Jakobs kamp er en beretning fra Første Mosebog, kapitel 32, vers 25-33, i hvilken patriarken Jakob kæmper med Gud (eller, ifølge nogle fortolkninger, med en Guds engel) og sejrer. Ved denne lejlighed får Jakob navnet Israel; på hebraisk er der ordspil mellem Israel og kæmpet med Gud. Siden dengang og helt op til nutiden har Jakobs efterkommere brugt navnet Israel om sig selv. Beretningen om Jakobs kamp har givet anledning til afledning af udtrykket "en jakobskamp", som betegner en voldsom åndelig eller sjælelig kamp.