I begyndelsen af var der opstået bekymring om sikkerheden ved flystrukturer af træ efter ulykken med TWA flynummer 599 med et fly af typen Fokker Trimotor, og dette tvang flyindustrien i USA til at udvikle flytyper, konstrueret helt af metal. United Airlines havde et monopol på at anvende Boeing 247, hvilket fik rivalen Trans World Airlines til at udgive en kravspecifikation på et metalfly med tre motorer. Svaret fra Douglas var mere radikalt. Prototypen DC-1, der føj første gang den 1. juli 1933, havde en meget robust vinge, et understel, der kunne foldes op i flykroppen, og kun to 690 hk (515 kW) Wright-stjernemotorer, som drev propellerne. Flyet havde plads til 12 passagerer. TWA accepterede designudkastet og bestilte 20 eksemplarer med kraftigere motorer og med siddepladser til 14 passagerer – flytypen DC-2. Flyets udformning imponerede en række amerikanske og europæiske flyselskaber, og flere ordrer fulgte. Flyene til de eurpæiske kunder KLM, LOT, Swissair, CLS og Iberia blev samlet af Fokker i Holland efter at dette firma købte en licens fra Douglas. Airspeed Ltd. anskaffede en lignende licens til DC-2'ere til britiske kunder og tilføjede sit firmas betegnelse Airspeed AS.23 for disse fly, men selv om en registrering for ét fly var foretaget, så blev ingen fly leveret. En anden licens blev erhvervet af Nakajima Hikoki KK i Japan; i modsætning til Fokker og Airspeed fremstillede Nakajima fem fly og samlede mindst ét Douglas-bygget fly. I alt 130 civile DC-2 blev bygget og 62 fremstillet til det amerikanske forsvar. I 1935 oplyste Don Douglas i en artikel, at én DC-2 kostede ca. USD 80.000 at fremstille, hvis den blev masseproduceret.  Driftshistorie Selv om DC-2 blev overskygget af dens meget udbredte efterfølger, DC-3, så var det DC-2-modellen, der viste, at passagerflytrafik kunne være behagelig, sikker og pålidelig. Således indsatte KLM sin første DC-2 PH-AJU Uiver (Stork) i oktober 1934 i luftkapløbet MacRobertson Air Race mellem London og Melbourne. Ud af de 20 deltagere endte DC-2'en som nr. 2 efter de Havilland DH.88'eren Grosvenor House. I løbet af den samlede rejsetid på 90 timer og 13 minutter var DC-2'en i luften i 81 timer og 10 min.