Allerede hos kirkefædrene foreligger enkelte homiletiske anvisninger rundt omkring i deres skrifter, især i 4. bog af Augustins De doctrina christiana, og i løbet af middelalderen florerede adskillige prædikemanualer, artes praedicandi, (særligt fra det 12. årh.); men først i 16. og 17. århundrede udformedes disse til en egentlig videnskab; størst betydning i denne henseende fik Marburger-teologen Andreas Gerhard Hyperius’ ''De formandis concionibus sacris (1553), og i senere tid har navnlig Schleiermachers tanker øvet stor indflydelse (Kurze Darstellung des theologischen Studiums, 1811).