201807060211994402018/C 259/272142018CJC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180326191911Asia C-214/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Rejonowy w Sopocie (Puola) on esittänyt 26.3.2018 – H.W.
 ---documentbreak--- C2592018FI1910120180326FI0027191191Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Rejonowy w Sopocie (Puola) on esittänyt 26.3.2018 – H.W.
   (Asia C-214/18)2018/C 259/27Oikeudenkäyntikieli: puola
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Sąd Rejonowy w Sopocie

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: H.W.

      Muu asianosainen: PSM ”K” w G., Komornik Sądowy przy Sądzie Rejonowym w Sopocie Aleksandra Treder

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetulla neuvoston direktiivillä 2006/112/EY (
                  1
               ) (EYVL 2006, L 347, s. 1 muutoksineen, jäljempänä arvonlisäverodirektiivi) perustettu arvonlisäverojärjestelmä ja erityisesti direktiivin 1 artikla, 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohta ja 73 artiklan, tulkittuna yhdessä 78 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa, sekä siihen perustuva ja unionin oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin kuuluva arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaate esteenä tulkinnalle, jonka mukaan ulosottomiehen perimät täytäntöönpanomaksut sisältävät arvonlisäveron osuuden, kun otetaan huomioon tavaroista ja palveluista kannettavasta verosta 11.3.2004 annetun lain (ustawa o podatku od towarów i usług; konsolidoitu toisinto Dz.U. 2017, järjestysnumero 1221 muutoksineen; jäljempänä arvonlisäverolaki) 29 a §:n 1 momentin ja 6 momentin 1 kohdan sanamuoto, tulkittuna yhdessä ulosottomiehistä ja täytäntöönpanosta 29.8.1997 annetun lain (ustawa o komornikach sądowych i egzekucji; konsolidoitu toisinto Dz.U. 2017, järjestysnumero 1277 muutoksineen) 49 §:n 1 momentin, 35 §:n ja 63 §:n 4 momentin kanssa?
            Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:

            2)

            Soveltuuko sellainen tulkinta yhteen unionin oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin kuuluvan suhteellisuusperiaatteen kanssa, jonka mukaan ulosottomiehellä – joka on velvollinen suorittamaan arvonlisäveroa täytäntöönpanotoimenpiteistään – on tosiasiassa käytettävissään verovelvoitteensa asianmukaiseen täyttämiseen tarvittavat oikeudelliset keinot siinä tapauksessa, että ulosottomies- ja täytäntöönpanolain nojalla peritty täytäntöönpanomaksu sisältää arvonlisäveron osuuden?

      (
         1
      )	EUVL 2006, L 347, s. 1.


201807060121993482018/C 259/136602016CJC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180531101121Yhdistetyt asiat C-660/16 ja C661/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 31.5.2018 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Bundesfinanzhof – Saksa) – Finanzamt Dachau v. Achim Kollroß (C-660/16) ja Finanzamt Göppingen v. Erich Wirtl (C-661/16) (Ennakkoratkaisupyyntö — Verotus — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Direktiivi 2006/112/EY — Tavaroiden luovutukset — 65 artikla — 167 artikla — Ennakkomaksun maksaminen sellaisen tavaran hankinnasta, jota ei sen jälkeen luovutettu — Luovuttajan laillisten edustajien tuomitseminen rikosoikeudellisessa menettelyssä petoksesta — Luovuttajan maksukyvyttömyys — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Edellytykset — 185 ja 186 artikla — Kansallisen veroviranomaisen suorittama oikaiseminen — Edellytykset)
 ---documentbreak--- C2592018FI1010120180531FI0013101112Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 31.5.2018 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Bundesfinanzhof – Saksa) – Finanzamt Dachau v. Achim Kollroß (C-660/16) ja Finanzamt Göppingen v. Erich Wirtl (C-661/16)
   (Yhdistetyt asiat C-660/16 ja C661/16) (
         1
      )
   ”(Ennakkoratkaisupyyntö — Verotus — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Direktiivi 2006/112/EY — Tavaroiden luovutukset — 65 artikla — 167 artikla — Ennakkomaksun maksaminen sellaisen tavaran hankinnasta, jota ei sen jälkeen luovutettu — Luovuttajan laillisten edustajien tuomitseminen rikosoikeudellisessa menettelyssä petoksesta — Luovuttajan maksukyvyttömyys — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Edellytykset — 185 ja 186 artikla — Kansallisen veroviranomaisen suorittama oikaiseminen — Edellytykset)”2018/C 259/13Oikeudenkäyntikieli: saksa
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Bundesfinanzhof

      Pääasian asianosaiset

      Valittajat: Finanzamt Dachau (C-660/16) ja Finanzamt Göppingen (C-661/16)

      Vastapuolet: Achim Kollroß (C-660/16) ja Erich Wirtl (C-661/16)

      Tuomiolauselma

            1)

            Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 65 ja 167 artiklaa on tulkittava siten, että pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa ennakkomaksuun sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeutta ei voida evätä kyseisten tavaroiden potentiaaliselta hankkijalta, kun ennakkomaksu suoritettiin ja otettiin vastaan ja kun ennakkomaksun suorittamishetkellä kaikkien tulevan tavaroiden luovutuksen kannalta merkityksellisten seikkojen voitiin katsoa olevan hankkijan tiedossa ja näiden tavaroiden luovutus näytti tuolloin varmalta. Vähennysoikeus voidaan kuitenkin evätä hankkijalta, jos objektiivisten seikkojen avulla on näytetty toteen, että hankkija tiesi tai se ei voinut järkevästi ajateltuna olla tietämättä ennakkomaksun suorittamishetkellä, että tavaroiden luovutuksen toteutuminen oli epävarmaa.

            2)

            Direktiivin 2006/112 185 ja 186 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa kansalliselle lainsäädännölle tai käytännölle, josta seuraa, että tavaran luovutusta varten maksettuun ennakkomaksuun sisältyvän arvonlisäveron vähennyksen oikaisu edellyttää, että luovuttaja on palauttanut tämän ennakkomaksun.

      (
         1
      )	EUVL C 86, 20.3.2017.


201807060651994562018/C 259/542822018TC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180503394021Asia T-282/18: Kanne 3.5.2018 – Bernis ym. v. SRB
 ---documentbreak--- C2592018FI3910120180503FI0054391402Kanne 3.5.2018 – Bernis ym. v. SRB
   (Asia T-282/18)2018/C 259/54Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset

      Kantajat: Ernests Bernis (Jurmala, Latvia), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riika, Latvia) ja Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (edustajat: asianajajat O. Behrends, M. Kirchner ja L. Feddern)

      Vastaaja: Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

            —

            kumoamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston 23.2.2018 tekemät päätökset, jotka koskevat ABLV Bank AS:ia ja ABLV Bank Luxembourg SA:ta.

            —

            velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantajat vetoavat kanteensa tueksi 13 kanneperusteeseen.

            1)

            Ensimmäisen kanneperusteen mukaan yhteisellä kriisinratkaisuneuvostolla ei ollut toimivaltaa tehdä päätöstä likvidaatiosta.

            2)

            Toisen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi kantajien oikeuksia, kun se ilmoitti muodollisesta päätöksestään olla hyväksymättä kriisinratkaisutoimia.

            3)

            Kolmannen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi kantajien oikeuksia, kun sen asetuksen (EU) N:o 806/2014 (
                  1
               ) 18 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla suorittama arviointi oli virheellinen.

            4)

            Neljännen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi kantajien oikeuksia, kun sen asetuksen 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla suorittama arviointi oli virheellinen.

            5)

            Viidennen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi kantajien oikeutta tulla kuulluksi ja muita menettelyllisiä oikeuksia.

            6)

            Kuudennen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi kantajien oikeutta saada asianmukaisesti perusteltu päätös.

            7)

            Seitsemännen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto ei tutkinut ja arvioinut huolellisesti ja puolueettomasti kaikkia asian kannalta merkityksellisiä seikkoja.

            8)

            Kahdeksannen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi suhteellisuusperiaatetta.

            9)

            Yhdeksännen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

            10)

            Kymmenennen kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi kantajien omistusoikeutta ja elinkeinovapautta.

            11)

            Yhdennentoista kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto loukkasi nemo auditur -periaatetta.

            12)

            Kahdennentoista kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto käytti harkintavaltaansa väärin.

            13)

            Kolmannentoista kanneperusteen mukaan yhteinen kriisinratkaisuneuvosto rikkoi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan mukaisia kantajien oikeuksia, kun se ei varmistanut, että unionin asianomaiset toimielimet ja elimet käsittelevät ABLV Bank SA:n asiat.

      (
         1
      )	Yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2014 L 225, s. 1).


201807060171993492018/C 259/403452018CJC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180525282922Asia C-345/18 P: Valitus, jonka Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA ja Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA ovat tehneet 25.5.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-211/16, Caviro Distillerie ym. v. komissio, 15.3.2018 antamasta tuomiosta
 ---documentbreak--- C2592018FI2820120180525FI0040282292Valitus, jonka Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA ja Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA ovat tehneet 25.5.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-211/16, Caviro Distillerie ym. v. komissio, 15.3.2018 antamasta tuomiosta
   (Asia C-345/18 P)2018/C 259/40Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset

      Valittajat: Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA ja Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (edustaja: R. MacLean, Solicitor)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio

      Vaatimukset

   Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

            —

            kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen antaman tuomion siltä osin kuin kyseinen tuomioistuin teki virheen korvaamalla luvattomasti komission perustelut omillaan arvioidessaan valittajien esittämää toista kanneperustetta

            —

            kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen antaman tuomion, koska siinä otettiin sille esitetyt todisteet, jotka koskivat unionin tuotannonalan markkinaosuuden kehitystä ja lopullista tilannetta, huomioon ilmeisen vääristyneellä tavalla

            —

            hyväksyy valittajien toisen perusteen, joka koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin arvioi virheellisesti markkinaosuustilannetta, ja käyttää toimivaltaansa ratkaista tämä kanneperuste itse ja antaa asiassa lopullisen ratkaisun

            —

            toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee asianmukaisesti valittajien tätä koskevan perusteen

            —

            vahvistaa, että unionin yleinen tuomioistuin teki ilmeisen arviointivirheen ja rikkoi perusasetuksen (
                  1
               ) 3 artiklan 2 ja 5 kohtaa, kun se katsoi, että komissio ei tehnyt ilmeistä arviointivirhettä hyväksyessään päätelmänsä, jotka koskivat merkittävää vahinkoa

            —

            vahvistaa, että unionin yleinen tuomioistuin ei esittänyt riittäviä perusteluja ja että sen perustelut olivat keskenään ristiriitaiset, ja

            —

            velvoittaa komission korvaamaan valittajien oikeudenkäyntikulut tässä ja ensimmäisessä oikeusasteessa.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Valittajat esittävät kolme valitusperustetta. Kaikki kolme unionin tuomioistuimelle esitettyä valitusperustetta koskevat unionin yleiselle tuomioistuimelle esitettyä toista kanneperustetta. Tiivistetysti voidaan todeta, että unionin tuomioistuimelle esitetyt valitusperusteet ovat seuraavat:

            1.

            Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen korvaamalla komission perustelut omillaan, kun se arvioi unionin tuotannonalan markkinaosuuden alenemisen merkitystä sekä suhteellisesti että absoluuttisesti ilmaistuna, ja/tai otti ilmeisen virheellisellä tavalla huomioon sille esitetyt todisteet, jotka koskivat unionin tuotannonalan markkinaosuuden alenemista.

            2.

            Unionin yleinen tuomioistuin teki ilmeisen arviointivirheen ja rikkoi perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 5 kohtaa, kun se katsoi, että komissio ei ollut tehnyt ilmeistä arviointivirhettä hyväksyessään päätelmänsä, jotka koskivat merkittävää vahinkoa.

            3.

            Unionin yleinen tuomioistuin ei perustellut riittävästi tätä seikkaa koskevaa päätelmäänsä, koska se ei selittänyt, miksi komission unionin tuotannonalan markkinaosuutta koskeva arviointivirhe ei oikeuttanut riidanalaisen asetuksen kumoamista, mitä valittajat vaativat. Tämän lisäksi unionin yleinen tuomioistuin esitti ristiriitaisia perusteluja, koska se katsoi, että komission arvioinnissa, joka koski unionin tuotannonalan markkinaosuutta, oli virhe, mutta ratkaisi asian lopulta komission hyväksi.

      (
         1
      )	Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1225/2009 (EUVL 2009, L 343, s. 51).


201807060051994002018/C 259/141902017CJC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180531111111Asia C-190/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 31.5.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Espanja) – Lu Zhengv. Ministerio de Economía y Competitividad (Ennakkoratkaisupyyntö — Euroopan unionin alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonta — Asetus (EY) N:o 1889/2005 — Soveltamisala — SEUT 63 artikla — Pääomien vapaa liikkuvuus — Kolmannen maan kansalainen, joka kuljettaa matkatavaroissaan merkittävää ilmoittamatta jättämäänsä käteisrahamäärää — Ilmoittamisvelvollisuus, joka liittyy tämän rahamäärän vientiin Espanjan alueelta — Seuraamukset — Oikeasuhteisuus)
 ---documentbreak--- C2592018FI1110120180531FI0014111111Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 31.5.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Espanja) – Lu Zhengv. Ministerio de Economía y Competitividad
   (Asia C-190/17) (
         1
      )
   ”(Ennakkoratkaisupyyntö — Euroopan unionin alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonta — Asetus (EY) N:o 1889/2005 — Soveltamisala — SEUT 63 artikla — Pääomien vapaa liikkuvuus — Kolmannen maan kansalainen, joka kuljettaa matkatavaroissaan merkittävää ilmoittamatta jättämäänsä käteisrahamäärää — Ilmoittamisvelvollisuus, joka liittyy tämän rahamäärän vientiin Espanjan alueelta — Seuraamukset — Oikeasuhteisuus)”2018/C 259/14Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Pääasian asianosaiset

      Valittaja: Lu Zheng

      Vastapuoli: Ministerio de Economía y Competitividad

      Tuomiolauselma

   SEUT 63 ja SEUT 65 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään, että tämän valtion alueelle tuotavien tai sieltä vietävien merkittävien käteisrahamäärien ilmoittamista koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä määrätään sakko, joka voi olla kaksinkertainen verrattuna ilmoittamatta jätettyyn määrään.
   (
         1
      )	EUVL C 221, 10.7.2017.


201807060261994522018/C 259/282602018CJC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180416192022Asia C-260/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Warszawie (Puola) on esittänyt 16.4.2018 – Kamil Dziubak ja Justyna Dziubak v. Raiffeisen Bank Polska SA
 ---documentbreak--- C2592018FI1920120180416FI0028192202Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Warszawie (Puola) on esittänyt 16.4.2018 – Kamil Dziubak ja Justyna Dziubak v. Raiffeisen Bank Polska SA
   (Asia C-260/18)2018/C 259/28Oikeudenkäyntikieli: puola
      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

   Sąd Okręgowy w Warszawie

      Pääasian asianosaiset

      Kantajat: Kamil Dziubak ja Justyna Dziubak

      Vastaaja: Raiffeisen Bank Polska SA

      Ennakkoratkaisukysymykset

            1)

            Voidaanko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (
                  1
               ) 1 artiklan 2 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan perusteella katsoa, että jos seurauksena siitä, että tiettyjä sopimusehtoja, jotka määrittävät tavan, jolla osapuolet toteuttavat suorituksen (sen määrä), pidetään kohtuuttomina sopimusehtoina, olisi kuluttajan kannalta haitallinen koko sopimuksen päättyminen, sopimuksessa olevia aukkoja ei voida täyttää kohtuuttoman sopimusehdon yksiselitteisesti korvaavan dispositiivisen säännöksen perusteella, vaan sellaisten kansallisen oikeuden säännösten perusteella, joissa säädetään niissä määriteltyjen oikeustoimen seurausten täydentämisestä myös kohtuudenmukaisuutta koskevista periaatteista (soveliaisuus) tai vakiintuneista tavoista aiheutuvilla seurauksilla?

            2)

            Pitäisikö mahdollisessa koko sopimuksen päättymisen seurauksia kuluttajan kannalta koskevassa arvioinnissa ottaa huomioon sopimuksen tekohetkellä vallinneet olosuhteet vai osapuolten kyseisen lausekkeen tehokkuutta koskevan riidan (kuluttajan vetoaminen sen kohtuuttomuuteen) syntyajankohtana vallinneet olosuhteet, ja mikä merkitys on kuluttajan tällaisessa riidassa ilmaisemalla näkemyksellä?

            3)

            Onko mahdollista pitää voimassa sopimusehdot, jotka ovat direktiivin 93/13 säännösten mukaan kohtuuttomia sopimusehtoja, jos tällaisen ratkaisun omaksuminen olisi asian ratkaisemishetkellä objektiivisesti edullista kuluttajan kannalta?

            4)

            Voiko direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdan sisällön valossa sellaisten sopimusehtojen pitäminen kohtuuttomina, joissa määritetään osapuolten suorituksen määrä ja suorituksen toteuttamistapa johtaa tilanteeseen, jossa sopimuksen sisällön perusteella määritetty oikeussuhteen muoto kohtuuttomien ehtojen seurauksia lukuun ottamatta ei vastaa osapuolten tarkoitusta osapuolten olennaisen suorituksen osalta; erityisesti tarkoittaako sopimusehdon pitäminen kohtuuttomana, että voidaan jatkaa niiden muiden, joita väite kohtuuttomuudesta ei koske, kuluttajan olennaisen suorituksen määrittävien sopimusehtojen soveltamista, joiden muoto (sisällyttäminen sopimukseen), jonka osapuolet ovat sopineet, liittyi erottamattomasti kuluttajan riitauttamaan sopimusehtoon?

      (
         1
      )	EYVL 1993, L 95, s. 29.


201807060741994112018/C 259/552832018TC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180503404121Asia T-283/18: Kanne 3.5.2018 – Bernis ym. v. EKP
 ---documentbreak--- C2592018FI4010120180503FI0055401412Kanne 3.5.2018 – Bernis ym. v. EKP
   (Asia T-283/18)2018/C 259/55Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset

      Kantajat: Ernests Bernis (Jurmala, Latvia), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riika, Latvia) ja Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (edustajat: asianajajat O. Behrends, M. Kirchner ja L. Feddern)

      Vastaaja: Euroopan keskuspankki (EKP)

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

            —

            kumoamaan EKP:n 23.2.2018 tekemät päätökset siitä, että ABLV Bank AS ja ABLV Bank Luxembourg SA ovat kykenemättömiä tai todennäköisesti kykenemättömiä jatkamaan toimintaansa, ja

            —

            velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kymmeneen kanneperusteeseen.

            1)

            Ensimmäisen kanneperusteen mukaan EKP:n suorittama arviointi perusteesta ”kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa” oli ABLV Bankin ja tämän tytäryhtiön ABLV Bank Luxembourgin osalta virheellinen ja puutteellinen monelta osin.

            2)

            Toisen kanneperusteen mukaan EKP loukkasi kantajien oikeutta tulla kuulluksi ja muita menettelyllisiä oikeuksia.

            3)

            Kolmannen kanneperusteen mukaan EKP loukkasi kantajien oikeutta saada asianmukaisesti perusteltu päätös.

            4)

            Neljännen kanneperusteen mukaan EKP ei tutkinut ja arvioinut huolellisesti ja puolueettomasti kaikkia käsiteltävän asian kannalta merkityksellisiä seikkoja.

            5)

            Viidennen kanneperusteen mukaan suhteellisuusperiaatetta loukattiin.

            6)

            Kuudennen kanneperusteen mukaan EKP loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

            7)

            Seitsemännen kanneperusteen mukaan EKP loukkasi omistusoikeutta ja elinkeinovapautta.

            8)

            Kahdeksannen kanneperusteen mukaan EKP loukkasi nemo auditur -periaatetta.

            9)

            Yhdeksännen kanneperusteen mukaan EKP käytti harkintavaltaansa väärin.

            10)

            Kymmenennen kanneperusteen mukaan perusoikeuskirjan 41 artiklan mukaista ABLV Bankin oikeutta rikottiin, kun jätettiin varmistamatta, että unionin asianomaiset toimielimet ja elimet käsittelevät ABLV Bankin asiat.


201807060511993962018/C 259/415682016TC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180614303011Asia T-568/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.6.2018 – Spagnolli ym. v. komissio (Henkilöstö — Virkamiehet — Puolison, joka on virkamies, kuolema — Edesmenneen virkamiehen oikeudenomistajat — Leskeneläke — Lapseneläke — Virkamiehen, joka on eloon jäänyt puoliso, toimipaikan muuttuminen — Palkan mukauttaminen — Leskeneläkkeen ja lapseneläkkeen laskentatapa — Henkilöstösääntöjen 81 a artikla — Ilmoitus eläkeoikeuksien muutoksesta — Henkilöstösääntöjen 91 artiklassa tarkoitettu henkilölle vastainen toimi — Henkilöstösääntöjen 85 artikla — Perusteettoman edun palautus — Edellytykset — Vaatimus aineellisen ja aineettoman vahingon korvaamisesta)
 ---documentbreak--- C2592018FI3010120180614FI0041301301Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 14.6.2018 – Spagnolli ym. v. komissio
   (Asia T-568/16) (
         1
      )
   ”(Henkilöstö — Virkamiehet — Puolison, joka on virkamies, kuolema — Edesmenneen virkamiehen oikeudenomistajat — Leskeneläke — Lapseneläke — Virkamiehen, joka on eloon jäänyt puoliso, toimipaikan muuttuminen — Palkan mukauttaminen — Leskeneläkkeen ja lapseneläkkeen laskentatapa — Henkilöstösääntöjen 81 a artikla — Ilmoitus eläkeoikeuksien muutoksesta — Henkilöstösääntöjen 91 artiklassa tarkoitettu henkilölle vastainen toimi — Henkilöstösääntöjen 85 artikla — Perusteettoman edun palautus — Edellytykset — Vaatimus aineellisen ja aineettoman vahingon korvaamisesta)”2018/C 259/41Oikeudenkäyntikieli: italia
      Asianosaiset

      Kantaja: Alberto Spagnolli (Parma, Italia), Francesco Spagnolli (Parma), Maria Alice Spagnolli (Parma) ja Bianca Maria Elena Spagnolli (Parma) (edustajat: asianajajat C. Cortese ja B. Cortese)

      Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: G. Gattinara ja F. Simonetti)

      Oikeudenkäynnin kohde

   Kanteet, jotka perustuvat SEUT 270 artiklaan, joissa vaaditaan asiassa T-568/16 kumoamaan komission henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (PMO) 6.2.2015 päivätty muutosilmoitus nro 3 PMO/04/LM/2015/ARES, johon sisältyy ilmoitus kantajille myönnettyjen leskeneläkkeen ja lapseneläkkeiden uusista määristä, ja asiassa T-599/16 yhtäältä kumoamaan PMO:n 17.8.2015 päivätty päätös PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 kantajille leskeneläkkeenä ja lapseneläkkeinä perusteettomasti maksettujen rahamäärien takaisinperinnästä ja toisaalta kantajille aiheutuneiksi väitettyjen vahinkojen korvaamista.

      Tuomiolauselma

            1)

            Asiassa T-568/16 kanne hylätään.

            2)

            Asiassa T-599/16 komission henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (PMO) 17.8.2015 tekemä päätös PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 kantajille leskeneläkkeenä ja lapseneläkkeinä perusteettomasti maksettujen rahamäärien takaisinperinnästä kumotaan ja kanne hylätään muilta osin.

            3)

            Kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan kummassakin asiassa.

      (
         1
      )	EUVL C 111, 29.3.2016 (asia on alun perin rekisteröity Euroopan unionin virkamiestuomioistuimessa numerolla F-140/15 ja siirretty unionin yleiseen tuomioistuimeen 1.9.2016).


201807060581993892018/C 259/562992018TC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180516414221Asia T-299/18: Kanne 16.5.2018 – Strabag Belgium v. parlamentti
 ---documentbreak--- C2592018FI4110120180516FI0056411422Kanne 16.5.2018 – Strabag Belgium v. parlamentti
   (Asia T-299/18)2018/C 259/56Oikeudenkäyntikieli: ranska
      Asianosaiset

      Kantaja: Strabag Belgium (Antwerpen, Belgia) (edustajat: asianajajat M. Schoups, K. Lemmens ja M. Lahbib)

      Vastaaja: Euroopan parlamentti

      Vaatimukset

   Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

            —

            ottamaan tämän kumoamiskanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

            —

            näin ollen kumoamaan i) 19.4.2018 päivätyn päätöksen, jolla pysytetään 24.11.2017 päivätty Euroopan parlamentin päätös tehdä hankintasopimus, joka koskee puitesopimusta pääurakoitsijan töistä Euroopan parlamentin Brysselissä sijaitsevia rakennuksia varten (tarjouspyyntö nro 06/D20/2017/M036), viiden muun tarjoajan kuin SA Strabag Belgiumin kanssa, ja ii) tarjousten arviointikertomuksen (lisäys), jonka arviointikomitea toimivaltaisen tulojen ja menojen hyväksyjän nimittämänä laati 26.3.2018

            —

            velvoittamaan Euroopan parlamentin korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien oikeudenkäyntikorvaus.

      Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

   Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu seuraavien säännösten rikkomiseen:

            i)

            unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (EUVL 2012, L 298, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 28.10.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU, Euratom) 2015/1929 (EUVL 2015, L 286, s. 1), 110 artiklan 5 kohta, jossa säädetään, että komissiolle siirretään valta antaa 210 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä yksityiskohtaisista säännöistä, jotka koskevat ratkaisuperusteita, kokonaistaloudellisesti edullisin tarjous mukaan lukien

            ii)

            151 artikla, sellaisena kuin se on muutettuna unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 soveltamissäännöistä annetun delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 muuttamisesta 30.10.2015 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2015/2462 (EUVL 2015, L 342, s. 7), jossa säädetään poikkeuksellisen alhaisiin tarjouksiin sovellettavista säännöistä, sekä

            iii)

            asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 102 artikla, joka koskee julkisissa hankinnoissa noudatettavia yleisiä avoimuuden, suhteellisuuden, tasapuolisen kohtelun ja syrjimättömyyden periaatteita.

      Kantajan mielestä näitä sääntöjä on rikottu siltä osin kuin riidanalaisessa päätöksessä

            i)

            mainitaan, että minkään seikan, joka on esitetty joko jätetyissä tarjouksissa tai myöhemmin pyydetyissä lisäselvityksissä, perusteella ei voida todeta, että yhden sopimuspuoleksi valitun yhtiön tarjous olisi poikkeuksellisen alhainen sovellettavan säännöstön kannalta, ja

            ii)

            ilmoitetaan edellä mainitun tarjouksen olevan alhaisin sääntöjenmukainen tarjous perustelematta tätä asianmukaisesti, vaikka viimeksi mainitun tarjous ei selvästi ole alhaisin sääntöjenmukainen tarjous, vaikka se sisältää poikkeuksellisen alhaisia hintoja ja vaikka se olisi pitänyt todeta sääntöjenvastaiseksi ja poistaa sitten Euroopan parlamentin toteuttamasta konkreettisemmasta ja perusteellisemmasta tutkinnasta.


201807060501993952018/C 259/425972016TC25920180723FI01FIINFO_JUDICIAL20180607313111Asia T-597/16: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 7.6.2018 – OW v. EASA (Henkilöstö — Väliaikaiset toimihenkilöt — Yksikön edun mukaisesti tapahtuva asemapaikkaan sijoittaminen — Siirto uuteen tehtävään — Ilmeinen arviointivirhe — Perusteluvelvollisuus — Puolustautumisoikeudet — Harkintavallan väärinkäyttö)
 ---documentbreak--- C2592018FI3110120180607FI0042311311Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 7.6.2018 – OW v. EASA
   (Asia T-597/16) (
         1
      )
   ”(Henkilöstö — Väliaikaiset toimihenkilöt — Yksikön edun mukaisesti tapahtuva asemapaikkaan sijoittaminen — Siirto uuteen tehtävään — Ilmeinen arviointivirhe — Perusteluvelvollisuus — Puolustautumisoikeudet — Harkintavallan väärinkäyttö)”2018/C 259/42Oikeudenkäyntikieli: englanti
      Asianosaiset

      Kantaja: OW (edustajat: asianajajat S. Rodrigues ja C. Bernard-Glanz)

      Vastaaja: Euroopan lentoturvallisuusvirasto (EASA) (asiamiehet: aluksi F. Manuhutu ja A. Haug, sitten A. Haug, avustajinaan asianajajat D. Waelbroeck ja A. Duron)

      Oikeudenkäynnin kohde

   SEUT 270 artiklaan perustuva vaatimus kumota EASA:n pääjohtajan 20.7.2015 antama päätös 2015/155/ED, jolla EASA:n pääjohtaja siirsi kantajan uuteen tehtävään

      Tuomiolauselma

            1)

            Kanne hylätään.

            2)

            OW velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (
         1
      )	EUVL C 296, 16.8.2016 (asia on alkujaan rekisteröity Euroopan unionin virkamiestuomioistuimessa asianumerolla F-27/16, ja siirretty Euroopan unionin yleiseen tuomioistuimeen 1.9.2016).


201807130362004222018/C 268/1062017CJC26820180730FI01FIINFO_JUDICIAL201806078922Asia C-6/17 P: Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 7.6.2018 – Valittajana ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias ja muuna osapuolena Euroopan komissio (Muutoksenhaku — Välityslausekkeet — Seitsemännen tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelman (2007 – 2013) yhteydessä tehdyt sopimukset Perform ja Oasis — Tukikelpoiset kustannukset — Maksettujen summien palauttaminen — Vastakanne)
 ---documentbreak--- C2682018FI820120180607FI00108292Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 7.6.2018 – Valittajana ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias ja muuna osapuolena Euroopan komissio
   (Asia C-6/17 P) (
         1
      )
   ”(Muutoksenhaku — Välityslausekkeet — Seitsemännen tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelman (2007 – 2013) yhteydessä tehdyt sopimukset Perform ja Oasis — Tukikelpoiset kustannukset — Maksettujen summien palauttaminen — Vastakanne)”2018/C 268/10Oikeudenkäyntikieli: kreikka
      Asianosaiset

      Valittaja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (edustaja: S. Paliou, dikigoros)

      Muu osapuoli: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Lyal ja A. Kyratsou)

      Tuomiolauselma

            1)

            Valitus hylätään.

            2)

            ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

      (
         1
      )	EUVL C 63, 27.2.2017.


title: Asia C-414/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 22.6.2018 – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo v. Banca d’Italia

text:
               3.9.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 311/9

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 22.6.2018 – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo v. Banca d’Italia
      (Asia C-414/18)
      (2018/C 311/09)
      Oikeudenkäyntikieli: italia

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

         Vastaaja: Banca d’Italia

         Ennakkoratkaisukysymys

      Estääkö asetuksen 2015/63 (1) 5 artiklan 1 kohta, erityisesti a ja f alakohta, tulkittuina sellaisten periaatteiden valossa, jotka sisältyvät tähän oikeuslähteeseen sekä direktiiviin 2014/59 (2), asetukseen N:o 806/2014 (3) ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 120 artiklaan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklassa tarkoitetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, syrjintäkiellon periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen sekä rahoitusosuuden perimistä kahteen kertaan koskevan kiellon perusteella konserninsisäisiä velkoja koskevan järjestelmän soveltamisen laskettaessa direktiivin 2014/59 103 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja rahoitusosuuksia silloinkin, kun kyseessä on ”tosiasiallinen” konserni tai joka ainakin silloin, kun laitoksen ja saman järjestelmän muiden pankkien välillä on sidonnaisuuksia, vai voidaanko sitä vastoin edelleen edellä mainittujen periaatteiden valossa soveltaa samassa 5 artiklassa tarkoitettuja edistämislainoja koskevaa suosivaa kohtelua soveltaa analogisesti myös velkoihin, joita ns. ”toisen tason” pankilla on (osuuskunnan muodossa toimivien luottolaitosten) järjestelmän muille pankeille, vai pitäisikö viimeksi mainitun ominaisuuden voimassa olevan lainsäädännön perusteella joka tapauksessa johtaa joihinkin korjauksiin, kun kansallinen kriisinratkaisuviranomainen esittää rahoitustietoja yhteisön toimielimille ja määritetään rahoitusosuuksia, joita laitoksen on suoritettava kriisinratkaisurahastoon todellisten velkojensa ja konkreettisen riskiprofiilinsa perusteella, kun kyseessä on laitos, joka toimii käytännössä keskuslaitoksena keskenään yhteydessä olevia pieniä pankkeja yhdistävän ryhmän sisällä myös suhteissa EKP:iin ja rahoitusmarkkinoihin?

         (1)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU täydentämisestä kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin etukäteen suoritettavien rahoitusosuuksien osalta 21.10.2014 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2015/63 (EUVL 2015, L 11, s. 44).

         (2)  Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/59/EU (EUVL 2014, L 173, s. 190).

         (3)  Yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2014, L 225, s. 1).


title: Asia C-362/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Székesfehérvári Törvényszék (Unkari) on esittänyt 5.6.2018 – Hochtief AG v. Fővárosi Törvényszék

text:
               3.9.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 311/6

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Székesfehérvári Törvényszék (Unkari) on esittänyt 5.6.2018 – Hochtief AG v. Fővárosi Törvényszék
      (Asia C-362/18)
      (2018/C 311/06)
      Oikeudenkäyntikieli: unkari

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Székesfehérvári Törvényszék

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Hochtief AG

         Vastaaja: Fővárosi Törvényszék

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko unionin yleisiä oikeusperiaatteita ja oikeussääntöjä (erityisesti SEUT 4 artiklan 3 kohtaa ja yhdenmukaisen tulkinnan vaatimusta) tulkittava niin kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut sitä erityisesti tuomiossa Köbler eli siten, että viimeisenä asteena asian käsittelevän jäsenvaltion tuomioistuimen vastuun toteamisen perusteena tilanteessa, jossa on kyse sen antamasta unionin oikeuden vastaisesta tuomiosta, voi olla yksinomaan kansallinen oikeus tai kansallisessa oikeudessa muotoiltuja kriteereitä? Jos tähän vastataan kieltävästi, onko unionin yleisiä oikeusperiaatteita ja oikeussääntöjä, erityisesti juuri unionin tuomioistuimen tuomiossa Köbler valtion vastuun osalta muotoiltuja kolmea kriteeriä tulkittava siten, että unionin oikeuden rikkomiseen, johon jäsenvaltion tuomioistuimet ovat syyllistyneet, perustuvan jäsenvaltion vastuun syntymisen edellytysten täyttymistä on tarkasteltava kansallisen oikeuden mukaisesti?

                  2)

                  Onko unionin oikeussääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita (erityisesti SEUT 4 artiklan 3 kohtaa ja tehokkaita oikeuskeinoja koskevaa vaatimusta) sekä etenkin unionin tuomioistuimen tuomiossa Francovich ym., tuomiossa Brasserie du Pêcheur ja Factortame sekä tuomiossa Köbler muotoiltuja jäsenvaltion vastuuta koskevia kriteereitä tulkittava siten, että viimeisenä asteena asian käsittelevän jäsenvaltion tuomioistuimen antaman unionin oikeuden vastaisen tuomion oikeusvoima estää jäsenvaltion vahingonkorvausvastuun toteamisen?

                  3)

                  Onko direktiiveissä 89/665/EY (1), 92/13/EY (2) ja 2007/66/EY (3) sekä unionin tuomioistuimen tuomiossa Kühne & Heitz, tuomiossa Kapferer, tuomiossa Impresa Pizzarotti ja tuomiossa Transportes Urbanos y Servicios Generales vahvistettuja tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteita tulkittava siten, että tuomionpurkumenettelyssä asianosainen ei voi enää vedota arviointeihin, joita sisältyy unionin tuomioistuimen tuomioon, joka on annettu sellaisessa ennakkoratkaisupyyntömenettelyssä, jonka on pannut vireille pääasian kohteena olevan riidan ratkaiseva toisen oikeusasteen tuomioistuin, kun otetaan huomioon, että pääasian oikeudenkäynnissä ei otettu näitä arviointeja huomioon, erityisesti siinä tapauksessa, että jäsenvaltion tuomioistuin, joka tutkii asian viimeisenä asteena, on hylännyt tuomionpurkuhakemuksen, joka on esitetty tuomiosta, joka on annettu pääasian oikeudenkäynnissä sillä perusteella, että asianosainen ei vedonnut määräajassa unionin tuomioistuimen tuomioon sisältyneisiin arviointeihin?

                  4)

                  Onko kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessä mainittuja direktiivejä, unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, erityisesti tuomiota Impresa Pizzarotti (C-213/13), tuomiota Kapferer (C-234/04), tuomiota Kühne & Heitz (C-453/00) ja tuomiota Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) tulkittava tuomionpurkuhakemuksen tutkimisedellytysten osalta ja unionin tuomioistuimen asioissa C-470/99, C-327/00 ja C-241/06 vahvistamia perusperiaatteita kansallisessa lainsäädännössä julkisia hankintoja koskevien muutoksenhakumenettelyjen osalta vahvistamien määräaikojen yhteydessä siten, että kansalliset tuomioistuimet menettelivät asianmukaisesti, kun ne eivät ottaneet huomioon unionin tuomioistuimen tuomiota, joka oli annettu toisen oikeusasteen tuomioistuimen pyynnöstä oikeudenkäynnissä, jossa se antaa ratkaisun, tai unionin tuomioistuimen tuomiota, jonka jäsenvaltion virallisen kielen mukainen versio ei ollut saatavilla toisen oikeusasteen oikeudenkäyntiin mennessä, koska asianosainen oli vedonnut niihin vasta määräajan päättymisen jälkeen toisen oikeusasteen oikeudenkäynnissä, ja jättivät tästä huolimatta tutkimatta tuomionpurkuhakemuksen, jonka tämä asianosainen esitti vedotessaan unionin tuomioistuimen tuomioihin, ilman että niitä olisi otettu huomioon, ja näihin tuomioihin liittyviin merkityksellisiin tosiseikkoihin?

                  5)

                  Onko kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessä mainittuja direktiivejä, unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, erityisesti tuomiota Impresa Pizzarotti (C-213/13), tuomiota Kapferer (C-234/04), tuomiota Kühne & Heitz (C-453/00) ja tuomiota Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) tulkittava siten, että jos riidan asianosainen viittaa unionin tuomioistuimen tuomioon Kempter (C-2/06) – jonka mukaan ei ole tarpeen vedota unionin tuomioistuimen tuomioihin, koska tuomioistuimen on sovellettava niitä viran puolesta – kansalliset tuomioistuimet toimivat asianmukaisesti, kun ne eivät kansallisten prosessisääntöjen mukaisesti ja tuomiossa [Kempter] todetun vastaisesti ottaneet huomioon unionin tuomioistuimen tuomioita, jolloin tätä seikkaa ei mainita myöskään oikeudenkäynnin lopuksi annettavassa tuomiossa tai sen perusteluissa, ja jättivät tästä huolimatta tutkimatta tuomionpurkuhakemuksen, jonka tämä asianosainen esitti vedotessaan unionin tuomioistuimen tuomioihin, ilman että niitä olisi otettu huomioon, ja näihin tuomioihin liittyviin merkityksellisiin tosiseikkoihin?

                  6)

                  Onko tuomiossa Köbler ja tuomiossa Traghetti muotoiltua vaatimusta riittävän ilmeisestä rikkomisesta tulkittava siten, että kyse ei ole tällaisesta ilmeisestä rikkomisesta silloin, kun viimeisenä asteena asian käsittelevä tuomioistuin on jättänyt tuomionpurkuhakemuksen tutkimatta ja rikkonut täysin avoimesti vakiintunutta unionin oikeuskäytäntöä, johon on yksityiskohtaisesti viitattu ja jossa lisäksi tukeudutaan erilaisiin oikeudellisiin asiantuntijalausuntoihin, viittaamatta siihen millään tavoin ja perustelematta tätä päätöstä millään tavoin unionin oikeuden perusteella ja ilmeisesti tutkimatta tai edes viittaamatta tarpeeseen saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi siitä huolimatta, että tämän tarpeen perustelemiseksi oli yksityiskohtaisesti viitattu merkitykselliseen unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön? Kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen tuomio CILFIT (C-283/81), onko kansallisen tuomioistuimen perusteltava ratkaisuaan, kun se poikkeaa unionin tuomioistuimen vahvistamasta sitovasta tulkinnasta, jättää tuomionpurkuhakemuksen tutkimatta ja tässä yhteydessä kieltäytyy perusteluitta esittämästä ennakkoratkaisupyyntöä?

                  7)

                  Onko SEU 19 artiklaan ja SEU 4 artiklan 3 kohtaan perustuvaa tehokkaan oikeussuojan periaatetta ja vastaavuusperiaatetta sekä SEUT 49 artiklassa vahvistettua sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta sekä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annettua neuvoston direktiiviä 93/37/ETY, direktiiviä 89/665/ETY, direktiiviä 92/13/ETY sekä direktiiviä 2007/66/EY tulkittava siten, [etteivät ne ole esteenä sille], että toimivaltaiset viranomaiset tai tuomioistuimet rikkovat sovellettavaa unionin oikeutta ilmeisellä tavalla ja hylkäävät toinen toisensa perään vaatimukset, jotka muutoksenhakija on esittänyt siksi, että se on suljettu hankintamenettelyn ulkopuolelle, eli vaatimukset, joita koskevat menettelyt mahdollisesti edellyttävät lukuisten aikaa ja rahaa vievien hakemusten laatimista ja käsittelyihin osallistumista, vaikka vastuu tuomioistuimen ratkaisutoiminnassaan aiheuttamasta vahingosta on teoriassa mahdollista todeta, tilanteessa, jossa sovellettavalla kansallisella oikeudella ei anneta muutoksenhakijalle mahdollisuutta vaatia tuomioistuimelta korvausta vahingosta, joka on aiheutunut lainvastaisista toimenpiteistä?

                  8)

                  Onko tuomiossa Köbler, tuomiossa Traghetti ja tuomiossa San Giorgio muotoiltuja periaatteita tulkittava siten, ettei voida korvata vahinkoa, joka on syntynyt siksi, että viimeisenä asteena asiaa käsittelevä jäsenvaltion tuomioistuin on unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön vastaisesti jättänyt tutkimatta asianosaisen määräajassa esittämän tuomionpurkuhakemuksen, jonka avulla tämä olisi voinut vaatia korvausta sille aiheutuneista kuluista?

                  9)

                  Jos tuomionpurkumenettely on kansallisen lainsäädännön nojalla tutkittava sen vuoksi, että on olemassa uusi perustuslakituomioistuimen ratkaisu ja palautetaan tilanne perustuslain mukaiseksi, onko myös, kun otetaan huomioon vastaavuusperiaate ja unionin tuomioistuimen tuomion Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) sisältö, tuomionpurkuhakemus tutkittava siinä tapauksessa, että pääasian oikeudenkäynnissä ei otettu huomioon unionin tuomioistuimen tuomiota, joka oli annettu aikaisemmin toisessa asiassa, unionin tuomioistuimen tuomiota, joka oli annettu tuomioistuimen pyynnöstä pääasian oikeudenkäynnissä, eikä näiden tuomioiden kannalta merkityksellisiä tosiseikkoja, vaan vedottiin prosessuaalisia määräaikoja koskeviin kansallisiin oikeussääntöihin?

         (1)  Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annettu neuvoston direktiivi 89/665/ETY (EYVL 1989, L 395, s. 33).

         (2)  Vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjä koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 25.2.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/13/ETY (EYVL 1992, L 76, s. 14).

         (3)  Neuvoston direktiivien 89/665/ETY ja 92/13/ETY muuttamisesta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi 11.12.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/66/EY (EUVL 2007, L 335, s. 31).


title: Asia T-408/18: Kanne 3.7.2018 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis v. EACEA

text:
               10.9.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 319/18

      Kanne 3.7.2018 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis v. EACEA
      (Asia T-408/18)
      (2018/C 319/22)
      Oikeudenkäyntikieli: kreikka

         Asianosaiset

         Kantaja: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Thessaloniki, Kreikka) (edustaja: asianajaja S. Paliou)

         Vastaaja: Koulutuksen, audiovisuaalialan ja kulttuurin toimeenpanovirasto (EACEA)

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  toteamaan, että 16.4.2018 päivätyssä veloitusilmoituksessa nro 3241804913 esitetty vastaajan vaatimus siitä, että kantaja maksaa takaisin osan tuesta, jonka se sai ENHSA-toimea varten, on perusteeton 77 169,78 euron osalta, ja toteaa, että tämä summa on tukikelpoinen meno

                  —

                  toteamaan, että 9.4.2018 päivätyssä veloitusilmoituksessa nro 3241804682 esitetty vastaajan vaatimus siitä, että kantaja maksaa takaisin osan tuesta, jonka se sai ARHCI-MUNDUS-toimea varten ja joka oli 28 976,83 euroa, on perusteeton, ja toteaa, että tämä summa on tukikelpoinen meno

                  —

                  velvoittamaan vastaajan maksamaan edellä mainitut määrät lakisääteisine korkoineen ja

                  —

                  velvoittamaan koulutuksen, audiovisuaalialan ja kulttuurin toimeenpanoviraston korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis riitauttaa nyt käsiteltävällä kanteellaan EACEAn 16.4.2018 päivätyssä veloitusilmoituksessa nro 3241804913 esittämän 84 955,12 euron suuruisen maksuvaatimuksen, joka liittyy ENSHA-toimeen. Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis riitauttaa myös maksuvaatimuksen, joka EACEA on esittänyt 9.4.2018 päivätyssä veloitusilmoituksessa nro 3241804682 ARCHI-MUNDUS-toimeen liittyvän 28 976,83 euron summan osalta.
      Kyseiset vaatimukset esitettiin sen jälkeen, kun EACEA oli suorittanut paikan päällä tarkastuksen kantajan tiloissa, kun EACEA kiisti niiden menojen todellisuuden, jotka koskivat kiinteämääräisiä päivärahoja, jotka liittyivät konferensseihin, jotka pidettiin ENHSA- ja ARCHI-MUNDUS-toimien puitteissa.
      Tässä asiayhteydessä kantaja vaatii Euroopan unionin yleistä tuomioistuinta toteamaan, että kahden edellä mainitun toimen puitteissa maksetut kiinteämääräiset päivärahat konferenssin niille osallistujille, jotka eivät puhu kreikan kieltä, ovat tukikelpoisia menoja.
      Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis väittää, että EACEAn kiistämät menot ovat tukikelpoisia. Tämän vahvistaa aineisto, jonka kantaja toimitti EACEAlle paikan päällä pidetyssä tarkastuksessa ja sen jälkeisessä kirjeenvaihdossa.


title: Asia T-438/17: Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 11.7.2018 – Scotch Whisky Association v. EUIPO – José Estévez (JOHN COR)

text:
               10.9.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 319/26

      Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 11.7.2018 – Scotch Whisky Association v. EUIPO – José Estévez (JOHN COR)
      (Asia T-438/17) (1)

      (2018/C 319/31)
      Oikeudenkäyntikieli: espanja
      Ensimmäisen jaoston puheenjohtajan määräyksellä asia on poistettu unionin yleisen tuomioistuimen rekisteristä.

         (1)  EUVL C 309, 18.9.2017.


title: Asia T-426/18: Kanne 11.7.2018 –Bizbike ja Hartmobile v. komissio

text:
               24.9.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 341/21

      Kanne 11.7.2018 –Bizbike ja Hartmobile v. komissio
      (Asia T-426/18)
      (2018/C 341/32)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantajat: Bizbike (Wielsbeke, Alankomaat), Hartmobile BV (Amsterdam, Alankomaat) (edustaja: R. MacLean, Solicitor)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  tutkimaan kanteen

                  —

                  kumoamaan Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sähköpolkupyörien tuonnin kirjaamisvelvoitteesta 2.5.2018 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2018/671 (1) kannekirjelmässä esitettyjen perustelujen perusteella

                  —

                  velvoittamaan Euroopan komission ja väliintulijat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kantajat vetoavat kanteensa tueksi viiteen kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste perustuu tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevaan ilmeiseen arviointivirheeseen, jonka vuoksi on rikottu asetuksen 2016/1036 (2) 10 artiklan 4 kohdan c alakohtaa ja erityisesti vaatimusta polkumyyntiä koskevasta tuojien tietoisuudesta ja unionin tuotannonalalle aiheutuneesta vahingosta tuontien kirjaamisvelvoitteeseen nähden.

                  2)

                  Toinen kanneperuste perustuu oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamiseen asetuksen 2016/1036 10 artiklan 4 kohdan c alakohtaa sovellettaessa.
                  Kantajat väittävät, että asetuksella 2018/671 loukataan oikeusvarmuuden periaatetta, kun siinä vaaditaan kantajien tietoisuutta väitetystä polkumyynnistä ja väitetystä vahingosta sekä tosiasiallisesta tilanteesta ennen kuin mitään oikeudellisia toimenpiteitä on toteutettu.
                  Asetuksella 2018/671 loukataan kantajien mukaan myös luottamuksensuojan periaatetta, koska siinä tulkitaan edellytettyä tietoisuutta tavalla, joka olisi tehnyt tuontien kirjaamismenettelyn poikkeuksellisen luonteen ja sitä koskevat vaatimukset tehottomiksi.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste perustuu tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevaan ilmeiseen virheeseen, joka johtuu asetuksen 2016/1036 10 artiklan 4 kohdan d alakohdan ja asetuksen 2016/1037 (3) 16 artiklan 4 kohdan d alakohdan rikkomisesta, koska kaikkea merkityksellistä näyttöä, joka koskee niitä merkityksellisiä taloudellisia tekijöitä, jotka vaikuttavat unionin tuotannonalan tulokseen, ei arvioitu vahingon ja kyseessä olevien tuotteiden tuontien välisen syy-yhteyden toteamiseksi.

                  4)

                  Neljäs kanneperuste, joka perustuu kantajien puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, koska niiden ei annettu laajasti ja ajoissa tutustua kantelijoiden esittämiin keskeisiin asiakirjoihin, minkä vuoksi kantajat eivät ole voineet kiistää asianmukaisesti ja tehokkaasti kantelijoiden väitteitä tuontien kirjaamisvelvoitteen lainmukaisten vaatimusten täyttymisestä.

                  5)

                  Viides kanneperuste, joka perustuu siihen, että asetus 2018/671 ei sisällä riittäviä perusteluja tuontien kirjaamisvelvoitteen oikeuttamiseksi eikä sillä ole erityisesti asianmukaista perustaa sille väitteelle, että Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan tuonnin jatkuva kasvu yhä alenevin hinnoin aiheuttaisi lisää vahinkoa, eikä kantajien tästä esittämää päinvastaista toteamusta ole otettu riittävästi huomioon.

         (1)  Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sähköpolkupyörien tuonnin kirjaamisvelvoitteesta 2.5.2018 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2018/671 (EUVL L 113, 3.5.2018, s. 4).

         (2)  Polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/1036 (EUVL L 176, 30.6.2016, s. 21).

         (3)  Muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/1037 (EUVL L 176, 30.6.2016, s. 55).


title: Asia C-427/18 P: Valitus, jonka Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH) on tehnyt 26.6.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-119/17, Alba Aguilera v. EUH, 13.4.2018 antamasta tuomiosta

text:
               24.9.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 341/6

      Valitus, jonka Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH) on tehnyt 26.6.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-119/17, Alba Aguilera v. EUH, 13.4.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-427/18 P)
      (2018/C 341/07)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH) (asiamiehet: S. Marquardt ja R. Spac, avustajinaan M. Troncoso Ferrer, abogado, F.-M. Hislaire, avocat ja S. Moya Izquierdo, abogada)

         Muut osapuolet: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade ja Luca Zampetti

         Vaatimukset

                  —

                  Valitus on otettava tutkittavaksi, ja se on todettava perustelluksi

                  —

                  unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-119/17 13.4.2018 antama tuomio on kumottava

                  —

                  EUH:n ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset on hyväksyttävä

                  —

                  muut osapuolet on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen tulkitessaan henkilöstösääntöjen liitteessä X olevaa 1 artiklaa. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tässä säännöksessä asetetaan velvollisuus antaa yleisiä täytäntöönpanomääräyksiä henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti, mikä koskee henkilöstösääntöjen liitettä X kokonaisuudessaan ja erityisesti sen 10 artiklaa (valituksenalaisen tuomion 30 ja 31 kohta). Lainsäätäjä on kuitenkin todennut nimenomaisen velvoitteen antaa yleisiä täytäntöönpanomääräyksiä ainoastaan liitteessä X olevassa 3 artiklassa. Sitä vastoin muissa säännöksissä kuten liitteessä X olevan 2 artiklan toisessa kohdassa, 5 artiklan 2 kohdassa, 8 artiklan ensimmäisessä kohdassa tai 10 ja 21 artiklassa sama lainsäätäjä on säätänyt ainoastaan nimittävän viranomaisen vahvistamista ”ehdoista” tai ”soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä”.
      Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen tulkitessaan liitteessä X olevaa 10 artiklaa sikäli kuin se katsoi, ettei tämä säännös ole selvä eikä täsmällinen, minkä vuoksi sitä saatetaan tulkita mielivaltaisesti, joten yleisten täytäntöönpanomääräysten antaminen on tarpeellista (valituksenalaisen tuomion 28 ja 29 kohta). Valittaja väittää, että liitteessä X olevassa 10 artiklassa luodaan riittävän yksityiskohtainen oikeudellinen kehys, jossa asetetaan täsmälliset rajat nimittävän viranomaisen harkintavallalle.


title: Asia C-436/18 P: Valitus, jonka Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd on tehnyt 2.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel v. komissio, 23.4.2018 antamasta tuomiosta

text:
               24.9.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 341/7

      Valitus, jonka Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd on tehnyt 2.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel v. komissio, 23.4.2018 antamasta tuomiosta
      (Asia C-436/18 P)
      (2018/C 341/08)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (edustajat: E. Vermulst ja J. Cornelis, advocaten)

         Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Eurofer, Association Européenne de l’Acier, ASBL

         Vaatimukset

      Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta:

                  —

                  kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd v. Euroopan komissio, 23.4.2018 antaman tuomion

                  —

                  kumoamaan Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen kylmävalssattujen levyvalmisteiden tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta 26.8.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/1429 (1) valittajaa koskevilta osin, ja

                  —

                  velvoittamaan Euroopan komission korvaamaan valittajalle tästä valituksesta ja oikeudenkäynnistä unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-675/15 aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

            Vaihtoehtoisesti

                  —

                  palauttamaan asian unionin yleiselle tuomioistuimelle, ja

                  —

                  päättämään, että oikeudenkäyntikuluista unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valitusasteessa määrätään myöhemmin.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen.
      Ensinnäkin valituksenalaisessa tuomiossa tulkittiin lainvastaisesti polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1225/2009 (2) 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan toisen alakohdan toista virkettä sisällyttämällä mainittuun säännökseen edellytys, josta ei säädetä tuon säännöksen sanamuodossa soveltuvaa maata valittaessa.
      Toiseksi valituksenalaisessa tuomiossa rikottiin neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa, kun siinä katsottiin, että normaaliarvon oikaisut eivät ole pääsääntöisesti mahdollisia mainittua säännöstä sovellettaessa.

         (1)  EUVL 2015, L 224, s. 10.

         (2)  EUVL 2009, L 343, s. 51.


title: Asia C-517/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 6.8.2018 – Fédération des fabricants de cigares v. Premier ministre ja Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/9

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 6.8.2018 – Fédération des fabricants de cigares v. Premier ministre ja Ministre des Solidarités et de la Santé
      (Asia C-517/18)
      (2018/C 364/09)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Conseil d’État

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: Fédération des fabricants de cigares

         Vastaajat: Premier ministre ja Ministre des Solidarités et de la Santé

         Muu osapuoli: Société nationale d’exploitation industrielle des tabacs et allumettes (SEITA)

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko 3.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/40/EU (1) 13 artiklan 1 ja 3 kohdan säännöksiä tulkittava siten, että niissä kielletään käyttämästä vähittäismyyntipakkauksissa, myyntipäällyksissä ja tupakkatuotteissa tavaramerkin nimeä, jolla viitataan tiettyihin ominaisuuksiin, sen tunnettuudesta riippumatta?

                  2)

                  Ovatko direktiivin 13 artiklan 1 ja 3 kohdan säännökset niille annettavan tulkinnan perusteella omaisuudensuojan, sananvapauden, elinkeinovapauden, suhteellisuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen mukaisia siltä osin kuin näitä säännöksiä sovelletaan liikenimiin ja tavaramerkkeihin?

                  3)

                  Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, ovatko direktiivin 13 artiklan 1 ja 3 kohdan säännökset, luettuina saman direktiivin 24 artiklan 2 kohdan säännösten kanssa, omaisuudensuojan, sananvapauden ja elinkeinovapauden sekä suhteellisuusperiaatteen mukaisia?

         (1)  Tupakkatuotteiden ja vastaavien tuotteiden valmistamista, esittämistapaa ja myyntiä koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä sekä direktiivin 2001/37/EY kumoamisesta 3.4.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/40/EU (EUVL 2014, L 127, s. 1).


title: Asia C-501/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) on esittänyt 30.7.2018 – BT v. Balgarska narodna banka

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/4

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) on esittänyt 30.7.2018 – BT v. Balgarska narodna banka
      (Asia C-501/18)
      (2018/C 364/05)
      Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Administrativen sad Sofia-grad

         Pääasian asianosaiset

         Kantaja: BT

         Vastaaja: Balgarska narodna banka

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Seuraako unionin oikeudessa vahvistetuista vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteista, että kansallinen tuomioistuin on velvollinen katsomaan omasta aloitteestaan, että kanne on nostettu sillä perusteella, ettei jäsenvaltio ole täyttänyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettua velvoitetta, jos kanteen kohteena on sopimussuhteen ulkopuolinen jäsenvaltion vastuu unionin oikeuden rikkomisesta aiheutuneista vahingoista, joiden väitetään johtuvan jäsenvaltion viranomaisista, ja

                              —

                              jos kannekirjelmässä ei ole nimenomaisesti mainittu SEU 4 artiklan 3 kohtaa kanteen oikeusperustana, mutta kanteen perusteluista käy ilmi, että vahingon väitetään aiheutuneen unionin oikeuden säännösten rikkomisesta

                              —

                              jos vahingonkorvausvaatimus perustuu kansalliseen lainsäädäntöön valtion vastuusta hallinnollisten tehtävien hoitamisen yhteydessä aiheutuneista vahingoista, jolloin vastuu on tuottamuksesta riippumaton ja syntyy seuraavien edellytysten täyttyessä: viranomaisen tai virkamiehen hallinnollisten tehtävien yhteydessä toteuttama oikeustoimi, toiminta tai laiminlyönti on lainvastainen; on aiheutunut aineellista tai aineetonta vahinkoa; vahingon ja viranomaisen lainvastaisen menettelyn välillä on suora ja välitön syy-yhteys

                              —

                              jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tuomioistuimen on määritettävä omasta aloitteestaan oikeusperusta valtion vastuulle oikeusviranomaisten toiminnasta niiden olosuhteiden perusteella, joihin kanne perustuu?

                  2)

                  Seuraako Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan pankkiviranomainen) perustamisesta 24.11.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/201[0] (1) johdanto-osan 27 perustelukappaleesta, että pääasian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa kyseisen asetuksen 17 artiklan 3 kohdan nojalla annettu suositus, jossa todetaan, että jäsenvaltion keskuspankki on rikkonut unionin oikeutta niiden määräaikojen osalta, joita sovelletaan suojattujen talletusten maksamiseen asianomaisen luottolaitoksen tallettajalle,

                              —

                              antaa kyseisen luottolaitoksen tallettajille oikeuden vedota kansallisessa tuomioistuimessa kyseiseen suositukseen perustellakseen tällaiseen unionin oikeuden rikkomiseen perustuvaa vahingonkorvauskannetta, kun otetaan huomioon Euroopan pankkiviranomaisen nimenomainen toimivalta todeta, että unionin oikeutta on rikottu, ja kun pidetään mielessä, että suositusta ei ole osoitettu eikä sitä voida osoittaa tallettajille eikä sillä tuoteta välittömiä oikeusvaikutuksia suhteessa tallettajiin

                              —

                              on pätevä sen edellytyksen kannalta, että rikotussa säännöksessä säädetään selvistä ja ehdottomista velvoitteista, kun otetaan huomioon, että talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin 94/19/EY (2) 1 artiklan 3 kohdan i alakohta, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin johdanto-osan 12 ja 13 perustelukappaleen kanssa, ei sisällä kaikkia seikkoja, jotka ovat tarpeen jäsenvaltioiden selvän ja ehdottoman velvoitteen perustelemiseksi, eikä sillä anneta tallettajille välittömiä oikeuksia, ja kun otetaan huomioon, että kyseisessä direktiivissä säädetään vain yhdenmukaistamisen vähimmäistasosta eikä yhdenmukaistaminen kata niitä seikkoja, joiden perusteella on määritettävä, ettei talletuksia kyetä maksamaan, ja että suositusta ei ole perusteltu muilla unionin oikeudessa vahvistetuilla selvillä ja ehdottomilla säännöksillä, jotka koskevat kyseisiä seikkoja, tarkemmin sanottuna muun muassa maksukyvyttömyyden arvioimista ja sen toteamista, ettei talletuksia todennäköisesti kyetä maksamaan lähitulevaisuudessakaan, sekä velvoitetta määrätä varhaisen vaiheen toimenpiteistä ja ylläpitää luottolaitoksen toimintaa

                              —

                              kun otetaan huomioon asian kohde, talletussuoja ja Euroopan pankkiviranomaiselle asetuksen (EU) N:o 1093/2010 26 artiklan 2 kohdassa annettu toimivalta hyväksyä talletusten vakuusjärjestelmiä koskevia suosituksia, on pätevä suhteessa kansalliseen keskuspankkiin, jolla ei ole mitään yhteyttä kansalliseen talletusten vakuusjärjestelmään ja joka ei ole mainitun asetuksen 4 artiklan 2 kohdan [iii] alakohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen?

                  3)

                  Seuraako 12.10.2004 annetusta tuomiosta Paul ym. (C-222/02, EU:C:2004:606, 38, 39, 43 ja 49–51 kohta), 5.3.1996 annetusta tuomiosta Brasserie du pêcheur ja Factortame (C-46/93 ja C-48/93, EU:C:1996:79, 42 ja 51 kohta), 15.6.2000 annetusta tuomiosta Dorsch Consult v. neuvosto ja komissio (C-237/98 P, EU:C:2000:321, 19 kohta) ja 2.12.1971 annetusta tuomiosta Zuckerfabrik Schöppenstedt v. neuvosto (5/71, EU:C:1971:116 11 kohta), kun otetaan huomioon pääasian kannalta merkityksellisen unionin oikeuden nykytila, että

                              A)

                              direktiivin 94/19 säännökset ja erityisesti sen 7 artiklan 6 kohta antavat tallettajille oikeuden esittää jäsenvaltiolle vahingonkorvausvaatimuksia tallettajan talletuksia hoitavan luottolaitoksen puutteellisen valvonnan vuoksi, ja onko oikeudet rajattu koskemaan talletusten suojattua määrää vai onko mainitussa säännöksessä tarkoitettua korvausoikeuden käsitettä tulkittava laajasti,

                              B)

                              jäsenvaltion keskuspankin määräämät, pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset luottolaitoksen tervehdyttämiseen tähtäävät valvontatoimenpiteet, kuten maksujen keskeyttäminen, josta säädetään erityisesti direktiivin 2001/24/EY (3) 2 artiklan seitsemännessä luetelmakohdassa, merkitsevät perusteetonta ja suhteetonta puuttumista tallettajan omistusoikeuteen, mikä synnyttää unionin oikeuden rikkomisesta aiheutunutta vahinkoa koskevan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun, kun luottolaitoksista annetun lain 116 §:n 5 momentti ja pankkien maksukyvyttömyydestä annetun lain 4 §:n 2 momentin 1 kohta ja 94 §:n 1 momentin 4 kohta huomioon ottaen jäsenvaltion oikeudessa säädetään, että toimenpiteiden keston ajalta voidaan laskea sopimuksen mukaiset korot ja talletusten suojatun määrän ylittävät saatavat voidaan maksaa yleisessä maksukyvyttömyysmenettelyssä ja että maksut voidaan suorittaa korkoineen,

                              C)

                              jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut edellytykset, jotka koskevat sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta vahingoista, jotka ovat aiheutuneet SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvan valvontatoimivallan käytön yhteydessä jäsenvaltion keskuspankin toimen tai laiminlyönnin vuoksi, eivät saa olla ristiriidassa unionin oikeudessa vahvistettujen, tällaista vastuuta koskevien edellytysten ja periaatteiden kanssa; tällaisia ovat konkreettisesti periaate, jonka mukaan vahingonkorvauskanteen on oltava riippumaton kumoamiskanteesta, ja se, että kansallisessa lainsäädännössä säädetty edellytys, jonka mukaan oikeustoimi tai laiminlyönti, jonka vuoksi vahingonkorvausta vaaditaan, on ensin kumottava tai korjattava, on todettu kielletyksi; se, että kansallisessa lainsäädännössä vahvistettu sen viranomaisen tai virkamiehen tuottamuksellisuutta koskeva edellytys, jonka menettelyn vuoksi vahingonkorvausta vaaditaan, on soveltumaton; ja aineellisen vahingon korvaamista koskevaan kanteeseen sovellettava edellytys, jonka mukaan kantajalle aiheutunut vahinko on todellinen ja varma kanteen nostamisajankohtana,

                              D)

                              unionin oikeudessa vahvistetun, vahingonkorvauskanteen riippumattomuutta kumoamiskanteesta koskevan periaatteen vuoksi on täytyttävä edellytys, joka koskee viranomaisen asiaa koskevan menettelyn lainvastaisuutta ja joka vastaa jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vahvistettua edellytystä, jonka mukaan oikeustoimi tai laiminlyönti, jonka vuoksi vahingonkorvausta vaaditaan – eli luottolaitoksen tervehdyttämiseen tähtäävät toimenpiteet – on kumottava tai korjattava, kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat ja se,

                                          —

                                          että kyseisiä toimenpiteitä ei ole osoitettu kantajalle, joka on tallettanut varoja luottolaitokseen, ja että hänellä ei ole kansallisen lainsäädännön ja kansallisen oikeuskäytännön mukaan oikeutta vaatia kumoamaan yksittäisiä päätöksiä, jotka koskevat näiden toimenpiteiden määräämistä, ja että nämä päätökset ovat tulleet lainvoimaisiksi

                                          —

                                          että unionin oikeudessa, tällä alalla erityisesti direktiivissä 2001/24, jäsenvaltioille ei aseteta nimenomaista velvoitetta säätää mahdollisuudesta riitauttaa valvontatoimenpiteet kaikkien velkojien eduksi toimenpiteiden pätevyyden toteamiseksi

                                          —

                                          että jäsenvaltion lainsäädännössä ei vahvisteta sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta vahingoista, jotka ovat aiheutuneet viranomaisten tai virkamiesten lainmukaisesta menettelystä,

                              E)

                              mikäli tulkitaan, että viranomaisten asiaa koskevan menettelyn lainvastaisuutta koskevaa edellytystä ei sovelleta pääasian olosuhteissa, luottolaitosten tallettajien nostamiin vahingonkorvauskanteisiin, jotka koskevat jäsenvaltion keskuspankin toimintaa ja laiminlyöntiä ja erityisesti korkojen maksamista suojattujen talletusten takaisinmaksun viivästymisestä sekä suojatun määrän ylittävien talletusten takaisinmaksamista ja joissa niitä vaaditaan korvauksena SEUT 63–SEUT 65 artiklan, SEUT 120 artiklan, SEU 3 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan rikkomisen perusteella, sovelletaan edellytyksiä, joita unionin tuomioistuimen mukaan sovelletaan sopimussuhteiden ulkopuoliseen vastuuseen vahingoista,

                                          —

                                          jotka ovat aiheutuneet viranomaisten lainmukaisen menettelyn johdosta, ja tarkemmin sanottuna kolmea kumulatiivista edellytystä eli sitä, että vahinko on todellinen, tämän vahingon ja asiaa koskevan toiminnan välillä on syy-yhteys ja vahinko on luonteeltaan epätavallinen ja erityinen, erityisesti kun kyse on kanteista, jotka koskevat korkojen maksamista suojattujen talletusten takaisinmaksun viivästymisestä, tai

                                          —

                                          talouspolitiikan alalla erityisesti vaatimusta, jonka mukaan kyseessä on oltava ”riittävän ilmeinen ylemmäntasoisen, yksityisiä oikeussubjekteja suojaavan oikeussäännön rikkominen”, erityisesti kun kyse on tallettajien nostamista kanteista, jotka koskevat suojatun määrän ylittäviä talletuksia, joita vaaditaan korvattaviksi, ja joihin sovelletaan kansallisessa lainsäädännössä vahvistettua menettelyä, kun otetaan huomioon jäsenvaltioille SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja direktiivin 2001/24 mukaisten toimenpiteiden yhteydessä annettu laaja harkintavalta ja kun luottolaitosta ja vahingonkorvausta vaativaa henkilöä koskevat tosiseikat liittyvät vain yhteen jäsenvaltioon mutta kaikkiin tallettajiin sovelletaan samoja sääntöjä ja valtiosääntöoikeudellista periaatetta, jonka mukaan kaikki ovat yhdenvertaisia lain edessä?

                  4)

                  Seuraako direktiivin 94/19 10 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä 1 artiklan 3 kohdan i alakohdan ja 7 artiklan 6 kohdan kanssa, sekä unionin tuomioistuimen oikeudellisista perusteluista 21.12.2016 annetussa tuomiossa Vervloet ym. (C-76/15, EU:C:2016:975, 82–84 kohta), että direktiivin säännösten soveltamisalaan kuuluvat tallettajat,

                              —

                              joiden talletukset eivät olleet sopimusten ja lainsäädännön nojalla langenneet maksettaviksi ajanjaksona, joka alkoi luottolaitoksen maksujen keskeyttämisestä ja päättyi sen pankkitoimiluvan peruuttamiseen, kun asianomainen tallettaja ei ole ilmoittanut, että hän vaatii talletusten takaisinmaksua

                              —

                              jotka ovat hyväksyneet lausekkeen, jossa määrätään talletusten suojatun määrän maksamisesta jäsenvaltion lainsäädännössä säännellyn menettelyn mukaisesti, myös talletuksia hoitavan luottolaitoksen toimiluvan peruuttamisen jälkeen, ja kun tämä edellytys on täyttynyt, ja

                              —

                              kun talletussopimuksen edellä mainittu lauseke on jäsenvaltion lainsäädännön mukaan lainvoimainen sopimuspuolten välillä?

            Seuraako mainitun direktiivin säännöksistä tai muista unionin oikeuden säännöksistä, että unionin oikeuden rikkomisesta aiheutuneiden vahinkojen sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevien edellytysten ja direktiivin 94/19 7 artiklan 6 kohdan perusteella kansallinen tuomioistuin ei saa ottaa huomioon tällaista talletussopimuksen lauseketta eikä tutkia tallettajan nostamaa kannetta, joka koskee korkojen maksamista talletusten suojatun määrän maksuaikojen ylittymisestä kyseisen sopimuksen mukaisesti?

         (1)  Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan pankkiviranomainen) perustamisesta sekä päätöksen N:o 716/2009/EY muuttamisesta ja komission päätöksen 2009/78/EY kumoamisesta 24.11.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1093/2010 (EUVL 2010, L 331, s. 12).

         (2)  Talletusten vakuusjärjestelmistä 30.5.1994 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/19/EY (EYVL 1994, L 135, s. 5).

         (3)  Luottolaitosten tervehdyttämisestä ja likvidaatiosta 4.4.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/24/EY (EYVL 2001, L 125, s. 15).


title: Asia T-401/18: Kanne 3.7.2018 – SFIE-PE v. parlamentti

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/13

      Kanne 3.7.2018 – SFIE-PE v. parlamentti
      (Asia T-401/18)
      (2018/C 364/13)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantaja: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens – Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Bryssel, Belgia) (edustajanaan: asianajaja L. Levi)

         Vastaaja: Euroopan parlamentti

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  ottamaan nyt käsiteltävän kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

                  —

                  näin ollen

                              —

                              kumoamaan 2.7.2018 tehdyn päätöksen, joka koskee tulkkien kutsumista työhön 3.7.2018, sekä myöhemmät päätökset, jotka koskevat tulkkien kutsumista työhön 4., 5., 10. ja 11.7.2018

                              —

                              velvoittamaan vastaajan korvaamaan henkisestä kärsimyksestä oikeuden ja kohtuuden mukaan arvioituna 10 000 euroa

                              —

                              velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanteen tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste perustuu oikeuden työtaistelutoimiin ja oikeuden saada tietoja ja tulla kuulluksi, jotka on taattu perusoikeuskirjan 28 ja 27 artiklassa ja työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevista yleisistä puitteista Euroopan yhteisössä – Luonnos työntekijöiden edustusta koskevaksi Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission yhteiseksi julistukseksi 11.3.2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/14/EY (EYVL 2002, L 80, s. 29) ja joita on täsmennetty ja pantu täytäntöön Euroopan parlamentin ja toimielimen henkilöstön ammattiliittojen tai ammattijärjestöjen 12.7.1990 tekemällä puitesopimuksella, sekä hyvää hallintoa koskevan oikeuden, sellaisena kuin se on taattu perusoikeuskirjan 41 artiklassa, loukkaamiseen.

                  2)

                  Toinen kanneperuste perustuu siihen, ettei toimen tekijällä ollut siihen toimivaltaa, ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste perustuu perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden loukkaamiseen.


title: Asia C-505/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 30.7.2018 – COPEBI SCA v. Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/7

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 30.7.2018 – COPEBI SCA v. Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
      (Asia C-505/18)
      (2018/C 364/06)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Conseil d’État

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: COPEBI SCA

         Vastapuoli: Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Muu osapuoli: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

         Ennakkoratkaisukysymys

      Onko Ranskan toteuttamista hedelmä- ja vihannesalan kampanjasuunnitelmista 28.1.2009 tehtyä Euroopan komission päätöstä 2009/402/EY (1) [C 29/05 (ex NN 57/05)] tulkittava siten, että se kattaa tuet, jotka Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (ONIFLHOR) on maksanut Comité économique agricole du bigarreau d’industrie -nimiselle komitealle (CEBI) ja jotka kyseisen komitean jäseninä olevat tuottajaryhmät ovat jakaneet teollisuuden käyttöön tarkoitettujen Bigarreau-kirsikoiden tuottajille, vaikka CEBIä ei mainita kyseisen päätöksen johdanto-osan 15 perustelukappaleessa lueteltujen kahdeksan maatalousalan talouskomitean joukossa ja vaikka kyseiset tuet, toisin kuin päätöksen johdanto-osan 24–28 perustelukappaleessa kuvattu rahoitusmekanismi, oli rahoitettu ainoastaan ONIFLHORin tuilla eikä myös tuottajien maksamilla vapaaehtoisilla maksuilla, ns. alakohtaisilla osuuksilla?

         (1)  EUVL 2009, L 127, s. 11.


title: Asia T-459/18: Kanne 31.7.2018 – Lotte v. EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/17

      Kanne 31.7.2018 – Lotte v. EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)
      (Asia T-459/18)
      (2018/C 364/17)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset ja muut osapuolet

         Kantaja: Lotte Corp. (Soul, Etelä-Korea) (edustaja: asianajaja G. Ringeisen)

         Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

         Muu osapuoli valituslautakunnassa: Générale Biscuit-Glico France (Clamart, Ranska)

         Menettely EUIPO:ssa

         Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Kantaja unionin yleisessä tuomioistuimessa

         Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity punaisen, ruskean, keltaisen ja valkoisen värinen kuviomerkki PEPERO original

         EUIPO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

         Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 11.5.2018 asiassa R 913/2017-1 tekemä päätös

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

                  —

                  ottaa tämän kanteen tutkittavaksi,

                  —

                  kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin LOTTE-yhtiön EU-tavaramerkki nro 7 413 651 on julistettu mitättömäksi ja tämä on velvoitettu korvaamaan Générale Biscuit-Glico France-yhtiölle aiheutuneet kulut,

                  —

                  velvoittaa EUIPO:n ja Générale Biscuit-Glico France-yhtiön korvaamaan LOTTE-yhtiölle ammattimaisesta edustuksesta jokaisessa menettelyssä aiheutuneet kulut, ja

                  —

                  velvoittaa EUIPO:n ja Générale Biscuit-Glico France-yhtiön korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

         Kanneperusteet

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 64 artiklaa on rikottu,

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 60 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä 8 artiklan 5 kohdan kanssa, on rikottu, ja

                  —

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 94 artiklaa on rikottu.


title: Asia C-508/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 6.8.2018 – OG v. Minister for Justice and Equality

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/8

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 6.8.2018 – OG v. Minister for Justice and Equality
      (Asia C-508/18)
      (2018/C 364/07)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Supreme Court

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: OG

         Vastapuoli: Minister for Justice and Equality

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Onko syyttäjäviranomaisen riippumattomuutta täytäntöönpanovallasta arvioitava siihen asemaan nähden, joka sillä on asianomaisessa kansallisessa oikeusjärjestyksessä? Jos kysymykseen vastataan kieltävästi, on kysyttävä, minkä kriteerien mukaan riippumattomuutta täytäntöönpanovallasta on arvioitava?

                  2)

                  Onko syyttäjäviranomainen, jolle oikeusministeriö kansallisen oikeuden mukaan voi antaa mahdollisia ohjeita tai määräyksiä joko suoraan tai välillisesti, riittävän riippumattomassa asemassa täytäntöönpanovaltaan nähden, jotta sitä voitaisiin pitää puitepäätöksen (1) 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna oikeusviranomaisena?

                  3)

                  Jos näin on, onko syyttäjäviranomaisen oltava myös toiminnallisesti riippumaton täytäntöönpanovallasta, ja mitkä ovat ne kriteerit, joiden mukaisesti toiminnallista riippumattomuutta arvioidaan?

                  4)

                  Jos syyttäjäviranomainen on täytäntöönpanovallasta riippumaton, onko syyttäjäviranomaista, jonka toimivalta rajoittuu tutkinnan käynnistämiseen ja toteuttamiseen sekä sen varmistamiseen, että tutkinta suoritetaan puolueettomasti ja lainmukaisesti, syytteiden nostamiseen, tuomioistuinten päätösten täytäntöönpanoon ja rikosten johdosta nostettujen syytteiden ajamiseen ja joka ei anna valtionsisäisiä pidätysmääräyksiä eikä voi suorittaa oikeudenkäyttöön kuuluvia tehtäviä, pidettävä puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua oikeusviranomaisena?

                  5)

                  Onko Lyypekin syyttäjäviranomainen oikeusviranomainen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovutusmenettelyistä 13.6.2002 tehdyn puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla?

         (1)  Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS – Tiettyjen jäsenvaltioiden lausumat puitepäätöksen tekemisestä (EYVL 2002, L 190, s. 1).


title: Asia T-646/18P: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 19.7.2018 – Valittajana Simpson ja muuna osapuolena neuvosto (Muutoksenhaku — Henkilöstö — Virkamiehet — Palkkaluokkaan perustuva urakehitys — Palkkaluokkaan luokitteleminen — Päätös, jossa asianomaiselle ei myönnetty palkkaluokkaa AD 9, vaikka tämä oli läpäissyt palkkaluokkaa AD 9 koskevan yleisen kilpailun — Kanteen hylkääminen unionin yleisen tuomioistuimen palautettua asian ensimmäiseen oikeusasteeseen — Ratkaisukokoonpanon koostumus ensimmäisen oikeusasteen määräystä annettaessa — Virkamiestuomioistuimen tuomarin nimitysmenettely — Lailla perustettu tuomioistuin — Laillisen tuomarin periaate)

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/11

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 19.7.2018 – Valittajana Simpson ja muuna osapuolena neuvosto
      (Asia T-646/18P) (1)

      ((Muutoksenhaku - Henkilöstö - Virkamiehet - Palkkaluokkaan perustuva urakehitys - Palkkaluokkaan luokitteleminen - Päätös, jossa asianomaiselle ei myönnetty palkkaluokkaa AD 9, vaikka tämä oli läpäissyt palkkaluokkaa AD 9 koskevan yleisen kilpailun - Kanteen hylkääminen unionin yleisen tuomioistuimen palautettua asian ensimmäiseen oikeusasteeseen - Ratkaisukokoonpanon koostumus ensimmäisen oikeusasteen määräystä annettaessa - Virkamiestuomioistuimen tuomarin nimitysmenettely - Lailla perustettu tuomioistuin - Laillisen tuomarin periaate))
      (2018/C 364/10)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Valittaja: Erik Simpson (Bryssel, Belgia) (edustaja: asianajaja M. Velardo)

         Muu osapuoli: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Bauer ja E. Rebasti)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (toinen jaosto) 24.6.2016 asiassa Simpson v. neuvosto (F-142/11 RENV, EU:F:2016:136) antamasta määräyksestä tehty valitus, jossa vaaditaan kyseisen määräyksen kumoamista.

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (toinen jaosto) 24.6.2016 asiassa Simpson v. neuvosto (F-142/11 RENV) antama määräys kumotaan.

                  2)

                  Asia palautetaan virkamiestuomioistuimen muun kuin sen jaoston käsiteltäväksi, joka antoi valituksen kohteena olevan määräyksen.

                  3)

                  Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

         (1)  EUVL C 419, 14.11.2016.


title: Asia T-402/18: Kanne 3.7.2018 – Aquino ym. v. parlamentti

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/14

      Kanne 3.7.2018 – Aquino ym. v. parlamentti
      (Asia T-402/18)
      (2018/C 364/14)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Kantaja: Roberto Aquino (Bryssel, Belgia) ja 30 muuta kantajaa (edustaja: asianajaja L. Levi)

         Vastaaja: Euroopan parlamentti

         Vaatimukset

      Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  toteamaan, että kanne on otettava tutkittavaksi ja se on perusteltu

                  —

                  tämän seurauksena

                              —

                              kumoamaan 2.7.2018 tehdyn päätöksen, joka koskee tulkkien kutsumista työhön 3.7.2018, sekä myöhemmät päätökset, jotka koskevat tulkkien kutsumista työhön 4., 5., 10. ja 11.7.2018

                              —

                              velvoittamaan vastaajan korvaamaan väitetty aineeton vahinko, jonka määrä on oikeuden ja kohtuuden mukaan arvioituna 1 000 euro kantajaa kohden

                              —

                              velvoittamaan vastaajan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, jotka ovat olennaisilta osin samoja tai samankaltaisia kuin ne kanneperusteet, joihin asiassa T-401/18, SFIE-PE v. parlamentti, vedotaan.


title: Asia T-693/16 P: Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 19.7.2018 – Valittajana HG ja muuna osapuolena komissio (Muutoksenhaku — Henkilöstö — Virkamiehet — Kolmannessa maassa sijaitseva asemapaikka — Hallinnon käyttöön antama asunto — Kurinpitoseuraamus — Kanteen hylkääminen ensimmäisessä oikeusasteessa — Ratkaisukokoonpanon koostumus ensimmäisen oikeusasteen tuomiota annettaessa — Virkamiestuomioistuimen tuomarin nimitysmenettely — Lailla perustettu tuomioistuin — Laillisen tuomarin periaate)

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/11

      Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 19.7.2018 – Valittajana HG ja muuna osapuolena komissio
      (Asia T-693/16 P) (1)

      ((Muutoksenhaku - Henkilöstö - Virkamiehet - Kolmannessa maassa sijaitseva asemapaikka - Hallinnon käyttöön antama asunto - Kurinpitoseuraamus - Kanteen hylkääminen ensimmäisessä oikeusasteessa - Ratkaisukokoonpanon koostumus ensimmäisen oikeusasteen tuomiota annettaessa - Virkamiestuomioistuimen tuomarin nimitysmenettely - Lailla perustettu tuomioistuin - Laillisen tuomarin periaate))
      (2018/C 364/11)
      Oikeudenkäyntikieli: ranska

         Asianosaiset

         Valittaja: HG (edustaja: asianajaja L. Levi)

         Muu osapuoli: Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi G. Berscheid ja C. Berardis-Kayser, sitten G. Berscheid ja T. Bohr, avustajanaan asianajaja A. Dal Ferro)

         Oikeudenkäynnin kohde

      Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (toinen jaosto) 19.7.2016 asiassa HG v. komissio (F-149/15 RENV, EU:F:2016:155) antamasta tuomiosta tehty valitus, jossa vaaditaan kyseisen tuomion kumoamista

         Tuomiolauselma

                  1)

                  Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (toinen jaosto) 19.7.2016 asiassa HG v. komissio (F-149/15 RENV) antama tuomio kumotaan.

                  2)

                  Asia palautetaan virkamiestuomioistuimen muun kuin sen jaoston käsiteltäväksi, joka antoi valituksen kohteena olevan määräyksen.

                  3)

                  Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

         (1)  EUVL C 441, 28.11.2016.


title: Asia C-509/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 6.8.2018 – PF v. Minister for Justice and Equality

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/8

      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 6.8.2018 – PF v. Minister for Justice and Equality
      (Asia C-509/18)
      (2018/C 364/08)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

      Supreme Court

         Pääasian asianosaiset

         Valittaja: PF

         Vastapuoli: Minister for Justice and Equality

         Ennakkoratkaisukysymykset

                  1)

                  Kun määritetään, onko eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovutusmenettelyistä 13.6.2002 tehdyn puitepäätöksen (1) 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi pidätysmääräyksen antavaksi viranomaiseksi nimettyä syyttäjäviranomaista pidettävä oikeusviranomaisena siinä itsenäisessä merkityksessä, joka käsitteelle annetaan puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa, sovelletaanko tällöin kriteerejä, joiden mukaan 1) syyttäjäviranomainen on riippumaton täytäntöönpanovallasta ja (2) syyttäjäviranomaisen katsotaan omassa oikeusjärjestyksessään harjoittavan oikeudenkäyttöä tai osallistuvan oikeudenkäyttöön?

                  2)

                  Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, mitkä ovat ne kriteerit, joiden mukaan kansallisen tuomioistuimen tulisi määrittää, onko puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi pidätysmääräyksen antavaksi viranomaiseksi nimettyä syyttäjäviranomaista pidettävä puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna oikeusviranomaisena?

                  3)

                  Siltä osin kuin kriteereihin sisältyy vaatimus siitä, että syyttäjä harjoittaa oikeudenkäyttöä tai osallistuu oikeudenkäyttöön, onko tämä ratkaistava sen aseman mukaan, joka syyttäjällä on omassa oikeusjärjestyksessään vaiko tiettyjen objektiivisten kriteerien mukaan? Mikäli sovelletaan objektiivisia kriteerejä, mitä nämä kriteerit ovat?

                  4)

                  Onko Liettuan tasavallan ylin syyttäjäviranomainen oikeusviranomainen siinä itsenäisessä merkityksessä, joka käsitteelle annetaan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovutusmenettelyistä 13.6.2002 tehdyn puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa?

         (1)  Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS – Tiettyjen jäsenvaltioiden lausumat puitepäätöksen tekemisestä (EYVL 2002, L 190, s. 1).


title: Asia T-470/18: Kanne 31.7.2018 – Telenet v. komissio

text:
               8.10.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/17

      Kanne 31.7.2018 – Telenet v. komissio
      (Asia T-470/18)
      (2018/C 364/18)
      Oikeudenkäyntikieli: englanti

         Asianosaiset

         Kantaja: Telenet (Mechelen, Belgia) (edustajat: asianajajat Y. Desmedt ja E. Monard)

         Vastaaja: Euroopan komissio

         Vaatimukset

      Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

                  —

                  kumoamaan riidanalaisen toimen kokonaisuudessaan

                  —

                  velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut

         Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

      Kanne kohdistuu koskee komission päätökseen C(2018) 3410 final, joka on annettu direktiivin 2002/21/EY (1) 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja joka koskee asiaa BE/2018/2073: Tukkutason paikallisyhteys kiinteään sijaintipaikkaan Belgiassa, asiaa BE/2018/2074: Tukkutason keskusyhteys kiinteään sijaintipaikkaan massamarkkinatuotteille Belgiassa ja asiaa BE/2018/2075: Televisiolähetysten tukkumarkkinat Belgiassa
      Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.

                  1)

                  Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on rikkonut direktiivin 2002/21/EY 7 artiklan 4 kohtaa [kanneperusteen kuvaus] ja käyttänyt harkintavaltaansa väärin, kun se ei ole aloittanut toisen vaiheen tutkintaa

                              —

                              Tästä kantaja väittää, että komissio on ilmaissut huolensa Belgian kansallisen sääntelyviranomaisen markkinoiden määritelmästä

                              —

                              Lisäksi kantaja väittää, että direktiivin 2002/21/EY 7 artiklan 4 kohdan nojalla komission on aloitettava toisen vaiheen menettely, mikäli sillä on toimenpide-ehdotusta koskevia vakavia epäilyjä

                  2)

                  Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio ei ole perustellut päätelmäänsä siitä, että ehdotettu markkinoiden määritelmä ei vaikuta sääntelyn lopputulokseen.

                              —

                              Tästä kantaja väittää, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että se on voinut päättää toisen vaiheen tutkinnan aloittamatta jättämisestä sillä perusteella, että markkinoiden määritelmä, jota komissio on pitänyt asianmukaisempana, johtaisi samanlaiseen sääntelyn lopputulokseen kuin toimenpide-ehdotuksessa esitetty määritelmä. Asianmukaiset markkinamääritelmät olisivat väistämättä muuttaneet kantajan oikeusasemaa.

                  3)

                  Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio ei ole noudattanut direktiivissä 2002/21/EY säädettyjä menettelyllisiä takeita

                              —

                              Tästä kantaja väittää, että Belgian sääntelyviranomaisen komissiolle esittämä toimenpide-ehdotus sisälsi markkinoiden määritelmän, johon ei ollut sovellettu direktiivin 2002/21/EY 6 artiklassa ja 16 artiklan 6 kohdassa edellytettyä kuulemismenettelyä.

                              —

                              Kantaja väittää lisäksi, että komissio on rikkonut menettelysääntöjä, kun se on kommentoinut ehdotusta, jota koskevaa kuulemismenettelyä ei ollut järjestetty.

         (1)  Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY (puitedirektiivi) (EYVL 2002, L 108, s. 33).