Et skolebibliotek indeholder ”samlinger der omfatter de af skolens undervisningsmidler, der katalogiseres efter samme systemer, som anvendes af folkebibliotekerne. I samlingerne indgår skolens bøger m.m., audio-visuelle materialer, undervisningsmidler i elektronisk form, interaktive medier og andre biblioteksegnede materialer.” (Bekendtgørelse nr. 174 af 13. marts 1995 om skolebiblioteker i folkeskolen)  Historisk rids Skolebibliotekerne er udviklet jævnsides med folkebibliotekerne. Grundlaget for dem begge var Skoleloven af 1814, der bestemte, at alle børn skulle undervises efter nærmere regler. Denne lov bevirkede, at der kom skoler i alle sogne, og at analfabetismen midt i 1800-tallet var en saga blot. Langsomt begyndte lokale bogsamlinger henvendt til voksne, til voksne og børn og til børn alene at dukke op. En del af skolerne havde fra sidst i 1800-tallet et bogskab med omhyggeligt udvalgte bøger til børns opbyggelige læsning. Der sneg sig hist og her ”morskabslæsning” ind i samlingen, som f.eks. bøger af Jules Verne, Carit Etlar (Gøngehøvdingen), B.S. Ingemanns historiske romaner og lignende. På de fleste landsbyskoler og mange byskoler blev dette magre udbud først ændret efter 1958 fordi en ny skolelov dette år anbefalede at alle skoler etablerede et skolebibliotek. Derefter gik det til gengæld hurtigt. Snart fandt film, spolebånd, LP-plader, dias, transparenter, kassettebånd, andre visuelle materialer, genstande af forskellig art, videobånd osv. deres vej ind i samlingerne. En overgang i 1980’erne talte man nogle steder om et mediatek i stedet for et skolebibliotek, og i 1995 lanceredes betegnelsen ”Pædagogisk servicecenter” sågar i ministeriets bekendtgørelse. Siden da er stadig flere medier og metoder blevet tilgængelige, computere, mobiltelefoner, MP3-afspillere, digitale kameraer og videokameraer og de indgår alle på hver sin måde i skolebibliotekets tilbud til lærere og elever. I 2005 ønsker Danmarks Skolebibliotekarforening, at man skal opfatte skolebiblioteket som skolens pædagogiske udviklingscenter, for dermed at pointere, at det bl.a. er derfra, der banes nye veje i folkeskolens pædagogiske tænkning. Officielt hedder institutionen dog stadig ”skolebibliotek”.