b'\n_START_ARTICLE_\nLeopold II. Belgijski\n_START_SECTION_\nNotranja politika\n_START_PARAGRAPH_\nBelgijski prestol je zasedel po smrti svojega o\xc4\x8deta Leopolda I. 10. decembra1865. \xc5\xa0e bolj kot o\xc4\x8de se je v notranji politiki izogibal izrekanju o vpra\xc5\xa1anjih, o katerih belgijske stranke niso sogla\xc5\xa1ale. Pridr\xc5\xbeal si je le vlogo na treh podro\xc4\x8djih, ki so ga posebej zanimala: urbanizem, obramba ter kolonialna politika in zunanja trgovina.\n_START_SECTION_\nUrbanizem\n_START_PARAGRAPH_\nMenil je, da se uspe\xc5\xa1nost dr\xc5\xbeave izra\xc5\xbea tudi z arhitekturno politiko in ambicioznimi urbanisti\xc4\x8dnimi na\xc4\x8drti. Osebno se je zavzemal za uvedbo "leopoldinskega arhitekturnega sloga" , ki se je z obse\xc5\xbenimi gradnjami najbolj realiziral v Bruslju, Antwerpnu, Ostendu in Spaju.\n_START_SECTION_\nObramba\n_START_PARAGRAPH_\nVseskozi se je zavedal te\xc5\xbeavnega geopoliti\xc4\x8dnega polo\xc5\xbeaja svoje dr\xc5\xbeave, vkle\xc5\xa1\xc4\x8dene med dve evropski velesili Francijo in Nem\xc4\x8dijo. Polo\xc5\xbeaj se je \xc5\xa1e zlasti zaostril po francosko-pruski vojni leta 1870. V zelo slabih odnosih je bil z nem\xc5\xa1kim cesarjem Viljemom II., \xc4\x8deprav sta bila v sorodstvu. Po letu 1871 se je Leopold II. zavzemal za uvedbo splo\xc5\xa1ne voja\xc5\xa1ke obveznosti, vendar je belgijski parlament tak zakon sprejel \xc5\xa1ele tik pred njegovo smrtjo leta 1909.\n_START_SECTION_\nKolonialna politika\n_START_PARAGRAPH_\n"No\xc4\x8dem zamuditi dobre prilo\xc5\xbenosti za kos te \xc4\x8dudovite afri\xc5\xa1ke poga\xc4\x8de." O kolonialnih osvojitvah je sanjal \xc5\xbee njegov o\xc4\x8de, sam pa se je tega podjetja lotil sistemati\xc4\x8dno. Zavedal se je, da se Belgija teritorialno ne more \xc5\xa1iriti v Evropi, zato si je pod krinko raziskovanja in "\xc5\xa1irjenja civilizacije" zamislil osvajanje v pore\xc4\x8dju reke Kongo. Z lastnim denarjem je leta 1876 financiral ustanovitev African International Association, leta 1878 pa Odbora za raziskovanje zgornjega Konga (Comit\xc3\xa9 d\'Etudes du Haut-Congo). Najel je britanskega raziskovalca Henryja Mortona Stanleya, ki je med letoma 1877 in 1879 de\xc5\xbeelo raziskal in postavil njene mejnike. Leta 1885 so na konferenci v Berlinu razglasili Svobodno dr\xc5\xbeavo Kongo, Leopoldu II. pa ponudili kraljevsko krono. Belgijski parlament mu je dovolil sprejem krone pod pogojem, da to ne bo pomenilo za Belgijo nobenih finan\xc4\x8dnih ali voja\xc5\xa1kih obveznosti. Tako je bil Leopold II. tako reko\xc4\x8d zasebni lastnik kolonije, ki so jo v njegovem imenu upravljale predvsem zasebne dru\xc5\xbebe. Dogajale so se hude grozote (prisilno delo, sekanje udov ipd.) in prva poro\xc4\x8dila o njih so pretresla belgijsko in svetovno javno mnenje. Nastala je tudi cela vrsta literarnih in neliterarnih del, ki so obto\xc5\xbeujo\xc4\x8de govorila o Leopoldovi kolonialni vladavini, npr. Joseph Conrad: Srce teme, Arthur Conan Doyle:The Crime of the Congo itd. Leta 1908 je Leopold II. prenesel lastni\xc5\xa1tvo kolonije na Belgijo, tako da se je do neodvisnosti leta 1960 imenovala Belgijski Kongo.\n_START_SECTION_\nDedi\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nVladavina Leopolda II. v Kongu velja za eno najbolj krutih kolonialnih vladavin v zgodovini, \xc4\x8deprav so po tem, ko je kolonija pre\xc5\xa1la v upravljanje belgijske dr\xc5\xbeave, nekateri belgijski zgodovinarji in politiki sku\xc5\xa1ali zmanj\xc5\xa1ati pomen grozot, ki so se dogajale, in kraljevo vlogo pri tem. V \xc5\xa1tevilnih belgijskih mestih, zlasti v Bruslju, \xc5\xa1e stojijo \xc5\xa1tevilne znamenite zgradbe, postavljene med njegovo vladavino, in v mnogih mestih stojijo njegovi spomeniki. Leta 2007 so izdali tudi poseben spominski zlatnik za 12, 50 evra, ki nosi njegovo podobo.'