Gaius Valerius Catullus (fødsels- og dødsår ikke helt sikre, men ansættes til omkring 84 f.Kr. og 54 f.Kr.) kaldes på dansk Catul og Catullus. Navnet er et diminutiv og oversættes med "lille Cato".  Baggrund Catul levede i den romerske republiks sidste årtier, da den gamle romerånd gik til grunde. Han blev født på egnen ved det nuværende Verona. Hans far var en rig og anset mand tilhørende den romerske ridderstand, og Julius Cæsar boede i hans hus, når han kom til Verona. Familien ejede også en lystgård på halvøen Sirmio i Gardasøen. En ruin efter en romersk villa på halvøen udpeges af traditionen som tilhørende Catul,  der elskede hjemmet på Sirmio og ofte opsøgte roen der.  Da Catul var godt tyve år gammel, kom han til Rom, hvor han snart fik venner og velyndere i ledende kredse med republikansk sindelag. Hans digte til sine gode venner røber et godt og muntert liv dem imellem. Han arvede en ejendom ved Tibur (vore dages Tivoli), hvor han stiftede bekendtskab med en lang række digtere fra den moderne digterskole neoterikerne. Neoterikerne arbejdede på, med alexandrinerne som forbillede, at skabe en "formfuldendt" kunst. Dette litterære bekendtskab har unægtelig medført en vis påvirkning af Catul, som i sine digte smidiggjorde latin for det præcise, rammende udtryk, og derved beredte vejen for Horats og Ovid.  Catuls digtning Størstedelen af Catuls digte er henvendt til Lesbia (Clodia). Ellers dyrker han forskellige genrer: Elegier, idyller, bryllupshymner m.m. Hans digte veksler mellem det forfinede og det grovkornede og sjofle. Via Catuls digte får vi indsigt i tidens dekadente moral, som påvirkede ham så meget. Digtene fra hans sidste leveår er præget af fortvivlelse, bitterhed og had.  Catullus 16 Catullus 16 er Catullus' svar til personerne Furius (muligvis digteren Furius Bibaculus) og Aurelius, som havde beskyldt ham for at skrive umoralske digte. Catullus svarer med dette digt, skrevet i et sprog fyldt af eksplicitte seksuelle udtryk, at digteren selv er og skal være kysk, men hans digte må gerne være utugtige, og at det netop er dem, der skriver søde og harmløse digte, man skal vogte sig for.