Grev Berchtolds familie stammede fra Tirol og ejede store landområder i Mæhren. Leopold var søn af grev Sigmund von Berchtold (1834–1900) og dennes hustru, som var født grevinde Trauttmansdorff. Han voksede op på slottet i Buchlovice i Mæhren. Der lærte han at tale tjekkisk, slovakisk og ungarsk. Efter at have aflagt statseksamen indtrådte han i statens tjeneste i 1887 ved statholderiet i Brünn (Brno). I 1894 aflagde Berchtold diplomatprøve og blev legationssekretær på ambassaden i Paris. Han giftede sig med grevinde Ferdinandine Károlyi, som var arving til store besiddelser i Slovakiet. I 1897 blev han 1. sekretær i ambassaden i London og i 1903 blev han ambassaderåd i Sankt Petersborg og oplevede der det russiske nederlag i den Russisk-japanske krig. Fra december 1906 til 1911 var Berchtold østrigsk ambassadør i Sankt Petersborg. I 1908 tog han initiativ til et møde mellem udenrigsminister Alois Lexa von Aehrenthal og den russiske udenrigsminister Alexander Isvolsky på sit slot i Buchlau. Den 16. september 1908 indgik de to lande inden udbruddet af Bosnienkrisen Aftalen fra Buchlau, hvorefter Dobbeltmonarkiet fik Bosnien-Hercegovina mod at Rusland fik fri passage gennem Dardanellerne. Den 19. februar 1912 blev Berchtold af kejser Franz Joseph udnævnt til k.u.k. udenrigsminister. Han tiltrådte sin post efter at hans forgængers politik havde isoleret Østrig-Ungarn internationalt og frem for alt skadet forholdet til Rusland. Berchtold fortsatte denne politik. Han var talsmand for en anti-serbisk politik og indledte derfor – for at holde Serbien væk fra Middelhavet – grundlæggelsen af Albanien. Efter mordet på den østrigske tronfølger ærkehertug Franz Ferdinand den 28. juni 1914 (Mordet i Sarajevo) udformede og fremlagde han den 23. juli 1914 det ultimatum til Serbien, hvis afvisning endte med at føre til 1. verdenskrigs udbrud. Efter sin tilbagetræden som udenrigsminister i 1915 var Berchtold indtil 1918 overhofmester og rådgiver for tronfølgeren, den senere kejser Karl 1.. I 1918 tog han i en periode til Schweiz. Fra 1923 levede han fortrinsvis i Ungarn. Berchtold døde tilbagetrukket den 21. november 1942 på sit gods i det ungarske Peresznye.  Italienske krav Berchtold undlod med vilje at underrette sine (officielt) alierede Italien og Rumænien om den planlagte aktion mod Serbien, da han forudså, at de kun ville kræve kompensation for deres accept. Den italienske ambassadør i Wien erklærede overfor Berchtold den 19. december 1914, at Italien forlanger kompensation også ved en delvis, permanent eller midlertidig ... territorial besættelse, men også hvis Østrig-Ungarn opnår fordele af ikke-territorial karakter, ja blot politisk indflydelse elelr økonomiske privilegier. Som følge af pres på ambassadørerne i Rom, Bernhard von Bülow og Karl Macchio gav Berchtold efter og foreslog den 9. januar 1915 Franz Joseph at afstå Trentino. Det ville kejseren og den ungarske ministerpræsident Tisza imidlertid ikke høre tale om. På initiativ af den mægtige Tisza blev Berchtold den 13. januar 1915 af kejseren udskiftet som udenrigsminister med ungareren Stephan Burián.  Personlighed og forskelligt Af samtidige blev Berchtold beskrevet som en elskværdig, fintfølende, taktfuld og dannet Grandseigneur, beskeden, selvironisk men også usikker og verdensfjern. Jagt, hestesport, kvinder og venner stod ofte i forgrunden; den politiske virkelighed holdt han sig fra. Et ægte opgør med de behov og ideer, som folkene i riget havde, var ham umuligt. Mens han var Karls overhofmester modtog kejseren den nye minister Josef Redlich i privataudiens og sagde til ham, at: ...han aldrig havde erklæret krig; men dengang var han blot en underordnet officer.... Den vel hovedansvarlige, Berchtold, stod samtidig som overkammerherre i forværelset, bemærker Anton Mayr-Hartig.  Greven og Mariavalfartsstedet Som treårig blev Berchtold taget med på jagt af sin far i nærheden af den vestungarske by Tömörd, og han blev væk. Først tre dage senere blev drengen fundet uskadt under et træ, hvorpå der hang et billede af Jomfru Maria. Af taknemmelighed lod faderen hvert år på den første søndag i juni afholde en taksigelsesmesse på tre sprog, da indbyggerne her var ungarere, tyskere og kroater. I 1994 blev der her opført et Mariakapel.