Hugormen findes i det meste af Danmark, men mangler på øerne i Det sydfynske Øhav, på Samsø, Sejerø, Rømø og Als. Den er sjælden på Lolland-Falster og Vestsjælland. Hugormen er en af de mest udbredte slanger. Den findes i det meste af Europa fra Pyrenæerne og Alperne til det nordlige Skandinavien og i et bånd fra England i vest og tværs over Rusland til Kamtjatka i øst. I Danmark er hugormen især almindelig i klit, lyng- og hedeområder langs kysterne. Men den ses også langs marker, levende hegn, i åbne skove, i skovmoser og omkring skovsøer, som solen kan skinne ned på. Den jyske vestkyst, Nordsjælland, Røsnæshalvøen nord for Kalundborg samt Møn angives som områder med særligt store forekomster af hugorme. Ravnsholt Skov, syd for Lillerød og Allerød er også kendt for sine mange hugorme.  Fjender Hugormen har mange fjender. De vigtigste er mennesker, musvåger, krager, pindsvin og hønsefugle så som fasaner. Men også grævlinger, hermeliner, ildere og tamkatte har hugormen på deres spiseseddel. Mange slanger dræbes også i trafikken når de krydser veje.  Giftighed Hugormen bruger først og fremmest sin gift til at nedlægge sit bytte. Giften er forholdsvist stærk (stærkere end de amerikanske klapperslanger ifølge det såkaldte LD50-index). Mængden af gift, som sprøjtes ind ved et bid, er meget lille. Som regel vil hugormen forsøge at undgå mennesker, da hugorme er bange for mennesker. Den kan dog være aggressiv – især hvis den føler sig truet, kan den bide. For raske voksne er et hugormebid normalt ufarligt. Men man bør altid tage kontakt til en læge så hurtigt som muligt, og helst indenfor en halv time efter, at man er blevet bidt. Hvor alvorligt biddet er, afhænger af hvor man bliver bidt og hvor meget gift, hugormen sprøjter ind. Der er personer, som er i særlig risikogruppe for at få alvorlige reaktioner: børn under 12 år, ældre, gravide, allergiske personer, personer i dårlig almentilstand, eller de som er bidt andre steder end i arme og ben. For disse grupper er det vigtigt at komme på sygehus øjeblikkeligt. Omtrent 30 procent af biddene er såkaldte tørre bid. Det vil sige, at der ikke er nogen gift i biddet. Kun 10-15 procent af de bid, der bliver registreret årligt, er alvorlige. Symptomer på hugormebid er lette symptomer som smerte, hævelse og rødme rundt om bidstedet, eller mavesmerter, kvalme og opkastninger. Mere alvorlige symptomer er shockudvikling, hjerte- og karsymptomer i form af lavt blodtryk og hjertebanken, besvær med vejrtrækning, svimmelhed, hævelser som spreder sig og evt. omfatter hele kroppen, forstyrrelser i blodets størkningsmekanisme og bevidstløshed. Visse typer medicin kan forværre virkningen af giften: Serum, ACE-hæmmere (blodtryks- og hjertesvigtmedicin), betablokkere og til tider angiotensin II-antagonist. Hugormegiften produceres i en giftkirtel beliggende bagtil i slangens hoved og føres ved biddet, når den hugger, via en kanal til overmundens hule gifttænder. I løbet af ca. 1/40 sekund sprøjtes giften, mellem 10 og 30 mg, ind i offeret. Giften, som er beslægtet med klapperslangernes gift, beskadiger blodkarrene og ødelægger de røde blodlegemer. Sundhedsstyrelsens opgørelse af det årlige antal indlagte behandlet for hugormebid ved landets sygehuse viser en fordobling af tilfældene over de sidste 10 år til i alt ca. 70 pr. år (tal fra 2007). Dødeligheden efter hugormebid er meget lille, men der er set enkelte dødsfald efter hugormebid i Danmark, ligesom alvorlige symptomer som udtræden af vand i hjernen og lungerne, opkastning af blod, blod i afføringen, blodtryksforhøjelse samt nyrepåvirkning er beskrevet. I Skandinavien er det seneste dødsfald hos et rask, voksent menneske så vidt vides fra 1994, hvor en svensk kvinde døde som følge af hugormebid. Husdyr og kæledyr kan blive udsat for hugormebid. Hos Agria Dyreforsikring er der i skadestatistikken i gennemsnit årligt registreret seks hunde, der er døde som følge af hugormebid i perioden 2002-2012. Hugormen har meget små tænder. De er kun 5 mm lange. Har man sko og kraftige bukser på, så kan hugormen ikke bide igennem. Man bliver sjældent bidt af en hugorm med mindre man samler den op, sætter sig på den, eller træder på den i let beklædning.