En vene er en blodåre, der fører blod mod hjertet.  Størstedelen af kroppens vener fører afiltet blod fra vævet tilbage til hjertet. Undtagelserne er lungevenerne, der fører iltet blod fra lungerne til hjertet og navlevenen der fører iltet blod fra moderkagen til fosteret.  Anatomi Venerne er omgivet af glat muskulatur der, efter behov, kan øge og mindske venens indvendige diameter. Venesystemets totale kapacitet er nok til at indeholde hele kroppens blodvolumen, men muskulaturen regulerer rumfanget og holder derved et passende blodtryk. De fleste vener indeholder veneklapper, som sørger for, at blodet kun kan løbe den ene vej. Ellers vil tyngdekraften skabe tilbageløb, og blodet stase op i f.eks. benene. Venernes præcise forløb i kroppen varierer, i større grad end arteriernes, fra individ til individ. Venoler er vener med lille diameter. De dannes, når kapillærene samles igen, efter at have afgivet ilt til cellerne.  De postkapillære venoler er kroppens mest permeable kar – da endotelet er det mindst sammenhængende i kroppen. De postkapillære venoler løber sammen, og når diamteren bliver ca 50-100 μm, findes der et eller to lag af glatte muskelceller, herfra kaldes det muskulære venoler. I mikroskopet vil venolerne typisk følge arteriolerne, men deres form er mere uregelmæssig, da de på grund af den tynde væg er klappet sammen under præpareringen, og der kan aldrig findes et lamina elastica.  Kredsløbet Iltet blod pumpes fra venstre hjertehalvdel via arterierne ud til kroppens muskler og organer, hvor ilt og næringsstoffer afleveres til vævet i kapillærnettet. Det samler sig igen i vener, der fører blodet med affaldsstoffer og kuldioxid til hjertets højre halvdel, hvor det, via lungearterierne, pumpes op i lungerne for at afgive CO₂ og mættes med O₂. Lungevenerne fører det iltede blod tilbage til venstre hjertehalvdel.  Venepumpen Blodets tilbageløb til hjertet gennem venerne er assisteret af venepumpen. Sammentrækning af kroppens muskler klemmer venerne sammen og presser blodet, der kun kan løbe én vej pga. veneklapperne, op i systemet. Står man stille i længere perioder, vil blodet samles i benene, da det ikke aktivt hjælpes videre. Det medfører at der mangler blod i resten af kredsløbet, blodtrykket falder og man risikerer at besvime. Dette fænomen ses f.eks ofte hos soldater der står til parade over lang tid, hvis de ikke aktivt sørger for at bevæge benene ved bl.a. at vippe på tæerne. Sidder man ned i lang tid, vil der også ske en ophobning af blod i benene. Det er sjældent at blodtrykket vil falde så meget at man besvimer. Til gengæld vil der være en øget udsivning af væske til vævet, pga. det forhøjede tryk, som giver hævelser i benene. Går der lang tid, hvor blodet 'står stille' i venerne kan det medføre dannelse af blodpropper. Det ses af og til hos flypassagerer, der har siddet stille på den samme plads i lang tid. Det kan forebygges ved f.eks. at gå en tur op og ned ad mellemgangen ind i mellem.  Temperaturregulering Kroppen kan ved at føre blodet gennem de overfladiske vener under huden, eller dybe vener mellem musklerne, regulere hvor meget varme der afgives til omgivelserne. På en varm dag eller under fysisk udfoldelse vil man således, på nogle personer, kunne se venerne stå tydeligt frem på især armene. Skal man derimod spare på varmen, føres blodet gennem de dybtliggende og bedre isolerede årer.  Medicinsk brug De overfladiske vener bruges som adgang til blodbanen ved f.eks. blodprøvetagning, indgift af medicin eller infusion af væske og elektrolytter. Fortrinsvis bruges de perifere vener i hånden, armen eller albuebøjningen, alternativt i benet. Der kan også anlægges CVK (centralt vene kateter) i vena subclavia eller vena jugularis interna. Det bruges til bl.a. infusion af lægemidler der er meget irriterende for vævet, ernæring eller hvis der forventes stort blodtab ved f.eks. operationer.  Farve Venøst blod er en mørkere rød end arterielt blod, da der er bundet mindre ilt på de røde blodlegemer. Udefra ser venerne blå ud, da fedtet i underhuden absorberer lavfrekvent lys og kun tillader den blå farve at trænge ind til venen og reflektere ud igen.