Rhinlandsk fod eller rhinsk fod er betegnelsen for en længdeenhed, der tidligere anvendtes ved Rhinen og senere også dannede grundlag for mål og vægt flere andre steder, bl.a. i Danmark og den tidligere stormagt Preussen. Den præcise længde af denne fod var forskellig fra sted til sted, men af nogle blev den rhinlandske fod i byen Leiden regnet som standard. Størrelsen på omkring 31,4 centimeter var lidt mindre end den franske fod og lidt større end den engelske. Rhinlandsk fod brugtes af hollændere allerede i 1500-tallet og blev først erstattet af metersystemet i begyndelsen af 1900-tallet.  Dansk fod I Danmark og Norge dannede den rhinlandske fod grundlag for en kongelig forordning i 1683, for at skabe ensartethed for mål og vægt. Nutidige opmålinger af originale målestokke fra 1600-tallet tyder på, at den rhinlandske fod da svarede til 31,407 cm. Det var blandt andre astronomen Ole Rømer, der bidrog til at skabe et ensartet målesystem i Danmark. Arbejdet udmøntede sig i flere kongelige forordninger. Den første i 1683, hvor et såkaldt justervæsen blev oprettet for at udbrede og kontrollere de anvendte målestokke og vægte. En alen blev defineret som 2 fod, hvilket igen skulle være lig to rhinlandske fod. Samtidig blev vægtenheden et pund defineret som 1/62 del af vægten af en kubikfod ferskvand. Det var Rømer som fik til opgave at fremstille de lodder og målestokke, der skulle sendes ud i riget til brug ved handel og skatteinddrivelse.  De gamle mål blev dog stadig brugt i de efterfølgende år. Problemet ved dette var, at størrelsen af en fod var forskellig fra egn til egn. Den sjællandske fod på omkring 31,6 cm var f.eks. cirka 10 procent længere end den jyske. Af hensyn til handelslivet var det derfor nødvendigt med en senere forordning i 1698, der præciserede brugen af de nye måle- og vægtenheder og som påbød at destruere alle tidligere lodder samt redskaber til længde- og rummåling. Det var forbundet med bødestraf, hvis man blev fundet i besiddelse af ældre målestokke. Desuden havde det vist sig uhensigtsmæssigt at definere en fod som en rhinlandsk fod, da der fandtes flere forskellige standarder for den. I stedet blev en alen (2 fod) defineret som længden af en original jernalen, fremstillet i København. Forskellen i længde var dog forsvindende lille mellem den fremstillede jernalen og to rhinlandske fod. I 1820 forsøgte man sig kortvarigt med en definition af en fod baseret på længden af et pendul med et givet antal svingninger i et givet tidsrum. På grund af pendulets variation med det aktuelle steds tyngdeacceleration, gik man allerede i 1835 over til den preussiske fod, der på det tidspunkt havde en veldefineret længde på 31,3853 centimeter. Den preussiske fod var også baseret på den rhinlandske fod. 40 år senere i 1875 blev foden ved lov yderligere præciseret med en ekstra decimal, således at 1 fod = 31,38535 cm. Dette skete i forbindelse med ratificeringen af meterkonventionen, men metersystemet vedtoges først i 1907 og toges i brug nogle år senere.  Preussisk fod Den rhinlandske fod blev i Preussen synonym med den preussiske fod, der i 1816 fik en vedtaget størrelse på 31,3853 centimeter. Provinsen Rheinland i den europæiske stormagt Preussen omfattede i 1800-tallet vigtige handelsbyer som Aachen, Köln, Trier, Düsseldorf og Koblenz. Det var blandt andre Johann Albert Eytelwein, der var medansvarlig for indførelsen af Preussens standarder indenfor mål og vægt.