Den svenske forfatning af 1772, også kaldet Den gustavianske forfatning er den grundlov (svensk: regjeringsform), som Gustav 3. af Sverige fremlagde og fik vedtaget af riksdagen den 21. august 1772 efter hans statskup to dage tidligere. Forfatningens vedtagelse skete efter, at flere af kongens politiske modstandere og medlemmer af riksrådet forudgående var blevet arresteret. Forfatningen af 1772 var gældende ret i Sverige frem til forfatningen af 1809 og i Finland helt frem til selvstændigheden i 1919.  Baggrund: frihetstiden Forfatningen afløste den såkaldte "frihetstiden", som havde fået sit navn, fordi den afløste den svenske enevælde i 1718. Forfatningen forsøgte at reformere den politiske ledelse i Sverige med håb om ro efter mange forudgående års partikampe. Gustav 3. fængslede partilederne og etablerede et nyt styre med udstrakt magt hos kongen på bekostning af riksrådet og stænderforsamlingen. Han indførte trykkefrihed og afskaffede tortur, og greb med fast hånd ind mod korruption i administrationen.  Forenings- og sikkerhetdsakten af 1789 Kongen magt blev yderligere udvidet i 1789 ved den såkalte forenings- og sikkerhedsakt (förenings- och säkerhetsakten), som gav Gustav 3. en praktisk talt enevældig magt, og riksrådet blev fuldstændig overflødigt. Riksdagen havde ret til at vedtage love, men disse måtte sanktioneres af kongen, som havde absolut veto. Riksdagen havde dog en vis indflydelse i skattespørgsmål. Den 19. maj 1789 oprettedes den øverste domstolen (Högsta Domstolen), og denne fik den magt, som riksrådet tidligere havde haft. På denne måde ønskede man at skabe en vis magtfordeling mellem lovgivende og udøvende magt.  Sverige Efter det katastrofale nederlag i Finske krig mod Rusland i 1809 så den svenske adel en mulighed for at tilbagevinde magt fra kongen. Gustav 4. Adolf af Sverige blev afsat og erstattet med sin barnløse onkel, som blev konge under navnet Karl 13. Han blev et lydigt redskab for riksdagen. Forfatningen af 1772 blev den 6. juni 1809 afløst af en ny forfatning, som var Sveriges grundlov frem til 1974.  Finland Efter nederlaget i Finske krig måtte Sverige i Freden i Fredrikshamn afstå Finland til Rusland. Storfyrstendømmet Finland beholdt den forfatning af 1772, hvor den russiske zar trådte ind i kongens sted i forfatningen. Finnerne anså unionen med Rusland som en personalunion, og det skabte det formelle grundlag for selvstændigheden fra Rusland i 1917, da zaren blev afsat og dermed også forsvandt som overhoved for Finland (og dermed bortfaldt i retslig henseende grundlaget for russisk overhøjhed over landet). Forfatningen eksisterede formelt frem til 17. juli 1919, da en ny grundlov for den nye finske republik blev vedtaget. Denne eksistertede frem til en ny grundlov trådte i kraft den 1. marts 2000.