Luis de Góngora y Argote (født i Córdoba, 11. juli 1561, død samme sted 23. maj 1627) var en spansk poet der virkede under barokken. Góngora og hans erkerival Francisco de Quevedo var de mest fremtredende lyrikere i Spanien på denne tid.  Biografi Allerede som femtenårig student i Salamanca blev Góngora kendt for sit heftige gemyt, og på trods af den geistlige karriere han valgte, levede han et udsvævende liv fyldt af kortspil, tyrefægtning og kærlighedseventyr. Hans kærlighedsdigte handlede om jordisk kærlighed i modsætning til hans forløbere, som Santa Teresa de Jesús og San Juan de la Cruz, der beskrev kærligheden til Gud i etnærmest erotisk sprog. Han rejste meget i hele Spanien og skaffede seg mange fjender, blandt annet forfatterne Quevedo, Lope de Vega og Cervantes. Den sidstnevnte udtrykte ligevel i sit digt Viaje del Parnaso (Rejse til Parnasset) en uden forbehold sin beundring for Góngoras digterkunst. I 1617 blev han slotskapellan hos Filip 3. af Spanien, men dette varede kun en kort tid, og hans sidste år i Madrid skal han ha været ret fattig og forkommen, før han blev syg og vendte tilbage til Córdoba. Det er noget uafklaret hvorvidt hans fratreden fra stillingen som slotskapellan havde sammenhæng med Quevedos anklage mot Góngora for sodomi, der blev ansæt som en grov forbrydelse i Spanien på denne tid og belagt med dødsstraf. På baggrund af denne anklage har man antaget at Góngora var homoseksuel. På trods af at han mer eller mindre ufrivilligt startede en egen stilretning i spansk lyrik, kaldet culteranismo og fik en række tilhængere, blev han nærmest fuldstendigt glemt af sin eftertid, men fik en øredøvende oprejsning i forbindelse med fejringen af hans 300 års dødsdag i 1927. I nyere tid bliver han regnet som en af Spaniens største digtere gennem tiderne.