Elektronen blev opdaget af J.J. Thomson i 1897 i Cavendish Laboratoriet ved Cambridge Universitet ved undersøgelse af "katodestråler". Thomson bestemte forholdet mellem elektronens masse og ladning ved at se på katodestrålernes afbøjning i et magnetfelt. I 1910 målte Robert Andrews Millikan elektronens ladning ved at få oliedråber til at svæve i et elektrisk felt. Dermed var både elektronens ladning og masse bestemt. I 1913 publicerede danskeren Niels Bohr en model af atom-strukturen, hvor han introducerende teorien om elektroner, som bevæger sig i baner omkring atomets kerne, hvor grundstoffets kemiske egenskaber i stor udstrækning afgøres af elektronerne i de ydre baner. Denne beskrivelse er senere blevet kendt som Bohr modellen. I 2008 lykkedes det for nogle forskere at filme en elektrons energifordeling, mens den red på en lysbølge. Hver gang vi har ændret opfattelse af elektroners væsen, har grunden været lagt for en ny teknologi. Dengang elektroner blev opfattet som små planeter i et miniature-solsystem, opfandt man den elektriske motor, lyspærer og telefonen. Da man gik over til at se på elektroner som udgangspunkt for stråling, fik man opfindelser med navn efter radiation (engelsk for "stråling"), som radio og radar. I foreløbig sidste runde, hvor man har opdaget elektronernes evne til at teleportere (forsvinde for så at dukke op igen et helt andet sted), fik vi datamaskinen, computeren.  Tekniske detaljer Elektronen modelleres i kvantemekanik med Dirac-ligningen.