
_START_ARTICLE_
Personalunion
_START_PARAGRAPH_
En personalunion er en union af to eller flere stater med fælles regent, hvor landene i øvrigt er uafhængige af hinanden og er selvstændige, blandt andet med separat lovgivning. Begrebet tillægges den tyske jurist Johann Stephan Pütter, som introducerede termen i Elementa iuris publici germanisi (Elementer af tysk lovgivning) i 1760. Personalunioner forekom hyppigt i middelalderen, men er efter industrialiseringen sjældent forekommende. De stater, som indgår i Commonwealth er i dag suveræne selvstændige stater med fælles formel regent, Elizabeth 2. af Storbritannien. Det moderne suverænitetsbegreb er vanskeligt at forene med strukturen i en personalunion.
_START_SECTION_
Dannelse og opløsning
_START_PARAGRAPH_
Personalunioner opstår, når regenten i et land vælges til regent i et andet, som da de litauiske storfyrster og de sachsiske kurfyrster blev valgt til konger i Polen i henholdsvis 15.—16. århundrede og 1697—1763, eller ved, at samme fyrste bliver regent i begge lande, som det var tilfældet i Preussen og Neuenburg 1707—1857 og i Schwarzburg-Rudolstadt og Schwarzburg-Sondershausen 1911—1918. Personalunioner medfører ikke noget retligt fællesskab mellem de to lande, og disse behøver heller ikke at have fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.  Personalunioner har imidlertid i flere tilfælde været udgangspunkt for en nærmere sammenknytning, der udsætter det ene land for at komme i afhængighed af det andet og blive inddraget i dets krigerske forviklinger. Det er en af grundene til, at nogle landes forfatninger, fx den tidligere danske grundlovs § 4, udtrykkeligt krævede rigsdagens samtykke, for at kongen kunne blive regent i et andet land, ligesom det kan nævnes, at en tronforbindelse mellem Danmark og Grækenland blev forbudt ved Traktaten af 13. juli 1863. _NEWLINE_En personalunion opløses enten når den fælles monark opgiver tronen i det ene land, som f.eks. da Karl 5. af Spanien i 1556 nedlagde den tyske krone, eller ved at to ulige personer på grund af forskelle i tronfølgereglerne arver kronen i de to lande. Således opløstes personalunionen mellem England og Hannover 1714—1837 og mellem Nederlandene og Luxembourg 1815—1890, da en kvinde kom på tronen i det ene land, men i det andet kun var mænd der havde ret til tronen.