I 1870'erne begyndte katolikkerne at arbejde for hjemmestyre i Irland. Protestanterne i Nordirland var meget imod, at Irland skulle have hjemmestyre. Hjemmestyret blev alligevel vedtaget i det britiske Underhus i 1912. Men det britiske Overhus havde mandat til at forsinke loven to år, og i den tid blev der samlet 250.000 underskrifter ind fra folk, der var imod hjemmestyret. Så kom 1. verdenskrig, og hjemmestyreplanerne lå stille. Under 1. verdenskrig hjalp UVF (Ulster Volunteer Force, en nordirsk protestantisk gruppe) i krigen mod Tyskland. De Irske Frivillige hjalp også i krigen. Men en gruppe af De Irske Frivillige, kaldet Irish Republican Brotherhood (IRB), nægtede at hjælpe England. De ville i stedet udnytte krigen til at gøre Irland uafhængig, og det gjorde de 24. april 1916. Oprøret blev kaldt Påskeoprøret, fordi oprøret lå i påsken. Oprørerne fik kontrol over mange bygninger i Dublin og udråbte Irland som en selvstændig republik. Oprørerne kunne kun holde stand mod britiske tropper i 6 dage, fordi oprørernes våben aldrig nåede frem, da de var beslaglagt af engelske tropper. Derudover rejste den irske befolkning sig ikke, som planlagt, og derfor var oprørerne en minoritet i forhold til de engelske soldater. 15 ledere af oprøret blev henrettet, og mange kom i fængsel bl.a. Michael Collins, som senere var med til at stifte IRA (Irish Republican Army) I 1918 var opbakningen til Sinn Féin så stor, at det fik 70 % af stemmerne i de katolske dele af Irland. Parlamentsmedlemmerne valgte ikke at sidde i parlamentet i London, men de dannede deres eget parlament ved navn Dail Eireann. De erklærede Irland for en selvstændig republik. Der var stor modstand fra protestanterne i Nordirland, og de blev hjulpet af engelsk politi og militær. I årene 1919 til 1921 var der en krig mellem de katolske irere (IRA, som før hed De Irske Frivillige), og englænderne, som kæmpede sammen med de protestantiske nordirere. IRA foretog mest snigmord og bagholdsangreb, mens de britiske tropper afbrændte huse og dræbte tilfældige. Der blev dræbt mere end 750 mennesker i den krig. Krigen blev kaldt "den irske uafhængighedskrig" og førte til adskillelse af Irland fra Storbritannien 1922. Briterne delte Irland, dels fordi den britiske hær var meget svækket, og dels fordi de ikke kunne slippe hele Irland og dermed tabe ansigt. England lavede en traktat, så Irland kom til at bestå af 26 grevskaber og Nordirland af 6 grevskaber. Ifølge traktaten skulle de to stater have et parlament hver. I Nordirland blev der oprettet et parlament,  Stormont-parlamentet, allerede i 1921. Men i Irland førte traktaten til borgerkrig mellem modstandere af traktaten (mest IRAs medlemmer) og resten af irerne, fordi modstanderne af traktaten ikke ville aflægge troskabsed til den britiske konge. Borgerkrigen sluttede i 1923, da traktatmodstanderne opgav kampen. Den kostede 4000 mennesker livet. Efter at det Nordirske parlament blev oprettet , var der meget stor undertrykkelse af katolikker i Nordirland. Det skete blandt andet ved, at katolikkernes huse blev brændt ned af protestanter, og mange måtte forlade arbejdet på grund af fjendtlige, protestantiske kollegaer. På samme tid påbegyndte IRA en serie kidnapninger, baghold, snigmord og bombeattentater i Nordirland for at frigøre hele Irland fra det britiske styre. Storbritannien og Nordirland svarede igen med en væbnet politistyrke, der blev kaldet B-specials. Under 2. verdenskrig tilbød den engelske regering, at Irland kunne blive forenet, til gengæld for at engelske krigsskibe kunne lægge til i irske havne. Men Irland forholdt sig neutral, mens Nordirland hjalp briterne, og pga. det blev Belfast bombet af tyskerne. I 1949 blev Irland til republikken Irland og blev dermed helt selvstændig. Nordirland blev yderligere knyttet til Storbritannien. Efter 2. verdenskrig kunne de katolske nordirere få en bedre uddannelse og komme på universitetet. I 1960'erne demonstrerede USA mod racisme, og resten af verden fik øjnene op for problemerne i USA. Derfor begyndte nordirere også at demonstrere for at få bedre borgerrettigheder; det gjaldt både katolikker og protestanter.  The Troubles "The Troubles" startede i 1969 og var en betegnelse for konflikten i Nordirland. Konflikten startede, fordi protestantiske demonstranter efter deres demonstrationer begyndte at angribe de katolske kvarterer i Belfast og Londonderry. Derfor genopstod organisationen Irish Republican Army (IRA), som begyndte at beskytte katolikkerne, men IRA og Sinn Féin begyndte også at stille krav til Storbritannien. Kravene gik ud på, at Nordirland i stedet for at være en del af Storbritannien skulle være en del af Irland. Demonstrationerne blev til borgerkrig. Efter at der kom splid mellem protestanter og katolikker, sendte Storbritannien soldater til Nordirland. IRA begyndte at lave flere aktioner, og derfor skruede de britiske soldater bissen på og lavede brutale husundersøgelser i de katolske bydele. Men de britiske soldater lavede ikke de samme undersøgelser i de protestantiske kvarterer, hvor protestantiske terrorister skjulte sig. Dette fik katolikkerne til at føle sig undertrykte af de britiske soldater, og derfor var der mange unge katolikker ,der sluttede sig til IRA. Den 30. januar 1972 deltog 10.000 mennesker i en protestantisk borgerretsmarch i Londonderry. Der brød uroligheder ud mellem protestanter og katolikker, da demonstrationen nåede til det katolske kvarter. De britiske soldater skød mod katolikkerne. 13 blev dræbt og 17 såret, og en af de sårede døde senere af sine sår. Alle de sårede og dræbte var enten skudt i hovedet eller brystet, hvilket beviser, at det ikke var tilfældigt skyderi, som den britiske regering ellers havde fastholdt indtil 1998. Efterfølgende retfærdiggjorde disse mord IRAs terroraktioner, mente de selv. Denne dag blev efterfølgende kaldt bloody Sunday. Major Hubert O'Neill (retsmediciner) udtalte d. 21 august 1973 "Denne søndag blev kendt som "Den blodige søndag", og den var i sandhed blodig. Det var fuldstændig unødvendigt. Det forekommer mig, at hæren gik amok den dag og ikke tænkte over, hvad den foretog sig. Man skød uskyldige mennesker. Og selvom disse mennesker deltog i en demonstration, der var blevet erklæret ikke-lovlig, så retfærdiggør det ikke, at tropperne blev sat ind lige så lidt som deres skyderi. Jeg vil uden at tøve sige, at det var rent og skært myrderi. Det var mord." IRA lavede som sagt en del aktioner, og forskellige protestantiske terrorgrupper lavede aktioner mod IRA. Volden blev hurtigt stigende, og mange civile mistede livet, når disse grupper kæmpede. Situationen kunne ikke fortsætte på den måde; derfor besluttede den engelske regering i 1972 at opløse det nordirske parlament (Stormont). Det politiske ansvar blev i stedet for flyttet til England – og det gjorde at Nordirland tog et tilbage skridt ved at overlade styringen til det protestantiske England. Dermed ville katolikker i Nordirland, og almindelige borgere ikke selv have retten til at bestemme over deres land. Konflikten havde varet så længe, og parterne var så uenige, at det var umuligt at lave fredsforhandlinger mellem dem.  Sunday, bloody Sunday På U2-albummet "War" der udkom i 1983, er det første nummer "Sunday, Bloody Sunday". Den handler om, at man ønsker at Bloody Sunday ikke var sket og den handler om død og ødelæggelse. Den handler også om, at volden kun lige er begyndt, om at millioner vil græde pga. det, der er sket. Andre musikere som John Lennon og det irske band Wolfe Tones har også lavet sange om Bloody Sunday.  Fredsforhandlinger I 1994 erklærede IRA: ”Vi ophører med al terror.” Erklæringen kom efter pres fra borgerne i Nordirland. De var trætte af den terror, som kun førte til mere terror. Der var også pres fra den irske regering og fra IRAs eget parti Sinn Féin. Der var også pres fra irsk-amerikanere, som ikke længere ville støtte IRA med bomber og våben. I 1996 sprængte IRA alligevel en bombe i London, og 2 mennesker døde. Året efter erklærede IRA igen våbenhvile. Tony Blair havde, lige siden han blev indsat som premierminister i foråret 1997, gjort meget for at løse den irske konflikt. Han inviterede som den første siden 1922 Sinn Féin til fredsforhandlinger.  Men det var ikke kun Tony Blair, der gjorde noget for at løse konflikten. USAs præsident Bill Clinton gjorde meget for at stoppe konflikten. USAs daværende præsident George W. Bush gjorde også meget, men havde ikke konflikten i Irland så højt på dagsordenen som sin forgænger. Den 22. maj 1998 stemte befolkningen i både Nordirland og Republikken Irland om den samlede fredsaftale, herunder også opgivelsen af Republikken Irlands territoriale krav på Nordirland. 71 % af Nordirerne stemte for fredsaftalen, men et stort mindretal af protestanterne i Nordirland stemte imod fredsaftalen. 94 % af Irland stemte for aftalen. Både katolikker og protestanter er glade for aftalen, selvom nogle katolikker stadig gerne havde set et forenet Irland. Men Sinn Féins leder havde indset, at det var umuligt at få vedtaget en aftale om et forenet Irland i regionerne med protestantisk flertal. Alligevel sprængte IRA en bombe i Omagh, 29 mennesker døde og ca. 220 blev såret. 26 september 2005 meddelte IRA, at de havde ødelagt alle deres våbenlagre. Det var et stort skridt imod fred i Nordirland; det er det engelske og det irske parlament enige om. Parlamenterne håber på, at IRA's ødelæggelse af deres våben vil få andre grupper til at gøre det samme.