Spring Hill var forspillet til Slaget ved Franklin. Om morgenen den 29. november 1864 efter det uafgjorte slag ved Columbia, marcherede den konfødererede Army of Tennessee fra Columbia mod Spring Hill for at afskære en betydelige del af unionsstyrkerne fra hinanden i håb om at besejre dem begge inden de kunne samles og overmande den konfødererede hær. Unionens generalmajor George H. Thomass Army of the Cumberland lå nord for Spring Hill i Nashville, mens generalmajor John M. Schofields Army of the Ohio var i Pulaski og delt i mindre dele. Hood sendte generalløjtnant Benjamin F. Cheatham og generalløjtnant Alexander P. Stewarts korps på en omgående bevægelse mod nord, og krydsede Duck River øst for Columbia mens korpset under generalløjtnant Stephen D. Lee på den sydlige bred afledte en unionsdivision under brigadegeneral Jacob D. Cox over fgloden. Hood red nær spidsen af kolonnen og håbede på at overraske Schofield. Kavaleri ildkampe mellem brigadegeneral James H. Wilsons Unionskavaleri og generalmajor Nathan Bedford Forrests konfødererede kavalerister fortsatte dagen i gennem mens de konfødererede rykkede frem. Forrest havde gennemførte en bred omgående bevægelse med 4.000 kavalerister, som tvang Wilson nodpå til Hurts Corner, hvor ved de forhindrede Unionskavaleriet i at påvirke fremrykningen af Hoods infanteri. Det lykkedes dog Wilson at advare Schofield om Hoods fremrykning og unionens træn, 800 vogne, blev sendt nordpå i retning af Franklin.  Efterspil Resultatet af dårlig kommunikation og dårlig militær ledelse var, at i løbet af natten passerede alle Schofields tropper, inklusiv Cox fra Columbia gennem Spring Hille mens de konfødererede hærchefer sov. Hærens passage foregik ikke ubemærket, men der blev ikke gjort noget for at spærre landevejen. Kl. 6 om morgenen den 30. november var hele Schofields hær et godt stykke nord for Spring Hill og fortroppen havde nået Franklin, hvor den begyndte at bygge brystværn. Om morgenen opdagede Hood at Schofield var undsluppet og indledte et arrigt møde med sine underordnede ledere, hvor han lagde skylden på miseren på alle andre end sig selv og gav hæren ordre til at genoptage forfølgelsen, hvilket førte til slaget ved Franklin samme eftermiddag. Dette havde måske været Hoods bedste chance for at isolere og besejre unionshæren. Slaget er blevet beskrevet som "en af de mest kontroversielle ikke-slags hændelser i hele krigen". En løjtnant fra Texas i Cleburnes division sagde senere: "Den mest skånsomme forklaring er at krigsguderne spredte forvirring i hovederne på vore ledere", men historiske spekulationer har tilskrevet fejltagelsen mulig beruselse blandt nogle generaler, Hoods ukampdygtighed efter at have fået laudanum, efter at være faldet af hesten i løbet af dagen, eller indflydelse fra Mrs. Jessie Peters, en notorisk indbygger i Spring Hill hvis forbindelse til den konfødererede generalmajor Earl Van Dorn et år tidligere havde ført til, at han blev myrdet af hendes mand.