Repoussoir (fra fransk repousser "trænge tilbage") er en teknik i billedkunst, hvor et større objekt placeres i forgrunden til venstre eller højre kant, hvilket giver dybde i billedet.  Teknikken Dybden i billedet skabes ved at repoussoir-objektet er forholdsvis større end andre objekter på billedet og indrammer kanten. De andre objekter ser derved ud, som om de trænges langt tilbage ind i billedets baggrund. Hermed trækkes beskuerens øje fra kanten ind mod baggrunden. Repoussoir-objektet var typisk et stykke arkitektur eller et træ, men kunne også være et menneske eller dyr. Objektet er også gerne mørkere eller en helt sort silhuet i forhold til den lysere baggrund. Teknikken giver en mere interessant komposition end typiske panorama-billeder, hvor beskuerens øje glider over den ensartede forgrund og baggrund uden at hæfte sig ved nogen objekter.  Historie Repoussoir-teknikken blev populær hos kunstnere siden barokken, og kan især findes hos hollandske landskabsmalere fra det 17. århundrede. Jacob Isaacksz. van Ruysdael yndede at bruge repoussoir i sine landskaber ved at placere et træ i den ene kant af maleriet. I stedet for træeer, brugte malere som Paolo Veronese, Peter Paul Rubens og impressionisterne som Gustave Caillebotte menneskefigurer til repoussoir i sine billeder. I Danmark blev teknikken brugt af bl.a. Johan Thomas Lundbye. I dag kan teknikken bruges med fordel i fotografi og anden billedkunst.