Under denne den ældre generation af eskimokulturen havde tilgangen fortrinsvis været etnografisk: man tænkte stort set ikke i flere arkæologiske kulturer af uens alder men forestillede sig, at eskimokulturen udgjorde et kontinuert hele, hvori der var tilkommet nyere træk; man talte i den forbindelse om palæoeskimoer og neoeskimoer.