Dialektisk teologi kalder man den særlige teologiske tænkemåde som især er knyttet til navnet Karl Barth (1886-1968), og som benægter muligheden for at forsone tro og menneskelig viden. (Müller 1978, s..30, note). I stedet må alt menneskeligt, såvel psykologisk som moralsk og religiøst, opløses i mødet med dets modsætning (Gud) for derved, dialektisk, at blive genetableret. Guds 'ja' og 'nej' til mennesket hænger derfor uløseligt sammen. Begge momenter af Prædestinationslæren, forudbestemmelse til fortabelse og frelse, bliver i lyset af dette set som angående individet, der frelses netop i kraft af fortabelsen. Denne tanke var ikke mindst tæt knyttet til kultur- og moralismekritik. Af andre fremtrædende teologer som man kan regne til bevægelsen, kan nævnes Rudolf Bultmann (1884-1976), Emil Brunner (1899-1966) og Friedrich Gogarten (1887-1967)