b'\n_START_ARTICLE_\nHonorij (rimski cesar)\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek\n_START_PARAGRAPH_\nHonorij je \xc5\xbee pri dveh letih postal konzul, pri devetih pa ga je o\xc4\x8de 23. januarja 393 po smrti Valentinijana II. in uzurpatorja Evgenija razglasil za avgusta in svojega sovladarja.  Po Teodozijevi smrti januarja 395 sta si Honorij in Arkadij razdelila cesarstvo in Honorij je pri desetih letih postal cesar Zahodnega rimskega cesarstva._NEWLINE_Na za\xc4\x8detku vladanja je bil odvisen od voja\xc5\xa1kega vodstva generala Stiliha, katerega je imenoval Teodozij I.. Stiliho je bil vandalsko-rimskega porekla. Da bi okrepil vezi z mladim cesarjem, je z njim poro\xc4\x8dil svojo h\xc4\x8derko Marijo.  Na Honorija so imeli velik vpliv tudi rimski pape\xc5\xbei, ki so preko mladega in \xc5\xa1ibkega vladarja posku\xc5\xa1ali pove\xc4\x8dati svoj vpliv v cesarstvu. Pape\xc5\xbe Inocenc I. na primer je prepri\xc4\x8dal Honorija, naj svojemu bratu Arkadiju napi\xc5\xa1e pismo, v katerem obsoja odstavitev in izgon konstantinopelskega patriarha Janeza Zlatoustega leta 407._NEWLINE_Prva Honorijeva prestolnica je bil Milano. Ko so Vizigoti Alarika I. leta 401 vdrli v Italijo, jo je prestavil v Raveno, ki je bila zaradi obse\xc5\xbenih mo\xc4\x8dvirj in mo\xc4\x8dnh utrdb la\xc5\xbee branljiva, vendar zaradi svoje lege ni omogo\xc4\x8dala uspe\xc5\xa1ne obrambe centralno Italije pred vedno bolj pogostimi vpadi barbarov. Rimska prestolnica je kljub temu ostala do padca zadnjega rimskega cesarja leta 476. Polo\xc5\xbeaj mesta je bil verjetno razlog, da je postala tudi prestolnica Ostrogotskega kraljestva in sede\xc5\xbe bizantinskega eksarhata.\n_START_SECTION_\nStiliho in obramba Italije\n_START_PARAGRAPH_\nHonorijevo vladavino so ves \xc4\x8das mu\xc4\x8dili skoraj neprekinjeni vdori barbarov v Galijo, Italijo in Hispanijo, v samem cesarstvu pa se je zaradi njegove o\xc4\x8ditne nesposobnosti, da bi obranil dr\xc5\xbeavo, zvrstilo ve\xc4\x8d uzurpatorjev._NEWLINE_Prva kriza, s katero se je soo\xc4\x8dil, je bil upor v severni Afriki pod vodstvom Gilda, comesa Africae in magistra utriusque militiae per Africam. Upor, ki je trajal dve leti (397\xe2\x80\x93398), je zatrl Stiliho s pomo\xc4\x8djo Gildovega brata Maskezela._NEWLINE_Naslednja je bila invazija Vizigotov v Italijo leta 402 pod poveljstvom njihovega kralja Alarika I., ki je bil poleg tega tudi magister militum Vzhodnega rimskega cesarstva za Ilirik.  Stiliho, ki je bil takrat v Retiji, je odhitel v Italijo, da bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditil Honorija, in za obrambo Italije odpoklical legije iz Galije in Britanije. Honorij na napad ni bil pripravljen in je iz Milana pobegnil v Asti. Alarik ga je zasledoval in prodrl v Ligurijo, kjer ga je Stiliho na Veliko no\xc4\x8d 6. aprila 402 v bitki pri Pollentii ob reki Tanarus porazil. Alarik se je umaknil v Verono, kjer ga je Stiliho ponovno napadel in nato oslabljeni vizigotski vojski dovolil umik v Ilirik.    _NEWLINE_Leta 405 je v Italijo preko Donave vdrl gotski kralj Radagajz in pusto\xc5\xa1il do leta 406, ko ga je Stiliho porazil in nato ve\xc4\x8dino njegove vojske vklju\xc4\x8dil v svojo. Leta 405/406 so preko zamrznjenega Rena v Galijo vdrle ogromne horde  Ostrogotov, Alanov, Vandalov in Kvadov._NEWLINE_Razmere v Britaniji je bile \xc5\xa1e slab\xc5\xa1e, ker so bile britanske province izolirane in imele premajhno podporo cesarstva. Vojaki so zato podprli upore uzurpatorjev Marka (406-407), Gracijana (407) in Konstantina III.. Konstantin je leta 407 napadel Galijo in zasedel Arles. Med njegovo odsotnostjo je v Britaniji vladal njegov sin Konstans II..  Od leta 410 je Britanija sama skrbela za svoje notranje zadeve in od Rima ni ve\xc4\x8d pri\xc4\x8dakovala nobene pomo\xc4\x8di._NEWLINE_Glavni vzrok za tak\xc5\xa1no stanje je bila preobremenjenost cesarstva zaradi mno\xc5\xbei\xc4\x8dnih napadov Alanov, Svebov in Vandalov, katere so leta 406 sicer pregnali iz Italije, vendar so se 31. decembra 406 prestavili v Galijo in leta 409 pri\xc5\xa1li v Hispanijo. _NEWLINE_Stiliho je na za\xc4\x8detku leta 408 posku\xc5\xa1al utrditi svoj polo\xc5\xbeaj na dvoru s poroko svoje druge h\xc4\x8derke Termancije z ovdovelim cesarjem Honorijem. Leta 408 je prepre\xc4\x8dil ponoven Alarikov napad, tako da je prisilil rimski senat, da je Gotom izpla\xc4\x8dal 4.000 liber zlata v zameno za njihov odhod iz Italije._NEWLINE_Honorij je medtem v Bononii na poti iz Ravene v Ticinum izvedel za smrt brata Arkadija maja 408. Sprva je nameraval oditi v Konstantinopel in urediti zadeve na dvoru na za\xc4\x8detku vladanja njegovega naslednika Teodozija II., potem pa je po Stilihovem nasvetu ostal v Italiji. V Konstantinopel je namesto njega od\xc5\xa1el Stiliho. V njegovi odsotnosti je cesarjevo zaupanje pridobil minister Olimpij, ki je cesarja prepri\xc4\x8dal, da njegov arijanski tast Stiliho kuje zaroto._NEWLINE_Honorij je po vrnitvi v Raveno ukazal Stilihovo aretacijo in usmrtitev. Po Stilihovem padcu se je Olimpij obrnil proti vsem nekdanjim Stilihovim zaveznikom, jih mu\xc4\x8dil in ubijal in zasegal premo\xc5\xbeenje vsem, ki so na Stilihov ukaz pri\xc5\xa1li do katerekoli dr\xc5\xbeavne funkcije. Stilihovo h\xc4\x8derko in Honorijevo \xc5\xbeeno Termancijo so detronizirali in jo vrnili materi. Stilihovega sina Evherija so usmrtili. Pobijali so tudi dru\xc5\xbeine Stilihovih federalnih vojakov, zato so vojaki mno\xc5\xbei\xc4\x8dno dezertirali k Alariku._NEWLINE_Leta 409 se je Alarik vrnil v Italijo, kjer je naletel na zelo \xc5\xa1ibek odpor. S soglasjem senata je podprl uzurpacijo rimskega prefekta Priska Atala. Leta 410 je Arkadij poslal Honoriju na pomo\xc4\x8d \xc5\xa1est legij, ki so zaradi reorganizacije armade \xc5\xa1tele samo po 1.000 mo\xc5\xbe in ne 6.000 kot v republiki in zgodnjem cesarstvu. Da bi se zoperstavil Atalu, se je Honorij posku\xc5\xa1al pogajati z Alarikom in Alarik je leta 410 prenehal podpirati Atala, potem pa so bila pogajanja prekinjena. Alarik je ponovno vdrl v Italijo in leta 410 oplenil Rim.\n_START_SECTION_\nRazjedanje Zahodnega cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nUpor Konstantina III. na zahodu se je nadaljeval. Leta 409 se je v Hispaniji uprl Konstantinov general Geroncij, ki je sprva podpiral Konstantina III., potem pa uzurpatorja  Maksima Hispanskega in oblegal Konstantina v Arlesu. Honorij je tokrat na\xc5\xa1el sposobnega generala in kasnej\xc5\xa1ega cesarja Konstancija III., ki je porazil Maksima in Geroncija in leta 411 \xc5\xa1e Konstantina III.. _NEWLINE_Takoj po Konstancijevi vrnitvi v Italijo se je v severni Galiji s podporo Alanov, Burgundov in galskega plemstva uprl Jovin. Jovin se je leta 412 posku\xc5\xa1al pogajati s prodirajo\xc4\x8dimi Ataulfovimi Goti, po njegovi razglasitvi svojega brata Sebastjana za avgusta pa je Ataulf posku\xc5\xa1al skleniti zavezni\xc5\xa1tvo s Honorijem. Honorij je z Ataulfovo pomo\xc4\x8djo leta 413 porazil in usmrtil Jovina. Isto\xc4\x8dasno se je v severni Afriki uprl Heraklijan, ki je nameraval napasti Italijo. Po porazu je pobegnil v Kartagino, kjer so ga ubili._NEWLINE_Leta 414 je Konstancij napadel Ataulfa, ki je za cesarja ponovno razglasil Priska Atala. Potisnil ga je v Hispanijo in s pomo\xc4\x8djo Vizigotov ujel in odstavil Atala. Med svojim enajstim in Konstancijevim drugim konzulstvom je Honorij triumfalno vkorakal v Rim z Atalom na svojem bojnem vozu. Atalu so za kazen odrezali desni palec in kazalec, ker je z enako kaznijo grozil Honoriju, in ga zaradi podobne gro\xc5\xbenje izgnali na otok Lipari._NEWLINE_Severovzhodna Galija je bila pod vedno ve\xc4\x8djim vplivom Frankov, zato je Honorij leta 418 podpisal pogodbo, s katero je jugozahodno Galijo, nekdanjo Akvitansko Galijo, odstopil Vizigotom. Cesarstvo je lahko obdr\xc5\xbealo trdnjave na odstopljenem ozemlju, hkrati pa so se zelo zrahljale vezi med Rimom in zahodnimi provincami Primorske Alpe, Prva Narbonija, Druga Narbonija, Novempopulanija, Prva Akvitanija, Druga Akvitanija in Vienska Galija. Umik rimskih guvernerjev je omogo\xc4\x8dil prebivalcem omenjenih provinc, da kot odvisna federacija sami urejajo svoje notranje zadeve. Predstavniki vseh mest so se vsako leto sestali na skup\xc5\xa1\xc4\x8dini v Arlesu._NEWLINE_Konstancij se je leta 417 proti njeni volji poro\xc4\x8dil s Honorijevo sestro Galo Placidijo. Leta 421 ga je Honorij imenoval za svojega socesarja Konstancija III.. Teodozij II. njegovega imenovanja ni priznal, zato se je besni Konstancij za\xc4\x8del pripravljati na oboro\xc5\xbeen spopad z Vzhodnim cesarstvom, vendar je \xc5\xa1e pred za\xc4\x8detkom na\xc4\x8drtovane intervencije na za\xc4\x8detku leta 422 umrl._NEWLINE_V letih 420-422 se je pojavil nov (ali morda isti) uzurpator Maksim, ki je dobil in nato izgubil oblast v Hispaniji. Do Honorijeve smrti leta 423 so v Britaniji, Hispaniji in velikem delu Galije oblast prevzeli barbari. _NEWLINE_Nekaj let pred smrtjo je za\xc4\x8dela Honorija privla\xc4\x8diti njegova polsestra, zato so Gala Placidija in njeni otroci, bodo\xc4\x8di cesar Valentinijan III. in njegova sestra Honorija pred cesarjem in neprijetnimi obrekovanji pobegnili v Konstantinopel.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nHonorij je umrl 15. avgusta 423 zaradi edema. Ker za seboj ni pustil nobenega zakonitega naslednika, je bil za cesarja imenovan uzurpator Joanes. Joanesa so \xc4\x8dez dve leti ujeli, pohabili in mu\xc4\x8dili in ga maja 425 obglavili. Teodozij je za cesarja Zahodnega cesarstva imenoval svojega bratranca Valentinijana III., sina Gale Palcidije in Konstancija III..\n_START_SECTION_\nPlenjenje Rima\n_START_PARAGRAPH_\nNajvidnej\xc5\xa1i dogodek med Honorijevo vladavino je bil vizigotska osvojitev in plenjenje Rima 24. avgusta 410. _NEWLINE_Alarikovi Vizigoti so za\xc4\x8deli oblegati Rim kmalu po Stilihovi odstavitvi in usmrtitvi poleti 408. Ker Honorij po njegovi smrti ni imel nobenega sposobnega generala, ki bi obvladoval rimsko armado, v kateri so prevladovali barbari, se ni mogel u\xc4\x8dinkovito zoperstaviti napadom Vizigotov. Izbral je strategijo, ki je bila v danem trenutku edino mogo\xc4\x8da:  \xc4\x8dakal je, da bodo Vizigoti izgubljali \xc4\x8das in se utrudili v spopadih z vojsko, ki jo je imel na razpolago. Strategija je bila posledica njegove neodlo\xc4\x8dnosti in je spro\xc5\xbeila mnogo kritik tako pri tedanjih kot kasnej\xc5\xa1ih zgodovinarjih, saj je bilo njeno delovanje vpra\xc5\xa1ljivo, kar so dokazali aktualni dogodki. V Rimu je zavladala lakota in eden od me\xc5\xa1\xc4\x8danov je Gotom odprl mestna vrata, da so preplavili mesto. Mesta ni do tedaj osvojila nobena tuja vojska od invazije Galcev pred kak\xc5\xa1nimi osmimi stoletji. Plenjenje je bilo precej milo, saj so cerkve in verski kipi ostali nedotaknjeni. Mnogo bolj bole\xc4\x8d je bil psihi\xc4\x8dni udarec, ki je odjeknil do Britanije in Jeruzalema in navdihnil Avgu\xc5\xa1tina iz Hipona, da je napisal svoje \xc5\xbeivljenjsko delo O Bo\xc5\xbejem mestu._NEWLINE_Leta 410 se je Honorij s tako imenovanim Honorijevim odlokom odzval tudi na britansko pro\xc5\xa1njo za pomo\xc4\x8d proti lokalnim barbarom. Zaradi prezaposlenosti z Vizigoti ni imel na razpolago nobene voja\xc5\xa1ke enote, s katero bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditil oddaljeno provinco. Bizantinski u\xc4\x8denjak Zosim, ki je ustvarjal v 6. stoletju, je o tem zapisal: \xc2\xbbHonorij je mestom v Britaniji pisal, naj se branijo sama\xc2\xab. Ker je stavek zapisan sredi besedila razprave o ju\xc5\xbeni Italiji, Britanija pa zatem ni ve\xc4\x8d omenjena, nekateri sodobni zgodovinarji domnevajo, da se ne nana\xc5\xa1a na Britanijo, ampak na Bruttium v ju\xc5\xbeni Italiji.'