b'\n_START_ARTICLE_\nNikolaj Dimitrijevi\xc4\x8d Olsufjev\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\n26. septembra 1786 je pri\xc4\x8del aktivno voja\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo kot zastavnik v Izmailovskem polku. V letih 1789-90 je sodeloval v bojih proti \xc5\xa0vedom v sestavi vojne mornarice. leta 1795 je bil povi\xc5\xa1an v stotnika in \xc4\x8dez dve leti \xc5\xbee v polkovnika. 8. aprila 1798, pri 25. letih, je bil povi\xc5\xa1an v generalmajorja in postal je poveljnik Brja\xc5\xbeskega mu\xc5\xa1ketirskega polka._NEWLINE_Leta 1800 ga je car Pavel I. Ruski odpustil iz voja\xc5\xa1ke slu\xc5\xbebe, a ga je jeseni leta 1801 novi car Aleksander I. Ruski aktiviral in imenoval za poveljnika Vibor\xc5\xa1kega mu\xc5\xa1ketirskega polka. V bojih s Francozi je bil dvakrat ranjen in 30. avgusta 1807 je bil povi\xc5\xa1an v generalporo\xc4\x8dnika ter imenovan za poveljnika 22. pehotne divizije, ki je bila garnizirana v Moldaviji._NEWLINE_V letih 1809-10 se je boril proti Turkom in leta 1811 je postal poveljnik 17. pehotne divizije (v sestavi 1. zahodne armade). Pozneje je postal poveljnik 2. ter 9. pehotnega korpusa; 19. decembra 1812 je bil povi\xc5\xa1an v generalmajorja. 10. februarja 1814 je bil njegov korpus obkoljen in bil ujet. Potem, ko so zavezni\xc5\xa1ke sile zajele Pariz, je bil izpu\xc5\xa1\xc4\x8den iz vojnega ujetni\xc5\xa1tva._NEWLINE_Ko se je vrnil nazaj v Rusijo, je bil konec leta 1814 imenovan za poveljnika 4. pehotnega korpusa. Leta 1820 je bil imenovan za senatorja, a je leta 1821 zaradi paralize izgubil glas in tako ni mogel ve\xc4\x8d zasesti polo\xc5\xbeaja._NEWLINE_Uradno je bil odpu\xc5\xa1\xc4\x8den \xc5\xa1ele leta 1831.'