Oprindeligt hørte de pligter, som stabschefen nu udfører, ind under præsidentens sekretær.  Men i 1946, som svar på den hastigt voksende udøvende afdeling af den amerikanske regering  (engelsk: executive branch) blev stillingen som Assistent for Præsidenten oprettet og pålagt anliggenderne indenfor Det Hvide Hus. I 1961 blev præsidentens særlige assistent tildelt titlen: "Det Hvide Hus' stabschef" . Assistent for Præsidenten blev en titel, som blev delt mellem stabschefen og seniorrådgivere såsom stedfortrædende stabschefer ,  White House Counsel, Det Hvide Hus Pressesekretær, og andre. Før skabelsen af dette job var stabschefens jobbeskrivelse traditionelt: Ansættelses-sekretær, som det var tilfældet med Franklin Delano Roosevelt's hjælper, Edwin "Pa" Watson. Ikke alle præsidenter havde en formel stabschef (for eksempel John F. Kennedy). Den gennemsnitlige ansættelsestid for en stabscef i Det Hvide Hus er 2,5 år. John R. Steelman, under Harry S. Truman var den sidste stabschef, som har siddet en hel præsidentperiode. Steelman er også indehaver af rekorden som den længst siddende stabschef – 6 år. Andrew Card og Sherman Adams står lige, hvad angår den næstlængste periode – 5 år hver). De fleste stabschefer i Det Hvide Hus er tidligere politikere, og mange fortsætter deres politiske karrierer i andre roller. Richard Nixon's stabschef Alexander Haig blev udenrigsminister under Ronald Reagan. Gerald Ford's stabschef Dick Cheney blev medlem af Repræsentanternes Hus for Wyoming, forsvarsminister under George H. W. Bush og vicepræsident  under George W. Bush. Donald Rumsfeld var en anden stabschef under Ford-administrationen, og han blev forsvarsminister flere tiår senere i George W. Bush's administration.  Jobbeskrivelse Jobbet er både styrende og rådgivende og kan omfatte nedennævnte pligter, afhængig af præsidentens stil og forretningsgange.