Diagrammet til højre viser de to "hovedbestanddele" i en wienbro-oscillator: En forstærker i det blå felt, og et passivt filter i det grønne felt. Som hos alle andre oscillatorer er forstærkerens udgangssignal ført tilbage til indgangen; i Wienbro-oscillatoren sker dette gennem filteret. Hvis modstandene  og  er ens, og kondensatorerne  og  er ens, vil filteret dæmpe signaler ved en bestemt frekvens  til lige netop 1/3 af deres oprindelige amplitude ("størrelse"), mens signaler ved alle andre frekvenser, både over og under , dæmpes mere. Denne frekvens kan beregnes således:  Forstærkeren er indrettet til at forstærke lige præcis tre gange: Et signal ved den nævnte frekvens bliver således dæmpet til en tredjedel af sin oprindelige amplitude i filteret, og siden hen forstærket lige netop tre gange så det vender tilbage til sin oprindelige størrelse på forstærkerens udgang. Dette signal føres tilbage til filteret, og kan således blive ved med at "løbe i ring" i kredsløbet. Resultatet er et næsten fuldstændig rent sinusformet signal der kan "tappes" på forstærkerens udgang til højre i diagrammet.  Stabilisering Hvis forstærkeren leverer en anelse mindre end de krævede 3 ganges forstærkning, vil signalet netto blive dæmpet en lille smule for hver gang det tager turen igennem kredsløbet, og med tiden "klinge ud" omtrent som lyden af et klokkeslag. Omvendt vil for megen forstærkning få signaler ved den ønskede frekvens  til at stige i styrke for hver gang det går igennem kredsløbet, i praksis indtil signalets maxima og minima kommer tæt på forstærkerens forsyningsspænding hvorefter forstærkeren vil "klippe spidserne af" signalet. For stor forstærkning medfører også, at signaler ved flere forskellige frekvenser i nærheden af  kan "løbe i ring". Både klipning og de "ekstra" signaler med forskellige frekvenser medvirker til at forvrænge udgangssignalet. Af den grund er det i praksis nødvendigt at indrette forstærkeren så den kontinuerligt justerer sin egen forstærkning så denne bibeholdes på et stabilt niveau.  Komponenterne i filteret Til højre ses frekvenskarakteristikken i wienbro-oscillatorens filter: Vandret hen ad koordinatsystemets x-akse findes en frekvensskala, hvor filterets resonansfrekvens er markeret ved , og langs den lodrette y-akse har man dæmpningen, udtrykt i f.eks. procent eller decibel. I en wienbro-oscillator tilstræber man at  og  hhv.  og  er parvis lige store: Det giver filteret den "A-formede" frekvenskarakteristik der er vist som en grøn kurve – man bemærker at kurven "topper" med 33,33% (dvs. en tredjedel af signalet) eller knap −10 dB ved frekvensen . Hvis filterets modstande og kondensatorer ikke er parvis lige store, bliver frekvenskarakteristikken flad omkring resonansfrekvensen, og dæmpningen ved denne frekvens noget andet end 1/3 – det er vist som de to røde kurver i karakteristikken til højre. Den ændrede dæmpning kan man kompensere for ved tilsvarende at ændre forstærkningen – i tilfældet med den nederste (stærkt dæmpede) kurve skal der meget forstærkning til, og det betyder at den smule støj der uundgåeligt vil være til stede i det praktiske kredsløb, også vil blive forstærket så meget desto mere, og bidrage til forvrængning af det signal oscillatoren leverer. Hvis filterets karakteristik er fladt i toppen (som begge røde kurver til højre), skal forstærkeren ikke levere ret meget mere end den strengt nødvendige forstærkning, før end et bredt spektrum af frekvenser "i omegnen" af  kan løbe rundt i kredsløbet – for at undgå dette bidrag til forvrængingen af signalet, skal forstærkeren holdes så meget desto mere stabilt på den ønskede forstærkningsgrad.