Da ærkebisp Birger havde sigtet ham for at have været hovedmanden bag visse landsforræderske forbindelser med de svenske under krigen i Ditmarsken, måtte han sværge sin uskyld, men den mistanken var dog måske hovedårsag til, at han meget snart efter drabet på rigshofmesteren i 1502 trak sig tilbage fra dennes sag, skønt han straks havde optaget den dræbtes børn i sit hus og ført deres sag for rigsrådet.