b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Pavel III.\n_START_SECTION_\nBurna mladost\n_START_PARAGRAPH_\nTretjerojenec Alessandro \xe2\x80\x93 pred njim sta se rodila \xc5\xa1e Angelo in Girolama, po njem pa Beatrice in Giulia \xe2\x80\x93 se je rodil 28. februarja 1468 v Caninu \xe2\x80\x93 dru\xc5\xbeinskem posestvu na Viterbskem (danes: Italija) - Pierluigiju di Ranuccio Farneseju in Giovanelli Caetani, h\xc4\x8derki Onorata Caetanija, vojvoda Sermonetskega. Pogonska prvina v farnezijanski uveljavitvi prihodnjega pape\xc5\xbea je bil dedek; po materini strani pa je bila \xc5\xa1e krepkej\xc5\xa1a spodbuda njen daljni sorodnik Bonifacij VIII.. _NEWLINE_Mati je namre\xc4\x8d izhajala iz starodavne plemi\xc5\xa1ke rodovine Caetani, ki je dala Cerkvi pape\xc5\xbea Bonifacija VIII. in \xc5\xa1est kardinalov. _NEWLINE_O\xc4\x8de je izhajal iz srednje premo\xc5\xbene plemi\xc5\xa1ke rodbine rodom iz severnega Lacija. Njegova rodbina Farnese je bila voja\xc5\xa1ko usmerjena: Ranuccio je bil sposoben najemnik, voj\xc5\xa1\xc4\x8dak pa je bil tudi Pierluigi; ni \xc4\x8duda, da so poslali k vojakom tudi Angela, svojega prvorojenca. Najbr\xc5\xbe je bil enako primeren za voja\xc5\xa1ki stan tudi prihodnji pape\xc5\xbe, kar se da razumno sklepati iz njegove zgodnje strasti do lova in konj; takoj pa je odlo\xc4\x8dila dru\xc5\xbeinska strategija, ki jo je zastopala odlo\xc4\x8dna in svojevoljna mati, da bo nastopil cerkveno kariero; tovrstni namigi so prihajali zlasti od materinega strica, apostolskega protonotarja Jakoba Caetanija. Na to slu\xc5\xbebo se je skrbno pripravljal s temeljito humanisti\xc4\x8dno izobrazba, ki ga bo zaznamovala tudi kot pape\xc5\xbea: pisal bo dovr\xc5\xa1ena pisma v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini, razvedrilo bo iskal v pisanju pesmi v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini; \xc5\xa1\xc4\x8ditil bo pisatelje, mimogrede bo pripravil anti\xc4\x8dni ikonografski seznam poganske mitologije, osvojil si bo uporabo klasi\xc4\x8dnih rekov. V \xc5\xa1tudiju je uspe\xc5\xa1no napredoval, kar nam ka\xc5\xbee pape\xc5\xa1ko pismo (breve) z dne 4. februarja 1482, ki ga imenuje \xe2\x80\x9cmagister\xe2\x80\x9d, a podpisal se je kot apostolski pisar \xe2\x80\x93 kar je pomenilo zanesljiv vstop v svet rimske kurije. _NEWLINE__NEWLINE_Ta uspe\xc5\xa1en vzpon je prepre\xc4\x8dil spor med Inocencom VIII. in Ferdinandom Neapeljskim, ki v svoj vrtinec sicer ni potegnil njegovega preudarnega o\xc4\x8deta Pierluigija, ampak njegovega bojevitega brata Angela in sicer na protipape\xc5\xa1ki strani. Kmalu po tem je pape\xc5\xbe dal zapreti Aleksandra v Angelski grad \xe2\x80\x93 po nekaterih zaradi ponaredbe neke pape\xc5\xa1ke listine, po drugih sicer malo verjetnih obto\xc5\xbebah pa naj bi mladeni\xc4\x8d hotel zastrupiti svojo mater in ne\xc4\x8daka; pojavile so se pa \xc5\xa1e druge \xc4\x8den\xc4\x8de. Gotovo je le to, da je fant nekaj \xc4\x8dasa odsedel v zaporu, potem pa se mu je posre\xc4\x8dilo pobegniti med cerkvenimi telovskimi slovestnostmi 25. maja 1486; iz je\xc4\x8de so ga spustili po vrvi v ko\xc5\xa1ari, ko stra\xc5\xbea ni bila tako pazljiva. Imel je sre\xc4\x8do, da ga je sprejel njegov stric Paolo Margani, mo\xc5\xbe materine sestre Jacopelle Caetani; ker se v Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi ni \xc4\x8dutil varnega, se je 1. julija podal v Firence. Tam ga je sprejela njegova sestra Girolama, ki se je \xc5\xbee 1483 poro\xc4\x8dila za Lorenzovega prijatelja Puccija Pucci. Lorenzo Veli\xc4\x8dastni se je zanj odlo\xc4\x8dno potegnil; 21. septembra je napisal pape\xc5\xbeu pro\xc5\xa1njo, naj ga sprejme nazaj za apostolskega pisarja. V Florenci se je pri Demetriju Halkokondylu  izpopolnjeval v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini. Lorenzo se je zanj ponovno zavzel prek svojega veleposlanika v Rimu Lanfredinija 4. in 10. aprila 1489 ter priporo\xc4\x8dil Aleksandra pape\xc5\xbeu, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je "persona docta et molto gentile", izurjen v "lettere greche", in torej "doctissimus", ter da se odlikuje "exemplo di buona et laudabile vita".\n_START_SECTION_\nKardinal in duhovnik\n_START_PARAGRAPH_\n20. septembra 1493, pri 25. letih, ga je imenoval za kardinala Aleksander VI..._NEWLINE_Leta 1499 je postal \xc5\xa1kof Montefiasconeja, 28. marca 1509 \xc5\xa1kof Parme in 15. junija 1519 \xc5\xa1kof Frascatija. 26. junija 1519 je prejel duhovni\xc5\xa1ko posve\xc4\x8denje, a 2. julija istega leta \xc5\xa1kofovsko posve\xc4\x8denje._NEWLINE_9. decembra 1523 je postal \xc5\xa1kof Palestrine, 29. decembra 1523 \xc5\xa1kof Sabine, 20. maja 1524 \xc5\xa1kof Porta in 15. junija 1524 \xc5\xa1kof Ostije ter dekan kardinalskega zbora .\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\n13. oktobra 1534 je bil izvoljen za pape\xc5\xbea, kronan in ustoli\xc4\x8den pa je bil 3. novembra istega leta.\n_START_SECTION_\nSklic Tridentinskega koncila\n_START_PARAGRAPH_\nPavel III. se je takoj po izvolitvi resno lotil uresni\xc4\x8devanja na\xc4\x8drtov za cerkveno obnovo. V nasprotju s svojim predhodnikom Klemenom VII. \xe2\x80\x93 ki se je na vse kriplje uspe\xc5\xa1no izmikal sklicanju vesoljnega cerkvenega zbora \xe2\x80\x93 je Pavel ustregel splo\xc5\xa1ni \xc5\xbeelji tako vernih katoli\xc4\x8danov kot tudi \xc5\xbee skoraj lo\xc4\x8denih protestantov, zlasti pa cesarja Karla V. po sklicanju ekumenskega koncila. Najprej se je namenil sklicati koncil v Mantovo, potem v Vicenzo, kon\xc4\x8dno pa je sprejel cesarjev predlog in sklical koncil v Trento, mesto, ki je bilo \xc5\xa1e na tleh Svetorimsko-nem\xc5\xa1kega cesarstva, obenem pa blizu tudi Rimu. Te\xc5\xbeave so se pa grmadile ena na drugo: izbruhnila je vojna med Francijo in Nem\xc4\x8dijo, Henrik VIII. je odtrgal od katoli\xc5\xa1ke Cerkve Anglijo, a za\xc4\x8detno navdu\xc5\xa1enje nem\xc5\xa1kih protestantov za koncil se je ohladilo. Omeniti je namre\xc4\x8d treba, da so si oni predstavljali koncil druga\xc4\x8de, \xc4\x8disto demokrati\xc4\x8dno: brez hierarhije, tj. pape\xc5\xbea in kardinalov, pa\xc4\x8d pa ob enakopravnem sodelovanju laikov. _NEWLINE__NEWLINE_Udele\xc5\xbeba pri tako pomembnem sre\xc4\x8danju je bila dokaj pi\xc4\x8dla; ve\xc4\x8dino udele\xc5\xbeencev so sestavljali italijanski in \xc5\xa1panski \xc5\xa1kofje in kardinali ter redovni predstojniki. Po \xc5\xa1tevilnih zapletih se je koncil 13. decembra 1545 kon\xc4\x8dno le za\xc4\x8del. Predsedovali so mu pape\xc5\xbeevi legati kardinali Del Monte, Cervini in Pole, ki so bili stalno povezani z Rimom, od koder so dobivali navodila za delo koncila. Cesar je \xc5\xbeelel, da bi najprej razpravljali o obnovitvenih vpra\xc5\xa1anjih, protestantje pa so v prvo vrsto postavljali zahtevo po opredelitvi cerkvenega nauka in zlasti opravi\xc4\x8denja. Pape\xc5\xbe in koncilski o\xc4\x8detje so se odlo\xc4\x8dili za sporazumno re\xc5\xa1itev in tako so na koncilu vzporedno razpravljali o dogmati\xc4\x8dnih in o reformnih vpra\xc5\xa1anjih. Poleg \xc5\xa1kofov so odmevno sodelovali \xc5\xa1tevilni znani teologi dominikanci, fran\xc4\x8di\xc5\xa1kani, kapucini in jezuiti. _NEWLINE__NEWLINE_V za\xc4\x8detnem obdobju prvega zasedanja 1545-1547 je tridentinski koncil dolo\xc4\x8dil kanon svetopisemskih knjig; obenem je potrdil pomen apostolskega oziroma ustnega izro\xc4\x8dila, ki so ga protestanti zavra\xc4\x8dali. Kot avtenti\xc4\x8dno svetopisemsko besedilo je priznal vulgato , kot merilo njene razlage pa mnenje cerkvenih o\xc4\x8detov in razsodbo cerkvenega u\xc4\x8diteljstva. Izdal je dokumente, ki so razpravljali o izvirnem grehu in opravi\xc4\x8denju, o zakramentih na splo\xc5\xa1no in \xc5\xa1e posebej o krstu in birmi. Koncil je sprejel prenovitvene odloke, ki so zahtevali dosledno vzgojo duhovni\xc5\xa1kih kandidatov v semeni\xc5\xa1\xc4\x8dih in bogoslovjih, kjer je bil temelj \xc5\xa1tudij svetega pisma; du\xc5\xa1nim pastirjem je nalo\xc5\xbeil redno pridiganje ob nedeljah in praznikih, \xc5\xa1kofom pa ukazal, da morajo bivati v svojih \xc5\xa1kofijah in da ne morejo u\xc5\xbeivati ve\xc4\x8d nadarbin hkrati._NEWLINE_ _NEWLINE_Spomladi 1547 je Pavel III. zaradi ku\xc5\xbene epidemije \xe2\x80\x93 pa tudi, da bi se izognil cesarskemu vme\xc5\xa1avanju \xe2\x80\x93 koncil prenesel v Bologno, s \xc4\x8dimer pa se cesar ni strinjal; pape\xc5\xbe Pavel III. je delo koncila za\xc4\x8dasno prekinil.\n_START_SECTION_\nPokrovitelj umetnikov\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Pavel III. je bil eden najve\xc4\x8djih mecenov renesan\xc4\x8dnih umetnikov. V zelo dobrih odnosih je bil z Michelangelom, ki je po njegovem naro\xc4\x8dilu in z njegovo podporo poslikal v Sikstinski kapeli steno nad oltarjem s svojo nesmrtno Poslednjo sodbo.\n_START_SECTION_\nBorec zoper su\xc5\xbeenjstvo\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Pavel III. je bil eden najodlo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih bojevnikov zoper su\xc5\xbeenjstvo v celotni \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki zgodovini. Glede tega je izdal ve\xc4\x8d podobnih si pisem in bul. Najbolj znana je glede tega bula Sublimis Deus.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nDru\xc5\xbeinske napetosti in razo\xc4\x8daranja, kakor tudi terjatve Karla V., \xc4\x8de\xc5\xa1 da padsko vojvodstvo pripada cesarstvu, so prisilili Pavla III., da je 13. septembra 1549 vrnil dve mesti Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi; sorodnikoma \xe2\x80\x93 ki jima je ti pape\xc5\xa1ki mesti poprej podelil, pa je dodelil drugi mesti. Ob spremstvu kardinala Alessandra Ottavia je 20. oktobra 1549 skrivaj zapustil ve\xc4\x8dno mesto in prispel v Parmo, ki je Orsinijevi niso hoteli vrniti. Razo\xc4\x8daranje nad izdajstvom ne\xc4\x8dakov je pripomoglo, da ga je v za\xc4\x8detku novembra 1549 ob\xc5\xa1la slabost in 10. tega meseca je umrl. _NEWLINE__NEWLINE_Pokopali so ga v Baziliki sv. Petra v veli\xc4\x8dastno grobnico, ki mu jo je napravil Della Porta. Pravi\xc4\x8dnost ob njegovem vzno\xc5\xbeju po vsej verjetnosti predstavlja njegovo sestro Giulio ; njegovega naslednika Klemena VIII. je \xc4\x8dutna golota figure tako bodla v o\xc4\x8di, da je zapovedal Farnesejevim, naj jo pokrijejo s kovinsko tuniko.'