Opgørelse af folketingsvalg, det vil sige at finde ud af hvem der er blevet valgt til Folketinget efter et folketingsvalg, foregår i flere trin. Der skal fordeles i alt 135 kredsmandater i 10 valgkredse, kaldet storkredse, på de opstillede partier samt eventuelle kandidater uden for partierne. Dette vil som regel favorisere de store partier, så for at sikre at de enkelte partiers antal mandater står i bedre forhold til partiets samlede antal stemmer, fordeles 40 tillægsmandater. Men ikke alle partier kan deltage i tildelingen af tillægsmandater idet der er en spærreregel som udelukker de mindste partier. Først fordeles tillægsmandater på de partier som har ret til tillægsmandater, og på landsdele. Dernæst fordeles hvert partis tillægsmandater på valgkredsene. Og endeligt bestemmes i hver valgkreds hvilke af de opstillede mandater som bliver valgt. Dette kan ske på forskellige måder idet de personlige stemmer og stemmer på partiet behandles forskelligt afhængigt af hvilken opstillingsform de enkelte partier har valgt at benytte. Valgene på Færøerne og i Grønland opgøres helt uafhængigt af valget i Danmark. Færøerne og Grønland vælger hver 2 medlemmer af Folketinget i en enkelt valgkreds.  Oversigt De 135 kredsmandater fordeles ved d'Hondts metode i landets ti storkredse, som hver råder over et fastlagt antal mandater. De 40 tillægsmandater bruges til at udligne resultatet på landsplan, sådan at partierne får netop det antal mandater der svarer til deres del af stemmerne via den største brøks metode. Små partier har typisk svært ved at opnå kredsmandater, men får via tillægsmandaterne alligevel det korrekte antal mandater. Partier er dog udelukket fra tillægsmandater hvis de ikke når over en af de tre spærregrænser. I praksis er der kun en spærregrænse, den som kræver, at partiet får over 2 procent af stemmerne for at få tillægsmandater – derfor kaldes den ofte blot spærregrænsen. (De to andre spærregrænser, se nedenfor, har aldrig givet valg uden at 2 procents-grænsen også gav valg).  Baggrund Systemets formål er dels at sikre et retfærdigt forhold mellem partierne, der afspejler vælgernes stemmer, dels at sørge for at folketingsmedlemmerne har lokal tilknytning og repræsenterer alle dele af landet. Begge hensyn er fastlagt i grundlovens § 31, stk. 2, der fastslår: De nærmere regler for valgrettens udøvelse gives ved valgloven, der til sikring af en ligelig repræsentation af de forskellige anskuelser blandt vælgerne fastsætter valgmåden, herunder hvorvidt forholdstalsvalgsmåden skal føres igennem i eller uden forbindelse med valg i enkeltmandskredse.  Historie Indtil 1915 blev folketingsmændene valgt i enkeltmandskredse, og indtil 1920 eksisterede der en overgangsordning.