b'\n_START_ARTICLE_\nAragonska krona\n_START_SECTION_\nAlternativna imena\n_START_PARAGRAPH_\nV sodobnem zgodovinopisju se ime aragonska krona uporablja za obdobje od dinasti\xc4\x8dne zdru\xc5\xbeitve aragonskega kraljestva in barcelonske grofije naprej. Dejansko pa se ime ni uporabljalo vse do vladavine Jakoba II. Pravi\xc4\x8dnega konec 13. stoletja. Med 12. in 14. stoletjem se je uporabljalo ime Casa d\'Arag\xc3\xb3 za dominije aragonskega kralja._NEWLINE_Med 12. in 15. stoletjem skupek kraljevih posesti najdemo pod razli\xc4\x8dnimi imeni: Corona regni Aragonum (Krona aragonske kraljevine), Corona Regum Aragoniae (Krona aragonskih kraljev), Corona Aragonum (Aragonska krona)._NEWLINE_V privilegiju o priklju\xc4\x8ditvi Majorke k Aragonski kroni leta 1286 (Privilegio de anexi\xc3\xb3n de Mallorca a la Corona de Arag\xc3\xb3n) se pojavi izraz \xc2\xbbregno, dominio et corona Aragonum et Cataloniae\xc2\xab\xc2\xa0(kraljevina, dominij in krona Aragona in Katalonije), ki se nana\xc5\xa1a na Aragonsko kraljestvo in Katalonsko grofijo. Pet let kasneje, leta 1291, ob obnovitvi privilegijev pa najdemo ime Kraljevini Aragona in Valencie ter Barcelonske grofije. Od 15. stoletja naprej se ime poenostavi v Aragonsko krono, Aragonske kraljevine ali preprosto Arag\xc3\xb3n._NEWLINE_Dolo\xc4\x8deni zgodovinarji smatrajo, da je bila ozemeljska struktura dokaj podobna dana\xc5\xa1nji konfederacijski ureditvi, vendar pa je nana\xc5\xa1anje dana\xc5\xa1njih politi\xc4\x8dnih konceptov na politi\xc4\x8dno strukturo v srednjem veku lahko sporno._NEWLINE_V 19. stoletju se v delih kot je monografija Antonia de Bofarulla Katalonsko-aragonska konfederacija, (Barcelona, Luis Tasso, 1872), pojavi tudi sporen izraz katalonsko-aragonska krona._NEWLINE_Tudi sam termin aragonska krona, \xc4\x8deprav splo\xc5\xa1no sprejet in uveljavljen, je med sodobnimi strokovnjaki predmet debate.\n_START_SECTION_\nRazvoj aragonske krone\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1112 so najprej katalonske grofije utrdile navezo s Provanso s poroko med Ramonom Berenguerjem III. in Dulce Provansalsko v Arlesu. 25 let pozneje, leta 1137, pa je nastala aragonska krona z zdru\xc5\xbeitvijo aragonske kraljevine in barcelonske grofije. Alfonz I. je umrl brez nasledstva leta 1134 med obleganjem Frage. Po oporoki je svojo kraljevino prepustil voja\xc5\xa1kim redom. Navarra, takrat \xc5\xa1e del kraljevine Aragona, je za kralja proglasila Garc\xc3\xado V. Ram\xc3\xadreza in se tako dokon\xc4\x8dno odcepila od kraljevine Aragona. Aragonsko plemstvo prav tako ni sprejelo oporoke Alfonza I., zato so za kralja proglasili Alfonzovega brata, Ramira, tedaj \xc5\xa1kofa. _NEWLINE_Leta 1134 je Alfonz VII. Leonski poskusil priklju\xc4\x8diti Arag\xc3\xb3n Kastiliji, a mu to ni uspelo. Ramiro II. se je poro\xc4\x8dil z Ines Akvitansko, s katero je imel h\xc4\x8der Petronilo, bodo\xc4\x8do vladarico Aragona. Pri na\xc4\x8drtovanju h\xc4\x8derine poroke je bilo potrebno izbrati med kastiljsko in barcelonsko dinastijo. Barcelonska grofija je bila takrat v rokah Ramona Berenguerja IV._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu se je \xc5\xbee kazala mo\xc4\x8d katalonske mornarnice, ki je osvojila Majorko in vodila osvajalske pohode na takrat \xc5\xa1e muslimansko obmo\xc4\x8dje Valencije. V kraljevini Arag\xc3\xb3n so se odlo\xc4\x8dili za barcelonsko dinastijo, tako da je Ramon Berenguer IV., do takrat le barcelonski grof, dobil dodatni naziv princ Aragona. _NEWLINE_Posledi\xc4\x8dno je sin Ramona Berenguerja in Petronile, Alfonz II. Aragonski leta 1164 postal prvi formalni kralj aragonske krone. Od takrat naprej bodo imeli vsi njegovi nasledniki naziv "kralj Aragona" in "grof Barcelone". Arag\xc3\xb3n in Barcelona sta kljub zdru\xc5\xbeitvi ohranila vsak svoje navade, denarno enoto in razvila svoje lastne politi\xc4\x8dne institucije. Obmo\xc4\x8dja, ki so jih osvojili kasneje, so prav tako obdr\xc5\xbeala lo\xc4\x8dene institucije. Poleg skupne figure monarha so razli\xc4\x8dne politi\xc4\x8dne enote, ki so sestavljale kraljevino, vedno ohranile vsaka svojo administrativno, gospodarsko in pravno neodvisnost.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0iritev aragonske krone\n_START_PARAGRAPH_\nV tako imenovani Rekonvkisti proti muslimanom so bila v \xc4\x8dasu vladanja Ramona Berenguerja IV. in Patronile osvojena mesta Tortosa, L\xc3\xa9rida oz. Lleida, Fraga, Mequinenza..._NEWLINE_Poleg osvojenih mest je sede\xc5\xbe taragonske \xc5\xa1kofije leta 1154 ponovno pridobil naziv metropolitanskega sede\xc5\xbea in se lo\xc4\x8dil od Narbone. Pod vladavino Alfonza II. Aragonskega so bila osvojena mesta na jugu (do Teruela) s tudilenskim sporazumom (1151) in cazolskim sporazumom (1179), aragonska krona je na ta na\xc4\x8din utrdila mejo na takratnem islamskem obmo\xc4\x8dju Valencije in Denie._NEWLINE_Za utrditev svoje monarhije je Pedro II. Aragonski leta 1205 obiskal pape\xc5\xbea Inocencia III. z namenom pridobitve njegove podpore. Pedro II. Aragonski je bil pora\xc5\xbeen leta 1213 v muredski bitki, kar je pomenilo opustitev na\xc4\x8drtov o nadaljnjem \xc5\xa1irjenju \xc4\x8dez Pireneje. V prvi polovici 13. stoletja je njegov naslednik Jaime I. osvojil Majorko in Kraljevino Valencije. Po njegovi smrti je njegov sin Jaime II. prevzel njegovo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino - kraljevino Majorko ki je vklju\xc4\x8devala tudi Balearske otoke. Pedro el Ceremonioso je politi\xc4\x8dno nestabilno kraljevino Majorke nato dokon\xc4\x8dno priklju\xc4\x8dil aragonski kroni. Proti koncu 13. stoletja se je aragonska krona za\xc4\x8dela \xc5\xa1iriti proti Sredozemlju, z osvojitvijo Sicilije leta 1282 (v Palermu med t.i. siciljanskimi ve\xc4\x8dernicami pobijejo an\xc5\xbeujske vojake in sicilijanci povabijo Petra III. Aragonskega, naj postane nijhov kralj). Leta 1324 postane tudi Sardinija posestvo aragonske krone._NEWLINE__NEWLINE_Ustanovi se Llibre del Consolat de Mar (\'knjiga morskega konzulata\'), kodeks pomorskih navad. Poleg kodeksa so bile ustanovljene pomorske zdru\xc5\xbebe kot npr. Magnas Societas Cathalanorum, s pomo\xc4\x8djo katerih so leta 1380 osvojili obmo\xc4\x8dje dana\xc5\xa1njih Aten.\n_START_SECTION_\nKraljevi urad\n_START_PARAGRAPH_\nMed obdobjem velike geografske \xc5\xa1iritve in politi\xc4\x8dnega vpliva je aragonska krona pridobila birokrati\xc4\x8dno ter administrativno strukturo imenovano kraljevi urad. Pedro el Ceremonioso je poskrbel, da je urad dosegel svojo polno zmo\xc5\xbenost, potem ko ga je reformiral ter strukturiral po strogih merilih. Med drugim je vanj vklju\xc4\x8dil pisarje, notarje, tajnike in strogo dolo\xc4\x8dil njihove funkcije. Kraljevi urad je skrbel za komunikacijo s kraljem in ostalimi pristojnimi. Med to je spadala tako notranja kot zunanja politika in tudi shranjevanje kopij dokumentov v kraljevem arhivu. Ta arhiv, ki je ostal skorajda nedotaknjen do danes, predstavlja enega izmed najpomembnej\xc5\xa1ih srednjeve\xc5\xa1kih virov. _NEWLINE_Vsi zaposleni v kraljevem uradu so morali biti spretni pri ustvarjanju besedil v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini, katalon\xc5\xa1\xc4\x8dini ter aragon\xc5\xa1\xc4\x8dini - jeziki kraljevega urada. Dana\xc5\xa1nja raz\xc5\xa1irjenost katalon\xc5\xa1\xc4\x8dine izvira v aragonski kroni, kjer je bila prevladujo\xc4\x8d jezik, katerega je govorilo 80\xc2\xa0% prebivalstva. Obvladovanje vseh teh jezikov je imelo razli\xc4\x8dne posledice za zgodovino aragon\xc5\xa1\xc4\x8dine in katalon\xc5\xa1\xc4\x8dine: _NEWLINE_- Stilisti\xc4\x8dni, retori\xc4\x8dni ter gramati\xc4\x8dni elementi uradni\xc5\xa1kega jezika so se prenesli na preprosto govorico, ki je tako pridobila dolo\xc4\x8deno preciznost ter eleganco._NEWLINE_- Razvejanost kraljeve dokumentacije in uradni\xc5\xa1kega jezika je poskrbela za poenotenje jezika na vseh podro\xc4\x8djih, kar se pri drugih ljudstvih ni zgodilo do nekaj stoletij kasneje._NEWLINE_- Kraljevi uradniki so prek prevodov Cicerona in Petrarce ustvarili eno prvih manifestacij humanizma in renesanse v literaturi. Brez teh prednikov ni mogo\xc4\x8de razlo\xc5\xbeiti pojave pomembnih figur za aragonski ter katalonski jezik kot sta Juan Fern\xc3\xa1ndez de Heredia in Bernat Metge.\n_START_SECTION_\nGlavno mesto aragonske krone\n_START_PARAGRAPH_\nOd vladavine Pedra II. v 12. stoletju je bil sede\xc5\xbe krone v katedrali Zaragoze (Seo de Zaragoza), med 13. in 16. stoletjem pa so se zdru\xc5\xbeene kraljevine Aragona, Katalonije in Valencije sestajale v Monzonu._NEWLINE_Po vladavini Martina \xc4\x8clove\xc5\xa1kega (Mart\xc3\xadn el Humano oz. Mart\xc3\xad l\'hum\xc3\xa0) in v \xc4\x8dasu Alfonsa V. je za de facto sede\xc5\xbe krone veljala Valencija, medtem ko se je Splo\xc5\xa1ni arhiv aragonske krone vse do leta 1301 nahajal v samostanu v Sigeni, kasneje pa v Barceloni._NEWLINE_Zgodovinar Domingo Buesa je Zaragozo ozna\xc4\x8dil za politi\xc4\x8dno, ne pa tudi gospodarsko in administrativno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina aragonskih kraljev je bila pokopanih v samostanu v Poblet, medtem ko je bil Ferdinand Katoli\xc5\xa1ki, zadnji aragonski kralj pred zdru\xc5\xbeitvijo s Kastiljo, pokopan v katedrali v Granadi.\n_START_SECTION_\nOd spremembe dinastije do njene zdru\xc5\xbeitve s Kastiljo\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Martina \xc4\x8clove\xc5\xa1kega (Mart\xc3\xadn el Humano) leta 1410 je aragonska krona obti\xc4\x8dala v obdobju brezvladja. Martin \xc4\x8clove\xc5\xa1ki je umrl preden je imenoval svojega naslednika. Bilo je \xc5\xa1est kandidatov za nasledstvo; Fadrique de Luna, Alfonso de Arag\xc3\xb3n - starej\xc5\xa1i (el Viejo), Juan de Prades, Jaime de Urgel in Fernando de Antequera. Slednji si je prizadeval priti na prestol s pomo\xc4\x8djo dogovora - Compromiso de Caspe. Nestrinjanja upravnih organov v Aragonu, Kataloniji in Valenciji o skupnem vodstvu so bila v korist Ferdinandu od Antequere, ki je prihajal iz dinastije Trast\xc3\xa1mara. Pape\xc5\xbe Benedikt XIII. je odobril ve\xc4\x8djo mo\xc4\x8d vladarja in tako je bil leta 1412 Ferdinand imenovan za monarha aragonske krone. Dinastija Trast\xc3\xa1mara je nadaljevala z ekspanzionosti\xc4\x8dno politiko in tako je lahko njen naslednik Alfonz V. leta 1443 osvojil in premagal Neapeljsko kraljestvo. _NEWLINE_S \xc5\xa1iritvijo ozemlja aragonske krone, monarh ni imel ve\xc4\x8d enakega nadzora nad kraljevinami. To je poslab\xc5\xa1alo odnose med njimi in okrepilo nemire. Re\xc5\xa1itev so na\xc5\xa1li v novi ureditvi, kar je pomenilo, da je monarh na razli\xc4\x8dna obmo\xc4\x8dja postavljal svoje predstavnike, ki so ga zastopali v njegovi odsotnosti. To so bile osebe, ki jim je monarh zaupal in so prihajale iz kraljeve dru\xc5\xbeine. _NEWLINE_Leta 1460 je parlament - Cortes de Fraga sprejel zaprisego novega kralja Juana II. in izjavo, da bi bili kraljevini Sardinija in Sicilija v trajni in nedeljivi zvezi pod aragonsko krono, s svojim vodenjem. Leta 1503 je Fernando II. pridobil Neapeljsko kraljestvo. Kraljevine Sardinija, Sicilija in Neapelj so bile vzpostavljene kot posamezne dr\xc5\xbeavice znotraj krone, v katerih je bil prisoten namestnik kralja. Ti namestniki so za razliko od tistih z Iberskega polotoka lahko predsedovali v parlamentu. Razlog za ta privilegij je bila odsotnost kralja v teh dr\xc5\xbeavicah in je vladal posredno preko svojih namestnikov.\n_START_SECTION_\nOzemlja aragonske krone v novem veku\n_START_PARAGRAPH_\nKastilja je imela veliko mo\xc4\x8d v notranjosti krone, zato je mo\xc4\x8dno vplivala na priklju\xc4\x8ditev ozemelj aragonske krone k \xc5\xa0panski monarhiji pod Habsbur\xc5\xbeani. Zdru\xc5\xbeitev je potekala preko dveh pomembnih institucij: Aragonskega sveta in namestnika \xc5\xa1panskega kralja. Vrhovni svet, ustanovljen leta 1494, je postal posvetovalni organ krone, namestniki \xc5\xa1panskega kralja pa so prevzeli skrb za voja\xc5\xa1ke, administrativne, sodne in finan\xc4\x8dne funkcije. _NEWLINE_Do konfliktov, ki so trajali do nasledstvene vojne (1701), je pri\xc5\xa1lo v obdobju zgodnjega novega veka. V letih 1521-1523 je v Valenciji pri\xc5\xa1lo do uporov bratstev (cehov) med nastajajo\xc4\x8do bor\xc5\xbeoazijo. Istega leta (1523) je tudi na Majorki pod vodstvom Joanota Coloma pri\xc5\xa1lo do podobnega gibanja. _NEWLINE_\xc5\xbde med vladavino Filipa II. je za dr\xc5\xbeavljane aragonske krone veljala prepoved \xc5\xa1tudija v tujini zaradi strahu, da bi se na ozemlje raz\xc5\xa1iril kalvinizem. Leta 1569 so na podlagi obto\xc5\xbeb o krivoverstvu celo zaprli poslance katalonske vlade._NEWLINE_Druga polovica 16. stoletja je bila zaznamovana s serijo konfliktov, ki so pretresali kraljestvo in privedli do soo\xc4\x8denja med aragonskimi institucijami in kraljem. Po kraljevi zmagi so bile leta 1592 v Tarazoni sklicane skup\xc5\xa1\xc4\x8dine, na katerih so mo\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1ali aragonske privilegije. _NEWLINE_Skozi 17. stoletje so se napetosti \xc5\xa1e pove\xc4\x8devale. Zaradi finan\xc4\x8dnih potreb so monarhi na ozemljih aragonske krone vedno bolj pritiskali na prebivalstvo in zvi\xc5\xa1evali davke. Po vstopu v vojno s Francijo leta 1635 je delitev Katalonije na tretjine povzro\xc4\x8dila velike konflikte, ki so leta 1640 privedli do vojne koscev. Katalonska vlada je nato predlagala oblikovanje Katalonske republike in priznala Luisa XIII. Francoskega kot grofa Barcelone. Vojna je bila kon\xc4\x8dana leta 1659 s podpisom Pirinejskega miru, s katerim so Francozi dobili grofijo Rosell\xc3\xb3n in severni del grofije Cerda\xc3\xb1a, \xc5\xa0panija pa je obdr\xc5\xbeala Spodnjo Cerda\xc3\xb1o._NEWLINE_Leta 1693 je v Valenciji izbruhnil drugi upor bratstev, kme\xc4\x8dka vstaja proti zemlji\xc5\xa1kim gospodom in njihovi nepravi\xc4\x8dni delitvi zemlji\xc5\xa1kih pridelkov.\n_START_SECTION_\nAragonska krona po odloku Nueve Plante\n_START_PARAGRAPH_\nZ odloki Nueve Plante, ki so bili razgla\xc5\xa1eni med letoma 1707 in 1716, je bil imenovan generalni kapitan, naslednik nekdanjega podkralja, ki ni imel ve\xc4\x8d pristojnosti za uvedbo svojih zakonov. Pri\xc4\x8del se je nadzor nad finan\xc4\x8dnim in zemlji\xc5\xa1kim sistemom, kjer so se zdru\xc5\xbeili tradicionalni prihodki krone, pretekli davki generalnega odposlanstva in novi davki, ki so bili namenjeni izena\xc4\x8ditvi dav\xc4\x8dne obremenitve ozemlja stare krone aragonske, ki je pripadala Kastiljcem. S temi odloki se odpravijo ob\xc4\x8dinska avtonomija, vse vrste ob\xc4\x8dinskih skup\xc5\xa1\xc4\x8din, dolo\xc4\x8ditve vseh polo\xc5\xbeajev s kraljevim pooblastilom in nadomestitve upravnih enot. Kastiljski jezik je postal edini uradni jezik kraljeve avdience, kar je v \xc5\xa1kodo latin\xc5\xa1\xc4\x8dini in ljudskim jezikom (katalon\xc5\xa1\xc4\x8dini in aragonskemu jeziku) pri sodni administraciji bourbonske monarhije. Ves ta skupek reform je pomenil homogenizacijo Kastilje in Aragona v okviru nove absolutne dr\xc5\xbeave po francoskem centraliziranem vzoru. Ohranile so se le lokalne posebnosti zasebnega prava (civilnega, trgovskega, postopkovnega in kazenskega) in Consulado del Mar na ozemljih, kjer se niso borili proti Filipu V. v nasledstveni vojni, tj. v dolini Ar\xc3\xa1n, baskovskih provincah in v Navarri. _NEWLINE_Izgnani potomci stare krone so ustanovili nekaj za\xc4\x8dasnih naselbin po Evropi. Tak\xc5\xa1en je primer naselbine Nueva Barcelona, aktivne med letoma 1735 in 1738. Z dokumentom Memorial de Agravios iz leta 1760 so poslanci Zaragoze, Valencije, Palme de Mallorca in Barcelone predstavili skupne zahteve po politi\xc4\x8dni zastopanosti "\xc5\xa1tirih kraljestev" propadle krone. V parlamentu, ki je bil sklican na za\xc4\x8detku vladavine Karla III., so predstavniki stare aragonske krone prijavili \xc5\xbealjivo obravnavo, ki so ji bili izpostavljeni z odlokom Nueva Planta, ter predstavili predloge za re\xc5\xa1itev. Katalonski politik Antoni de Capmany je zahteval ustavno monarhijo aragonske krone v \xc4\x8dasu Cortes de C\xc3\xa1diz leta 1812, a zlom starega absolutisti\xc4\x8dnega re\xc5\xbeima bourbonske dinastije v letu 1833 ni predvideval ponovne vzpostavitve ustavnega sistema, ki bi bil lasten dr\xc5\xbeavam pod aragonsko krono. V kasnej\xc5\xa1ih obdobjih je spomin na aragonsko krono ob\xc4\x8dasno \xc5\xa1e prisoten, npr. v primeru \xc4\x8dasopisa La Corona de Arag\xc3\xb3n, ki ga za\xc4\x8dnejo izdajati leta 1854. Idejno je besedna zveza uporabljena tudi v politiki nekaterih strank, npr. v primeru Pacto de Tolosa leta 1869. _NEWLINE_Kralji bourbonske dinastije v svojih mnogih nazivih \xc5\xa1e vedno uporabljajo nazive "aragonski kralj, kralj Valencije, kralj Majorke, barcelonski grof", itd., podobno kot se je dogajalo s habsbur\xc5\xa1kimi kralji (los Austrias), ki so uporabljali naziv "Rey de las Espa\xc3\xb1as y de las Indias" (kralj vseh \xc5\xa0panij in Indij - tj. Amerike).'