Weyse stod han ikke på nogen fortrolig fod med, dertil var de så vel i deres kunst som i deres personer for store kontraster; men de højagtede gensidig hinanden, om end Weyse ikke altid beherskede sin satire, og der kunne komme nogen bitterhed frem i ytringer af ham, som denne: "Instrumentere forstår jeg ikke, det kan jo kun Kuhlau" – på dette punkt var Kuhlau upåtvivlelig Weyse overlegen.