I occitansk findes der flere standarder for, hvordan sproget skal skrives. Grunden er, at troubadoure talte og sang det. Senere er det besluttet, hvordan sproget skal skrives. Der findes fire standarder:  Mistrals standard Mistrals standard søger at fastlægge, hvordan man skriver occitansk, og er udviklet før den klassiske. Standarden blev udviklet i 1853 på baggrund af Joseph Roumanilles værker og Frédéric Mistrals arbejde, som den er opkaldt efter.  Klassisk standard Den klassiske standard har som mål at dække samtlige occitanske dialekter. Den baserer sig på troubadourernes mundtlige overleveringer og forsøger at konstruere moderne ord herudfra. Standarden er afslutningen på den proces, der blev påbegyndt i begyndelsen af 1800-tallet og afsluttet med udgivelsen af livre Gramatica Occitana segon los parlars lengadocians af Louis Alibert i 1935.  Bonnaudienne-standarden Bonnaudienne-standarden tager udgangspunkt i den auvergnatiske dialekt. Standarden varetages af Cercle Terre d'Auvergne.  École du Pô-standarden École du Pô-standarden er udviklet af den cisalpine dialekt, der tales i de occitanske dale på grænsen mellem Frankrig og Italien. Standarden varetages af École du Pô, der søger at bevare de regionale sprog  omkring Piemonte.