Sovjetunionens flystyrker var ikke samlet i ét luftvåben, som i mange andre lande. Til at yde luftstøtte til den Røde Hær havde man et taktisk luftvåben V.V.S. Til at beskytte sovjetisk territorium havde man et defensivt luftvåben (russisk: Войска противовоздушной обороны, tr. Vojska protivovozdusjnoj oborony; fork. PVO). PVO var opdelt i distrikter med tilhørende flybaser og jagereskadriller. I 1998 blev Ruslands PVO underlagt VVS. Til at atombombe USA og andre med bombefly havde man et strategisk luftvåben (russisk: Дальняя Авиация, tr. Dalnjaja Aviatsija; fork. DA). I 1998 blev Ruslands DA underlagt VVS. Lufttransport, herunder VIP, blev varetaget af militære transportfly (russisk: Военно-Транспортная Авиация, tr. Voenno-Transportnaja Aviatsija; fork. VTA), der senere blev underlagt VVS. Interkontinentale ballistiske missiler er i USA underlagt luftvåbnet (USAF), mens de landbaserede atommissiler i både Sovjetunionen og Rusland opereres af de selvstændige strategiske rakettropper. Rusland overtog alle Sovjetunionens kernevåben. Endelig har Ruslands flåde sin egen flyvetjeneste med langtrækkende bombefly, vandflyvere, helikoptere og hangarskibsfly.  Det Russiske Kejserrige Det Russiske Kejserrige indførte i 1910 militærfly under ingeniørtropperne. Under 1. verdenskrig bombede russiske firemotorede Sikorsky Ilja Muromets-bombefly Tyskland og Østrig-Ungarn. I 1915 blev flystyrkerne en selvstændig del af den russiske hær. Ved revolutionen i 1917 blev flyene overtaget af "arbejdernes og bøndernes røde luftflåde" (russisk: Рабоче-Крестьянский Красный Воздушный Флот, tr. Rabotje-Krestjanskaj Krasnyj Vozdusjnyj Flot) under Den Russiske Borgerkrig (1917-22).  Materiel Nedenstående liste over fly er indsamlet fra offentligt tilgængelige kilder. Den præcise sammensætning af Ruslands luftvåbens materiel er ikke offentlig tilgængelig og listen nedenfor kan derfor være upræcis eller endog fejlagtig. Pr. 1. september 2011 overgik ansvaret for ubemandede luftfartøjer (UAV, også kaldet "droner") til hæren.