title: Asia C-245/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 21.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Espanja) – Pedro Viejobueno Ibánez ja Emilia de la Vara González v. Consejería de Educación de Castilla-La Mancha (Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 1999/70/EY — Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus — 4 lauseke — Syrjintäkiellon periaate — Kansallinen säännöstö, jossa sallitaan määräaikaisten työsopimusten voimassaolon päättäminen, kun palvelukseenoton peruste lakkaa — Lukuvuodeksi palvelukseen otetut opettajat — Palvelussuhteen irtisanominen opetuksen antamisen päättymispäivänä — Työajan järjestäminen — Direktiivi 2003/88/EY)

text:
               21.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 25/7

      Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 21.3.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Espanja) – Pedro Viejobueno Ibánez ja Emilia de la Vara González v. Consejería de Educación de Castilla-La Mancha
      (Asia C-245/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 1999/70/EY - Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus - 4 lauseke - Syrjintäkiellon periaate - Kansallinen säännöstö, jossa sallitaan määräaikaisten työsopimusten voimassaolon päättäminen, kun palvelukseenoton peruste lakkaa - Lukuvuodeksi palvelukseen otetut opettajat - Palvelussuhteen irtisanominen opetuksen antamisen päättymispäivänä - Työajan järjestäminen - Direktiivi 2003/88/EY))
      (2019/C 25/08)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pääasian asianosaiset

         Valittajat: Pedro Viejobueno Ibánez ja Emilia de la Vara González

         Vastapuoli: Consejería de Educación de Castilla-La Mancha

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan työnantajan päättävän opetuksen antamisen päättymispäivänä väliaikaisina virkamiehinä lukuvuodeksi palvelukseen otettujen opettajien määräaikaisen palvelussuhteen sillä perusteella, että tarvetta ja kiireellisyyttä koskevat edellytykset, jotka olivat heidän palvelukseenottamisensa ehtona, eivät enää täyty kyseisenä päivänä, kun taas vakinaisina virkamiehinä toimivien opettajien toistaiseksi voimassa oleva palvelussuhde jatkuu.

                  2)

                  Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan väliaikaisina virkamiehinä lukuvuodeksi palvelukseen otettujen opettajien määräaikaisen palvelussuhteen päättäminen opetuksen antamisen päättymispäivänä, vaikka tällä evätään näiltä opettajilta kyseiseen lukuvuoteen liittyvät kesän palkalliset vuosilomapäivät, kunhan mainitut opettajat saavat tästä rahallisen korvauksen.

         (1)  EUVL C 382, 13.11.2017.


title: Asia C-658/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Giudice di pace di Bologna (Italia) on esittänyt 22.10.2018 – UX v. Governo della Repubblica italiana

text:
               21.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 25/19

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Giudice di pace di Bologna (Italia) on esittänyt 22.10.2018 – UX v. Governo della Repubblica italiana
      (Asia C-658/18)
      (2019/C 25/24)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Giudice di pace di Bologna

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: UX

         Vastaaja: Governo della Repubblica italiana

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen kaltainen rauhantuomioistuin sellainen yleinen eurooppalainen tuomioistuin, joka on toimivaltainen esittämään ennakkoratkaisupyynnön SEUT 267 artiklan nojalla siitä huolimatta, että sille ei kansallisessa lainsäädännössä rauhantuomarin epävarman aseman vuoksi taata työehtoja, jotka vastaisivat ammattituomarien työehtoja, vaikka rauhantuomari suorittaa samoja kansalliseen lainkäyttöjärjestelmään perustuvia lainkäyttötehtäviä, mikä on ristiriidassa niiden yleisten eurooppalaisten tuomioistuinten riippumattomuuden ja puolueettomuuden takeiden kanssa, joihin unionin tuomioistuin on viitannut tuomiossa Wilson (EU:C:2006:587, 47–53 kohta), tuomiossa Associaçâo Sindical dos Juizes Portugueses (EU:C:2018:117, 32 kohta ja 41–45 kohta) ja tuomiossa Minister for Justice and Equality (EU:C:2018:586, 50–54 kohta)?

                  2)

                  Mikäli 1 kohdan kysymykseen vastataan myöntävästi, onko kantajana oleva rauhantuomari direktiivin 2003/88/EY (1) 1 artiklan 3 kohdassa ja 7 artiklassa, direktiivin 1999/70/EY (2) liitteenä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 2 lausekkeessa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perisoikeuskirja) 31 artiklan 2 kohdassa, yhdessä luettuina, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut niitä tuomiossa O’Brien (EU:C:2012:110) ja tuomiossa King (EU:C:2017:914), tarkoitettu ”määräaikainen työntekijä”, ja mikäli tähän vastataan myöntävästi, voidaanko yleisten tuomioistuinten tuomaria eli ammattituomaria pitää määräaikaisessa palvelussuhteessa olevaa rauhantuomaria vastaavana vakituisena työntekijänä direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitettuja työehtoja sovellettaessa?

                  3)

                  Mikäli 1 ja 2 kohdan kysymykseen vastataan myöntävästi, onko unionin perusoikeuskirjan 47 artikla, luettuna yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 267 artiklan kanssa, unionin tuomioistuimen tuomion Köbler (EU:C:2003:513), tuomion Traghetti del Mediterraneo (EU:C:2006:391) ja tuomion komissio v. Italia (EU:C:2011:775)valossa esteenä tuomareiden siviilioikeudellisesta vastuusta 13.4.1988 annetun lain nro 117 2 §:n 3 ja 3 bis momentille, joissa säädetään tuomarin tahallisesta tai törkeän tuottamuksellisesta menettelystä johtuvasta vastuusta, kun ”kyseessä on lain tai unionin oikeuden ilmeinen rikkominen”, ja jolla pakotetaan kansallinen tuomioistuin valitsemaan – olipa valinta mikä hyvänsä, se tapahtuu siviilioikeudellisen ja kurinpidollisen vastuun alaisuudessa suhteessa valtioon asioissa, joissa asianosaisena on sama julkishallinto, erityisesti kun asiaa käsittelevä tuomioistuin on määräaikainen rauhantuomari, jolla ei ole tosiasiallista oikeudellista ja taloudellista turvaa tai sosiaaliturvaa – kuten nyt esillä olevassa asiassa, rikkoako kansallista lainsäädäntöä jättämällä sen soveltamatta ja soveltamalla unionin oikeutta, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, vai rikkoako sen sijaan unionin oikeutta soveltamalla kansallisia säännöksiä, jotka estävät tehokkaan oikeussuojan myöntämisen ja ovat ristiriidassa direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan, direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 2 ja 4 lausekkeen ja perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan kanssa?

                  4)

                  Onko Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 artiklan, 4 artiklan 2 ja 3 kohdan, 6 artiklan 1 kohdan, 9 artiklan, 10 artiklan 1 kohdan ja 17 artiklan 1 kohdan mukaan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, komission menettely sen kieltäytyessä aloittamasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä tai saattamasta kannetta, joka koskee jäsenvaltion unionin oikeuden rikkomista, unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, sellainen rikkomus, jonka johdosta voidaan nostaa SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua Euroopan unionin sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne [– –], kun, kuten nyt esillä olevassa asiassa, on tapahtunut seuraavaa:

                              —

                              Euroopan komissio antoi tiedonannon DG EMPL/B2/DA-MAT/sk (2016), joka tuli Italian viranomaisten tietoon 10.6.2016 ja jolla komissio ilmoitti päättäneensä EU Pilot 7779/15/EMPL -menettelyn kielteiseen tulokseen ja aloittavansa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn sekä todenneensa, että magistrato onorario -tuomarien palvelusta koskeva kansallinen lainsäädäntö oli määräaikaisten työsopimusten uudistamisia koskevan väärinkäytön sekä palkkausta, lomia ja äitiyslomaa koskevan erilaisen kohtelun vuoksi yhteensopimaton unionin oikeuden kanssa, mutta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä ei tosiasiassa koskaan aloitettu;

                              —

                              komissio täsmensi 21.12.2016 julkaistussa tiedonannossa C(2016) 8600 final, että sillä on harkintavalta päättää, aloittaako se rikkomusmenettelyn ja missä vaiheessa tai viekö se asian unionin tuomioistuimeen, jonka oikeuskäytännön mukaan kanteet, jotka yksityishenkilöt nostavat komissiota vastaan tapauksissa, joissa se kieltäytyy aloittamasta rikkomusmenettelyä, eivät voi menestyä.

                  5)

                  Riippumatta edellä esitettyihin neljään kysymykseen annettavista vastauksista, voidaanko Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 artiklan, 4 artiklan 2 ja 3 kohdan, 6 artiklan 1 kohdan, 9 artiklan, 10 artiklan 1 kohdan ja 17 artiklan 1 kohdan nojalla, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, SEUT 268 ja SEUT 274 artiklaa sekä SEUT 340 artiklan toista kohtaa tulkita siten, että Euroopan unionin sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne ei voi jäädä kansallisten tuomioistuinten toimivallan ulkopuolelle nyt esillä olevan kaltaisessa asiassa, jossa sen, ettei tuomioistuinten riippumattomuuden ja puolueettomuuden takaavaa unionin oikeutta ole sovellettu kansallisessa oikeusjärjestyksessä, osasyynä pidetään sitä, että komissio on laiminlyönyt tehtäviä ja velvollisuuksia, jotka johtuvat sen asemasta perussopimusten vartijana ja sen harkintavallasta päättää, aloittaako se rikkomusmenettelyn ja missä vaiheessa tai viekö se asian unionin tuomioistuimeen, jonka oikeuskäytännön mukaan kanteet, jotka yksityishenkilöt nostavat komissiota vastaan tapauksissa, joissa se kieltäytyy aloittamasta rikkomusmenettelyä, eivät voi menestyä, millä tehdään tehottomaksi unionin tuomioistuimen yksinomainen toimivalta ratkaista Euroopan unionin sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva riita-asia?

         (1)  Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/88/EY (EUVL 2003, L 299, s. 9).

         (2)  Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annettu neuvoston direktiivi 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175 s. 43).


title: Asia T-207/10: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – Deutsche Telekom v. komissio (Valtiontuet — Verojärjestelmä, jossa yritykset, joiden verotuksellinen kotipaikka on Espanjassa, voivat kirjata omistusosuuksien hankkimisesta yrityksissä, joiden verotuksellinen kotipaikka on ulkomailla, johtuvan liikearvon kuluksi — Päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, ja jossa määrätään se perittäväksi osittain takaisin — Säännös, joka mahdollistaa järjestelmän osittaisen soveltamisen jatkamisen — Oikeussuojan tarpeen säilyminen — Luottamuksensuoja — Komission antamat täsmälliset vakuuttelut — Luottamuksen perusteltavuus — Luottamuksensuojan ajallinen soveltamisala)

text:
               21.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 25/32

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – Deutsche Telekom v. komissio
      (Asia T-207/10) (1)

      ((Valtiontuet - Verojärjestelmä, jossa yritykset, joiden verotuksellinen kotipaikka on Espanjassa, voivat kirjata omistusosuuksien hankkimisesta yrityksissä, joiden verotuksellinen kotipaikka on ulkomailla, johtuvan liikearvon kuluksi - Päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, ja jossa määrätään se perittäväksi osittain takaisin - Säännös, joka mahdollistaa järjestelmän osittaisen soveltamisen jatkamisen - Oikeussuojan tarpeen säilyminen - Luottamuksensuoja - Komission antamat täsmälliset vakuuttelut - Luottamuksen perusteltavuus - Luottamuksensuojan ajallinen soveltamisala))
      (2019/C 25/40)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantaja: Deutsche Telekom AG (Bonn, Saksa) (edustajat: aluksi asianajajat A. Cordewener ja J. Schönfeld, sitten J. Schönfeld)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi B. Martenczuk, T. Maxian Rusche ja C. Urraca Caviedes, sitten T. Maxian Rusche, C. Urraca Caviedes, ja lopuksi T. Maxian Rusche, C. Urraca Caviedes ja K. Blanck-Putz)

         Väliintulijat, jotka tukevat vastaajan vaatimuksia: Ebro Foods, SA (Madrid, Espanja) (edustajat: aluksi asianajajat J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan ja R. Calvo Salinero, sitten J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro ja R. Calvo Salinero), Banco Santander, SA (Santander, Espanja) (edustajat: aluksi asianajajat J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan ja R. Calvo Salinero, sitten J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro ja R. Calvo Salinero), Iberdrola, SA (Bilbao, Espanja) (edustajat: aluksi asianajajat J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller ja J. Domínguez Pérez, sitten J. Ruiz Calzado, J. Domínguez Pérez ja S. Völcker) ja Telefónica, SA (Madrid) (edustajat: aluksi asianajajat J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller ja J. Domínguez Pérez, sitten J. Ruiz Calzado, J. Domínguez Pérez ja S. Völcker)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva kanne, jolla vaaditaan Espanjassa sovelletusta omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan liikearvon kirjaamisesta kuluksi 28.9.2009 tehdyn komission päätöksen C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (EUVL 2011, L 7, s. 48) 1 artiklan 2 ja 3 kohdan kumoamista.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Deutsche Telekom AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 195, 17.7.2010.


title: Asia T-36/18: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 20.11.2018 – Asahi Intecc v. EUIPO – Celesio (Celeson) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti — Sanamerkki Celeson — Aikaisempi kansainvälinen sanamerkki CELESIO — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

text:
               21.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 25/42

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 20.11.2018 – Asahi Intecc v. EUIPO – Celesio (Celeson)
      (Asia T-36/18) (1)

      ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti - Sanamerkki Celeson - Aikaisempi kansainvälinen sanamerkki CELESIO - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))
      (2019/C 25/54)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Asahi Intecc Co., Ltd (Nagoya, Japani) (edustaja: asianajaja T. Schmidpeter)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamiehet: M. Rajh ja D. Walicka)

         Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa: Celesio AG (Stuttgart, Saksa)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 20.11.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 1004/2017-4), joka koskee osapuolten Celesio ja Asahi Intecc välistä väitemenettelyä.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Asahi Intecc Co., Ltd velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 104, 19.3.2018.


title: Asia C-452/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 21.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt tribunal de commerce de Liège – Belgia) – Zako SPRL v. Sanidel SA (Ennakkoratkaisupyyntö — Itsenäiset kauppaedustajat — Direktiivi 86/653/ETY — 1 artiklan 2 kohta — Käsite ”kauppaedustaja” — Itsenäinen välittäjä, joka harjoittaa toimintaansa päämiehen yrityksessä — Muiden kuin tavaroiden myynnistä tai ostosta neuvottelemiseen päämiehen puolesta liittyvien tehtävien hoitaminen)

text:
               21.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 25/9

      Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 21.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt tribunal de commerce de Liège – Belgia) – Zako SPRL v. Sanidel SA
      (Asia C-452/17) (1)

      ((Ennakkoratkaisupyyntö - Itsenäiset kauppaedustajat - Direktiivi 86/653/ETY - 1 artiklan 2 kohta - Käsite ”kauppaedustaja” - Itsenäinen välittäjä, joka harjoittaa toimintaansa päämiehen yrityksessä - Muiden kuin tavaroiden myynnistä tai ostosta neuvottelemiseen päämiehen puolesta liittyvien tehtävien hoitaminen))
      (2019/C 25/10)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunal de commerce de Liège

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Zako SPRL

         Vastaaja: Sanidel SA

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei se, että henkilö, jolla on pysyvä valtuutus neuvotella tavaroiden myynnistä ja ostosta toisen henkilön puolesta tai neuvotella ja tehdä sopimuksia tällaisista liiketoimista tämän nimissä ja lukuun, harjoittaa toimintaansa kyseisen toisen henkilön toimitiloissa, ole esteenä sille, että häntä pidetään kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna kauppaedustajana, jos kyseinen seikka ei estä häntä harjoittamasta toimintaansa itsenäisesti, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

                  2)

                  Direktiivin 86/653 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei se, että henkilö harjoittaa paitsi toimintaa, jossa neuvotellaan tavaroiden myynnistä ja ostosta toisen henkilön puolesta tai neuvotellaan ja tehdään sopimuksia tällaisista liiketoimista tämän nimissä ja lukuun, saman henkilön puolesta myös toisenlaista toimintaa, joka ei kuitenkaan ole toissijaista ensimmäisenä mainittuun toimintaan nähden, ole esteenä sille, että häntä voidaan pitää kyseisessä direktiivissä tarkoitettuna kauppaedustajana, jos kyseinen seikka ei estä häntä harjoittamasta ensin mainittua toimintaansa itsenäisesti, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

         (1)  EUVL C 347, 16.10.2017.


title: Asia T-219/10 RENV: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – World Duty Free Group v. komissio (Valtiontuet — Yhtiöveroa koskevat säännökset, joiden nojalla Espanjassa verotuksellisesti asuvat yritykset voivat vähentää kuluna liikearvon, joka seuraa omistusosuuksien hankkimisesta ulkomailla verotuksellisesti asuvista yrityksistä — Päätös, jolla tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrätään se takaisin perittäväksi — Valtiontuen käsite — Valikoivuus — Vertailujärjestelmä — Poikkeus — Kohtelun erilaisuus — Erilaisen kohtelun oikeuttamisperuste — Toimesta hyötyvät yritykset — Luottamuksensuoja)

text:
               21.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 25/33

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – World Duty Free Group v. komissio
      (Asia T-219/10 RENV) (1)

      ((Valtiontuet - Yhtiöveroa koskevat säännökset, joiden nojalla Espanjassa verotuksellisesti asuvat yritykset voivat vähentää kuluna liikearvon, joka seuraa omistusosuuksien hankkimisesta ulkomailla verotuksellisesti asuvista yrityksistä - Päätös, jolla tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrätään se takaisin perittäväksi - Valtiontuen käsite - Valikoivuus - Vertailujärjestelmä - Poikkeus - Kohtelun erilaisuus - Erilaisen kohtelun oikeuttamisperuste - Toimesta hyötyvät yritykset - Luottamuksensuoja))
      (2019/C 25/41)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Asianosaiset

         Kantaja: World Duty Free Group, SA, aiemmin Autogrill España, SA (Madrid, Espanja) (edustajat: asianajajat J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero ja A. Lamadrid de Pablo)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes ja P. Němečková)

         Väliintulijat, jotka tukevat kantajan vaatimuksia: Saksan liittotasavalta (asiamies: T. Henze), Irlanti (asiamiehet: aluksi G. Hodge ja E. Creedon ja sitten G. Hodge ja D. Browne, avustajinaan barrister B. Doherty Barry ja barrister A. Goodman) ja Espanjan kuningaskunta (asiamies: M. Sampol Pucurull)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus ensisijaisesti Espanjan soveltamasta, omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan liikearvon kirjaamisesta kuluksi C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) 28.10.2009 tehdyn komission päätöksen 2011/5/EY (EUVL 2011, L 7, s. 48) 1 artiklan 1 kohdan kumoamisesta, ja toissijaisesti tämän päätöksen 4 artiklan kumoamisesta

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  World Duty Free Group, SA, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

                  3)

                  Saksan liittotasavalta, Irlanti ja Espanjan kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

         (1)  EUVL C 179, 3.7.2010.


title: Asia T-227/10: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – Banco Santander v. komissio (Valtiontuet — Yhteisöverosäännökset, joiden perusteella yritykset, joiden verotuksellinen kotipaikka on Espanjassa, voivat kirjata omistusosuuksien hankkimisesta yrityksissä, joiden verotuksellinen kotipaikka on ulkomailla, johtuvan liikearvon kuluksi — Päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, ja jossa määrätään se perittäväksi takaisin — Valtiontuen käsite — Valikoivuus — Viitejärjestelmä — Poikkeus — Kohtelun erilaisuus — Erilaisen kohtelun perusteltavuus — Toimenpiteestä hyötyvät yritykset — Luottamuksensuoja)

text:
               21.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 25/34

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 15.11.2018 – Banco Santander v. komissio
      (Asia T-227/10) (1)

      ((Valtiontuet - Yhteisöverosäännökset, joiden perusteella yritykset, joiden verotuksellinen kotipaikka on Espanjassa, voivat kirjata omistusosuuksien hankkimisesta yrityksissä, joiden verotuksellinen kotipaikka on ulkomailla, johtuvan liikearvon kuluksi - Päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, ja jossa määrätään se perittäväksi takaisin - Valtiontuen käsite - Valikoivuus - Viitejärjestelmä - Poikkeus - Kohtelun erilaisuus - Erilaisen kohtelun perusteltavuus - Toimenpiteestä hyötyvät yritykset - Luottamuksensuoja))
      (2019/C 25/42)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Asianosaiset

         Kantaja: Banco Santander, SA (Santander, Espanja) (edustajat: aluksi asianajajat J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan ja R. Calvo Salinero, sitten J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero ja asianajaja A. Lamadrid de Pablo)

         Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Lyal ja C. Urraca Caviedes)

         Oikeudenkäynnin kohde

      SEUT 263 artiklaan perustuva kanne, jolla vaaditaan Espanjassa sovelletusta omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan liikearvon kirjaamisesta kuluksi 28.9.2009 tehdyn komission päätöksen C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (EUVL 2011, L 7, s. 48) 1 artiklan 1 kohdan ja toissijaisesti kyseisen päätöksen 4 artiklan kumoamista.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Kanne hylätään.

                  2)

                  Banco Santander, SA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 195, 17.7.2010.


title: Asia C-660/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Berlin (Saksa) on esittänyt 22.10.2018 – SUNDAIR GmbH v. WV ym.

text:
               21.1.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 25/21

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Berlin (Saksa) on esittänyt 22.10.2018 – SUNDAIR GmbH v. WV ym.
      (Asia C-660/18)
      (2019/C 25/25)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Landgericht Berlin

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: SUNDAIR GmbH

         Vastapuolet: WV, XU ja YT, jota edustavat XU ja ZS

         Ennakkoratkaisukysymykset

      Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että asianomaisilla lentomatkustajilla on oikeus lennon peruuttamisen johdosta maksettaviin korvauksiin myös silloin, kun kuljettavalla lentoliikenteen harjoittajalla ei ole asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettua voimassa olevaa liikennelupaa, voimassa olevan liikenneluvan puuttuminen on ainakin osaltaan peruuttamisen syynä ja lentomatkustajat eivät ajankohtana, jolloin varaus tehtiin, olleet lainkaan tietoisia liikenneluvan puuttumisesta?

         (1)  EUVL 2004, L 46, s. 1.


title: Asia T-521/18: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 14.12.2018 – BGC Partners v. EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGC BROKERAGE)

text:
               18.2.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 65/47

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 14.12.2018 – BGC Partners v. EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGC BROKERAGE)
      (Asia T-521/18) (1)

      (2019/C 65/64)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Seitsemännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 392, 29.10.2018.


title: asia T-83/19: Kanne 12.2.2019 — AL v. komissio

text:
               1.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 122/28

      Kanne 12.2.2019 — AL v. komissio
      (asia T-83/19)
      (2019/C 122/32)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantaja: AL (edustajat: asianajajat A. Blot ja S. Rodrigues)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  toteamaan, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi ja se on perusteltu

                  —

                  kumoamaan implisiittisen päätöksen, jolla hylättiin kantajan 19.12.2017 esittämä korvausvaatimus, ja kumoamaan siltä osin kuin on tarpeen 12.11.2018 tehty päätös, jolla kantajan valitus hylättiin

                  —

                  myöntämään vahingonkorvausta kantajalle aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä

                  —

                  velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan vastaaja laiminlöi sopimusvelvoitteitaan kantajaa kohtaan, koska komissio ei noudattanut sitoumustaan, jonka se oli antanut nimittäessään kantajan Kongon altaan metsäalueen kumppanuuden Euroopan unionin sovittelijan tehtävään.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu luottamuksensuojan periaatteen laiminlyöntiin.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, jonka mukaan kuulluksi tulemista koskevaa oikeutta on loukattu.

                  4)

                  Neljäs kanneperuste, joka perustuu hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen ja huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin.


title: asia T-85/19: Kanne 14.2.2019 — Gwo Chyang Biotech v. EUIPO — Norma (KinGirls)

text:
               1.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 122/29

      Kanne 14.2.2019 — Gwo Chyang Biotech v. EUIPO — Norma (KinGirls)
      (asia T-85/19)
      (2019/C 122/33)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset ja muut osapuolet

         Kantaja: Gwo Chyang Biotech Co. Ltd (Tainan, Taiwan) (edustaja: asianajaja J. Kakoures)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Muu osapuoli valituslautakunnassa: Norma Lebensmittelfilialbetrieb Stiftung & Co. KG (Nürnberg, Saksa)

         Menettely EUIPO:ssa

         Hakija: Kantaja

         Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus kuviomerkin KinGirls rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Rekisteröintihakemus nro 15 151 038

         EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 12.12.2018 asiassa R 718/2018-4 tekemä päätös

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin väite hyväksyttiin luokkiin 3 kuuluvien tavaroiden osalta ja hylkää väitteen kokonaisuudessaan

                  —

                  velvoittaa EUIPO:n ja Norma Lebensmittelfilialbetrieb Stiftung & Co. KG:n korvaamaan väitemenettelystä, valitusmenettelystä ja nyt käytävästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

         Kanneperusteet

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohtaa on rikottu.


title: asia C-510/17: Unionin tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtajan määräys 24.1.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Okresný súd Bratislava — Slovakia) — ML

text:
               20.5.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 172/23

      Unionin tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtajan määräys 24.1.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Okresný súd Bratislava — Slovakia) — ML
      (asia C-510/17) (1)

      (2019/C 172/27)
      Oikeudenkäyntikieli: slovakki
      Unionin tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 374, 6.11.2017.


title: asia T-138/19: Kanne 14.2.2019 — WH v. EUIPO

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/59

      Kanne 14.2.2019 — WH v. EUIPO
      (asia T-138/19)
      (2019/C 148/58)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja

         Asianosaiset

         Kantaja: WH (edustaja: asianajaja E. Fontes Vila)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta tunnustamaan kanteen hylkäämistä koskevien perusteiden puuttumisen ja myöntämään kantajalle taannehtivasti kaikin vaikutuksin hänen ansaitsemansa ylennyksen

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Nyt käsiteltävä kanne on nostettu vastaajan tekemästä päätöksestä olla antamatta kantajalle ylennys vuoden 2018 ylennyskierroksella
      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa ainoana kanneperusteena hänen puolustautumisoikeuksiensa loukkaamiseen.


title: asia T-141/19: Kanne 4.3.2019 — Sabo ym. v. parlamentti ja neuvosto

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/60

      Kanne 4.3.2019 — Sabo ym. v. parlamentti ja neuvosto
      (asia T-141/19)
      (2019/C 148/59)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantajat: Peter Sabo (Tulčik, Slovakia) ja kuusi muuta kantajaa (edustaja: R. Smith, solicitor)

         Vastaajat: Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

         Vaatimukset

      Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan ne Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/2001 (1) säännökset, joiden mukaan metsäbiomassasta saatu energia voidaan ottaa huomioon 29 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa, eli ne täyttävät seuraavat kriteerit: a) myötävaikuttaminen vuodelle 2030 asetetun yhteisen tavoitteen toteuttamiseen, b) uusiutuvan energian velvoitteiden täyttymisen arvioiminen ja c) tukikelpoisuuden arvioiminen.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

                  1.

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että direktiivillä 2018/2001 rikotaan SEUT 191 artiklaa, koska sillä ei säilytetä, suojella tai paranneta ympäristön laatua, suojella ihmisten terveyttä tai käytetä luonnonvaroja harkitusti tai järkevästi. Sen päämääränä ei ole korkeatasoinen ympäristönsuojelu, sillä ei torjuta vahinkoja niiden lähteellä, siinä ei sovelleta ennalta varautumisen periaatetta eikä velvoiteta saastuttajaa maksamaan. Siinä ei myöskään oteta huomioon saatavilla olevaa tieteellistä tietoa metsäbiomassan polttamisesta aiheutuvista vaikutuksista ilmastonmuutokseen.

                  2.

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että direktiivillä 2018/2001 loukataan lukuisia kantajien oikeuksia (jotka on tunnustettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7, 10, 14, 17, 22, 24, 35 ja 37 artiklassa), jotka ovat yleisiä ja joita on kunnioitettava sekä EU-kantajien että muiden kuin EU-kantajien osalta. Kyseisiä loukkaamisia ei voida millään tavalla oikeuttaa, koska riidanalaisen direktiivin ristiriidassa olevat säännökset eivät ole tarpeellisia eivätkä ne liity rationaalisesti ympäristönsuojelua koskeviin unionin tavoitteisiin, joiden vastaisia ne ovat.

         (1)  Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä 11.12.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2018/2001 (EUVL 2018, L 328, s. 82).


title: asia T-142/19: Kanne 1.3.2019 — Nosio v. EUIPO — Passi (PASSIATA)

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/60

      Kanne 1.3.2019 — Nosio v. EUIPO — Passi (PASSIATA)
      (asia T-142/19)
      (2019/C 148/60)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset ja muut osapuolet

         Kantaja: Nosio SpA (Mezzocorona, Italia) (edustajat: asianajajat J. Graffer ja A. Ottolini)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto

         Muu osapuoli valituslautakunnassa: Passi AG (Rothrist, Sveitsi)

         Menettely EUIPO:ssa

         Hakija: Kantaja

         Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus sanamerkin PASSIATA rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Rekisteröintihakemus nro 14 593 123

         EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 23.11.2018 asiassa R 927/2018-2 tekemä päätös

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  kumoaa riidanalaisen päätöksen

                  —

                  velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Kanneperusteet

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.


title: asia T-143/19: Kanne 2.3.2019 — Solar Ileias Bompaina v. komissio

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/61

      Kanne 2.3.2019 — Solar Ileias Bompaina v. komissio
      (asia T-143/19)
      (2019/C 148/61)
      Oikeudenkäyntikieli:englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Solar Ileias Bompaina AE (Ateena, Kreikka) (edustajat: asianajajat A. Metaxas ja A. Bartosch)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan riidanalaiset komission toimet, eli 10.10.2018 tehdyn päätöksen C(2018) 6777 final siltä osin kuin siinä hylätään komissiolle asiassa SA.41794 tehdyt kantelut ja täsmällisemmin vain tuon päätöksen 111–121 kohdat ja 8.2.2019 päivätyn kirjeen (B.2 VI/MJ/mkl D*2019/019026)

                  —

                  velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, jossa se väittää, että sen menettelyllisiä oikeuksia on loukattu siitä syystä, että koska merkityksellistä viitejärjestelmää ei ollut määritelty perustana riidanalaisen toimenpiteen aineellisen valikoitavuuden arvioimiselle komissiolle esitetyt tosiseikat arvioitiin hallinnollisen menettelyn kuluessa virheellisesti uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan energian tuottajien ja toimittajien yhteensoveltuvuuden osalta, riidanalaisen toimenpiteen aineellisen valikoitavuuden arvioimisen osalta sovellettava rinnastettavuutta koskeva kriteeri on arvioitu oikeudellisesti virheellisesti, perustelut ovat riittämättömiä huolellisen arvioinnin toteuttamisen ilmeisen puuttumisen takia ja kysymys on arvioitu virheellisesti esitetyn oikeuskäytännön virheellisen soveltamisen takia.


title: asia T-147/19: Kanne 6.3.2019 — Flovax v. EUIPO — Dagniaux et Gervais Danone (GLACIER DAGNIAUX DEPUIS 1923)

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/62

      Kanne 6.3.2019 — Flovax v. EUIPO — Dagniaux et Gervais Danone (GLACIER DAGNIAUX DEPUIS 1923)
      (asia T-147/19)
      (2019/C 148/62)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset ja muut osapuolet

         Kantaja: Flovax Sàrl (Doncols, Luxemburg) (edustaja: asianajaja C.-S. Marchiani)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Muut osapuolet valituslautakunnassa: Dagniaux (Roubaix, Ranska) ja Compagnie Gervais Danone (Pariisi, Ranska)

         Menettely EUIPO:ssa

         Hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa, Compagnie Gervais Danone

         Riidanalainen tavaramerkki: EU-kuviomerkki GLACIER DAGNIAUX DEPUIS 1923 värillä: ”Teksti ja reunus: Pantone sininen n:o 302; tausta Pantone n:o 1205c (kerma)” — EU-tavaramerkki nro 896 480

         EUIPO:ssa käyty menettely: Menettämismenettely

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 18.5.2018 asioissa R 2210/2016-1 ja R 2211/2016-1 tekemä päätös

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  muuttaa EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 18.5.2018 asioissa R 2210/2016-1 ja R 2211/2016-1 tekemää päätöstä

                  —

                  toteaa, että FLOVAXin EUIPO:n valituslautakuntaan jättämä valitus voidaan ottaa tutkittavaksi

                  —

                  kumoaa päätöksen nro 10417 C, jonka mitättömyysosasto teki EU:n tavaramerkkiasetuksen 55 artiklan 1 kohdan nojalla Compagnie Gervais Danonen esittämän 22.10.2015 rekisteröidyn menettämisvaatimuksen johdosta, ja hylkää mainitun menettämisvaatimuksen kokonaisuudessaan

                  —

                  velvoittaa Compagnie Gervais Danonen maksamaan tavaramerkin haltijalle kumoamismaksun ja edustajasta aiheutuneet kulut EU:n tavaramerkkiasetuksen 94 artiklassa vahvistetun enimmäismäärän mukaisesti.

         Kanneperusteet

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 70 artiklaa on rikottu

                  —

                  kontradiktorista periaatetta on loukattu

                  —

                  valituslautakunta on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan sille esitetyn valituksen tutkimatta jättämisen edellytyksiä.


title: asia T-156/19: Kanne 12.3.2019 — Koenig & Bauer v. EUIPO (we’re on it)

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/63

      Kanne 12.3.2019 — Koenig & Bauer v. EUIPO (we’re on it)
      (asia T-156/19)
      (2019/C 148/63)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantaja: Koenig & Bauer AG (Würzburg, Saksa) (edustajat: asianajajat B. Reinisch, B. Sorg ja M. Ringer)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Menettely EUIPO:ssa

         Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus sanamerkin ”we’re on it” rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Rekisteröintihakemus nro 16 983 066

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 16.1.2019 asiassa R 1027/2018-1 tekemä päätös

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  kumoaa riidanalaisen päätöksen ja muuttaa sitä siten, että EUIPO:n 23.4.2018 tekemä päätös, jolla EU-tavaramerkkihakemus nro 16 983 066 hylättiin, kumotaan ja EU-tavaramerkkihakemuksen nro 16 983 066 rekisteröintimenettelyä jatketaan ja että valitusmaksu palautetaan kantajalle (hakijalle)

                  —

                  velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Kanneperusteet

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen rikkominen

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen rikkominen.


title: asia T-507: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 1.3.2019 — Baradel ym. v. EIR

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/64

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 1.3.2019 — Baradel ym. v. EIR
      (asia T-507) (1)

      (2019/C 148/64)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Yhdeksännen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 226, 3.8.2013 (asia on alkujaan rekisteröity Euroopan unionin virkamiestuomioistuimessa asianumerolla F-51/13, ja siirretty Euroopan unionin yleiseen tuomioistuimeen 1.9.2016)


title: asia T-760/18: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 15.2.2019 — – Intercontinental Exchange Holdings v. EUIPO — New York Mercantile Exchange (NYMEX BRENT)

text:
               29.4.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 148/64

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 15.2.2019 — – Intercontinental Exchange Holdings v. EUIPO — New York Mercantile Exchange (NYMEX BRENT)
      (asia T-760/18) (1)

      (2019/C 148/65)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Kahdeksannen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 93, 11.3.2019.


title: asia C-90/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 5.2.2019 — Rieco SpA v. Comune di Ortona ja Ecolan SpA

text:
               27.5.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 182/7

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 5.2.2019 — Rieco SpA v. Comune di Ortona ja Ecolan SpA
      (asia C-90/19)
      (2019/C 182/09)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Consiglio di Stato

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Rieco SpA

         Vastapuolet: Comune di Ortona ja Ecolan SpA

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko Euroopan unionin oikeus (erityisesti viranomaisten vapaan harkinnan periaate ja viranomaisten tarvitsemien palveluiden erilaisten hankinta- ja hallinnointitapojen lähtökohtaisen yhdenvertaisuuden periaate) esteenä (julkisia hankintoja koskevasta koodeksista annetun asetuksen [Codice des contratti pubblici, decreto legislativo] nro 50/2016 192 §:n 2 momentin kaltaiselle) kansalliselle lainsäädännölle, jossa in house -hankinta katsotaan tarjouspyyntömenettelyn kautta tehtyihin hankintoihin verrattuna toissijaiseksi ja poikkeukselliseksi i) sallimalla in house -hankinnat ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomaisten markkinoiden toimimattomuus voidaan näyttää toteen, ja ii) velvoittamalla organisaation sisäisen valtuutuksen muodossa tehtävää hankintaa suunnitteleva viranomainen joka tapauksessa nimenomaisesti perustelemaan, mitä yhteiskunnallista hyötyä kyseiseen hankintamuotoon liittyy?

                  2)

                  Onko Euroopan unionin oikeus (erityisesti direktiivin 2014/24/EU (1) 12 artiklan 3 kohta, joka koskee monen viranomaisen yhteiseen vastaavaan määräysvaltaan perustuvan järjestelyn mukaisia in house -hankintoja) esteenä (julkisomisteisia yhtiöitä koskevien lakien koonnoksesta [Testo Unico delle società partecipate] annetun asetuksen [decreto legislativo] nro 175/2016 4 §:n 1 momentin kaltaiselle) kansalliselle lainsäädännölle, jossa kielletään viranomaista hankkimasta toisten viranomaisten yhteisomistuksessa olevasta elimestä omistusosuutta (joka ei kuitenkaan riittäisi takaamaan määräysvaltaa tai veto-oikeutta), siinä tapauksessa, että kyseinen viranomainen aikoo joka tapauksessa tulevaisuudessa hankkia itselleen yhteistä määräysvaltaa ja siten mahdollisuuden tehdä kyseiseltä yhteisomistuksessa olevalta elimeltä suorahankintoja?

         (1)  Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65)


title: yhdistetyt asiat C-582/17 ja C-583/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 2.4.2019 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Raad van State — Alankomaat) — Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie v. H. (C-582/17) ja R. (C-583/17) (Ennakkoratkaisupyyntö — Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittäminen — Asetus (EU) N:o 604/2013 — 18 artiklan 1 kohdan b — d alakohta — 23 artiklan 1 kohta — 24 artiklan 1 kohta — Takaisinottomenettely — Vastuuperusteet — Toisessa jäsenvaltiossa esitetty uusi hakemus — 20 artiklan 5 kohta — Käynnissä oleva määrittelymenettely — Hakemuksen peruuttaminen — 27 artikla — Oikeussuojakeinot)

text:
               17.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 206/5

      Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 2.4.2019 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Raad van State — Alankomaat) — Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie v. H. (C-582/17) ja R. (C-583/17)
      (yhdistetyt asiat C-582/17 ja C-583/17) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittäminen - Asetus (EU) N:o 604/2013 - 18 artiklan 1 kohdan b - d alakohta - 23 artiklan 1 kohta - 24 artiklan 1 kohta - Takaisinottomenettely - Vastuuperusteet - Toisessa jäsenvaltiossa esitetty uusi hakemus - 20 artiklan 5 kohta - Käynnissä oleva määrittelymenettely - Hakemuksen peruuttaminen - 27 artikla - Oikeussuojakeinot)
      (2019/C 206/06)
      Oikeudenkäyntikieli: hollanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Raad van State

         Pääasioiden asianosaiset

         Valittaja: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Vastapuolet: H. (C-582/17) ja R. (C-583/17)

         Tuomiolauselma

      Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja -menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 604/2013 on tulkittava siten, että kolmannen maan kansalainen, joka on jättänyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen ensimmäisessä jäsenvaltiossa, lähtenyt tämän jälkeen tästä jäsenvaltiosta ja sitten esittänyt uuden kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen toisessa jäsenvaltiossa

                  —

                  ei lähtökohtaisesti voi tässä toisessa jäsenvaltiossa tämän asetuksen 27 artiklan 1 kohtaan perustuvan, häntä koskevaa siirtopäätöstä koskevan muutoksenhaun yhteydessä vedota mainitun asetuksen 9 artiklassa ilmaistuun vastuuperusteeseen

                  —

                  voi poikkeuksellisesti tällaisen muutoksenhaun yhteydessä vedota tähän vastuuperusteeseen saman asetuksen 20 artiklan 5 kohdan kattamassa tilanteessa, jos tämä kolmannen maan kansalainen on toimittanut pyynnön esittäneen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle tiedot, joiden perusteella on ilmeistä, että tätä jäsenvaltiota on pidettävä hakemuksen käsittelystä vastuussa olevana jäsenvaltiona mainitun vastuuperusteen mukaisesti.

         (1)  EUVL C 424, 11.12.2017.


title: asia C-169/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Puglia (Italia) on esittänyt 25.2.2019 — IC v. Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

text:
               17.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 206/21

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Puglia (Italia) on esittänyt 25.2.2019 — IC v. Istituto Nazionale della Previdenza Sociale
      (asia C-169/19)
      (2019/C 206/25)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Puglia

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: IC

         Vastaaja: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

         Ennakkoratkaisukysymys

      Onko SEUT 18 ja SEUT 21 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa asuvalta henkilöltä, joka on saanut kaikki tulonsa ensimmäisestä jäsenvaltiosta mutta jolla ei ole toisen jäsenvaltion kansalaisuutta, kannetaan tulovero ilman, että hänellä olisi oikeutta ensimmäisen jäsenvaltion myöntämiin verohelpotuksiin?


title: asia T-196/19: Kanne 4.4.2019 — AZ v. komissio

text:
               24.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 213/41

      Kanne 4.4.2019 — AZ v. komissio
      (asia T-196/19)
      (2019/C 213/43)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantaja: AZ (edustajat: asianajajat F. Wagner ja N. Voß)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 (EUVL 2019, L 14, s. 1) vuosien 2012 ja 2013 osalta

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin se koskee kantajaa vuosien 2012 ja 2013 osalta

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin sen mukaan suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia, on maksettava takaisin 20 prosentin, suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 500 käyttötuntia, on maksettava takaisin 15 prosentin, ja suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 8 000 käyttötuntia, 10 prosentin ylittävä osuus julkaistuista verkkomaksuista

                  —

                  tai ainakin kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin se koskee kantajaa ja siltä osin kuin sen mukaan suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia, on maksettava takaisin 20 prosentin ylittävä osuus julkaistuista verkkomaksuista sekä

                  —

                  velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut asianajo- ja matkakulut mukaan lukien.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa seuraaviin kanneperusteisiin.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu virheelliseen toteamukseen siitä, että kyse on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta
                  Kantaja väittää ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä, että vastaaja on katsonut riidanalaista vapauttamista verkkomaksusta koskevassa arvioinnissaan oikeudellisesti virheellisellä tavalla, että kyse on valtion varojen käytöstä.
                  Valikoivuutta arvioitaessa viitejärjestelmä on lisäksi määritetty virheellisesti ja puutteellisesti.
                  Kantaja väittää lisäksi, että viitejärjestelmän puutteellisen määrittämisen vuoksi vastaaja laiminlöi SEUT 296 artiklan 2 kohdan mukaista perusteluvelvoitettaan.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen
                  Kantaja väittää toisen kanneperusteen yhteydessä, että vastaajan päätöksellä on asetettu takaisinmaksuvelvollisuus vain sellaisille suurille sähkönkuluttajille, jotka on vapautettu vuosien 2012 ja 2013 osalta kokonaisuudessaan verkkomaksuista. Tämän seurauksena kyseisiä suuria sähkönkuluttajia on kohdeltu eri tavalla ja ne on asetettu perusteettomasti epäedullisempaan asemaan suhteessa sellaisiin suuriin sähkönkuluttajiin, jotka ovat hyötyneet saman ajanjakson osalta kiinteämääräisistä verkkomaksua koskevista alennuksista ja joille ei ole asetettu takaisinmaksuvelvollisuutta.
                  Kantaja väittää lisäksi, että epäyhdenvertaisen kohtelun suhteen vastaaja laiminlöi SEUT 263 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaista perusteluvelvoitettaan. Epäyhdenvertaisella kohtelulla rikottiin lisäksi direktiivin 2009/72/EY (1) 32 artiklan 1 kohdan mukaista syrjintäkieltoa.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, joka perustuu luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen
                  Kantaja väittää kolmannen kanneperusteen yhteydessä, että kantaja on yksittäisen tilanteensa vuoksi voinut luottaa siihen, että siihen sovelletaan edelleen erityisverkkomaksuja.

         (1)  Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55).


title: asia T-232/19: Kanne 8.4.2019 — H&R Ölwerke Schindler v. komissio

text:
               24.6.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 213/50

      Kanne 8.4.2019 — H&R Ölwerke Schindler v. komissio
      (asia T-232/19)
      (2019/C 213/50)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Kantaja: H&R Ölwerke Schindler GmbH (Hamburg, Saksa) (edustajat: asianajajat N. Voß ja D. Fouquet)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 (EUVL 2019, L 14, s. 1) vuosien 2012 ja 2013 osalta

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin se koskee kantajaa vuosien 2012 ja 2013 osalta

                  —

                  toissijaisesti kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin sen mukaan suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia, on maksettava takaisin 20 prosentin, suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 500 käyttötuntia, on maksettava takaisin 15 prosentin, ja suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 8 000 käyttötuntia, 10 prosentin ylittävä osuus julkaistuista verkkomaksuista

                  —

                  tai ainakin kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin se koskee kantajaa ja siltä osin kuin sen mukaan suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia, on maksettava takaisin 20 prosentin ylittävä osuus julkaistuista verkkomaksuista sekä

                  —

                  velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut asianajo- ja matkakulut mukaan lukien.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa seuraaviin kanneperusteisiin.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu virheelliseen toteamukseen siitä, että kyse on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta
                  Kantaja väittää ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä, että vastaaja on katsonut riidanalaista vapauttamista verkkomaksusta koskevassa arvioinnissaan oikeudellisesti virheellisellä tavalla, että kyse on valtion varojen käytöstä.
                  Valikoivuutta arvioitaessa viitejärjestelmä on lisäksi määritetty virheellisesti ja puutteellisesti.
                  Kantaja väittää lisäksi, että viitejärjestelmän puutteellisen määrittämisen vuoksi vastaaja laiminlöi SEUT 296 artiklan 2 kohdan mukaista perusteluvelvoitettaan.

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen
                  Kantaja väittää toisen kanneperusteen yhteydessä, että vastaajan päätöksellä on asetettu takaisinmaksuvelvollisuus vain sellaisille suurille sähkönkuluttajille, jotka on vapautettu vuosien 2012 ja 2013 osalta kokonaisuudessaan verkkomaksuista. Tämän seurauksena kyseisiä suuria sähkönkuluttajia on kohdeltu eri tavalla ja ne on asetettu perusteettomasti epäedullisempaan asemaan suhteessa sellaisiin suuriin sähkönkuluttajiin, jotka ovat hyötyneet saman ajanjakson osalta kiinteämääräisistä verkkomaksua koskevista alennuksista ja joille ei ole asetettu takaisinmaksuvelvollisuutta.
                  Kantaja väittää lisäksi, että epäyhdenvertaisen kohtelun suhteen vastaaja laiminlöi SEUT 263 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaista perusteluvelvoitettaan. Epäyhdenvertaisella kohtelulla rikottiin lisäksi direktiivin 2009/72/EY (1) 32 artiklan 1 kohdan mukaista syrjintäkieltoa.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, joka perustuu luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen
                  Kantaja väittää kolmannen kanneperusteen yhteydessä, että kantaja on yksittäisen tilanteensa vuoksi voinut luottaa siihen, että siihen sovelletaan edelleen erityisverkkomaksuja.

         (1)  Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55).


title: asia C-265/18: Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Liettua) — Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos v. Akvilė Jarmuškienė (Ennakkoratkaisupyyntö — Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Direktiivi 2006/112/EY — Pienten yritysten erityisjärjestelmä — 282 — 292 artikla — Arvonlisäverovapautus pienille yrityksille, joiden vuosittainen liikevaihto alittaa vahvistetun rajan — Kahden kiinteän omaisuuden erän luovutus samanaikaisesti samalla liiketoimella — Liikevaihdon vuosittaisen rajan ylittyminen näistä omaisuuseristä yhden myyntihinta huomioon ottaen — Velvollisuus maksaa arvonlisävero liiketoimen koko arvosta)

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/10

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Liettua) — Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos v. Akvilė Jarmuškienė
      (asia C-265/18) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Direktiivi 2006/112/EY - Pienten yritysten erityisjärjestelmä - 282 - 292 artikla - Arvonlisäverovapautus pienille yrityksille, joiden vuosittainen liikevaihto alittaa vahvistetun rajan - Kahden kiinteän omaisuuden erän luovutus samanaikaisesti samalla liiketoimella - Liikevaihdon vuosittaisen rajan ylittyminen näistä omaisuuseristä yhden myyntihinta huomioon ottaen - Velvollisuus maksaa arvonlisävero liiketoimen koko arvosta)
      (2019/C 220/13)
      Oikeudenkäyntikieli: liettua

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Vastapuoli: Akvilė Jarmuškienė

         Muu osapuoli: Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Tuomiolauselma

      Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 282–292 artiklaa on tulkittava siten, että kun samalle ostajalle tehtävään luovutukseen sisältyy kaksi kiinteän omaisuuden erää, jotka luonteensa vuoksi liittyvät toisiinsa ja jotka luovutetaan samalla kauppasopimuksella, ja kun kyseisessä direktiivissä säädetty pienten yritysten erityisjärjestelmän soveltamisen perusteena oleva liikevaihdon vuosittainen enimmäismäärä ylittyy, verovelvollisen on maksettava veroa kyseessä olevan luovutuksen kokonaisarvon perusteella eli ottaen huomioon luovutuksen kohteena olevien molempien omaisuuserien arvon siinäkin tapauksessa, että näistä vain yhden omaisuuserän arvon huomioon ottaminen ei johtaisi kyseisen vuosittaisen enimmäismäärän ylittymiseen.

         (1)  EUVL C 276, 6.8.2018.


title: asia C-268/18: Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Curtea de Apel Bacău — Romania) — SC Onlineshop SRL v. Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală a Vămilor (Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen tullitariffi — Tariffiluokittelu — Yhdistetty nimikkeistö — Alanimikkeet 85269120 ja 85285900 — GPS-navigointijärjestelmä, jossa on useita toimintoja)

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/11

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Curtea de Apel Bacău — Romania) — SC Onlineshop SRL v. Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală a Vămilor
      (asia C-268/18) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen tullitariffi - Tariffiluokittelu - Yhdistetty nimikkeistö - Alanimikkeet 85269120 ja 85285900 - GPS-navigointijärjestelmä, jossa on useita toimintoja)
      (2019/C 220/14)
      Oikeudenkäyntikieli: romania

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Curtea de Apel Bacău

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: SC Onlineshop SRL

         Vastapuoli: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală a Vămilor

         Tuomiolauselma

      Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2015 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2015/1754, olevaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että monitoiminen laite, jota käytetään moottoriajoneuvoissa ja jossa on — kuten pääasiassa kyseessä olevassa laitteessa — yhdessä kotelossa pääasiallisesta toiminnosta vastaava, laitteeseen ennalta asennettujen GPS-navigointisovellusten avulla toimiva radionavigointimonitori ja lisävarusteena yleisradiolähetin, audio- ja videosignaalien toistolaite sekä näyttö, jonka läpimitta on noin 5 tuumaa (12,7 cm), on luokiteltava kyseisen nimikkeistön alanimikkeeseen 85269120.

         (1)  EUVL C 249, 16.7.2018.


title: asia C-294/18: Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt markkinaoikeus — Suomi) — Asia, jonka on pannut vireille Oulun Sähkönmyynti Oy (Ennakkoratkaisupyyntö — Energiatehokkuus — Direktiivi 2012/27/EU — 11 artiklan 1 kohta — Mittaus- ja laskutustietojen saamisen kustannukset — Loppuasiakkaiden oikeus saada kaikki energiankulutusta koskevat laskunsa ja laskutustietonsa maksutta — Sähkön perusmaksu — Sähkömyyjän e-laskun valinneille asiakkaille myöntämä alennus sähkön perusmaksusta)

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/12

      Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt markkinaoikeus — Suomi) — Asia, jonka on pannut vireille Oulun Sähkönmyynti Oy
      (asia C-294/18) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Energiatehokkuus - Direktiivi 2012/27/EU - 11 artiklan 1 kohta - Mittaus- ja laskutustietojen saamisen kustannukset - Loppuasiakkaiden oikeus saada kaikki energiankulutusta koskevat laskunsa ja laskutustietonsa maksutta - Sähkön perusmaksu - Sähkömyyjän e-laskun valinneille asiakkaille myöntämä alennus sähkön perusmaksusta)
      (2019/C 220/15)
      Oikeudenkäyntikieli: suomi

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Markkinaoikeus

         Pääasian asianosainen

      Oulun Sähkönmyynti Oy

         Tuomiolauselma

      Energiatehokkuudesta, direktiivien 2009/125/EY ja 2010/30/EU muuttamisesta sekä direktiivien 2004/8/EY ja 2006/32/EY kumoamisesta 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/27/EU 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole pääasian kaltaisissa olosuhteissa esteenä sille, että sähkön vähittäismyyjä myöntää ainoastaan sähköisen laskun (e-lasku) valinneille loppuasiakkaille alennuksen sähkön perusmaksusta.

         (1)  EUVL C 240, 9.7.2018.


title: asia C-309/18: Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunale amministrativo regionale per il Lazio — Italia) — Lavorgna Srl v. Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola ja Comune di Trivigliano (Ennakkoratkaisupyyntö — Julkiset hankinnat — Direktiivi 2014/24/EU — Työvoimakustannukset — Tarjoajan, joka ei ole tarjouksessaan erikseen ilmoittanut mainittuja kustannuksia, sulkeminen automaattisesti menettelyn ulkopuolelle — Suhteellisuusperiaate)

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/12

      Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunale amministrativo regionale per il Lazio — Italia) — Lavorgna Srl v. Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola ja Comune di Trivigliano
      (asia C-309/18) (1)

      (Ennakkoratkaisupyyntö - Julkiset hankinnat - Direktiivi 2014/24/EU - Työvoimakustannukset - Tarjoajan, joka ei ole tarjouksessaan erikseen ilmoittanut mainittuja kustannuksia, sulkeminen automaattisesti menettelyn ulkopuolelle - Suhteellisuusperiaate)
      (2019/C 220/16)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunale amministrativo regionale per il Lazio

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Lavorgna Srl

         Vastaajat: Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola ja Comune di Trivigliano

         Muu osapuoli: GEA Srl

         Tuomiolauselma

      Oikeusvarmuuden, yhdenvertaisen kohtelun ja avoimuuden periaatteita, sellaisina kuin niitä tarkoitetaan julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/24/EY, on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan se, ettei julkisen hankintasopimuksen tekomenettelyssä jätetyssä taloudellisessa tarjouksessa ole ilmoitettu työvoimakustannuksia erikseen, johtaa kyseisen tarjouksen sulkemiseen menettelyn ulkopuolelle ilman mahdollisuutta käyttää asiakirjojen avustettua laatimista koskevaa menettelyä, ja näin on myös siinä tapauksessa, ettei velvollisuutta ilmoittaa kyseiset kustannukset erikseen ole yksilöity tarjouspyyntöä koskevissa asiakirjoissa, mikäli tästä edellytyksestä ja tästä menettelyn ulkopuolelle sulkemisen mahdollisuudesta on selkeästi säädetty julkisia hankintoja koskevia menettelyjä koskevassa kansallisessa lainsäädännössä, johon on nimenomaisesti viitattu kyseisissä asiakirjoissa. Jos tarjouspyyntöä koskevissa säännöissä ei kuitenkaan sallita tarjoajien ilmoittavan näitä kustannuksia taloudellisissa tarjouksissaan, avoimuusperiaatetta ja suhteellisuusperiaatetta on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että tarjoajien sallitaan korjaavan tilanteensa ja täyttävän asiaa koskevassa kansallisessa lainsäädännössä säädetyt velvollisuudet hankintaviranomaisen asettamassa määräajassa.

         (1)  EUVL C 268, 30.7.2018.


title: asia C-330/18 P: Unionin tuomioistuimen (neljäs jaosto) määräys 21.3.2019 — Valittajana Bruno Gollnisch ja muuna osapuolena Euroopan parlamentti (Muutoksenhaku — Euroopan parlamentti — Euroopan parlamentin jäsenten kuluja ja korvauksia koskevat säännöt — Parlamentin jäsenten avustajakorvaus — Perusteettomasti maksettujen summien takaisinperiminen)

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/14

      Unionin tuomioistuimen (neljäs jaosto) määräys 21.3.2019 — Valittajana Bruno Gollnisch ja muuna osapuolena Euroopan parlamentti
      (asia C-330/18 P) (1)

      (Muutoksenhaku - Euroopan parlamentti - Euroopan parlamentin jäsenten kuluja ja korvauksia koskevat säännöt - Parlamentin jäsenten avustajakorvaus - Perusteettomasti maksettujen summien takaisinperiminen)
      (2019/C 220/18)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Bruno Gollnisch (edustaja: B. Bonnefoy-Claudet, avocat)

         Muu osapuoli: Euroopan parlamentti (asiamiehet: S. Seyr ja C. Burgos)

         Määräysosa

                  1)

                  Valitus hylätään, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja koska se on osittain selvästi perusteeton.

                  2)

                  Bruno Gollnisch velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 240, 9.7.2018.


title: asia C-462/18 P: Unionin tuomioistuimen määräys (neljäs jaosto) 21.3.2019 — Valittajana Mylène Troszczynski ja muuna osapuolena Euroopan parlamentti (Muutoksenhaku — Euroopan parlamentti — Euroopan parlamentin jäsenten kuluja ja korvauksia koskevat säännöt — Parlamentin jäsenten avustajakorvaus — Perusteettomasti maksettujen summien takaisinperiminen)

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/15

      Unionin tuomioistuimen määräys (neljäs jaosto) 21.3.2019 — Valittajana Mylène Troszczynski ja muuna osapuolena Euroopan parlamentti
      (asia C-462/18 P) (1)

      (Muutoksenhaku - Euroopan parlamentti - Euroopan parlamentin jäsenten kuluja ja korvauksia koskevat säännöt - Parlamentin jäsenten avustajakorvaus - Perusteettomasti maksettujen summien takaisinperiminen)
      (2019/C 220/19)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Mylène Troszczynski (edustaja: F. Wagner, avocat)

         Muu osapuoli: Euroopan parlamentti (asiamiehet: S. Seyr ja C. Burgos)

         Määräysosa

                  1)

                  Valitus hylätään, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja koska se on osittain selvästi perusteeton.

                  2)

                  Mylène Troszczynski velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         (1)  EUVL C 364, 8.10.2018.


title: asia C-99/19 P: Valitus, jonka BI on tehnyt 7.1.2019 unionin yleisen tuomioistuimen presidentin asiassa T-626/18 AJ, BI v. komissio, 26.11.2018 antamasta määräyksestä

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/15

      Valitus, jonka BI on tehnyt 7.1.2019 unionin yleisen tuomioistuimen presidentin asiassa T-626/18 AJ, BI v. komissio, 26.11.2018 antamasta määräyksestä
      (asia C-99/19 P)
      (2019/C 220/20)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Valittaja: BI

         Muu osapuoli: Euroopan komissio
      Euroopan unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on 21.5.2019 antamallaan määräyksellä jättänyt valituksen käsittelemättä ja määrännyt hävinneen osapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.


title: asia C-123/19 P: Valitus, jonka Vans, Inc. on tehnyt 18.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-817/16, Vans v. EUIPO, 6.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/16

      Valitus, jonka Vans, Inc. on tehnyt 18.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-817/16, Vans v. EUIPO, 6.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-123/19 P)
      (2019/C 220/21)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Valittaja: Vans, Inc. (edustajat: M. Hirsch ja M. Metzner, Rechtsanwälte)

         Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Deichmann SE

         Vaatimukset:

      Valittaja vaatii, että

                  1.

                  Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) 6.12.2018 asiassa T-817/16 antama tuomio ja EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 21.9.2016 asiassa R2030/2015-4 tekemä päätös kumotaan ja väite hylätään kokonaisuudessaan

                  2.

                  Vastapuoli velvoitetaan korvaamaan menettelyn oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin oletti virheellisesti, ettei väliintulija esittänyt riittäviä todisteita aikaisemmasta tavaramerkistä. Erityisesti unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi liian laajasti asetuksen (EY) N:o 2868/95 (1) 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohdan (josta on tullut delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 (2) 7 artiklan 2 kohdan a alakohdan ii alakohta) mukaista käsitettä ”vastaavat asiakirjat”.

                  —

                  Unionin yleisen tuomioistuimen kannan vastaisesti ote tietopankista TMView ei valittajan mukaan ole täytäntöönpanoasetuksen 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettu ”vastaava asiakirja”. Tämä ilmenee yhtäältä säännöksen yksiselitteisestä sanamuodosta, joka liittyy hyväksyttävien vastaavien asiakirjojen luonteeseen eikä alkuperään ja toisaalta säännöksen tarkoituksesta.

                  —

                  Valittajan mukaan ote tietokannasta TMView ei voi myöskään tietopankin ominaisuuksien vuoksi olla pätevä näyttö.

                  —

                  Näin ollen väite olisi pitänyt hylätä jo sen vuoksi, ettei aikaisempaa oikeutta ole näytetty toteen.

                  —

                  Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin oletti virheellisesti, että vastakkain asetettujen merkkien välillä on sekaannusvaara. Unionin yleinen tuomioistuin tosin erityisesti totesi merkkien väliset erot, mutta ei ottanut niitä huomioon enää merkkien ulkoasujen samankaltaisuuden tarkastelussa, vaan totesi vain summittaisesti ja ilman muuta perustelua, että merkit ovat ulkoasultaan keskimääräisen samankaltaisia.

         (1)  Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annettu komission asetus (EYVL 1995, L 303, s. 1; jäljempänä täytäntöönpanoasetus).

         (2)  Euroopan unionin tavaramerkistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 täydentämisestä ja delegoidun asetuksen (EU) 2017/1430 kumoamisesta 5.3.2018 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2018/625 (EUVL L 2018, L 104, s. 1).


title: asia C-125/19 P: Valitus, jonka Vans, Inc. on tehnyt 18.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-848/16, Deichmann v. EUIPO, 6.12.2018 antamasta tuomiosta

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/17

      Valitus, jonka Vans, Inc. on tehnyt 18.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-848/16, Deichmann v. EUIPO, 6.12.2018 antamasta tuomiosta
      (asia C-125/19 P)
      (2019/C 220/22)
      Oikeudenkäyntikieli: saksa

         Asianosaiset

         Valittaja: Vans, Inc. (edustajat: M. Hirsch, M. Metzner, Rechtsanwälte)

         Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Deichmann SE

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii, että

                  —

                  Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) 6.12.2018 asiassa T-848/16 antama tuomio kumotaan ja kanne hylätään

                  —

                  Deichmann SE velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin oletti virheellisesti, että Deichmann on osoittanut riittävää näyttöä aikaisemmista tavaramerkeistä. Erityisesti unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi liian laajasti täytäntöönpanoasetuksen 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohdan mukaista käsitettä ”vastaavat asiakirjat”.
      Unionin yleisen tuomioistuimen kannan vastaisesti ote tietopankista TMView ei valittajan mukaan ole täytäntöönpanoasetuksen (1) 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohdassa (josta on tullut delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 (2) 7 artiklan 2 kohdan a alakohdan ii alakohta) tarkoitettu ”vastaava asiakirja”. Tämä ilmenee yhtäältä säännöksen yksiselitteisestä sanamuodosta, joka liittyy hyväksyttävien vastaavien asiakirjojen luonteeseen eikä alkuperään ja toisaalta säännöksen tarkoituksesta.
      Valittajan mukaan ote tietokannasta TMView ei voi myöskään tietopankin ominaisuuksien vuoksi olla pätevä näyttö.
      Näin ollen väite pitäisi hylätä jo sen vuoksi, ettei aikaisempia oikeuksia ole näytetty toteen, kuten valituslautakunta osuvasti totesi.

         (1)  Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annettu komission asetus (EYVL 1995, L 303, s. 1).

         (2)  Euroopan unionin tavaramerkistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 täydentämisestä ja delegoidun asetuksen (EU) 2017/1430 kumoamisesta 5.3.2018 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2018/625 (EUVL L 2018, L 104, s. 1).


title: asia C-292/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 10.4.2019 — PORR Építési Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 220/19

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 10.4.2019 — PORR Építési Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (asia C-292/19)
      (2019/C 220/24)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: PORR Építési Kft.

         Vastapuoli: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko arvonlisäverodirektiivin (1) 90 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksiä tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on tehtävä arvonlisäveron perusteen alentaminen mahdolliseksi silloin, kun voidaan osoittaa, että verovelvollisen suorittamasta liiketoimesta maksettava vastasuoritus on jäänyt kokonaan tai osittain lopullisesti saamatta ?

                  2)

                  Onko Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, erityisesti tuomion Almos (C-337/13) 23 kohtaa, tuomion Di Maura (C-246/16) 20–29 kohtaa ja — analogisesti — tuomion T-2 (C-396/16) 31–45 kohtaa, tulkittava siten, että kun kyse on jäsenvaltiolle arvonlisäverodirektiivin 90 artiklan 1 kohdassa asetetusta velvollisuudesta alentaa jälkikäteen veron perustetta, tilanne, jossa ostaja on täysin tai osittain laiminlyönyt vastasuorituksen maksamisen, on erotettava tilanteesta, jossa myyjän saatavasta on tullut lopullisesti perintäkelvoton, siten, että ensimmäisessä tilanteessa jäsenvaltio voi käyttää 90 artiklan 2 kohdassa säädettyä poikkeamismahdollisuutta, kun taas toisessa tilanteessa tällainen poikkeaminen on poissuljettua, ja onko kyseisellä jäsenvaltiolla tuossa tapauksessa joka tapauksessa velvollisuus antaa mahdollisuus veron perusteen jälkikäteiseen alentamiseen?

         (1)  Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).


title: asia C-394/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 21.5.2019 — PN, QO, RP, SQ ja TR v. Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)

text:
               22.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 246/14

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 21.5.2019 — PN, QO, RP, SQ ja TR v. Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)
      (asia C-394/19)
      (2019/C 246/14)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Pääasian asianosaiset

         Kantajat: PN, QO, RP, SQ ja TR

         Vastaaja: Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)

         Ennakkoratkaisukysymys

      Onko unionin oikeussääntöjen täyttä vaikuttavuutta ja suojaa koskevaa periaatetta, sellaisena kuin se on määritelty asiassa Francovich ja asiassa Brasserie du Pêcheur annetuissa tuomioissa ja direktiivissä 2004/38/EY, (1) tulkittava siten että ne velvoittavat jäsenvaltion tilanteessa, jossa ulkomaalainen, jolta evätään direktiivin epäasianmukaisen täytäntöönpanon vuoksi oleskeluoikeus tällaisen päätöksen oikeasuhteisuutta ensin tutkimatta, vastaamaan sosiaalihuoltojärjestelmässään muista hakijan perustarpeista kuin terveydenhuollosta siihen saakka, kunnes ratkaisu hänen oleskeluoikeudestaan annetaan unionin oikeuden vaatimusten mukaisesti?

         (1)  Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77).


title: asia C-395/19: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal d’instance de Nice (Ranska) on esittänyt 22.5.2019 — VT ja WU v. easyJet Airline Co. Ltd

text:
               22.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 246/14

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal d’instance de Nice (Ranska) on esittänyt 22.5.2019 — VT ja WU v. easyJet Airline Co. Ltd
      (asia C-395/19)
      (2019/C 246/15)
      Oikeudenkäyntikieli:

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunal d’instance de Nice

         Pääasian asianosaiset

         Kantajat: VT ja WU

         Vastaaja: easyJet Airline Co. Ltd

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Asetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan soveltaminen lennon viivästyessä

                              a)

                              Kun otetaan huomioon, että 11.2.2004 annetun asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 7 artiklan mukainen oikeus lennolle pääsyn epäämisen tai lentojen peruuttamisen johdosta annettavaan korvaukseen on oikeuskäytännöllä laajennettu koskemaan lentojen viivästymistä (Euroopan unionin tuomioistuimen (neljäs jaosto) tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym., C-402/07 ja C-432/07), sovelletaanko asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyä nimenomaista edellytystä, jonka mukaan matkustajien on ilmoittauduttava lähtöselvitykseen ja jota sovelletaan vain, kun kyseessä on lennolle pääsyn epääminen, silloin, kun korvausta vaatii matkustaja, jonka pääsyä lennolle ei ole evätty vaan jonka lento on viivästynyt?

                              b)

                              Mikäli vastaus ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on myöntävä, onko asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetty määräaika ”viimeistään 45 minuuttia ennen julkistettua lähtöaikaa” tulkittava tässä tapauksessa seuraavasti: ”viimeistään 45 minuuttia ennen viivästyneen lennon uutta lähtöaikaa, joka on julkistettu lentoaseman ilmoitustauluilla tai ilmoitettu matkustajille”?

                  2)

                  Lähtöselvitykseen ilmoittautumista koskeva todistustaakka

                              Mikäli vastaus ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on myöntävä eli mikäli asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa sovelletaan sellaisen matkustajan vaatimaan korvaukseen, jonka lento on viivästynyt:

                                          Ovatko asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyt edellytykset ennakkoedellytyksiä, joiden täyttyminen kuluttajan on osoitettava, jotta hän voi vaatia asetuksen soveltamista, vai lentoyhtiön korvausvastuusta vapauttamisen peruste, jonka ansiosta lentoyhtiö voi esittää matkustajarekisterin osoittaakseen, ettei matkustaja ole ilmoittautunut lähtöselvitykseen asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti ”niitä ehtoja noudattaen ja siinä määräajassa, jotka lentoliikenteen harjoittaja, matkanjärjestäjä tai valtuutettu matkatoimisto on etukäteen kirjallisesti ilmoittanut (sisältää myös ilmoittamisen sähköisesti), tai, jos määräaikaa ei ole ilmoitettu, viimeistään 45 minuuttia ennen julkistettua lähtöaikaa”, kun otetaan huomioon, että tarkastuskortit voidaan tekniikan kehityksen ansiosta antaa nykyään sähköisesti, ettei paperisissa tarkastuskorteissa ole aikaleimaa eikä matkustajan tarvitse vastaavasti fyysisesti ilmoittautua lähtöselvitystiskillä ja että vain lentoyhtiöillä on hallussaan kaikki matkustajien lähtöselvitystä koskevat tiedot lähtöselvitystoimintojen päättymiseen asti?

                              Mikäli vastaus ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on myöntävä eli mikäli asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa sovelletaan sellaisen matkustajan vaatimaan korvaukseen, jonka lento on viivästynyt:

                                          Onko sitä koskeva todistustaakka, että tuomioistuimessa kantajana oleva matkustaja on ilmoittautunut lähtöselvitykseen asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti ”niitä ehtoja noudattaen ja siinä määräajassa, jotka lentoliikenteen harjoittaja, matkanjärjestäjä tai valtuutettu matkatoimisto on etukäteen kirjallisesti ilmoittanut (sisältää myös ilmoittamisen sähköisesti), tai, jos määräaikaa ei ole ilmoitettu, viimeistään 45 minuuttia ennen julkistettua lähtöaikaa”, yksinomaan matkustajalla, kun otetaan huomioon, että tarkastuskortit voidaan tekniikan kehityksen ansiosta antaa nykyään sähköisesti, ettei paperisissa tarkastuskorteissa ole aikaleimaa eikä matkustajan tarvitse vastaavasti fyysisesti ilmoittautua lähtöselvitystiskillä ja että vain lentoyhtiöillä on hallussaan kaikki matkustajien lähtöselvitystä koskevat tiedot lähtöselvitystoimintojen päättymiseen asti?

         (1)  Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).


title: asia C-413/19: Kanne 24.5.2019 — Euroopan komissio v. Slovenian tasavalta

text:
               22.7.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 246/16

      Kanne 24.5.2019 — Euroopan komissio v. Slovenian tasavalta
      (asia C-413/19)
      (2019/C 246/16)
      Oikeudenkäyntikieli: sloveeni

         Asianosaiset

         Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: M. Kocjan ja K. Talabér-Ritz)

         Vastaaja: Slovenian tasavalta

         Vaatimukset

                  —

                  On todettava, että Slovenian tasavalta ei ole noudattanut rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin (1) 13 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se rajannut velvollisuuden esittää energiatehokkuustodistus rakennuksiin, jotka kuuluvat viranomaisille tai joita viranomaiset käyttävät

                  —

                  Slovenian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Direktiivin 2013/31/EU 13 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön velvollisuus, jonka mukaan sellaisessa rakennuksessa, jonka kokonaishyötypinta-ala on yli 500 m2, joka on yleisön toistuvien käyntien kohteena ja jolle on annettu energiatehokkuustodistus 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti, mainittu todistus on asetettava esille näkyvälle paikalle, jossa se on selvästi yleisön nähtävissä. Komissio on päättänyt saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi siltä osin kuin Slovenian tasavalta on pannut kyseisen velvollisuuden täytäntöön vain sellaisten rakennusten osalta, jotka kuuluvat viranomaisille tai joita viranomaiset käyttävät.

         (1)  Rakennusten energiatehokkuudesta 19.5.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/31/EU (EUVL 2010, L 153, s. 13).


title: Asia T-366/16: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 27.9.2017 – Gaki v. Europol (Kumoamiskanne ja vahingonkorvauskanne — Muotovaatimusten noudattamatta jättäminen — Vaatimukset määräyksen antamisesta — Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen — Toimivallan selvä puuttuminen — Selvästi täysin perusteeton kanne)

text:
               27.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 402/35

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 27.9.2017 – Gaki v. Europol
   (Asia T-366/16) (1)

   ((Kumoamiskanne ja vahingonkorvauskanne - Muotovaatimusten noudattamatta jättäminen - Vaatimukset määräyksen antamisesta - Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen - Toimivallan selvä puuttuminen - Selvästi täysin perusteeton kanne))
   (2017/C 402/46)
   Oikeudenkäyntikieli: saksa

      Asianosaiset

      Kantaja: Anastasia-Soultana Gaki (Düsseldorf, Saksa) (edustajat: aluksi asianajaja A. Heinen, sitten asianajaja G. Keisers)

      Vastaaja: Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto (Europol) (asiamiehet: D. Neumann ja S. Ryder, avustajinaan asianajajat R. van der Hout ja P. Lux)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Yhtäältä SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus pääasiallisesti siitä, että Europol ryhtyy tiettyihin toimiin ja että kumotaan 4.5.2016 tehty Europolin yhteisen valvontaviranomaisen päätös kantajan tekemästä kantelusta, ja toisaalta SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus saada korvaus vahingosta, jota kantaja väittää kärsineensä.

      Määräysosa

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               Anastasia-Soultana Gaki velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 402, 31.10.2016.


title: Asia T-651/17: Kanne 22.9.2017 – Sata v. EUIPO – Zhejiang Auarita Pneumatic Tools (maalipistooli)

text:
               27.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 402/46

         Kanne 22.9.2017 – Sata v. EUIPO – Zhejiang Auarita Pneumatic Tools (maalipistooli)
   (Asia T-651/17)
   (2017/C 402/61)
   Kannekirjelmän kieli: englanti

      Asianosaiset ja muut osapuolet

      Kantaja: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Saksa) (edustaja: asianajaja K. Manhaeve)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

      Muu osapuoli valituslautakunnassa: Zhejiang Auarita Pneumatic Tools Co. Ltd (Zhejiang, Kiina)

      Menettely EUIPO:ssa

      Riidanalaisen mallin haltija: Kantaja

      Riidanalainen malli: Maalipistoolin yhteisömalli, yhteisömalli nro 1259626-0001

      Riidanalainen päätös: EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan 12.7.2017 asiassa R 914/2016-3 tekemä päätös

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

               —

               kumoaa riidanalaisen päätöksen

               —

               velvoittaa EUIPO:n ja, jos mahdollista, Zhejiang Auarita Pneumatic Tools Co. Ltd:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut yhteisvastuullisesti ja täysimääräisesti.

      Kanneperusteet

               —

               Asetuksen N:o 6/2002 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan, 6 artiklan 2 kohdan, 60 artiklan 1 kohdan sekä 62 ja 64 artiklan rikkominen.


title: Asia T-184/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.10.2017 – NRJ Group v. EUIPO – Sky International (SKY ENERGY) (EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin SKY ENERGY rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiempi EU-sanamerkki NRJ — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

text:
               27.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 402/24

         Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.10.2017 – NRJ Group v. EUIPO – Sky International (SKY ENERGY)
   (Asia T-184/16) (1)

   ((EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus sanamerkin SKY ENERGY rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aiempi EU-sanamerkki NRJ - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta))
   (2017/C 402/31)
   Oikeudenkäyntikieli: englanti

      Asianosaiset

      Kantaja: NRJ Group (Boileau, Ranska) (edustaja: asianajaja M. Antoine-Lalance)

      Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: H. O’Neill)

      Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa ja väliintulija unionin yleisessä tuomioistuimessa: Sky International AG (Zug, Sveitsi) (edustaja: J. Barry, solicitor)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 5.2.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 3137/2014-5), joka koskee osapuolten NRJ Group ja Sky International välistä väitemenettelyä.

      Tuomiolauselma

               1)

               Kanne hylätään.

               2)

               NRJ Group velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (1)  EUVL C 232, 27.6.2016.


title: Asia T-841/16: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 10.10.2017 – Alex v. komissio (Kumoamiskanne — Valtiontuet — Kaupunkikehityshankkeen rahoittaminen — Kantelu — Alustava tutkintamenettely — Komission päätös siitä, ettei kyseessä ole valtiontuki — Kanne, jolla kyseenalaistetaan komission päätöksen perusteltavuus — Toimi ei koske kantajaa erikseen — Tutkimatta jättäminen)

text:
               27.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 402/36

         Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 10.10.2017 – Alex v. komissio
   (Asia T-841/16) (1)

   ((Kumoamiskanne - Valtiontuet - Kaupunkikehityshankkeen rahoittaminen - Kantelu - Alustava tutkintamenettely - Komission päätös siitä, ettei kyseessä ole valtiontuki - Kanne, jolla kyseenalaistetaan komission päätöksen perusteltavuus - Toimi ei koske kantajaa erikseen - Tutkimatta jättäminen))
   (2017/C 402/47)
   Oikeudenkäyntikieli: ranska

      Asianosaiset

      Kantaja: Alex SCI (Bayonne, Ranska) (edustaja: asianajaja J. Fouchet)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: K. Herrmann ja C. Georgieva-Kecsmar)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 263 artiklaan perustuva kanne, jossa vaaditaan kumoamaan komission päätös, jolla on hylätty kantelu lainvastaiseksi väitetystä valtiontuesta, jonka Ranskan tasavalta on myöntänyt Communauté d’agglomération Côte-Basque-Adourille Technocité-hankkeeseen (SA.44409).

      Määräysosa

               1)

               Kanne jätetään tutkimatta.

               2)

               Lausunnon antaminen Ranskan tasavallan väliintulohakemuksesta raukeaa.

               3)

               Alex SCI vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

               4)

               Ranskan tasavalta vastaa väliintulohakemukseen liittyvistä omista kuluistaan.

      (1)  EUVL C 30, 30.1.2017.