I november dannede syv prominente egyptere fra landadelen og den juridiske profession, heriblandt Sa'd Zaghlul, en delegation, eller wafd hvis vigtigste mål var at opnå Egyptens fulde uafhængighed fra Storbritannien. Men da wafd spurgte den britiske højkommissær i Egypten om de kunne repræsentere landet ved fredskonferencen i Paris (1919), afslog han det. Som følge heraf forelagde organisatorerne af delegationen spørgsmålet om uafhængighed for det egyptiske folk, og dette førte til grundlæggelsen af et af de mest populære politiske partier i det moderne Egyptens historie.. Wafd ledere mente, at ideen om uafhængighed og en forfatningsbaseret regering var nært sammenknyttede og de havde nogen som model - briterne. I 1923 blev en forfatning proklameret, og i januar 1924 blev det første valg afholdt, som skulle afgøre hvem der skulle sidde i det nye parlament. Mange europæisk uddannede egyptere mente, at den blotte eksistens af en forfatning og et parlament ville legitimere egyptiske krav om fuldstændig uafhængighed. Men egyptisk demokratisk uafhængighed løb ind i mange forhindringer. Forfatningen gav stor magt til kongen, herunder magten til at opløse parlamentet. Så kongen brugte sin forfatningsmæssige magt til at slippe af med parlamentet, når de gik imod hans ønsker, hvilket kulminerede i mange perioder med kongeligt styre. Briterne fortsatte også med at blande sig i egyptisk politik, og de tillod ikke at et fuldt uafhængigt politisk apparat blev udviklet. Det lykkedes aldrig for Wafd partiet og andre mindre politiske partier at skabe en koalition, som kunne stå sammen mod briterne, i stedet foragtede de hinanden. Resultatet af disse forhindringer var en konstant magtkamp mellem den britisk-støttede kong Fuad og Wafd partiet, som ønskede fuld uafhængighed fra briterne. Det intense ønske om ægte uafhængighed blev kun delvis opfyldt i 1936, da Storbritannien indvilligede i at genforhandle uafhængighedserklæringen fra 1922 på grund af krigen i Abessinien i 1935.