En katakombe er en underjordisk gang med gravkamre i væggene. Ordet kommer fra græsk kata kumbas, og var et beskrivende navn på Sankt Sebastians katakomber i Rom. Katakomber forbindes særlig med kristne gravsteder i Rom, men der findes både katakomber andre steder, og ikke-kristne katakomber. I Rom har man f.eks. også omkring ti jødiske katakomber fra antikken. Det bliver ofte fremstillet som om de var skjulesteder for kristne under forfølgelser; dette er ikke korrekt. De var officielle gravpladser, som var kendt af romerske myndigheder. Årsagen til at de blev gravet er at kristne og jøder ikke accepterede den romerske skik med at kremere de afdøde, og i stedet for almindelige kirkegårde gravede man gange i den bløde tufsten. Efter at kristendommen blev tilladt i det 4. århundrede, holdt man op med at bruge katakomberne Man begyndte i stedet at åbne kirkegårde. Efterhånden blev de gamle katakomber glemt; det er kun St. Sebastians katakomber som altid har vært tilgængelige, hvilket skyldes at indgangen ligger i kirken San Sebastiano udenfor murene. I det 9. århundrede angreb saracenere Rom, og de fleste relikvier blev flyttet; dette bidrog til at der ikke længere var nogen grund til at besøge katakomberne. Forskere kendte til katakomberne fra skriftlige kilder, og fra det 16. århundrede begyndte man at lede. Det var på denne tid at man begyndte at bruge ordet katakombe som betegnelse på alle gravsteder af denne type. Omkring 60 katakomber er kendt i Rom, af hvilke 50 er kristne. Sidstnævnte kategori har i henhold til Laterantraktaten siden 1929 vært underlagt Vatikanstaten, nærmere bestemt Den pavelige kommission for hellig arkæologi. Flere af dem er åbne for publikum.