Erhvervsstrukturen i et område angiver, hvor stor en andel de forskellige erhverv eller brancher udgør af den samlede økonomi i et område (f.eks. et land eller en region). Ofte måles erhvervsstrukturen i form af erhvervenes andel af den samlede beskæftigelse eller af bruttoværditilvæksten (BVT).  Erhvervsstruktur og økonomisk vækst Erhvervsstrukturen ændrer sig typisk i takt med et lands økonomiske vækst. Det skyldes, at væksten som regel dels er forårsaget af og dels selv afstedkommer ændringer på både udbuds- og efterspørgselssiden i den samlede økonomi, og begge dele påvirker erhvervssammensætningen. Væksten skyldes således som regel stigninger i produktiviteten, der ikke rammer alle erhverv på samme måde. Hvis landbruget oplever kraftige produktivitetsstigninger, skal der således færre beskæftigede til at brødføde en given befolkning, og det frigiver arbejdskraft til andre sektorer (en udbudseffekt). I takt med at folk bliver rigere, vil de samtidig typisk begynde at forbruge andre varer og tjenester end før, og det giver anledning til, at nye brancher opstår og udvides, f.eks. underholdnings- og fritidsbranchen (en efterspørgselseffekt). I udviklingslande fylder de primære erhverv, først og fremmest landbruget, relativt meget. Under industrialiseringsprocessen vil industrien og de øvrige sekundære erhverv få en mere fremtrædende stilling, og efterhånden vil de tertiære erhverv komme til at stå for den største andel af produktion og beskæftigelse, som det er tilfældet i de vestlige lande i dag. I 2008 udgjorde værditilvæksten i landbruget således 26 % af bruttoværditilvæksten i lavindkomstlandene, 10 % i mellemindkomstlandene og 1 % i højindkomstlandene.