Koh Samui var oprindeligt beboet af et mindre antal malayere, muligvis helt tilbage fra stenalderen, ifølge nyere arkæologiske fund fra 2000. Lokal folkehistorie beretter, at øen har været genstand for besøg af kinesiske købmænd for så langt tilbage som for 1500 til 2000 år siden. Det første kort med øen, dog uden navn, er et kinesisk, som dateres til 1687. I slutningen af den såkaldte Ayutthaya-periode, omkring 1700-tallet, bosatte en gruppe kinesere fra øen Hainan sig og de har givet Samui et stærkt kinesisk kultur islæt. Navnet Samui tilskrives udtrykket »Sa Boey!«, der udtales som »Sa Mui«, som blev brugt af hainanesiske søfolk med meningen "sikker havn" (safe harbor), når de fik øje på fast land, tilsvarende udtrykket »Land Ahoy«. En anden mulig forklaring er, at øen er opkaldt efter en lokal træsort, kendt som Ton Mui. Koh er det thailandske ord for ø. Mange hainanesere udvandrede til Sydøstasien under kolonitiden og såvel købmænd som fiskere vidste, hvilke afgrøder der skulle dyrkes for at overleve. På Koh Samui blev det bomuld, som også blev øens første eksportartikel. Igennem flere år sejlede man den rå bomuld tilbage til Kina på specielbyggede både. Desværre var eksporteventyret ret kortlivet, da bomuldsplanterne blev angrebet af orm og høsten fuldstændig ødelagt. Da det var umuligt at stoppe skadedyrene skiftede kineserne hurtigt 'forretningsplan' og begyndte at dyrke kokosnødder i stedet, som siden er blevet kendetegnet for Samui. I takt med at kokosnøddeplantagerne voksede, blev der livsgrundlag for en større befolkning og endnu en hainanesisk indvandring fandt sted under kong Rama IIIs regeringsperiode (1824-1851), da kineserne syntes øen mindede dem om deres oprindelige hjemsted, den kinesiske ø Hainan. De byggede specielle både, kendt som Panuk Lang Si, der kunne transportere kokosnødderne nordpå, til det som dengang var 'den civiliserede verden'.  Turisme Koh Samui blev besøgt af 2,5 millioner udenlandske turister i 2017, hvilket var en stigning på cirka 6,8% i forhold til de 2,34 millioner udenlandske gæster i 2016. Gennemsnitligt regnes en udenlandsk turist at bruge mellem 7.700 og 8.200 baht om dagen (cirka 1.500 til 1.600 DKK). I 2016 regnedes med at øens turisme genererede en omsætning på omkring 49 Milliarder baht (knap 10 milliarder DKK). Frem til 1970'erne var Koh Samui en for turister fuldstædig ukendt ø, der primært ernærede sig af kokosnødde-dyrkning og noget fiskeri. Desuden enkelte gummiplantager og frugtplantager. Der fandtes ingen veje og en rejse fra den ene side af øen til den anden, fx fra Maenam til Lamai, var en hel dags vandring gennem bakker og bjergenes jungle midt på øen. Eneste transportmulighed til og fra Samui var med kokosnødde-fragtbådene. Sådan oplevede en lille gruppe tyske ryksæksrejsende øen, som de senere skrev en artikel om i en rejseguide. Denne uspolerede ø med bugter af hvide sandstrande og kokosnøddepalmer tiltrak andre unge rejselystne og snart byggede de lokale små primitive kokosmåtte-stråtækte bambushytter på strandene, som 'de fremmede' kunne overnatte i. Det er fra denne tid Samui fik et ry som et 'hippie paradis'. I de følgende to årti gennemgik Samui en rivende udvikling, hvor der blev bygget veje og de første biler ankom, rigtige turist-resorts blev anlagt, færger og passagerbåde begyndte at sejle dagligt fra Don Sak og Surat Thani på fastlandet. I 1989 åbnede et lille flyselskab, Bangkok Airways, den første flyrute fra Bangkok til Samui, hvor de landede på deres egen private flyveplads, Big Buddha Airport – den egentlige turisme begyndte for alvor. De mest kendte strande er Chaeweng Beach og Lamai Beach på østsiden, men også Maenam Beach, Bo Phut Beach, Bang Rak (Big Buddha) og Choeng Mon mod nord er blandt de populære. De vestlige og især sydlige strande er stadig forholdsvis ubebyggede. Øen kendetegnes ved, at lokaladministration i sin tid besluttede, at ingen bygninger må være højere end palmerne – senere erstattet af ganske stramme bygningsregulativer for at bevare indtrykket af en idyllisk kokosnøddepalmeø. Samuis turisme i dag er dels en stor gruppe yngre gæster – typisk koncentret i Chaweng, hvor der foruden strand er et udpræget natteliv med caféer og musiksteder – dels gæster på en lang række primært helse-spa og luksusresorts, spredt over det meste af øens kystlinje. Helse, meditation, spa og yoga har gennem adskillige år været Samuis kendemærke, angiveligt et levn fra hippie-kulturens New Age indflydelse. De mange fem-stjernede luksusresorts har givet Samui et ry som 'de moderne jetsetters destination', men der kommer også mange børnefamilier og ældre par. Bryllups-turisme er også blevet populært, hvor mange par afholder deres bryllup på øen – alt lige fra et idyllisk strandbryllup til et mere avantgarde undervandsbryllup, hvor såvel brudepar som gæster er iført dykkerudstyr. Et stigende antal turister kommer fra Asien.  Transport Koh Samuis infrastruktur består af Ringvejen, som er en ca. 52 km lang cementbelagt vej rundt om øen langs eller tæt på kysten, hvorfra der udgår biveje, blandt andet til de to mest populære feriebyer Chaweng Beach og Lamai Beach. Midten af øen er næsten ubeboet bjergområde med jungle. Der er enkelte grusveje gennem bjergene, fortrinsvis kun farbare med firehjulstrækkere. Den lokale transport varetages, foruden taxi, om dagen af såkaldte songthaews, der er en pickup-bil med to rækker sæder på ladet. De kører i rutefart og fungerer som en slags busser med faste takster. Om aftenen er der alene taxi transport, hvor også songthaew-bilerne kører som taxi – dog uden meter, så prisen skal aftales i forvejen. Taxi'erne, de såkaldte Taximeter, skal fra 12. august 2014 køre efter fast meter-takst, men det er tilladt at opkræve et tillæg på 50 baht (THB). Dette er ny foranstaltning indført af militær-regeringen for at imødegå det tidligere dårlige ry og artikler i medier om turister, der er blevet 'overcharged' (betalt for meget). Mange hoteller og resort har en minibus service til gæsterne, blandt andet transfer til lufthavnen, som også har en minibus service med faste priser for ankomne passagerer. En anden transport mulighed er, at leje bil eller motorcykel, sidstnævnte er meget populært på Samui. Der er venstrekørsel i Thailand og den thailandske trafik-kultur afviger også en hel del fra den, man kender hjemmefra. Man kan ikke være sikker på, at et lejet køretøj har anden forsikring end den lovpligtige – og den dækker nærmest ingenting. Der skrives advarende artikler mange steder om at begive sig ud i den thailandske trafik på egen hånd – i særdeleshed motorcykel-trafikken på Samui – så husk en god rejseforsikring og et internationalt kørekort. Ved hovedbyen Nathong mod vest, hvor de lokale administrationskontorer ligger, sejler hver time to bilfærgeruter til Don Sak på fastlandet. Desuden findes et antal mindre bådruter samt en katamaran-passagerfærge. Fra Maenam-stranden er der dels den oprindelige bådforbindelse til naboøen Koh Phangan, dels en katamaran-rute, der sejler videre til Koh Tao og Chumphon på fastlandet. Fra Bang Rak er der forbindelser til Koh Phangan og Koh Tao. Der er muligt at rejse til Koh Samui med fly eller tog til Surat Thani og derfra videre med færge. En anden mulighed er en af flere direkte busfordindelser fra Bangkok. Rejsetiden fra Bangkok er mellem 10 og 15 timer, afhængig af rute. De fleste turister vælger fly direkte til Samuis internationale lufthavn ved Big Buddha (USM), hvorfra der dagligt er omkring 20 afgange til Bangkok (ca. 1 times flyvetid), samt forbindelser til Phuket, Krabi, Chiang Mai og Pattaya, foruden internationale ruter til Hong Kong, Kuala Lumpur og Singapore. Lufttrafikken varetages primært af Bangkok Airways, som ejer lufthavnen, men også i såkaldt code share med en række andre selskaber. Desuden har Thai Air en rute fra Bangkok, som dog stander september 2018, da Thai Air har indgået codeshare aftale med Bangkok Airways.  Den lokale befolkning Indbyggerantallet på 50.000 dækker de registrerede indbyggere. Tælles de mange arbejdere inderfor især turistindustrien og byggevirksomheder med, er tallet væsentligt højere. Det skyldes det thailandske administrations system, hvor folk er registreret til et hus i hjemprovinsen, selv om de arbejder og bor i en anden provins. Der er store sociale forskelle i befolkningen. Den kinesiske indvandring præger fortsat Koh Samuis lokale kultur, selv om den er mikset sammen med thai-nationens kultur. Den hainanesiske byggestil blev imidlertid tidligt opgivet til fordel for den thailandske, så de gamle træhuse, der stadig ses i Nathon, Maenam landsby, Fisherman Village i Bo Phut bugten og i særdeleshed i Muslim Village syd for Lamai, er typisk sydthailandsk stil. Til gengæld findes der nogle få kinesiske templer, såkaldte Hainan-templer, en religion kinesiske indvandrere bragte med sig fra øen Hainan, blandt andet et smukt lille i Maenam og et større i Nathon. Desuden er der den store Wat Nuan Naram ved Plai Laem, med imponerende kæmpestatuer af kinesernes Budai Buddha – ikke at forveksle med thaiernes historiske Gautama Buddha – og den 18-armede gudinde Guan Yin. Den kinesiske nytårsfest i februar fejres også er flere steder og er nærmest en turist-seværdighed. Der er omkring 100 kinesiske familier på øen og de fleste er i dag ganske velhavende, dels fra forretning og dels fra salg af de områder, der nu udgør tursitbyerne og de mange resorts. Der blev hentet arbejdskraft på fastlandet til kokosnøddeplantagerne og senere, da turismen opstod, kom det meste af arbejdskraften fra det nordlige Thailand. Der er også en del gæstearbejdere fra Burma (Myanmar) og Laos, især inden for byggevirksomhed. Der er tillige et lille fredeligt muslimsk samfund med en moske i fiskerlandsbyen Hua Thanon, oftest benævnt som Muslim Village, samt et par kristne menigheder (kirker) i Nathon og Chaweng. Øens kultur og religion er således ganske blandet, men helt overvejende buddhistisk.  Lokal mad På grund af den sammensatte befolkning, repræsenterer de lokale spisesteder en variation af hele landets madkulturer, snare end alene sydthailandsk. Maden kan, i modsætning til turist-restauranter, ofte være stærkt krydret. Gadekøkkener med suppe er meget populære og her krydrer gæsten selv den stærke chili. Hot Pan er en anden populær specialitet, restauranter med en stor buffet og en trækulsfyret grill på hvert bord, hvor gæsterne selv tilbereder maden. Buffeten indeholder masser af grøntsager, fisk og kød, hvor noget kan være lidt eksotisk, vesterlandsk betragtet. Nogle restauranter er specialiseret i det ret så krydrede isaan-køkken – Isaan er et stort plateau nordøst for Bankgkok, hvor omkring 1/3 af landets befolkning bor – mens andre i det kinesisk inspirerede, traditionelle thai-køkken. Ud over de lokale madsteder findes en lang række, ofte udenlandsk prægede restauranter, primært for turister og den mere velstillede befolkning. Samui nævnes som værende i gastronomisk topklasse.  Hospitaler Koh Samui har fem hospitaler, fire private og et offentligt. Samui International Hospital i den nordlige ende af strandgaden i Chaweng Beach. Bandon Hospital på ringevejen i Bo Phut, nær ved Big C. Thai International Hospital på ringvejen i Chaweng, over for Tesco-Lotus. Bangkok Hospital Samui på ringvejen i Chaweng Noi. Gouvernment Hospital (offentligt) ligger i Nathon. Desuden findes en lang række klinikker og adskillige apoteker, hvor enkelte har døgnåbent. Der findes indtil flere tandklikker i de fleste af turistområderne. Hospitalerne har hver deres egen ambulance service, mens Samui Rescue, der er en frivilling organisation, har radiodirigerede ambulancer, fordelt over hele øen.  Samui som fast bopæl Der er mange udlændinge, såkaldte expats, som har bosat sig på Koh Samui. Nogle har valgt en professionel karriere med job eller som selvstændig, andre har valgt at tilbringe deres pensionist otium på øen. Nogle opholder sig under familiesammenførings regler og enkelte har tilladelse til studieophold, typisk for at studere thaisproget. Man kan ikke opholde sig i Thailand ud over tre måneder (90 dage) uden en opholdstilladelse, der er en forlængelse af et non-immigrant visum. Der er forskellige kriterier, der skal opfyldes. For professionelt ophold skal man have en arbejdstilladelse, mens man som pensionist skal være mindst 50 år og økonomisk kunne forsørge sig selv. Udlændinge kan eje en lejlighed, hvis 51% af ejerne i komplekset er thaiere. Udlændinge kan lovligt eje et hus, men ikke den grund, huset er bygget på, som derfor i nogle tilfælde lejes for en længere årrække, på op til 30 år. Der er noget litteratur tilgængelig om emnet på engelsk fra fx Paiboon Publishing.