How can you go on so blithely, pretending nothing's wrong, when something so horrible has happened?
איך אתה יכול להמשיך כל כך בשמחה, להעמיד פנים ששום דבר לא בסדר, כשמשהו כל כך נורא קרה?
איך את יכולה להמשיך בעליצות הזאת, תוך כדי העמדת פנים שהכל כשורה, כאשר דבר כה מזוויע קרה?
אבל ברגע שזה נראה כאילו הדבר לא משנה את עצמך, זה פשוט כמעט כמו שהיית עושה זאת.