Idrætsforsk – også skrevet: IdrætsForsk – var fra 1975 til 2004 et institut for idrætsforskning på Gerlev Idrætshøjskole. Instituttet grundlagde den humanistiske og samfundsvidenskabelige idrætsforskning i Danmark og medvirkede til, at den i det følgende årti blev taget op på universiteterne. Idrætsforsk repræsenterede en kulturkritisk indfaldsvinkel, og instituttets forskningsresultater og virksomhed gav anledning til stærke konfrontationer med idrættens institutioner.  Reorganisering og nedlæggelse I 2001 blev Idrætsforsk reorganiseret og udvidet under det nye navn ”IFO – Institut for forskning i Idræt og Folkelig Oplysning”. En del af IFO’s opgaver blev nu også at etablere og drive et arkiv for folkelige bevægelser. Forøgelsen af den statslige bevilling til instituttet og et voksende antal rekvirerede forskningsprojekter førte til ansættelse af flere forskere og et større antal publikationer, især i bogserien Bevægelsesstudier. Denne udvikling blev afbrudt, da den nye VK-regering, som trådte til i november 2001, besluttede, at IFO ikke længere skulle have støtte fra Kulturministeriets andel af tips- og lottooverskud. IFO overlevede imidlertid uden statslig bevilling gennem aftaler om flere rekvirerede forsknings- og evalueringsopgaver samt bevillinger fra statslige forskningsråd. Men medarbejdere og bestyrelse måtte erkende, at en større del af aktiviteterne på IFO bedre kunne videreføres i andre institutionelle sammenhænge, og dette blev gennemført i efteråret 2004. Legeforskningen fortsatte på Idrætshistorisk Værksted/Gerlev Legepark. Arkivvirksomheden fortsatte under den selvejende institution Vartov-Arkivet. Den centrale del af instituttets arbejde, forskningen i idræt, sundhed og civilsamfund, videreførtes på Center for forskning i Idræt, Sundhed og Civilsamfund (CISC) på Syddansk Universitet. Befolkningsundersøgelserne og de økonomiske analyser fortsatte i et nyoprettet Idrættens Analyseinstitut (IDAN).  Evaluering og kritik Evalueringspanelet fra 1995 skrev i sin samlede vurdering, at "Idrætsforsk er en unik konstruktion i nordisk perspektiv. Formentlig også uden for Norden. (…) Uden tvivl afspejler Idrætsforsk den mangfoldighed, som har præget – og præger – det danske idrætsliv og kropskulturen organisatorisk, ideologisk og på det aktive plan. Idrætsforsk afspejler tilmed en idrætsdebat som i livlighed og synspunktrigdom ikke findes tilsvarende i andre lande (…). Overordnet opfatter Evalueringspanelet Idrætsforsks hidtidige virksomhed som præget af nytænkning, stor produktivitet og bredde i emnevalget." Dette blev bekræftet af en international rapport om idrætsforskningen i de nordiske lande (Kokkonen 2000), som karakteriserede Idrætsforsk i sammenhæng med "a 1970's demand of 'research for the people'... The Idrætsforsk is considered to be the 'favorite son' of the society's tertiary education community." På grund af sit sportskritisk udgangspunkt blev Idrætsforsk imidlertid gennem mange år også betragtet som ”rød” og farlig. Kai Holm, formand for Danmarks Idræts-Forbund, talte i 1994 om et ”kulturradikalt spinatbed”, der udsendte ”mistænkeliggørende postulater”. Fratagelsen af IFOs bevillinger gennem den konservative kulturminister i 2003/4 kan ses i denne sammenhæng. Der var også mistanker om, at Idrætsforsk ville levere stof til oprettelsen af et Statens Idrætsråd, der skulle samle dansk idrætspolitik under Kulturministeriet og tage magt og penge fra landsorganisationerne.