Grundloven for den selvstændige Malaya-føderation blev et kompromis mellem folkegrupperne, hvor malayerne fik bevaret sin privilegerede position, fik malay som nationalsprog og islam som statsreligion mod, at kinesere og indere fik større adgang til det politiske system gennem statsborgerskab samtidig, som disse folkegrupper fik garantier for deres ejendomme og fik sine sprog, religioner og kulturer accepterede.