b'\n_START_ARTICLE_\nEksarhati na Apeninskem polotoku\n_START_PARAGRAPH_\nEksarhat je bila administrativna enota bizantinskega cesarstva po propadu zahodnega dela rimskega cesarstva. Na Apeninskem polotoku so bila sprva vsa posestva Bizanca vklju\xc4\x8dena v Italijanski eksarhat s prestolnico v Ravenni, a v teku stoletij se je ozemlje razdelilo na ve\xc4\x8d enot. Od sedmega stoletja dalje se je za\xc4\x8dela uveljavljati politi\xc4\x8dna sila pape\xc5\xbeev, ki je s \xc4\x8dasom prerasla vpliv bizantinskega cesarstva. Poleg tega so se pojavile zahteve lokalnih plemi\xc4\x8dev po avtonomiji, kar je postopoma privedlo do zatona eksarhatov. Iz njih so se razvili ducati (izg. dukati), to je kne\xc5\xbeevine, ki so bile skozi ves srednji vek glavna politi\xc4\x8dna sila na obmo\xc4\x8dju dana\xc5\xa1nje Italije.\n_START_SECTION_\nPredzgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nKo je leta 395 umrl Teodozij I., zadnji cesar celotnega Rimskega imperija, je postal njegov starej\xc5\xa1i sin Arkadij cesar vzhodnega rimskega cesarstva, njegov mlaj\xc5\xa1i sin Onorij pa cesar zahodnega. Ta je leta 402 zaradi nevarnosti gotskih vpadov prenesel prestolnico iz Milana v Ravenno, ki je bila s kopnega te\xc5\xbeko dosegljiva zaradi ob\xc5\xa1irnih mo\xc4\x8dvirij, na morju pa je bila prakti\xc4\x8dno nepremagljiva. Prav tu je bil leta 476 odstavljen njegov daljni naslednik Romulus Augustulus, zadnji zahodnorimski cesar. Oblast je prevzel Odoaker, ki je cesarske insignije poslal v Bizanc; vzhodnorimski cesar Zenon je imenoval Odoakra za patricija in kot takemu priznal oblast nad pridobljenimi de\xc5\xbeelami. Vse ozemlje je postalo ostrogotska kraljevina s prestolnico v Ravenni, ki je bila formalno odvisna od Bizanca. Trajala je do Justinijanovih gotskih vojn 535 - 553, s katerimi so bila vsa posestva vklju\xc4\x8dena v direktno upravo Bizanca. Italijansko ozemlje je bilo voja\xc5\xa1ko in upravno preurejeno. Voja\xc5\xa1ke postojanke so bile name\xc5\xa1\xc4\x8dene v Forum Iulii (dana\xc5\xa1nji \xc4\x8cedad), v Trentu, na jezeru Como in na dana\xc5\xa1nji francosko-italijanski meji. Ozemlje je postalo prefektura in je bilo razdeljeno na province.\n_START_SECTION_\nItalijanski eksarhat\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 567 je prefektura postala Italijanski eksarhat s prestolnico v Ravenni. Eksarha je imenoval direktno bizantinski cesar in je bil navadno iz vzhodnih de\xc5\xbeel, ve\xc4\x8dkrat celo dvorni evnuh. Eksarhat je imel civilno in voja\xc5\xa1ko oblast in ni odpravil prej\xc5\xa1njih vodilnih kadrov, pa\xc4\x8d pa jih je podredil eksarhovi oblasti._NEWLINE_Meje Italijanskega eksarhata niso bile nikoli natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8dene, ker so kmalu po njegovi ustanovitvi vdrli v de\xc5\xbeelo Langobardi, ki so prepre\xc4\x8dili vsakr\xc5\xa1no stalno upravo. Kljub pomo\xc4\x8di iz Bizanca, eksarhat ni mogel zaustaviti prodiranja Langobardov, ki so zasedli velik del njegovega ozemlja in celo postavili svojo prestolnico v mesto Pavia. Skoraj vse bizantinsko ozemlje je pre\xc5\xa1lo najprej pod Langobarde in nato ve\xc4\x8dinoma pod pape\xc5\xbeevo oblast, a natan\xc4\x8dne letnice so ve\xc4\x8dkrat sporne. Medtem ko lahko postavljamo prehod na cerkvena posestva okvirno v obdobje Pipina Malega (pribli\xc5\xbeno 750 - 779), ni dovolj langobardskih zapisov o njihovem kraljevanju. Na razpolago so le podatki posameznih mestnih uprav, ki se ve\xc4\x8dinoma dolgo niso sprijaznile z langobardsko oblastjo in so se \xc4\x8dim dlje smatrale za neodvisne.\n_START_SECTION_\nEparhije in voja\xc5\xa1ka okro\xc5\xbeja\n_START_PARAGRAPH_\nPo izgubi severnih posestev je leta 580 cesar Tiberij II. Konstantin preuredil eksarhat z razdelitvijo na pet provinc imenovanih eparhije. To so bile Annonaria (dana\xc5\xa1nje de\xc5\xbeele Marke, Romanja in delno Lombardija, vklju\xc4\x8dno z Ravenno in Benetkami), Calabria (dana\xc5\xa1nja Apulija), Campania (dana\xc5\xa1nja Kampanija), Emilia (Padska ni\xc5\xbeina) in Urbicaria (dana\xc5\xa1nji Lacij in del Toskane). S tem je nameraval predvsem pove\xc4\x8dati voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d eksarhata v boju proti Langobardom, a mu je smrt prepre\xc4\x8dila ra\xc4\x8dune. Njegov naslednik, Mavricij, je posestva na Apeninskem polotoku raje razdelil na sedem voja\xc5\xa1kih okro\xc5\xbeij, ki jih je upravljal voja\xc5\xa1ki guverner imenovan dux. S \xc4\x8dasom so nekateri dux proglasili samostojnost in postali duca - knez. Ta okro\xc5\xbeja so bila: Ravenski eksarhat, Rimski eksarhat, Pentapolis, Venetika, Napoli, Ligurija in Istra. Ligurija in Istra sta pokrivali ozemlje, ki ima tudi danes isto ime; bizantinska uprava v teh dveh okro\xc5\xbejih ni imela ve\xc4\x8djih politi\xc4\x8dnih posledic, zapustila je le kulturne spomenike.\n_START_SECTION_\nRavenski eksarhat\n_START_PARAGRAPH_\nRavenski eksarhat je bila osrednja enota bizantinskega cesarstva na Apeninskem polotoku med \xc5\xa1estim in osmim stoletjem. Ni bila ve\xc4\x8d administrativna provinca, pa\xc4\x8d pa voja\xc5\xa1ko urejena dr\xc5\xbeava, ki je bila sicer sestavni del velikega cesarstva, a ni mogla preve\xc4\x8d ra\xc4\x8dunati na njegovo podporo. Njeni najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i sovra\xc5\xbeniki so bili Langobardi, ki so jo tudi kon\xc4\x8dno premagali._NEWLINE_Toda Langobardi niso bili edini nasprotniki Ravenskega eksarhata; nevarnost je bila tudi internega zna\xc4\x8daja, \xc4\x8deprav sprva ni bila o\xc4\x8ditna. Najprej se je zaradi verskih vpra\xc5\xa1anj Oglejski \xc5\xa1kof lo\xc4\x8dil od Ravenske oblasti in proglasil shizmo: oklical se je za patriarha avtokefalne cerkve. Kmalu zatem je pri\xc5\xa1lo do nesporazumov z Rimom, kjer je pape\xc5\xbe Gregor II. zaman pri\xc4\x8dakoval, da mu Bizanc in Ravenna pomagata v sporih z Langobardi. Ker sta imela bodisi Bizanc kot Ravenna dovolj svojih te\xc5\xbeav, si je rimski pape\xc5\xbe pomagal sam. To je pa bil tudi za\xc4\x8detek pape\xc5\xbeeve politi\xc4\x8dne oblasti. Zaradi verskih vpra\xc5\xa1anj je bilo trenje med Bizancem in Rimom vedno ve\xc4\x8dje in pri\xc5\xa1lo je celo do odprte vojne. V vrtincu verskih razdorov, Langobardskih napadov in odprtega nasprotovanja med Rimom in Bizancem, je bil Ravenski eksarhat vedno bolj osamljen in oslabljen. V drugi polovici sedmega stoletja so se za\xc4\x8deli upirati eksarhu tudi lokalni plemi\xc4\x8di. Langobardi so izrabili osamljenost eksarhata in med leti 726 in 751 so ga dokon\xc4\x8dno osvojili.\n_START_SECTION_\nRimski eksarhat\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinci so prvi\xc4\x8d pri\xc5\xa1li v Rim leta 536 kot predstavniki Rimskega imperija, ki so pregnali barbarske okupatorje. Ko so pozneje Ostrogoti spet zavzeli Rim, so ga Bizantinci spet\xc2\xa0\xc2\xbbre\xc5\xa1ili\xc2\xab\xc2\xa0in ostali na oblasti (552). Cesar Justinijan I. je opusto\xc5\xa1enemu mestu pomagal ne samo z gradnjo mostov in vodovodov, pa\xc4\x8d pa tudi z obnovo javne uprave. Ubeglo rimsko aristokracijo so nadomestili priseljeni bizantinski plemi\xc4\x8di ter cerkveni dostojanstveniki in Rim, ki je bil prej podrejen Ravenskemu eksarhatu, je postal samostojen eksarhat. Razlikoval se je od vseh drugih, v kolikor ni bilo eksarha, ki bi zdru\xc5\xbeeval v svoji osebi voja\xc5\xa1ko in upravno oblast: za voja\xc5\xa1ke zadeve je bil zadol\xc5\xbeen dux, medtem ko je bila uprava mesta prepu\xc5\xa1\xc4\x8dena pape\xc5\xbeu. To stanje je dovolilo, da se je pape\xc5\xbeeva oblast vedno bolj utrjevala. Pape\xc5\xbe Gregor I. je, med drugim, ustvaril v mestu mre\xc5\xbeo bogoslu\xc5\xbenih ustanov, ki so imele nalogo braniti prebivalce, kar jasno pove, da je bil dux \xc5\xbee malo ali ni\xc4\x8d upo\xc5\xa1tevan. Gregorjeva organizacija je bila sicer formalno v rokah diakonov in menihov, a dejansko je bila civilna ustanova in je prevzela vso upravo mesta. Ko se Ravenski eksarh ni odzval na pape\xc5\xbeev poziv, da odvrne Langobarde od Rima, je Gregor I. prevzel iniciativo in leta 598 sklenil z njimi enostranski mir. Pape\xc5\xbeeva oblast je dosegla vi\xc5\xa1ek leta 607, ko je bizantinski cesar Fokas odlo\xc4\x8dil, da ima rimski pape\xc5\xbe oblast nad carigrajskim patriarhom. O eksarhatu tedaj \xc5\xbee davno ni bilo ve\xc4\x8d govora. Leta 728 je langobardski kralj Liutprand predlagal pape\xc5\xbeu Gregorju II. zavezni\xc5\xa1tvo in mu s to priliko podaril ozemlje Sutri; zavezni\xc5\xa1tvo se ni uresni\xc4\x8dilo, Sutri pa je bil prvi del\xc4\x8dek bodo\xc4\x8de Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave.\n_START_SECTION_\nPentapolis\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinska pentapolis je vklju\xc4\x8devala mesta Ariminum, Pisaurum, Fanum Fortunae, Sena Gallica in Ancona. Pozneje so se tudi mesta v notranjosti zdru\xc5\xbeila v manj\xc5\xa1o pentapolis, zato se prvotna imenuje tudi marittima ali obmorska pentapolis. To ozemlje je bilo \xc5\xa1e v starorimskih \xc4\x8dasih samostojna provinca Flaminia, zato je z razvojem mest ostalo upravno povezano. Njihova obmorska lega nedale\xc4\x8d eno od drugega daje razumeti, da so v \xc4\x8dasu bizantinske oblasti sestavljala mo\xc4\x8dno voja\xc5\xa1ko in trgovsko zvezo. Langobardi, ki so zasedli pokrajino med leti 716 in 752, pomorskih opori\xc5\xa1\xc4\x8d niso potrebovali, zato je tudi strate\xc5\xa1ka va\xc5\xbenost teh mest kmalu upadla.\n_START_SECTION_\nVenetika\n_START_PARAGRAPH_\nVenetika ali latinsko Venetia maritima (Obalna Bene\xc4\x8dija) je zavzemala obalo dana\xc5\xa1njih de\xc5\xbeel Bene\xc4\x8dija in Furlanija - Julijska krajina. Kadar so Langobardi zavzemali severne posesti Italijanskega eksarhata, so se prebivalci zatekali vedno bolj na obalo in na otoke, ki jih osvojevalci niso dosegli. Tako je ostalo v bizantinskih rokah skromno ozemlje, odrezano od ostalega eksarhata, zaradi \xc4\x8desar je dobilo samostojno upravo kot eparhija in nato kot voja\xc5\xa1ko okro\xc5\xbeje. Po padcu Ravenne leta 751 je postala Venetika glavna bizantinska prekomorska posest. Toda Bizanc je bil dale\xc4\x8d in bene\xc5\xa1ki dux je bil prakti\xc4\x8dno neodvisen. V naslednjih letih je Venetika obstajala le formalno, saj je dejansko obstajala le kne\xc5\xbeevina Venetia, ki jo je kon\xc4\x8dno (814) priznal tudi bizantinski cesar in ki je postala mogo\xc4\x8dna Bene\xc5\xa1ka republika.\n_START_SECTION_\nNapoli\n_START_PARAGRAPH_\nOzemlje v bizantinski posesti je odgovarjalo pribli\xc5\xbeno dana\xc5\xa1nji pokrajini Napoli. Od leta 638 dalje mu je stal na \xc4\x8delu dux, ki je zdru\xc5\xbeeval voja\xc5\xa1ko in civilno oblast. Po padcu Ravenskega eksarhata je bilo neapeljsko okro\xc5\xbeje podrejeno sicilskemu strategu, a \xc5\xbee leta 661 je bizantinski cesar podelil oblast nad tem ozemljem doma\xc4\x8dinu, kar je s \xc4\x8dasom privedlo do samostojne kne\xc5\xbeevine. Formalno se je sicer Neapelj \xc5\xa1e dalje progla\xc5\xa1al za podlo\xc5\xbenika cesarstva, a dejansko je \xc5\xbee leta 763 knez \xc5\xa0tefan II. Neapeljski koval svoj denar. Ta dvoumna uprava je trajala vse do leta 1137, ko so Normani zasedli vso de\xc5\xbeelo.\n_START_SECTION_\nZadnji eksarhat\n_START_PARAGRAPH_\nZ osvojitvijo Ravenskega eksarhata leta 751 so Langobardi prakti\xc4\x8dno zaklju\xc4\x8dili bizantinsko oblast na Apeninskem polotoku. Ostale so v posesti cesarstva samo Apulija, Lucania (dana\xc5\xa1nja Bazilikata) in Kalabrija, vse ostale de\xc5\xbeele so se po\xc4\x8dasi odcepile in osamosvojile. Leta 876 so Bizantinci imenovali v mestu Bari zadnjega eksarha, ki pa ni nikoli nosil tega naslova. Sprva je bil le strategos ali patricij, pozneje katepan, iz \xc4\x8desar se je razvil izraz kapitan. Italijanski katepanat je trajal do leta 1071.'