I sin ungdom (fra 1971) blev Ulrik Dahlin en del af den maoistiske organisation Kommunistisk Forbund Marxister-Leninister (KFML), hvis ledelse han blev medlem af i 1972. Da den "partiforberedende organisation" i 1976 blev omdannet til Kommunistisk Arbejderparti (KAP), blev Dahlin ikke medlem af den nye partiledelse, hvorfor han gradvist begyndte at kritisere partiet, som han i 1981 forlod i protest imod topstyringen (demokratisk centralisme) under partileder Benito Scocozza. I et interview med journalistkollegaen Peter Øvig Knudsen, der selv var medlem af KAP, udtalte Ulrik Dahlin sin store fortrydelse af tiden i partiet; dets ideologiske verdensopfattelse betegnede han som vanvittig og sammenlignede den med nazismens totalitarisme. "Her bagefter har jeg svært ved at se noget som helst godt ved mine ti år som maoist: filosofisk var det noget sludder. Politisk har vores indsats kun haft reaktionære konsekvenser. Og menneskeligt set var den røde, perverterede udgave af overmenneske-teorien udtryk for den rene fascisme." Efter bruddet med KAP engagerede Ulrik Dahlin sig i miljøorganisationen NOAH og Sydafrikakomitéen.