When we are young, we wander on a path, a path of exploration, a path of ebullience, a path of happiness, a path on which we believe that everything is so magical and that all will go our way; however, when we egress from our rainbow-colored shells, we realize this is only a fabrication of reality.
כשאנחנו צעירים, אנחנו משוטטים בשביל, בנתיב של חקר, בנתיב של התלהבות, בנתיב של אושר, במסלול שבו אנחנו מאמינים שהכל כל כך קסום ושכולם ילכו בדרכנו; עם זאת, כאשר אנו יוצאים מהצדפים בצבעי הקשת שלנו, אנו מבינים שזה רק בדיה של המציאות.
כשאנו צעירים, אנו משוטטים על משעול של תגליות, של השתלהבות, של אושר, משעול שאנו מאמינים שהוא כל כך קסום עד אשר הכל יסתדר לפי מאוויינו; אבל כאשר אנו נוטשים את קליפתנו הצבועה בכל גוני הקשת, נוכחים אנו שהיה זה עיוות של המציאות.
אנו רואים את העולם שלנו, כאשר אנחנו משתמשים בטבעות שונות וחושפים אותו ללא פחד.