Udtrykket passiv rygning er defineret som den tobaksrøg, der opstår i et lokale, når der ryges tobak indendørs. Det er vanskeligt at foretage præcise målinger, der dokumenterer påvirkning ved passiv rygning, men det er påvist, at røgpartikler kan befinde sig i et rum i adskillige timer efter, at der er blevet røget i det.  Cigaretrøg er resultatet af en ufuldstændig forbrænding af tobaksbladene, og dette forhold gør nogle af stofferne i tobaksrøgen giftige. Der er forskel på hovedstrømsrøgen (dvs. den røg, rygeren suger gennem cigaretten) og sidestrømsrøgen, som kommer direkte fra cigarettes glød. Sidstnævnte indeholder en større mængde giftige stoffer end hovedstrømsrøgen, men dette har ingen praktisk betydning, fordi sidestrømsrøgen på få sekunder fortyndes mange tusinde gange ved blandingen med luften i lokalet.  Gener ved passiv rygning Gener ved passiv rygning er individuelle. Nogle ikke-rygere generes ikke af passiv rygning, mens andre typisk oplever irritation af øjne og slimhinder, hoste, hovedpine samt lugtgener ved passiv rygning.   Der er mange faktorer, der spiller ind i denne ligning. Det har betydning, hvor stort et lokale der ryges i, hvordan lokalet er ventileret, og også hvor mange rygere der befinder sig i lokalet. Dernæst har det betydning, hvad der ryges. Det er f.eks. de færreste ikke-rygere, der generes af "dampning", dvs. E-cigaretter, som ikke indeholder tobak og ikke afgiver røg. Desuden har de nye "heat-not-burn" cigaretter, hvor tobakken ikke afbrændes, men opvarmes med et batteri , vist sig mindre generende for røgfølsomme personer.  Helbredsforhold Livslang "aktiv" tobaksygning er forbundet med en række sygdomme, som man også har søgt at forbinde med passiv rygning. Der er pr 2019 lavet mere end 100 epidemiologiske undersøgelser af sammenhængen mellem passiv rygning og lungekræft i ikke-rygere. Undersøgelserne er baseret på svarene fra spørgeskemaer, og mange af dem viser, at ikke-rygere med rygende ægtefæller har en lille øget sandsynlighed for at få lungekræft i forhold til de ikke-rygere, der har ikke-rygende ægtefæller. Der er nogen evidens for dosis-respons, dvs. jo længere ægtefællernes forhold har varet, jo større bliver sandsynligheden. Det er dog kun ca 15-20 procent af disse undersøgelser, der har vist statistisk signifikante resultater. Gennemsnitligt viser de en 20 til 25 procent øget sandsynlighed for lungekræft efter 30 års samliv med en ryger, i forhold til 30 års samliv med en ikke-ryger. I konkrete tal betyder det, at en aldrig-ryger øger sin faktiske sandsynlighed for lungekræft fra 10 ud af 100.000 til 12,5 ud af 100.000 ved at bo i et livslangt forhold med en ryger.    De seneste større studier og meta-analyser, der har undersøgt sammenhængen mellem passiv rygning og lungekræft, har imidlertid ikke fundet nogen sikker sammenhæng, og forskerne stiller spørgsmål ved, om den statistiske sammenhæng mellem passiv rygning og lungekræft er årsagsrelateret. En systematisk analyse af samtlige undersøgelser af forholdet mellem passiv rygning og hjertesygdom viste i 2017, at passiv rygning mellem ægtefæller øger sandsynligheden for hjertesygdom med 18 pct, hvorimod der ikke fandtes nogen øget sandsynlighed for hjertesygdomme ved passiv rygning på arbejdspladser.  Sandsynligheden for at have astmatisk bronkitis eller astma er 50 pct højere for børn af rygere end for børn af ikke-rygere, Dette kan dog skyldes arvelige forhold eller have andre årsager, idet mange studier har vist, at rygere sjældnere har astma og allergier end ikke-rygere. Endvidere har børn, der er opvokset i rygerhjem en 22 pct lavere sandsynlighed for at få lungekræft senere i livet i forhold til børn, der er opvokset i røgfrie hjem.