Dommere betegnes i Danmark højesteretsdommer, landsdommer eller dommer, alt efter ved hvilken domstol den pågældende dommer virker.  Uddannelse og udnævnelse En dommer skal være cand.jur. fra et af universiteterne i København, Århus, Aalborg eller Odense. Erfarne embedsmænd fra justitsministeriet eller retsassesorer (en juridisk assistent ved retterne) udnævnes oftest til dommere. Dommeren udnævnes af Dronningen efter indstilling fra Dommerudnævnelsesrådet. Karrieremæssigt har domstolene traditionelt fungeret som et hierarki, hvor dommere først udnævntes til byretterne, derfra rekrutteredes landsdommerne og derfra igen højesteretsdommere. Denne stadig brugte rekrutteringsform suppleres lejlighedsvis med "folk udefra", såsom fremtrædende juridiske forskere og advokater. For at blive udnævnt til dommer i en byret eller landsret skal den pågældendes egnethed bedømmes af landsretten. Det sker normalt gennem en ni måneders tidsbegrænset ansættelse (konstitution) i landsretten, hvor man indgår i rettens arbejde på lige fod med landsdommerne. I denne periode er man konstitueret dommer. Udnævnelsen til højesteretsdommer følger et gammelt system med fire prøvevoteringer (formulering af dom i fire sager), hvor alle andre højesteretsdommere i reglen deltager. Dette gør, at Højesteret i nogen grad er selvsupplerende.  Dommerens opgave Som det ligger i embedets titel, er det dommerens primære opgave at afsige dom, altså at afgøre retstvister mellem borgere (civilretten) og at afgøre skyld og udmåle straf over for borgere, der har forbrudt sig mod landets love (strafferetten). Desuden kan domstolene påkende (dvs. afgøre) sager om øvrighedens grænser (jf. Grundlovens § 63). Det er normalt ikke dommerens opgave at efterforske sagen og søge at finde frem til fakta, der ikke er lagt frem af parterne (civilret) eller anklagemyndigheden (strafferet). Dog gælder inden for strafferetten det materielle sandhedsprincip, hvorefter en dommer er forpligtet til selv at undersøge forhold, han eller hun måtte finde nødvendige for at nå frem til den egentlige sandhed i den givne sag. Dette princip gælder ikke i civilretten, hvor retten alene kan træffe afgørelser på baggrund af det fra sagens parter fremlagte. Ud over den endelige domsafsigelse er det også dommeren, der leder domsforhandlingen (retssagens gang).  Udlandet og andet Dommere ved højere domstole er generelt uddannede jurister, mens dommere ved lavere domstole (f.eks. ved lokaldomstole i USA) kan have anden eller slet ingen uddannelse. Også i mere uformelle sammenhænge kan betegnelsen dommer bruges, når en person udpeges til/index.php?title=Kategori:Retsvæsenets_embeder&redirect=no at bedømme et givet forhold. Det kan f.eks. være ved sportsbegivenheder og konkurrencer.