Navneforbud er en retlig afgørelse om, at navnet på en sigtet person ikke må omtales i forbindelse med offentlig omtale af den mod vedkommende verserende straffesag. Oftest medfører navneforbuddet, at medierne alene omtaler personen ved vedkommendes initialer. Der nedlægges navneforbud, hvis det formodes, at offentlig gengivelse af den sigtedes navn vil bringe nogens sikkerhed i fare eller udsætte dem for unødvendig krænkelse. Navneforbuddet inkluderer både vedkommendes navn, stilling og bopæl, ligesom der kan være forbud mod at nævne andre oplysninger, som vil kunne identificere vedkommende. Andre grunde der taler for navneforbud kan være hensynet til den sigtedes familie og at man ønske at undgå at vidner kan blive påvirket af at kende navn og billede.  Navneforbud i Danmark Navneforbuddet nedlægges med henvisning til Retsplejelovens §31, der slår fast, at det taler imod nedlæggelse af navneforbud, hvis den sigtede befinder sig i en i forhold til offentligheden særligt betroet stilling. Navneforbuddet kan udstedes selv om navnet har været spredt i en sag. I sagen med en narkosigtet erhvervskvinde nedlagde Østre Landsret navneforbud selv om Ekstra Bladet nåede at bringe navnet før at Københavns Byret udstedte navneforbuddet. Navneforbuddet udstedes og håndhæves også selv om navnet er nævnt på udenlandske websider. Således blev Kathrine Lilleør sigtet og Lars Hedegaard tiltalt for at viderebringe navnet på en mand der forbindes med attentatforsøget på Hedegaard og som var underlagt navneforbud. Hedegaard påpegede at navn og billede på manden var offentliggjort i tyrkiske medier. En overtrædelse af et navneforbud straffes med bøde.  Navneforbud i Storbritannien Under engelsk ret er muligheden for navneforbud udvidet, så det i visse tilfælde ikke bare er ulovligt at nævne den sigtede i forbindelse med sagen, men endda er ulovligt at omtale at der er nedlagt navneforbud i sagen. Disse såkaldte super-injunctions er blevet kritiseret for at undergrave pressefriheden.