Hyracotherium havde en skulderhøjde på ca. 20 centimeter. Den havde fire tæer med små hove på forbenene og tre på bagbenene. På undersiden af tæerne fandtes trædepuder. Kraniet var langt med 44 tænder. Kindtænderne var lavkronede og føden menes at have bestået af blade, frugter og nødder, ikke græs. Man mener, at Hyracotherium levede i sumpede skove.  Opdagelse Det første fossil identificeret som hørende til denne slægt (et kranium) blev fundet i Kent i det sydøstlige England og beskrevet af palæontologen Richard Owen (1804 – 1892) i 1839. Owen syntes, kraniet, der var på størrelse med en hare, lignede formen af en klippegrævlings (på latin kaldet Hyrax) og navngav derfor den nye slægt Hyracotherium og tilføjede artsbetegnelsen leporinum. En anden palæontolog fandt i 1876 fossilet af et fuldstændigt skelet af et lignende dyr i Nordamerika. Dette blev placeret i en ny slægt kaldet Eohippos. Senere i 1932 blev fossilerne sammenlignet og man mente, at de tilhørte samme slægt, så Eohippos blev synonym til Hyracotherium. Mange andre nordamerikanske hestelignende fossiler blev efterfølgende klassificeret som arter i slægten Hyracotherium, indtil man fornylig undersøgte dem på ny.  Taksonomi Typearten, Hyracotherium leporinum, regnes nu for at tilhøre den uddøde familie Palaeotheriidae snarere end hestefamilien, Equidae. De fleste andre arter i slægten Hyracotherium regnes stadig som tilhørende hestefamilien og er blevet placeret i en række andre slægter, bl.a. Eohippos, der er del af denne familie og nu ikke længere er synonym for Hyracotherium.