Retsopgøret i Norge efter 2. verdenskrig (norsk: Det norske landssvikoppgjøret) var et retsligt opgør med medlemmer af det nationalsocialistiske parti Nasjonal Samling (NS) og tyskernes medhjælpere i Norge efter 2. verdenskrig. Retsopgøret i Norge adskiller sig fra andre lande ved sin store bredde og sine milde straffe. Eksilregeringen i London havde forberedt sagerne fra og med 1941, hvor de første provisoriske anordninger blev udarbejdet. I 1942 kom den centrale forordning om, at medlemskab af National Samling (NS) – hvor 60.000 nordmænd var medlemmer i krigens løb – i sig selv var strafbart. Endvidere blev al slags bistand til fjenden – økonomisk, moralsk, militær – defineret som strafbar, med det resultat at anklagemyndigheden gik i gang med efterforskning af omkring 100.000 personer efter krigen.  Baggrund Over hele Europa var der i løbet af krigen blevet opbygget et had i dele af befolkningenrne mod nationalsocialisterne og deres medhjælpere. I de berørte lande blev personer, som havde samarbejdet med tyskerne, retsforfulgt efter krigen. I Tyskland arrangerede de allierede et særskilt tribunal, Nürnberg-processen, som skulle dømme tyske krigsforbrydere. Et fællestræk ved retsopgørene i de ulige lande var, at straffeudmålingerne i løbet af processen blev mildere efterhånden som krigen kom på afstand, og stemningen blev mildere. Retsopgøret i Norge blev imidlertid det mest omfattende i Vesteuropa. Det ses ud fra, hvor stor andel af befolkningen, som blev straffedømt og tabte borgerlige rettigheder. I Norge drejede det sig om hele 2 pct, mod Danmark 0,3 pct, Belgien 1,2 pct, Nederland 1 pct, Frankrig 0,25 pct og Østrig 0,2 pct.  Gennemførelse De første forberedelser til et retsopgør blev foretaget af London-regeringen. Senere skete det meste på initiativ af hjemmefrontledelsen. Arrestationer af mistænkte personer begyndte 9. maj 1945 efter en lister som hjemmefronten og de norske myndigheder havde sat op. I alt ble 28750 personer arresters, og allerede i juli 1945 var 14000 fængslet, fordelt på 200 lejrer. Den første dom ble afsagt 15. juli 1945.  Kritik Retsopgøret var omstridt i samtiden, og er også blevet kritisert i eftertiden. Dette gælder særlig spørgsmålet om kollektiv skyld. Mange mener at retsopgøret blev for lemfældigt, og at for mange, deriblandt økonomiske forbrydere, slap for let udenom.  At man fik bøder og blev stemplet som landsforræder for at være passivt medlem i NS har også vakt opsigt.  Dertil blev norske sygeplejersker, der havde arbejdet som Røde Kors-søstre, dømt for landsforræderi, deriblandt den kendte SV-politiker Hanna Kvanmo.