Chagrin (tyrkisk: saghir, dansk: ~ ryg), er en slags læder med en særlig narv, der fremstilles i Astrakhan, Konstantinopel, Persien og flere steder af de omhyggeligt rensede rygstykker af æsels- og hestehuder, der i udblødt tilstand udspændes i en ramme, lægges på jorden med kødsiden nedad og bestrøs med de små, meget hårde frø af en art mælde, Chenopodium album, der trædes eller valses ned i skindene, som derefter tørres, og de fastsiddende frø udbankes, eller de falder ud ved den efterfølgende udblødning; de ophøjede dele imellem indtrykkene af frøene skrabes bort med en kniv. Når skindene derefter udblødes, vil de dele, der har været trykket ned af frøene, bulne stærkere ud end de afskrabede, tynde dele, hvorved der opstår en mængde små nopper, der holder sig ved den derpå følgende garvning. Chagrin farves oftest mørkegrønt med kobbersalte, men findes også i andre farver; det benyttes mest på produktionsstederne til skeder, seletøj og andet. Hvad der her går under navn af chagrin, fremstilles ved at behandle forskellige slags skind med ophedede, på passende måde graverede kobbervalser eller presser; men sådant chagrin er ikke nær så stærkt som det ægte og skaller let af. På denne måde fremstilles også chagrinpapir, der især benyttes til bogbind. Chagrin benyttes også som benævnelse for en slags nopret silketøj. Chagrin kalder man endvidere de faste dele, som findes på huden hos tværmundede fisk (hajer og rokker). De består af dentin, beklædt med et lag emalje og er derfor overordentlig hårde. Den ru chagrin af den almindelige pighaj og andre hajer kan benyttes af snedkere og drejere til at polere træ, elfenben og metaller, og japanerne anvender det noprede skind, (galuchat) af visse rokker til beklædning af hæftet på knive og sværd, til skeder osv. Den franske forfatter Honoré de Balzac har skrevet romanen "Chagrinskindet" (1831). Den er oversat til dansk.