Germaine Dulac bliver født i Amiens i det nordlige Frankrig d. 17. november 1882. Da hendes far var officer i den franske hær rejste han meget rundt, Germaine voksede derfor op hos sin bedstemor i Paris. I 1905 gifter hun sig med ingeniøren og forfatteren Marie-Louis Albert-Dulac, som gør hende interesseret i journalistik og i 1906 er hun redaktør på La Francaise, som var et talerør for den franske kvindebevægelse. Derudover bidrager hun også til det radikale feminist magasin La Fronde og i 1926 starter hun således som bladets filmkritiker. I 1915 grundlægger hun sammen med forfatteren og digteren Irene Hillel-Erlanger sit første filmproduktionsselskab DH Film. Hun udgiver i 1917 den første af en lang række teoretiske artikler om filmkunst og hun deltager aktivt i det organisatoriske arbejde i foreningen Société des auteurs de films. I 1920 bliver hun skilt fra sin mand Albert Dulac. Hun er medgrundlægger af Club Francais du Cinéma, der driver filmklubber over hele Frankrig og i 1922 er hun med til, at skabe et netværk for den første avantgarde i fransk film, samtidig med at hun er en flittig foredragsholder og skribent. Sammen med Gaumont, opretter hun i 1932 et mindre filmselskab France-Actualités, der producerer nyheds- og dokumentarfilm, firmaet lukker imidlertid på grund af økonomiske problemer i 1935 og Dulac bliver ramt af et slagtilfælde, hvorefter hun kun sjældent optræder som filminstruktør. Dulac bliver begynder i 1930 at arbejde for socialistpartiet og instruerer filmen Le Cinéma au service de l'histoire, i 1936 er hun dybt involveret i flere kulturelle grupper omkring Folkefronten. Germaine Dulac døde i Paris 20. juli 1942.  Kunstnerisk udvikling I 1914 begynder Dulac at interessere sig for film, hvor hun er inspireret af tidens kunstneriske strømninger naturalisme og symbolisme. I perioden fra 1915 til 1916 producerer hendes selskab DH Films tre film med manuskript af Hillel-Erlanger og instrueret af Dulac. Hendes første større filmsucces opnår hun i 1918, med filmen Âmes de fous, som er et 4-timer langt melodrama i seks episoder. I 1919 instruerer hun filmen La Cigarette, der indeholder alle de elemnter, der kommer til at karakterisere franske impressionistiske film fremover: On-location optagelse, realistiske fremstillinger, symbolistisk ikonografi, associativ montage og musikale analogier. Hendes film La Fête espagnol fra 1920, er anerkendt som den første franske avantgarde film. Og Dulac er en af de førende indenfor denne bevægelse. I 1924 er hun så utilfreds med sin egen kunstneriske udvikling, at hun skaber de to meget kunstneriske film Le Diable dans la ville og Âme d'artiste efter romanen Rêve et Réalité af den danske historiker Christian Molbech. Filmen La Folie des Vaillants, der er baseret på en roman af Maxim Gorki, fra 1925 skal vise sig at blive et vendepunkt for hende, idet hun altid har betragtet film og musik som tæt forbundne og nu begynder at arbejde henimod hendes vision om den "ideelle symfoni". I 1927 får filmen La Coquille et le clergyman premiere. Filmen er baseret på et manuskript af den surrealistiske digter Antonin Artaud og bliver i dag betragtet som den første surrealistiske film, selvom Dulac længe har været anset for at være en impressionistisk filmskaber, hendes film L'invitation au voyage fra samme år er et godt eksempel på cinéma de la suggestion. I slutningen af 1920'erne instruerer hun en række eksperimentelle film. Efter fremkomsten af talefilmen stopper Dulac med at lave spillefilm.