Under de engelske borgerkrige (1642-1651) blev Republikken under Oliver Cromwell, støttet af Rundhovederne (Roundheads), mens Kavalererne (Cavaliers) støttede kongemagten.  Under Karl II (konge 1660-1685) skiftede rundhovederne navn til Whigs. Whig-partiet ønskede mere magt til Parlamentet og mindre magt til kongen, mens Toryerne havde det modsatte synspunkt.  I 1800-tallet opstod der Whig-partier i flere engelsk-talende lande. Således var fire af USAs præsidenter i 1841-1853 medlemmer af Whig-partiet. Desuden havde den senere republikaner Abraham Lincoln været medlem af Whig-partiet.  Fra 1839 begyndte nogle britiske Whigs at kalde sig Liberale. Det Liberale Parti blev officielt grundlagt i 1859. De liberale stod bag de fleste større reformer i Storbritannien helt frem til begyndelsen af 1920'erne. Reformperioden blev indledt med Parlamentsreformen i 1832. De liberale forsøgte også at give Irland selvstyre (home rule), men denne reform faldt på grund af konservativ modstand i Overhuset.