Snabel-a mentes tidligere at være opstået som en ligatur for det latinske ord ad, en ligatur, der kan sammenlignes med og-tegnet (&), der er en sammenskrivning af det latinske et (som betyder "og"). En anden forklaring baserede sig på et middelalderligt håndskrift fra 1536, hvor det mentes at repræsentere en amfora og brugt som vægt- og rumfangsenhed. Papir/pergament var kostbart, så derfor havde man mange forkortelser i middelalderen. Nu hælder videnskabelig forskning til den antagelse, at snabel-a er en direkte udvikling af det franske á (a på dansk), og at der således ingen sammenhæng er mellem snabel-a og det latinske ad eller amfora.  Teknisk kodning Kodning for tegnet @ til brug i IT-systemer findes i ASCII, ISO 8859, Unicode m.fl. Snabel-a blev godkendt af International Telecommunication Union 3. maj 2004 som morsetegn i morsealfabet og er koden for A og C som ét tegn (.--.-.).  Anvendelse i emails og anden IT Da Ray Tomlinson i 1971 fandt på at sende e-mail mellem to computere på arpanet og skulle vælge en måde at skrive e-mailadressen på, havde han brug for et tegn til at skille personnavnet fra computerens (eller stedets) navn. Behovet var et tegn, som ikke indgår i et personnavn, firma eller stednavn, og som findes på et normalt tastatur. I Univac 1108-operativsystemet indlæste man opgaver via en hulkortlæser. På hulkort, hvor der stod en kommando til operativsystemet, skulle første tegn på hulkortet være et @ tegn. På det regionale edb-center ved Københavns Universitet, RECKU, var der opstillet en Univac 1108 i 1970'erne som anvendtes af mange studerende ved DIKU, Datalogisk Institut ved Københavns Universitet. Blandt studerende anvendtes betegnelsen snabel-a om @ tegnet. På det tidspunkt var snabel-a'et endnu ikke udbredt som tegn i en e-post-adresse – dette kom først med indførelsen af domænenavne i begyndelsen af 1980'erne. I et andet tidligt computersystem anvendtes @ til at lave linjeskift, fordi tegnet ikke blev brugt som et normalt tegn.