanneksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi unionin oikeuden yleistä suhteellisuusperiaatetta vahvistaessaan sakon määrän sellaiseksi, ettei se ollut oikeassa suhteessa Nichen taloudellisiin resursseihin nähden.


title: asia C-166/19 P: Valitus, jonka Unichem Laboratories Ltd on tehnyt 22.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-705/14, Unichem Laboratories v. komissio, 12.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/33

      Valitus, jonka Unichem Laboratories Ltd on tehnyt 22.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-705/14, Unichem Laboratories v. komissio, 12.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-166/19 P)
      (2019/C 148/31)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Unichem Laboratories Ltd (edustajat: F. Carlin, barrister, M. Healy, solicitor, B. Hoorelbeke, advocaat, S. Mobley, solicitor, H. Sheraton, solicitor, ja A. Robertson, QC)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaisuudessaan

                  —

                  kumoaa riidanalaisen tuomion kokonaisuudessaan siltä osin kuin se koskee Unichemiä

                  —

                  velvoittaa komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan Unichemille tässä oikeudenkäynnissä sekä unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Unichem väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen:

                  —

                  Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että komissiolla oli toimivalta osoittaa Unichemille päätös SEUT 101 artiklan 1 kohdan nojalla, koska

                              i)

                              unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti oikeudellista testiä yhden taloudellisen yksikön määrittämiseksi ja

                              ii)

                              unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että Unichem oli suoraan vastuussa, koska se oli toinen sovintosopimuksen allekirjoittajista.

                  —

                  Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään soveltamatta objektiivista välttämättömyyttä koskevaa testiä parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan.

                  —

                  Kolmanneksi väitetään, että mikäli sovintosopimukset kuuluvat SEUT 101 artiklan soveltamisalaan, unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen luokitellessaan Nichen sovintosopimuksen virheellisesti tarkoitukseen perustuvaksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi.

                  —

                  Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan mukaista perusteluvelvollisuutta, kun se hylkäsi Unichemin tulkinnan sovintosopimuksesta tarkastelematta sitä koskevia oikeudellisia perusteita.

                  —

                  Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että Niche ja Unichem olivat Servierin potentiaalisia kilpailijoita.

                  —

                  Kuudenneksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi yhdenvertaisen kohtelun perustavanlaatuista periaatetta kohtelemalla Unichemiä ja Nicheä eri tavoin kuin samanlaisessa tilanteessa olevia geneerisiä yhtiöitä ja luokittelemalla Nichen sovintosopimuksen virheellisesti SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaiseksi tarkoitukseen perustuvaksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi.

                  —

                  Seitsemänneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään huomioimatta sen, että sovintosopimus täyttää SEUT 101 artiklan 3 kohdan mukaiset poikkeusedellytykset.

                  —

                  Kahdeksanneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan virheellisesti oikeudellista testiä Unichemin ja Nichen puolustautumisoikeuksien ja/tai hyvän hallinnon periaatteen loukkaamisen määrittämiseksi.


title: asia C-173/19 P: Valitus, jonka Scandlines Danmark ApS ja Scandlines Deutschland GmbH ovat tehneet 25.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-890/16, Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland v. komissio 13.12.2018 antamasta määräyksestä

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/34

      Valitus, jonka Scandlines Danmark ApS ja Scandlines Deutschland GmbH ovat tehneet 25.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-890/16, Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland v. komissio 13.12.2018 antamasta määräyksestä
      (asia C-173/19 P)
      (2019/C 148/32)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittajat: Scandlines Danmark ApS ja Scandlines Deutschland GmbH (edustaja: L. Sandberg-Mørch, advokat)

         Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Tanskan kuningaskunta

         Vaatimukset

      Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin:

                  —

                  Kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 13.12.2018 antaman määräyksen asiassa T-890/16 siltä osin kuin se on ristiriidassa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-630/15 antaman tuomion kanssa sen komission päätöksen luonteen osalta, joka on lisärakennustoimenpiteisiin nähden vahvistava päätös

                  —

                  Velvoittaa vastapuolen vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan valittajien oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittajat esittävät valituksen tueksi kaksi valitusperustetta:

                  —

                  Ensimmäinen valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen antamalla valituksenalaisen määräyksen sellaisen näkemyksen pohjalta, joka poikkeaa täysin sen asiassa T-630/15 antamassa tuomiossa omaksumasta näkemyksestä.

                  —

                  Toinen valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen antaessaan valituksenalaisen määräyksen perusteluin, joihin liittyy sisäisiä ristiriitaisuuksia.


title: asia C-174/19 P: Valitus, jonka Scandlines Danmark ApS ja Scandlines Deutschland GmbH ovat tehneet 25.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-630/15, Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland v. komissio, 13.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/35

      Valitus, jonka Scandlines Danmark ApS ja Scandlines Deutschland GmbH ovat tehneet 25.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-630/15, Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland v. komissio, 13.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-174/19 P)
      (2019/C 148/33)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittajat: Scandlines Danmark ApS ja Scandlines Deutschland GmbH (edustaja: L. Sandberg-Mørch, advokat)

         Muut osapuolet: Euroopan komissio, Tanskan kuningaskunta, Föreningen Svensk Sjöfart ja Naturschutzbund Deutschland (NABU) eV

         Vaatimukset

      Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-630/15 13.12.2018 antaman tuomion siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valittajien kanneperusteet siitä, että A/S Femern Landanlægin hyväksi myönnetyt toimenpiteet ovat tukea, että sisämaayhteyksien kustannukset eivät ole tukikelpoisia kustannuksia Femern A/S:lle myönnetyn tuen sisämarkkinoille soveltuvuuden kannalta, että Femern A/S:n hyväksi myönnetyillä toimenpiteillä ei ole kannustavaa vaikutusta, että vaihtoehtoisen tilanteen arviointi on lainvastainen, että Femern A/S:n hyväksi myönnetyillä toimenpiteillä ei kohtuuttomasti vääristetä kilpailua ja että valittajien esittämät uudet perusteet oli jätettävä tutkimatta

                  —

                  velvoittaa ensimmäisessä oikeusasteessa vastaajana olleen vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan valittajien oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittajat vetoavat seuraaviin seitsemään valitusperusteeseen valituksenalaista tuomiota vastaan:

                  —

                  Ensinnäkin u nionin yleinen tuomioistuin teki SEUT 107 artiklan 1 kohdan ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan vastaisesti virheen todetessaan, ettei komissio tehnyt oikeudellista virhettä eikä kohdannut vakavia vaikeuksia katsoessaan, ettei A/S Femern Landanlægille Tanskan rautateiden sisämaayhteyksiä varten annetuilla valtiontakauksilla ja -lainoilla voitu vääristää kilpailua, sillä merkitykselliset markkinat eivät ole kilpailulle avoimet.
                  Valittajat väittävät, että tämä unionin yleisen tuomioistuimen virheellinen päätelmä perustuu neljään oikeudelliseen virheeseen, jotka vastaavat seuraavia valitusperusteen osia:

                              a)

                              Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei A/S Femern Landanlægille annetuilla valtiontakauksilla ja -lainoilla ole kilpailuvaikutuksia, vaikka (Femern A/S:n operoima) kiinteä yhteys ja (Femern Landanlægin operoimat) Tanskan rautateiden sisämaayhteydet muodostavat yhden yhtenäisen hankkeen ja Femern A/S:lle annettujen valtiontakausten ja -lainojen on jo todettu voivaan vääristää kilpailua.

                              b)

                              Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, etteivät markkinat rautateiden infrastruktuurin hallinnoimiselle Tanskassa ole oikeudellisesti kilpailulle avoimet.

                              c)

                              Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, etteivät markkinat rautateiden infrastruktuurin hallinnoimiselle Tanskassa ole tosiasiallisesti kilpailulle avoimet.

                              d)

                              Rautateiden infrastruktuurin rakentamisen ja ylläpidon markkinat, jotka ovat kilpailulle avoimet, ovat erilliset rautateiden infrastruktuurin hallinnoimisen ja ohjauksen markkinoista niiden suppeassa merkityksessä.

                  —

                  Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin teki SEUT 107 artiklan 1 kohdan ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan vastaisesti virheen todetessaan, ettei komissio tehnyt oikeudellista virhettä eikä kohdannut vakavia vaikeuksia katsoessaan, ettei A/S Femern Landanlægille Tanskan rautateiden sisämaayhteyksien rahoittamista varten annetuilla valtiontakauksilla ja -lainoilla voitu vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

                  —

                  Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin teki SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan vastaisesti virheen todetessaan, että sisämaayhteyksien kustannukset voidaan ottaa huomioon laskettaessa kiinteää yhteyttä varten sallittu tuki-intensiteetin enimmäismäärä (sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioinnin yhteydessä), vaikka unionin yleisen tuomioistuimen mukaan sisämaayhteyksiä varten myönnettyä rahoitusta ei ole pidettävä valtiontukena.

                  —

                  Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin teki SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan vastaisesti virheen todetessaan, ettei komissio tehnyt oikeudellista virhettä eikä kohdannut vakavia vaikeuksia päättäessään, että Femern A/S:n hyväksi myönnetyllä tuella oli kannustava vaikutus.

                  —

                  Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin teki SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan vastaisesti virheen todetessaan, ettei komissio tehnyt oikeudellista virhettä eikä kohdannut vakavia vaikeuksia todetessaan, että Tanskan viranomaiset olivat esittäneet asianmukaisen vaihtoehtoisen skenaarion arvioinnilleen tuen tarpeellisuudesta.

                  —

                  Kuudenneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, ettei kilpailu kohtuuttomasti vääristynyt Femern A/S:lle myönnetyn tuen johdosta.

                  —

                  Seitsemänneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei sallinut valittajien esittää uusia kanneperusteita ylimääräisistä rakentamistoimenpiteistä siitä syystä, ettei toimenpiteitä ollut hyväksytty 23.7.2015 annetussa komission päätöksessä.


title: asia T-716/14: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 7.3.2019 — Tweedale v. EFSA (Oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus (EY) no 1049/2001 — Asiakirjat, jotka liittyvät myrkyllisyystutkimuksiin, jotka on suoritettu tehoaineen glyfosaatti hyväksynnän uusimisen yhteydessä — Asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epääminen osittain — Taloudellisten etujen suojaan liittyvä poikkeus — Ylivoimainen yleinen etu — Asetus (EY) no 1367/2006 — Ympäristöpäästöihin liittyvien tietojen käsite)

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/40

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 7.3.2019 — Tweedale v. EFSA
      (asia T-716/14) (1)

      (Oikeus tutustua asiakirjoihin - Asetus (EY) no 1049/2001 - Asiakirjat, jotka liittyvät myrkyllisyystutkimuksiin, jotka on suoritettu tehoaineen glyfosaatti hyväksynnän uusimisen yhteydessä - Asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epääminen osittain - Taloudellisten etujen suojaan liittyvä poikkeus - Ylivoimainen yleinen etu - Asetus (EY) no 1367/2006 - Ympäristöpäästöihin liittyvien tietojen käsite)
      (2019/C 148/36)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Anthony C. Tweedale (Bryssel, Belgia) (edustaja: asianajaja B. Kloostra)

         Vastaaja: Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) (asiamiehet: D. Detken, J. Tarazona, C. Pintado ja B. Vagenende, avustajinaan aluksi asianajajat R. van der Hout ja A. Köhler, sitten R. van der Hout ja asianajaja C. Wagner)

         Väliintulija, joka tukee kantajan vaatimuksia: Ruotsin kuningaskunta (asiamiehet: aluksi A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, E. Karlsson ja L. Swedenborg, sitten A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, L. Swedenborg ja F. Bergius)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus, joka koskee EFSAn 16.10.2017 tekemän sen päätöksen kumoamista osittain, jolla kumotaan ja korvataan 30.7.2014 tehty päätös ja myönnetään oikeus tutustua kahden tehoaineen glyfosaatti myrkyllisyyttä koskevan sellaisen tutkimuksen osiin, jotka laadittiin tämän tehoaineen hyväksynnän uusimismenettelyn yhteydessä kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annetun asetuksen (EY) N:o 1107/2009 (EUVL 2009, L 309, s. 1) mukaisesti

         Tuomiolauselma

                  1)

                     Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) 16.10.2017 tekemä päätös, jolla kumottiin ja korvattiin 30.7.2014 tehty päätös sekä myönnettiin oikeus tutustua kahden tehoaineen glyfosaatti myrkyllisyyttä koskevan sellaisen tutkimuksen osiin, jotka laadittiin tämän tehoaineen hyväksynnän uusimismenettelyn yhteydessä, kumotaan siltä osin kuin EFSA epäsi oikeuden tutustua näihin tutkimuksiin kokonaisuudessaan, siinä mainittujen henkilöiden nimiä ja allekirjoituksia lukuun ottamatta.

                  2)

                     EFSA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Anthony Tweedalen oikeudenkäyntikulut.

                  3)

                     Ruotsin kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 448, 15.12.2014.


title: asia T-139/15: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 12.3.2019 — Unkari v. komissio (EMOTR — Tukiosasto — Maataloustukirahasto — Sokeri — Sokerialan väliaikainen rakenneuudistusjärjestelmä Euroopan yhteisössä — Asetus (EY) N:o 320/2006 — Asetus (EY) N:o 968/2006 — Rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot — Unkarille aiheutuneet menot — Täydelliseen purkamiseen myönnetyn tuen ja osittaiseen purkamiseen myönnetyn tuen myöntämisedellytykset — Tuotantolaitosten käsite — Siilojen käytön arviointi tukihakemuksen jättöpäivänä — Täydellisen purkamisen käsite — Asiakirjan VI/5330/97 liite 2 — Unionin lainsäädännön tulkintavaikeudet — Vilpitön yhteistyö)

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/42

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 12.3.2019 — Unkari v. komissio
      (asia T-139/15) (1)

      (EMOTR - Tukiosasto - Maataloustukirahasto - Sokeri - Sokerialan väliaikainen rakenneuudistusjärjestelmä Euroopan yhteisössä - Asetus (EY) N:o 320/2006 - Asetus (EY) N:o 968/2006 - Rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot - Unkarille aiheutuneet menot - Täydelliseen purkamiseen myönnetyn tuen ja osittaiseen purkamiseen myönnetyn tuen myöntämisedellytykset - Tuotantolaitosten käsite - Siilojen käytön arviointi tukihakemuksen jättöpäivänä - Täydellisen purkamisen käsite - Asiakirjan VI/5330/97 liite 2 - Unionin lainsäädännön tulkintavaikeudet - Vilpitön yhteistyö)
      (2019/C 148/38)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Asianosaiset

         Kantaja: Unkari (asiamiehet: aluksi M. Fehér, G. Koós ja A. Pálfy, sittemmin M. Fehér, G. Koós, Zs. Biró-Tóth ja E. Tóth)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Ondrůšek ja B. Béres)

         Väliintulijat, jotka tukevat kantajan vaatimuksia: Ranskan tasavalta (asiamies: D. Colas) ja Italian tasavalta (asiamies: G. Palmieri, avustajanaan avvocato dello Stato C. Colelli)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva kanne, jossa vaaditaan kumoamaan osittain Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 16.1.2015 annettu komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2015/103 (EUVL 2015, L 16, s. 33) siltä osin kuin maataloustukirahastosta myönnettävän rahoituksen ulkopuolelle on jätetty 11 709 400 euroa Unkarin myöntämien sellaisten tukien osalta, jotka koskevat sokerialan rakenneuudistusta.

         Tuomiolauselma

                  1)

                     Kanne hylätään.

                  2)

                     Unkari vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet Euroopan komission oikeudenkäyntikuluista.

                  3)

                     Komissio vastaa puolesta omia oikeudenkäyntikulujaan.

                  4)

                     Ranskan tasavalta ja Italian tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 190, 8.6.2015.


title: asia T-197/19: Kanne 4.4.2019 — Wiegand-Glashüttenwerke v. komissio

text:
               17.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 206/51

      Kanne 4.4.2019 — Wiegand-Glashüttenwerke v. komissio
      (asia T-197/19)
      (2019/C 206/54)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantaja: Wiegand-Glashüttenwerke (Steinbach am Wald, Saksa) (edustajat: asianajajat F. Wagner ja N. Voß)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 (EUVL 2019, L 14, s. 1) vuosien 2012 ja 2013 osalta

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin se koskee kantajaa vuosien 2012 ja 2013 osalta

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin sen mukaan suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia, on maksettava takaisin 20 prosentin, suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 500 käyttötuntia, on maksettava takaisin 15 prosentin, ja suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 8 000 käyttötuntia, 10 prosentin ylittävä osuus julkaistuista verkkomaksuista

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin se koskee kantajaa ja siltä osin kuin sen mukaan suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia (Großbreitenbach ja Schleusingen), on maksettava takaisin 20 prosentin ja suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 500 käyttötuntia (Steinbach am Wald), on maksettava takaisin 15 prosentin ylittävä osuus julkaistuista verkkomaksuista

                  —

                  tai ainakin kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin se koskee kantajaa ja siltä osin kuin sen mukaan Steinbach am Waldin osalta on maksettava takaisin 20 prosentin ylittävä osuus julkaistuista verkkomaksuista sekä

                  —

                  velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut asianajo- ja matkakulut mukaan lukien.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa seuraaviin kanneperusteisiin.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu virheelliseen toteamukseen siitä, että kyse on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta
                  Kantaja väittää ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä, että vastaaja on katsonut riidanalaista vapauttamista verkkomaksusta koskevassa arvioinnissaan oikeudellisesti virheellisellä tavalla, että kyse on valtion varojen käytöstä.
                  Valikoivuutta arvioitaessa viitejärjestelmä on lisäksi määritetty virheellisesti ja puutteellisesti.
                  Kantaja väittää lisäksi, että viitejärjestelmän puutteellisen määrittämisen vuoksi vastaaja laiminlöi SEUT 296 artiklan 2 kohdan mukaista perusteluvelvoitettaan.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen
                  Kantaja väittää toisen kanneperusteen yhteydessä, että vastaajan päätöksellä on asetettu takaisinmaksuvelvollisuus vain sellaisille suurille sähkönkuluttajille, jotka on vapautettu vuosien 2012 ja 2013 osalta kokonaisuudessaan verkkomaksuista. Tämän seurauksena kyseisiä suuria sähkönkuluttajia on kohdeltu eri tavalla ja ne on asetettu perusteettomasti epäedullisempaan asemaan suhteessa sellaisiin suuriin sähkönkuluttajiin, jotka ovat hyötyneet saman ajanjakson osalta kiinteämääräisistä verkkomaksua koskevista alennuksista ja joille ei ole asetettu takaisinmaksuvelvollisuutta.
                  Kantaja väittää lisäksi, että epäyhdenvertaisen kohtelun suhteen vastaaja laiminlöi SEUT 263 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaista perusteluvelvoitettaan. Epäyhdenvertaisella kohtelulla rikottiin lisäksi direktiivin 2009/72/EY (1) 32 artiklan 1 kohdan mukaista syrjintäkieltoa.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, joka perustuu luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen
                  Kantaja väittää kolmannen kanneperusteen yhteydessä, että kantaja on yksittäisen tilanteensa vuoksi voinut luottaa siihen, että siihen sovelletaan edelleen erityisverkkomaksuja.

         (1)  Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55).


title: asia C-115/19: Valitus, jonka China Construction Bank Corp. on tehnyt 14.2.2019 asiassa T-665/17, China Construction Bank v. Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) 6.12.2018 annetusta tuomiosta

text:
               24.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 213/2

      Valitus, jonka China Construction Bank Corp. on tehnyt 14.2.2019 asiassa T-665/17, China Construction Bank v. Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) 6.12.2018 annetusta tuomiosta
      (asia C-115/19)
      (2019/C 213/03)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: China Construction Bank Corp. (edustajat: A. Carboni ja J. Gibbs, solicitors)

         Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

                  —

                  kumoaa asiassa T-665/17 6.12.2018 annetun unionin yleisen tuomioistuimen tuomion

                  —

                  antaa lopullisen tuomion asetuksen (EU) 2017/1001 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa noudattaen tai vaihtoehtoisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen

                  —

                  määrää EUIPO:n ja mahdolliset väliintulijat vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja velvoittaa ne korvaamaan valittajalle tästä menettelystä ja unionin yleisessä tuomioistuimessa asian T-665/17 käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kolmeen valitusperusteeseen, jotka perustuvat siihen, että unionin yleinen tuomioistuin

                  1.

                  on rikkonut tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa,

                  2.

                  ei ole perustellut kantaansa, jonka mukaan väliintulijan aikaisemmalla tavaramerkillä, johon on vedottu (jäljempänä aikaisempi tavaramerkki), on ”rahatalousasioita, raha-asioita ja pankkiasioita” koskeva huomattava erottamiskyky, ja/tai

                  3.

                  on ottanut huomioon vääristyneellä tavalla tosiasiat arvioidessaan aikaisempaa tavaramerkkiä ja väitteen kohteena olevaa tavaramerkkiä sekä todetessaan huomattavan erottamiskyvyn.

            Valitusperuste, joka koskee 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista, voidaan jakaa seuraaviin unionin yleisen tuomioistuimen tekemiin arviointivirheisiin:

                  1.

                  unionin yleinen tuomioistuin on ottanut aikaisemman tavaramerkin maineen huomioon tavaramerkkien samankaltaisuutta koskevassa ensimmäisessä arvioinnissa ja sekaannusvaaraa koskevassa kokonaisarvioinnissa, mikä on ollut virheellinen lähestymistapa ja johtanut ”kaksinkertaiseen huomioimiseen”, jota ei voida hyväksyä

                  2.

                  unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti pitänyt aikaisempaa tavaramerkkiä ja väitteen kohteena olevaa tavaramerkkiä pääasiallisesti sanamerkkeinä, ja se ei ole kiinnittänyt tarpeeksi huomiota niiden muotoon, mikä on vaikuttanut kielteisesti kyseessä olevien tavaramerkkien ulkoasun ja lausuntatavan samankaltaisuuden arviointiin ja kummallekin annettavaan painoarvoon

                  3.

                  unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt useita virheitä yksilöidessään palveluja, jotka kuuluvat luokkaan 36, jonka osalta se on katsonut, että aikaisempi tavaramerkki oli tunnettu ja näin ollen erottamiskykyinen

                  4.

                  edellä mainittujen virheiden ja muiden tärkeiden seikkojen huomiotta jättämisen vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt asianmukaista kokonaisarviota aikaisemman tavaramerkin ja väitteen kohteena olevan tavaramerkin välisestä sekaannusvaarasta.

         (1)  Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1).


title: asia C-116/19 P: Valitus, jonka Gregor Schneider on tehnyt 14.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-560/16, Schneider v. EUIPO, 4.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               24.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 213/4

      Valitus, jonka Gregor Schneider on tehnyt 14.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-560/16, Schneider v. EUIPO, 4.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-116/19 P)
      (2019/C 213/04)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Valittaja: Gregor Schneider (edustaja: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Vaatimukset

                  1)

                  Unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) 4.12.2018 asiassa T-560/16 antama tuomio on kumottava kokonaisuudessaan,

                  2)

                  valittajan kyseisessä asiassa jättämän kannekirjelmän mukaisesti
                  EUIPO:n (tuolloin vielä SMHV) 2.10.2014 tekemä päätös, jolla valittaja siirrettiin kansainvälisen yhteistyön osastosta oikeudellisten asioiden osastoon, on kumottava
                  toissijaisesti asia on edellä mainitun tuomion kumoamisen jälkeen palautettava unionin yleiselle tuomioistuimelle

                  3)

                  EUIPO on velvoitettava vastaamaan oikeudenkäyntikuluista, mukaan lukien unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä oikeudenkäynnin ja muutoksenhakumenettelyn kulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittaja vetoaa yhdeksään valitusperusteeseen.
      Ensinnäkin hän katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisessa tuomiossa virheellisesti periaatetta, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valituksen ja myöhemmin nostettavan kanteen on vastattava toisiaan, koska se jätti tutkimatta erään kanneperusteen tällaisen vastaavuusperiaatteen perusteella, vaikka valittaja ei olisi lainkaan voinut esittää kyseistä perustetta valituksen jättämisen aikaan, koska sen edellyttämää tehtävänjakoa ei ole vieläkään suoritettu.
      Toiseksi valittaja katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi oikeudellisesti virheellisellä tavalla harkintavallan väärinkäyttöä koskevia arviointiperusteita, koska se totesi, että harkintavallan väärinkäytöstä ei voida puhua, jos toimenpide ei ole ristiriidassa yksikön edun kanssa. Toteamus ei voi olla perusteltu, koska tällöin harkintavallan väärinkäytöstä ei voisi lähtökohtaisesti olla lainkaan kysymys silloin, kun hallinto voi esittää perusteeksi uskottavan yksikön edun, ilman että sen kuitenkaan tarvitsee pyrkiä toteuttamaan sitä tosiasiallisesti. Juuri älykkäästi suunnitellut harkintavallan väärinkäyttötapaukset jäisivät näin esitetyn toteamuksen mukaan yleisesti oikeudellisen valvonnan ulkopuolelle.
      Kolmanneksi kantaja katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi oikeudellisesti virheellisellä tavalla kuulemista koskevaa vaatimusta, jolla toteutetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan kanssa, vahvistettu oikeus tulla kuulluksi, sillä se katsoi kuulemisen olevan tarpeen vain silloin, jos suunnitellulla yksityistä koskevalla toimenpiteellä voi viranomaisen näkökulmasta olla haitallisia vaikutuksia kyseiseen yksityiseen. Kuulemisella hallintomenettelyssä ja oikeudenkäynnissä on valittajan mukaan kuitenkin tarkoituksena mahdollistaa sellaisten näkökohtien ja suunniteltujen päätösten vaikutusten esiintuominen, joita viranomainen ei ole itse vielä ottanut huomioon.
      Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi useaan otteeseen valittajan oikeutta tulla kuulluksi, koska se muun muassa sivuutti suullisessa käsittelyssä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 85 artiklan 3 kohdan mukaisesti esitetyn uuden todisteen eikä ottanut kantaa siihen liittyvään todistajanlausuntoon tekemättä kuitenkaan työjärjestyksen 85 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua ratkaisua. Unionin yleinen tuomioistuin epäsi valittajalta oikeuden tulla kuulluksi myös siksi, että se ei kuullut jo kannekirjelmässä esitettyjä todistajia ja moitti samanaikaisesti valittajaa näytön puutteellisuudesta.
      Unionin yleinen tuomioistuin loukkasi näin viidenneksi perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettua oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja synnytti epäilyksen oikeussuojan tehokkuudesta.
      Kuudenneksi unionin yleinen tuomioistuin otti valittajan mukaan tosiseikaston huomioon vääristyneessä muodossa.
      Seitsemäntenä valitusperusteena valittaja mainitsee asiasisällön puutteellisen selvittämisen, kahdeksanneksi perustelujen puutteellisuuden ja yhdeksänneksi tuomion epäloogisuuden.


title: asia C-299/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale ordinario di Torino (Italia) on esittänyt 11.4.2019 — Techbau SpA v. Azienda Sanitaria Locale AL

text:
               24.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 213/16

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale ordinario di Torino (Italia) on esittänyt 11.4.2019 — Techbau SpA v. Azienda Sanitaria Locale AL
      (asia C-299/19)
      (2019/C 213/15)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunale ordinario di Torino (Italia)

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Techbau SpA

         Vastaaja: Azienda Sanitaria Locale AL

         Ennakkoratkaisukysymys

      Euroopan unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan, onko direktiivin 2000/35/EY (1) 2 artiklan 1 kohta esteenä 9.10.2002 annetun asetuksen nro 231 2 §:n 1 momentin a kohdan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla ”kaupallisen liiketoimen” — jolla tarkoitetaan sopimuksia, jotka johtavat yksinomaisesti tai pääasiallisesti tavaroiden toimittamiseen tai palvelujen suorittamiseen korvausta vastaan — käsitteen ja siten mainitun asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätetään — julkisia tai yksityisiä — rakennusurakoita koskevat sopimukset ja erityisesti direktiivissä 93/37/ETY (2) tarkoitetut julkisia rakennusurakoita koskevat sopimukset.

         (1)  Kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 29.6.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/35/EY (EYVL 2000, L 200, s. 35).

         (2)  Julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/37/ETY (EYVL 1993, L 199, s. 54).


title: asia C-305/19: Kanne 12.4.2019 — Euroopan komissio v. Tšekin tasavalta

text:
               24.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 213/17

      Kanne 12.4.2019 — Euroopan komissio v. Tšekin tasavalta
      (asia C-305/19)
      (2019/C 213/16)
      Oikeudenkäyntikieli: tšekki

         Asianosaiset

         Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Ondrůšek ja K. Talabér-Ritz)

         Vastaaja: Tšekin tasavalta

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin tuomioistuinta

                  —

                  toteamaan, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut rakennusten energiatehokkuudesta 19.5.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/31/EU (1) 13 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole varmistanut, että rakennuksissa, joiden kokonaishyötypinta-ala on yli 500 m2 ja joille on annettu energiatehokkuustodistus kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja jotka ovat yleisön toistuvien käyntien kohteena, energiatehokkuustodistus on asetettava nähtäville

                  —

                  velvoittamaan Tšekin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

                  1.

                  Direktiivin 2010/31/EU 13 artiklan 2 kohdassa säädetään velvollisuudesta asettaa kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti annettu energiatehokkuustodistus nähtäville, jos rakennus, jonka kokonaishyötypinta-ala on yli 500 m2, on yleisön toistuvien käyntien kohteena.

                  2.

                  Tšekin lainsäädännössä (energian hallinnoinnista annetun lain nro 406/2000 7a § (§ 7a zákon č. 406/2000 Sb., o hospodaření energií, ve znění pozdějších předpisů), sellaisena kuin se on muutettuna) kuitenkin säädetään velvollisuudesta asettaa energiatehokkuustodistus tai energiatehokkuuspassi nähtäville vain viranomaisten käytössä olevissa rakennuksissa. Tšekin lainsäädännössä ei siten säädetä velvollisuudesta asettaa energiatehokkuuspassi nähtäville silloin, kun tällaiset rakennukset ovat muiden kuin viranomaisten käytössä ja yleisön toistuvien käyntien kohteena. Tarvittava lainsäädäntö on edelleenkin vasta valmisteltavana.

                  3.

                  Tšekin tasavalta ei siten ole varmistanut, että rakennuksissa, joiden kokonaishyötypinta-ala on yli 500 m2 ja joille on annettu energiatehokkuustodistus kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja jotka ovat yleisön toistuvien käyntien kohteena, energiatehokkuustodistus on asetettava nähtäville, ja se ei siten ole noudattanut direktiivin 13 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan.

         (1)  EUVL 2010, L 153, s. 13.


title: asia C-704/17: Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 8.3.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Nejvyšší správní soud — Tšekki) — D. H. v. Ministerstvo vnitra

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/28

      Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 8.3.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Nejvyšší správní soud — Tšekki) — D. H. v. Ministerstvo vnitra
      (asia C-704/17) (1)

      (2019/C 220/34)
      Oikeudenkäyntikieli: tšekki
      Unionin tuomioistuimen presidentin määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 83, 5.3.2018.


title: asia T-791/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 22.5.2019 — Real Madrid Club de Fútbol v. komissio (Valtiontuet — Espanjan viranomaisten ammattilaisjalkapalloseuran hyväksi myöntämä tuki — Riitojenratkaisu, jonka tarkoitus on korvata se, ettei jalkapalloseuran ja kaupungin välillä alun perin sovittu maa-alueiden luovutus toteutunut — Jalkapalloseuralle myönnetty liiallinen korvaus — Päätös, jossa tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi — Etu)

text:
               8.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 230/27

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 22.5.2019 — Real Madrid Club de Fútbol v. komissio
      (asia T-791/16) (1)

      (Valtiontuet - Espanjan viranomaisten ammattilaisjalkapalloseuran hyväksi myöntämä tuki - Riitojenratkaisu, jonka tarkoitus on korvata se, ettei jalkapalloseuran ja kaupungin välillä alun perin sovittu maa-alueiden luovutus toteutunut - Jalkapalloseuralle myönnetty liiallinen korvaus - Päätös, jossa tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi - Etu)
      (2019/C 230/33)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Asianosaiset

         Kantaja: Real Madrid Club de Fútbol (Madrid, Espanja) (edustajat: asianajajat J. Pérez-Bustamante Köster ja F. Löwhagen)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P.-J. Loewenthal, G. Luengo ja P. Němečková)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus valtiontuesta SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN), jonka Espanja on myöntänyt Real Madrid CF:n hyväksi, 4.7.2016 annetun komission päätöksen (EU) 2016/2393 (EUVL 2016, L 358, s. 3) kumoamiseksi.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Valtiontuesta SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN), jonka Espanja on myöntänyt Real Madrid CF:n hyväksi, 4.7.2016 annettu komission päätös (EU) 2016/2393 kumotaan.

                  2)

                  Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Real Madrid Club de Fútbolin oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 243, 4.7.2016.


title: asia T-37/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.5.2019 — Bank Tejarat v. neuvosto (Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Iraniin kohdistetut rajoittavat toimenpiteet — Varojen jäädyttäminen — Jäsenvaltioiden alueelle pääsyä koskeva rajoitus — Korvaus vahingosta, jota kantaja väittää kärsineensä nimensä sisällyttämisestä henkilöiden ja yhteisöjen, joihin kyseessä olevia rajoittavia toimenpiteitä sovelletaan, luetteloon ja pysyttämisestä siinä — Oikeussäännön, jolla annetaan yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen)

text:
               8.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 230/29

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.5.2019 — Bank Tejarat v. neuvosto
      (asia T-37/17) (1)

      (Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - Iraniin kohdistetut rajoittavat toimenpiteet - Varojen jäädyttäminen - Jäsenvaltioiden alueelle pääsyä koskeva rajoitus - Korvaus vahingosta, jota kantaja väittää kärsineensä nimensä sisällyttämisestä henkilöiden ja yhteisöjen, joihin kyseessä olevia rajoittavia toimenpiteitä sovelletaan, luetteloon ja pysyttämisestä siinä - Oikeussäännön, jolla annetaan yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen)
      (2019/C 230/35)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Bank Tejarat (Teheran, Iran) (edustajat: solicitor S. Zaiwalla, solicitor P. Reddy, solicitor K. Mittal, solicitor A. Meskarian, T. Otty, QC, barrister R. Blakeley, barrister V. Zaiwalla, barrister H. Leith ja T. de la Mare, QC)

         Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Bishop ja A. Vitro)

         Väliintulija, joka tukee vastaajan vaatimuksia: Euroopan komissio (asiamiehet: L. Havas ja J. Norris)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus saada korvaus vahingoista, joita kantaja väittää itselleen aiheutuneen Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 961/2010 täytäntöönpanosta 23.1.2012 annetusta neuvoston täytäntöönpanoasetuksesta (EU) N:o 54/2012 (EUVL 2012, L 19, s. 1), Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EU) N:o 961/2010 kumoamisesta 23.3.2012 annetusta neuvoston asetuksesta (EU) N:o 267/2012 (EUVL 2012, L 88, s. 1) ja asetuksen N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 2.8.2012 annetusta neuvoston täytäntöönpanoasetuksesta (EU) N:o 709/2012 (EUVL 2012, L 208, s. 2).

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Bank Tejarat vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.

                  3)

                  Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 104, 3.4.2017.


title: asia T-107/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 23.5.2019 — Steinhoff ym. v. EKP (Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Talous- ja rahapolitiikka — EKP — Kansalliset keskuspankit — Kreikan valtionvelan uudelleenjärjestely — Yksityisen sektorin osallistuminen — Yhteistoimintalausekkeet — Kreikan velkainstrumenttien pakollinen vaihto — Yksityiset velkojat — EKP:n lausunto — Oikeussäännön, jolla annetaan yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen — Pacta sunt servanda — periaate — Perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 ja 2 kohta — SEUT 63 artikla 1 kohta — SEUT 124 artikla)

text:
               8.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 230/30

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 23.5.2019 — Steinhoff ym. v. EKP
      (asia T-107/17) (1)

      (Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Talous- ja rahapolitiikka - EKP - Kansalliset keskuspankit - Kreikan valtionvelan uudelleenjärjestely - Yksityisen sektorin osallistuminen - Yhteistoimintalausekkeet - Kreikan velkainstrumenttien pakollinen vaihto - Yksityiset velkojat - EKP:n lausunto - Oikeussäännön, jolla annetaan yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen - Pacta sunt servanda - periaate - Perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 ja 2 kohta - SEUT 63 artikla 1 kohta - SEUT 124 artikla)
      (2019/C 230/36)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantajat: Frank Steinhoff (Hampuri, Saksa), Ewald Filbry (Dortmund, Saksa), Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG (Gräfenberg, Saksa), Werner Bäcker (Rodgau, Saksa) ja EMB Consulting SE (Mühltal, Saksa) (edustajat: asianajajat O. Hoepner ja D. Unrau)

         Vastaaja: Euroopan keskuspankki (EKP) (asiamiehet: O. Heinz ja G. Várhelyi, avustajanaan asianajaja H.-G. Kamann)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 268 artiklaan perustuva kanne, jolla vaaditaan korvausta vahingosta, jonka kantajat väittävät kärsineensä sen johdosta, että EKP jätti 17.2.2012 antamassaan lausunnossa (CON/2012/12) kiinnittämättä Kreikan huomiota siihen, että pakollisella velkakirjojen vaihdolla toteutettava suunniteltu Kreikan valtionvelan uudelleenjärjestely on lainvastainen.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Frank Steinhoff, Ewald Filbry, Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG, Werner Bäcker ja EMB Consulting SE velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 129, 24.4.2017.


title: asia T-728/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.5.2019 — Marinvest ja Porting v. komissio (Valtiontuet — Huvivenesatamien infrastruktuuri — Sataman hallinnointia koskeva konsessio sekä infrastruktuurin ja palvelujen saattaminen käytettäviksi ilman taloudellista vastiketta — Päätös, jossa todetaan, ettei kyseessä ole valtiontuki — Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan)

text:
               8.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 230/30

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.5.2019 — Marinvest ja Porting v. komissio
      (asia T-728/17) (1)

      (Valtiontuet - Huvivenesatamien infrastruktuuri - Sataman hallinnointia koskeva konsessio sekä infrastruktuurin ja palvelujen saattaminen käytettäviksi ilman taloudellista vastiketta - Päätös, jossa todetaan, ettei kyseessä ole valtiontuki - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan)
      (2019/C 230/37)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Asianosaiset

         Kantajat: Marinvest d.o.o. (Izola, Slovenia) ja Porting d.o.o. (Izola) (edustajat: asianajajat G. Cecovini Amigoni ja L. Daniele)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Stancanelli, S. Noë ja D. Recchia)

         Väliintulijat, jotka tukevat vastaajan vaatimuksia: Saksan liittotasavalta (asiamiehet: aluksi T. Henze ja R. Kanitz, sitten R. Kanitz) ja Javno podjetje komunala Izola d.o.o. (Izola, Slovenia) (edustaja: asianajaja A. Mužina)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus saada kumotuksi 20.7.2017 tehty komission päätös C(2017) 5049 final valtiontuesta SA.45220 (2016/FC) — Slovenia — Oletettuna tuensaajana Komunala Izola d.o.o.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Marinvest d.o.o. ja Porting d.o.o. vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

                  3)

                  Saksan liittotasavalta ja Javno podjetje komunala Izola d.o.o. vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 22, 22.1.2018.


title: asia T-733/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.5.2019 — GMPO v. komissio (Ihmisille tarkoitetut lääkkeet — Asetuksen (EY) N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan b alakohta — Merkittävän edun käsite — Harvinaislääkkeen saatavuus — Asetuksen N:o 141/2000 5 artiklan 12 kohdan b alakohta — Komission päätös poistaa lääke harvinaislääkkeiden rekisteristä — Arviointivirhe — Oikeudellinen virhe — Luottamuksensuoja)

text:
               8.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 230/31

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.5.2019 — GMPO v. komissio
      (asia T-733/17) (1)

      (Ihmisille tarkoitetut lääkkeet - Asetuksen (EY) N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan b alakohta - Merkittävän edun käsite - Harvinaislääkkeen saatavuus - Asetuksen N:o 141/2000 5 artiklan 12 kohdan b alakohta - Komission päätös poistaa lääke harvinaislääkkeiden rekisteristä - Arviointivirhe - Oikeudellinen virhe - Luottamuksensuoja)
      (2019/C 230/38)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: GMP-Orphan (GMPO) (Pariisi, Ranska) (edustajat: M. Demetriou, QC, barrister E. Mackenzie, solicitor L. Tsang ja solicitor J. Mulryne)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: K. Petersen ja A. Sipos)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus kumota ihmisille tarkoitetun lääkkeen ”Cuprior — trientiini” myyntiluvan myöntämisestä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 726/2004 mukaan 5.9.2017 tehty komission täytäntöönpanopäätös C(2017) 6102 final siltä osin kuin komissio päätti tämän päätöksen 5 artiklassa, että kyseinen lääke ei enää täytä harvinaislääkkeistä 16.12.1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 141/2000 (EYVL 2000, L 18, s. 1) säädettyjä harvinaislääkkeeksi rekisteröimisen perusteita ja että Euroopan unionin harvinaislääkkeiden rekisteri olisi sen vuoksi saatettava ajan tasalle

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  GMP-Orphan (GMPO) velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut mukaan lukien.

         (1)  EUVL C 13, 15.1.2018.


title: asia T-751/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.5.2019 — Commune de Fessenheim ym. v. komissio (Oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus (EY) N:o 1049/2001 — Komission Ranskan viranomaisille osoittama kirje, joka koskee Fessenheimin ydinvoimalan käyttöluvan kumoamiseen liittyvää pöytäkirjaa Électricité de France -konsernille (EDF) maksettavasta korvauksesta — Tutustumisoikeuden epääminen — Kolmannen taloudellisten etujen suojaa koskeva poikkeus — Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suojaa koskeva poikkeus — Luottamuksellisuutta koskeva yleinen olettama — Ylivoimainen yleinen etu)

text:
               8.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 230/32

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.5.2019 — Commune de Fessenheim ym. v. komissio
      (asia T-751/17) (1)

      (Oikeus tutustua asiakirjoihin - Asetus (EY) N:o 1049/2001 - Komission Ranskan viranomaisille osoittama kirje, joka koskee Fessenheimin ydinvoimalan käyttöluvan kumoamiseen liittyvää pöytäkirjaa Électricité de France -konsernille (EDF) maksettavasta korvauksesta - Tutustumisoikeuden epääminen - Kolmannen taloudellisten etujen suojaa koskeva poikkeus - Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suojaa koskeva poikkeus - Luottamuksellisuutta koskeva yleinen olettama - Ylivoimainen yleinen etu)
      (2019/C 230/39)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantajat: Commune de Fessenheim (Ranska), Communauté de communes Pays Rhin-Brisach (Volgelsheim, Ranska), Conseil départemental du Haut-Rhin (Colmar, Ranska) ja Conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine (Strasbourg, Ranska) (edustaja: asianajaja G. de Rubercy,

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Buchet ja B. Stromsky)

         Väliintulija, joka tukee vastaajan vaatimuksia: Ranskan tasavalta (asiamiehet: E. de Moustier, B. Fodda ja J.-L. Carré)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus, joka koskee sellaisen 18.10.2017 annetun komission päätöksen kumoamista, jolla evätään oikeus tutustua kirjeeseen, jonka komissio on lähettänyt 22.3.2017 Ranskan viranomaisille ja joka liittyy Électricité de France -konsernille (EDF) Fessenheimin ydinvoimalan sulkemisen johdosta maksettavista vahingonkorvauksista tehdyn pöytäkirjan luonnokseen

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Commune de Fessenheim, communauté de communes Pays Rhin-Brisach, conseil départemental du Haut-Rhin ja conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

                  3)

                  Ranskan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 32, 29.1.2018.


title: asia T-813/17: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.5.2019 — Nerantzaki v. komissio (Henkilöstö — Virkamiehet — Palvelukseen ottaminen — Kilpailuilmoitus — Avoin kilpailu EPSO/AD/331/16 — Osallistumisedellytykset — Valintalautakunnan päätös olla hyväksymättä kantajaa kilpailun seuraavaan vaiheeseen — Oikeudellinen virhe)

text:
               8.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 230/33

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.5.2019 — Nerantzaki v. komissio
      (asia T-813/17) (1)

      (Henkilöstö - Virkamiehet - Palvelukseen ottaminen - Kilpailuilmoitus - Avoin kilpailu EPSO/AD/331/16 - Osallistumisedellytykset - Valintalautakunnan päätös olla hyväksymättä kantajaa kilpailun seuraavaan vaiheeseen - Oikeudellinen virhe)
      (2019/C 230/41)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Eleni Nerantzaki (Bryssel, Belgia) (edustajat: aluksi asianajaja N. Korogiannakis, sitten asianajaja L. Levi)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi P. Mihaylova ja L. Radu Bouyon, sitten L. Radu Bouyon, D. Milanowska ja B. Mongin)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 270 artiklaan perustuva vaatimus saada kumotuiksi yhtäältä 15.5.2017 tehty valintalautakunnan päätös olla hyväksymättä kantajaa avoimen kilpailun EPSO/AD/331/16 seuraavaan vaiheeseen ja toisaalta 14.9.2017 tehty nimittävän viranomaisen päätös hylätä valitus, jonka kantaja teki kyseisen kilpailun valintalautakunnan päätöksestä olla hyväksymättä kantajaa kilpailun seuraavaan vaiheeseen.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Valintalautakunnan 15.5.2017 tekemä päätös, jolla Eleni Nerantzaki jätettiin hyväksymättä avoimen kilpailun EPSO/AD/331/16 seuraavaan vaiheeseen, kumotaan.

                  2)

                  Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 52, 12.2.2018.