b'\n_START_ARTICLE_\nMelonar\n_START_SECTION_\nRaz\xc5\xa1irjenost\n_START_PARAGRAPH_\nOsemnajst vrst (16 endemi\xc4\x8dno) raste v vzhodni in Amazonski Braziliji, tri v gvajanskem, venezuelskem in kolumbijskem llanosu. \xc5\xa0tiri vrste so endemi\xc4\x8dne v central\xc2\xadnih in severnih Andih. Le ena polimorfna vrsta M. curvispinus je najdena v centralni Ameriki, vklju\xc4\x8dno z Mehiko in se \xc5\xa1iri jugovzhodno v severno Kolumbijo, severno Venezuelo in Kubo. Sedem vrst raste na karibskih otokih.\n_START_SECTION_\nRazmno\xc5\xbeevanje\n_START_PARAGRAPH_\nV naravi se melonarji razmno\xc5\xbeujejo izklju\xc4\x8dno s semenom, njihova telesa pa so ve\xc4\x8dinoma nerazra\xc5\xa1\xc4\x8dena. Cvetovi melonarjev so v sorazmerju z ve\xc4\x8dino osta\xc2\xadlih kaktusov majhni, velikosti 15-43 x 4-25 mm. Dve tretjini cveta je skrito v cefaliju, ki \xc5\xa1\xc4\x8diti ovarij, dolgi nektarij, ve\xc4\x8dino cvetnega vratu in kasneje ve\xc4\x8dino plodu. Pri nekaterih vrstah je cel cvet skrit v cefalij, ima enostavno obliko valja in se odpira na povr\xc5\xa1ini cefalija. Skupina M. curvispinus ima cvetove, katerih vrat \xc5\xa1trli dale\xc4\x8d ven iz cefalija. Cvetni popki so normalno vidni 24 ur pred razvitjem pra\xc5\xa1nice. Ro\xc5\xbenati ali rde\xc4\x8di ven\xc4\x8dni listi se hitro razvijajo, tako da je malo \xc4\x8dasa za po\xc5\xa1kodovanje cvetne vsebine zaradi \xc5\xbeu\xc5\xbeelk, preden pride do oploditve. Pra\xc5\xa1nica je kratka; tipi\xc4\x8dno za popoldanske in ve\xc4\x8derne cvetove, ki se zapirajo pozno zve\xc4\x8der. M. curvispinus odpira cvetove okoli enajste in zapira ob mraku, medtem ko se M. andinus odpira dopoldne in se zapre popoldne. V kulturi prihaja seveda do druga\xc4\x8dnih cvetnih \xc4\x8dasov._NEWLINE_Glede na obliko semen je melonarjem zelo blizu rod Buiningia (buiningija)._NEWLINE_\xc4\x8ceprav vse ka\xc5\xbee, da so melonarji samoplodni, so po obliki in funcionalnosti cveta prirejeni za navzkri\xc5\xbeno plojenje. Melonarje v naravi oplojujejo kolibriji, ki kljub majhnosti cvetov le-te zlahka poi\xc5\xa1\xc4\x8dejo. Kljub temu ve\xc4\x8djih kri\xc5\xbeanj ti pti\xc4\x8di ne morejo narediti, ker je njihov areal majhen in se pokriva le z nekaj vrstami melonarjev. Temu sledi precej\xc5\xa1na izoliranost posameznih vrst, zato ne prihaja do me\xc5\xa1anja vrst. \xc4\x8ceprav je oplojevanje melonarjev prirejeno le za pti\xc4\x8de, se pojavljajo tudi drugi oplojevalci, kot npr. manj\xc5\xa1e \xc4\x8debele, ki oplojujejo tudi Coleocephalocereus (subg. Buiningia) purpureus. V enaki meri so oplojevalci tudi metulji, ki s svojim rilcem zabadajo v cefalij tudi tja, kjer cvetovi \xc5\xa1e niso vidni. Redko so bili opazovani celo ku\xc5\xa1\xc4\x8darji in mravlje pri oplojevanju._NEWLINE_Razen pri skupini M. curvispinus so brazde pesti\xc4\x8da obkro\xc5\xbeene z pra\xc5\xa1niki in do samooploditve pride brez te\xc5\xbeav. Pionirska rastlina lahko s samoploditvijo zaseje cele kolonije rastlin. M. azureus in M. glaucescens se tudi v kulturi ne poka\xc5\xbeeta kot samoplodna, posledica tujeplodnosti pa je majhno podro\xc4\x8dje raz\xc5\xa1irjenosti. Na enem podro\xc4\x8dju pa obi\xc4\x8dajno raste le nekaj razli\xc4\x8dnih vrst, ki se le redko pome\xc5\xa1ajo in skri\xc5\xbeajo med seboj. Posebno bogat z raznimi vrstami in kri\xc5\xbeanci je le Morro do Chapeu v Bahii. Prav verjetno je, da so nekatere vrste nekompatibilne z drugimi in tako ostanejo meje populacij ostre._NEWLINE_Za raz\xc5\xa1irjanje vrst je zelo pomemben na\xc4\x8din \xc5\xa1irjenja semena. Melonarji imajo u\xc4\x8dinkovit na\xc4\x8din \xc5\xa1irjenja semena, saj so zreli plodovi rde\xc4\x8de, ro\xc5\xbenate ali magenta barve, ko jagode dozorijo, pa jih rastlina dobesedno izrine in izvr\xc5\xbee iz cefalija, kjer postanejo dosegljivi raznim razna\xc5\xa1alcem. Pobira\xc2\xadjo jih pti\xc4\x8di, razni \xc5\xa1\xc4\x8dipalci in predvsem kolibriji, ki jedo plodove in z iztrebki razna\xc5\xa1ajo seme dale\xc4\x8d naokoli. Po\xc5\xa1kodovani plodovi so jed mravljam. V kulturi se dogaja, da seme vzkali v pregretem plodu v poletni vro\xc4\x8dini; seme melonarjev v splo\xc5\xa1nem vzkali \xc5\xa1ele po vro\xc4\x8di vla\xc5\xbeni stratifikaciji. Le pet vrst iz vzhodne Brazilije imajo manj vidne bele ali bledoro\xc5\xbenate plo\xc2\xaddove, ki se skrijejo v beli volni cefalija, kot npr. M. azureus. Raz\xc5\xa1irjev\xc2\xadalci semena teh vrst niso znani, glede na tip rasti\xc5\xa1\xc4\x8d pa je verjetno voda in prebivalci pe\xc5\xa1\xc4\x8denih obre\xc4\x8dnih tal. Vseeno pa je izmed kaktusov splo\xc5\xa1no rod melonarjev eden od najbolj raz\xc5\xa1irjenih rodov, saj je raz\xc5\xa1irjen od zahodne Mehike, Peruja, Karibov, najbolj koncentriran pa je v Braziliji.\n_START_SECTION_\nUporaba\n_START_PARAGRAPH_\nNa Kanarskih otokih, v ju\xc5\xbeni Kaliforniji in tudi drugje so melonarji gojeni v komercialne namene za okrasne rastline. Velike koli\xc4\x8dine so nelegalno prine\xc5\xa1ene tudi iz divjine, vendar se ropanje narave zaradi CITES-a po\xc4\x8dasi zmanj\xc5\xa1uje. Izva\xc5\xbeanje rastlin v vrtnarske namene je ogrozilo obstoj ve\xc4\x8d vrst, med katerimi je najvidnej\xc5\xa1i M. conoideus. Melonarji v Braziliji in Mehiki se uporabljajo za izdelavo bombonov. V Braziliji uporabljajo obalne populacije M. curvispinus, kjer tone so\xc4\x8dnega tkiva kuhajo in koncentrirajo v sladkorno maso in jo vme\xc5\xa1avajo v bombone, kjer kaktus slu\xc5\xbei bolj za nosilec arome. Na severu Brazilije, v dr\xc5\xbeavi Ceara, uporabljajo obrezane M. zehntneri za prehrano \xc5\xbeivali. \xc4\x8cisto mogo\xc4\x8de je, da je \xc5\xbee kak\xc5\xa1na populacija iz\xc2\xadtrebljena prav na tak na\xc4\x8din, pa tudi zaradi \xc5\xa1irjenja prebivalstva. V nekaterih dr\xc5\xbeavah, npr. Pernambuco, uporabljajo melonarje za dekoracijo parkov v mestih, kjer je posajenih stotine melonarjev skupaj. Tudi v Bahii uli\xc4\x8dni prodajalci ponujajo v bli\xc5\xbeini nabrane M. oreas, \xc4\x8de\xc5\xa1 da se uporabljajo v medicinske namene.\n_START_SECTION_\nZgodovina odkrivanja in opisovanja vrst\n_START_PARAGRAPH_\nRod Melocactus sta leta 1827 opisala Link in Otto in vanj uvrstila \xc5\xa1tiri vrste. M. communis (Aiton) Link & Otto, (vklju\xc4\x8deval je Cactus melocactus Linnaeus 1753), je bila zmes treh vrst: M. intortus (Mill.) Urban, M. caroli-linnaei N.P.Taylor (C. melocactus) in M. curvispinus Pfeiffer. Druga in tretja vrsta, M. macracanthos (Salm-Dyck) Link & Otto in M. pyramidalis (Salm-Dyck) Link & Otto, sta bili dolgo upo\xc5\xa1tevana kot sinonima. Le M. macracanthos je bil sprejeto ime. \xc4\x8cetrta vrsta M. besleri Link & Otto (nom.illeg.) je bil me\xc5\xa1anica popolnoma raznovrstnih vrst: Discocactus pla\xc2\xadcentiformis (Lehm.) K.Schumann in M. curvispinus Pfeiffer (sicer Cactus melocactus Besler, Hort. eystett. 1613). _NEWLINE_Prvo monografsko \xc5\xa1tudijo je naredil Miquel leta 1840. Opisal je 34 vrst, toda ve\xc4\x8dina teh vrst je bila dotlej ozna\xc4\x8dena kot sinonimi variabilnega M. macracanthos in zelo raz\xc5\xa1irjenega M. intortus. Tretja Miquelova vrsta, endemi\xc4\x8dna na karibih, je bila M. lemairei (Monv. ex Lem.) Miq. ex Lem. Pet let pred Miquelovim delom je bil opisan prvi brazilski M. violaceus Pfeiff\xc2\xad er, Miquel pa je dodal drugega, M. oreas Miq. Vseh ostalih 25 vrst je smatranih za sinonime._NEWLINE_Po tem Miquelovem delu se v 19 stoletju ni zgodilo ni\xc4\x8d novega. Leta 1922 sta Britton in Rose premestila med melonarje 3 nove vrste: M. broadwayi (Br & R) A. Berger (jugovzhodna verzija M. intortus), M. bahiensis (Br & R) Luetzelb. in M. zehntneri (Br & R) Luetzelb. Opisane so bile tudi 4 nove vrste: M. neryi K.Schumann, M. ernestii Vaupel, M. peruvianus Vaupel in M. harlowii (Br & R) Vaupel. Torej je bilo v \xc4\x8dasu Brittona in Rosea opisanih 14 sprejemljivih vrst. _NEWLINE_Po letu 1922 so bile opisane \xc5\xa1e druge vrste, predvsem po sledeh amaterskih in trgovskih raziskovanj po ju\xc5\xbeni Ameriki. Mnogo sinonimov je nastalo, posebno po opisih Buininga, vendar je 10 vrst preneslo kritiko in se sedaj uvr\xc5\xa1\xc4\x8da v rod Melocactus. Buining ni nikoli posku\xc5\xa1al natan\xc4\x8dno klasificirati novosti, ki jih je sicer natan\xc4\x8dno opisal. To so storili drugi. Taylor je l. 1980 uredil vzhodnobra\xc2\xadzilske vrste in jih uredil v tri skupine, Rizzini je dve leti kasneje naredil natan\xc4\x8dno \xc5\xa1tudijo vzhodnobrazilskih vrst, vendar ve\xc4\x8dino rastlin, ki so v njegovem herbariju, po njegovih lokacijskih kartah niso ponovno najdene. Precej novosti je opisal P. J. Braun, ki je izdal tudi ureditveno listo ju\xc5\xbenoameri\xc5\xa1kih melonarjev. _NEWLINE_Melonarje danes \xc5\xa1tejejo v red Cereae, glede na primarno cereoidno obliko in gole cvetove. Teme se obi\xc4\x8dajno ne cepi, razen \xc4\x8de je po\xc5\xa1kodovan, in prera\xc5\xa1\xc4\x8da pri starej\xc5\xa1ih rastlinah v neklorofilni, \xc5\xa1\xc4\x8detinast in volnat cefalij, ki z leti raste, producira cvetje in plodove. Celotna rastlina se dolga leta prehranjuje z dolgo\xc5\xbeivim zelenim tkivom, zraslim v juvenilni fazi, ki se ne obnavlja. Mnogi avtorji poudarjajo sorodnost z rodom Coleocephalocereus glede na sestavo cvetja in obliko semena, \xc4\x8deprav je ve\xc4\x8d podobnih rastlin s cefalijem prisotnih na istih podro\xc4\x8djih. Skupna podobnost je tudi rast kavljastih bodic pri nekaterih mladih rastlinah melonarjev (npr. M. zehnt\xc2\xadneri) in pri rodu Coleocephalocereus (qoebelianus).'