I slutningen af 2003 blev sedanmodellen S40 (S40 II), præsenteret. I rammerne af Volvos dengang aktuelle navngivningspolitik kom den tilsvarende stationcar ikke til at hedde V40 II, men i stedet V50. Modellerne, som blev bygget på Volvos fabrik i belgiske Gent, kom på markedet i foråret 2004. Den for S40/V50 tilgrundliggende platform, internt betegnet P1x, blev udviklet sammen med Ford. Udover Volvo-modellerne S40 II, V50 og C30 var også Ford Focus, Mazda3 og Mazda5 bygget på samme platform. Såvel platformen som undervogns- og gearkassekomponenterne var dermed identiske med Mazda3. Karrosseriet var i modsætning til forgængerens ca. 34% stivere. Bilens ydre blev tilpasset Volvos dengang aktuelle designsprog, og kabinen fik en "fritsvævende" midterkonsol.  Facelift I april 2007 fik S40 og V50 et facelift, som hovedsageligt kunne kendes på let modificerede kofangere og ny baglygtegrafik. Motorprogrammet var i vidt omfang uændret, dog ydede topmodellen T5 i den faceliftede udgave 169 kW (230 hk) i stedet for den oprindelige models 162 kW (220 hk). Derudover blev S40 også solgt som Flexible Fuel Vehicle med 1,8-litersmotoren med 92 kW (125 hk). I maj 2012 indstillede Volvo produktionen af S40 og V50. Efterfølgeren for begge modeller var hatchbacken V40.  Sikkerhed I Euro NCAPs kollisionstest fik V50 ligesom Ford Focus fem stjerner ud af fem mulige. Derudover er modellen af det svenske forsikringsselskab Folksam blevet bedømt som værende mindst 20 procent sikrere end middelbilen.  Motorer Af sparegrunde var også de firecylindrede motorer i vidt omfang identiske med dem monteret i Ford Focus og Mazda3. De femcylindrede motorer var dog lavet af Volvo selv, både benzin- og dieselmotorerne. Ford købte af Volvo 2,5-litersmotoren med 162 kW (220 hk) til brug i Ford Focus ST/RS, Ford Mondeo og Ford S-MAX. Benzinmotorerne gik fra 1,6 med 74 kW (100 hk) til topmodellen T5 med 169 kW (230 hk). Dieselprogrammet gik fra PSA og Fords 1,6-liters dieselmotor med 80 kW (109 hk), over den fra samme samarbejde stammende 2,0-litersmotor med 100 kW (136 hk) til Volvos egen D5-motor med 132 kW (180 hk). Alle dieselmotorer fik i december 2005 partikelfilter som standardudstyr. I foråret 2010 blev motorprogrammet modificeret, så de to mindste benzinmotorer udgik og 2,0'eren også kunne fås som FlexiFuel. 1,6-liters dieselmotoren hed nu D2 og fik sin effekt øget til 84 kW (114 hk). Den firecylindrede 2,0-dieselmotor blev afløst af en femcylindret egenudviklet motor med samme slagvolume, som kunne fås som D3 med 110 kW (150 hk) og D4 med 130 kW (177 hk). Som svar på Toyota Prius kom i 2009 DRIVe-udgaven med 1,6 D-motor med 80 kW (109 hk) og senere 84 kW (114 hk), start/stop-system og andre detaljer til forbrugsreducering på markedet, dog uden eldrift (hybrid).