b"\n_START_ARTICLE_\nSufizem\n_START_SECTION_\nNastanek redov\n_START_PARAGRAPH_\nMed 10. in 14. stoletjem so nastale razli\xc4\x8dne bratov\xc5\xa1\xc4\x8dine in redovi. Njihovi u\xc4\x8denjaki so napisali \xc5\xa1tevilna dela, v katerih so slikovito opisali misti\xc4\x8dna stanja, ki jih je treba dose\xc4\x8di, in predstavili nauke sufizma. Ne nazadnje so vsi ti spisi nastali tudi zato, da bi pokazali, kako se sufizem popolnoma sklada s temeljnimi na\xc4\x8deli islama. Tako so \xc4\x8dez \xc4\x8das nastale \xc5\xa1tiri glavne smeri: Chishti, Qadiri, Suhrawardi in Naqshbandi.\n_START_SECTION_\nSufizem in umetnost\n_START_PARAGRAPH_\nSufizem je v tem obdobju posebej mo\xc4\x8dno vplival na umetnosti. Ljudje so se z glasbo, plesom in pesni\xc5\xa1tvom sku\xc5\xa1ali pribli\xc5\xbeati bo\xc5\xbeji skrivnosti. Izjemen predstavnik take umetnosti je bil perzijski pesnik Jalal ad-Din Rumi (1207-1273). \xc5\xbdivel je v Konyi v Tur\xc4\x8diji, kjer je ustanovil sufisti\xc4\x8dni red mevlevijev; ker so njegovi redovniki posebej cenili petje in ples, se je reda prijel naziv \xc2\xbbbratov\xc5\xa1\xc4\x8dina pleso\xc4\x8dih dervi\xc5\xa1ev\xc2\xab. Rumi je svojo ognjeno liriko, polno mistike in folklore, posvetil potujo\xc4\x8demu dervi\xc5\xa1u \xc5\xa0amsiju-i-Tibrisu. Ekstati\xc4\x8dni kro\xc5\xbeni ples je \xc5\xa1e danes najbolj znana prvina sufisti\xc4\x8dnega izro\xc4\x8dila. Glasba in ples sta postala sredstvo, s katerim so sufisti ustvarili bo\xc5\xbejo zamaknjenost: skupine dervi\xc5\xa1ev so oblikovale dva kroga, v katerih so se vrteli z vodoravno raz\xc5\xa1irenimi rokami, med njimi pa se je en sam vrtel v smer, nasprotni smeri urinega kazalca.\n_START_SECTION_\nTehnike zamaknjenosti\n_START_PARAGRAPH_\nV redu so se razvile razli\xc4\x8dne versko-ekstati\xc4\x8dne vaje (dhikr). Redovniki sku\xc5\xa1ajo Alaha kot voditelja du\xc5\xa1 in ljubljenega boga priklicati z askezo, z odrekanjem spancu, plesom in zamaknjenostjo, povzro\xc4\x8deno z udarjanjem po bobnih. Tako imenovani \xc2\xbbvpijo\xc4\x8di dervi\xc5\xa1i\xc2\xab\xc2\xa0kot posebno obliko stika z bogom gojijo tudi skupno izgovarjajnje bo\xc5\xbejega imena, veroizpovedi ali sure iz Korana. Med njimi so raz\xc5\xa1irjeni tudi posebni na\xc4\x8dini dihanja, tako na primer dalj\xc5\xa1e zadr\xc5\xbeevanje diha, nato pa ve\xc4\x8durno ponavljanje molitvene formule\xc2\xa0\xc2\xbbLa ilaha ila'lahu\xc2\xab\xc2\xa0(Ni ga boga razen Alaha) s stisnjenim glasom, ki se kon\xc4\x8da z dinami\xc4\x8dnim ponavljanjem zloga hu (\xc2\xbbon\xc2\xab, se pravi, bog). Legenda pravi, da so bili sufiji, ki so tako dosegli zamaknjenje, sposobni neverjetnih dose\xc5\xbekov. Tako naj bi, na primer, leteli, se sami po\xc5\xa1kodovali, ne da bi krvaveli, ali pa si za\xc5\xbegali obleko na sebi, ne da bi dobili opekline. Na najvi\xc5\xa1ji ravni naj bi se dogajale tudi obuditve od mrtvih.\n_START_SECTION_\nNajpomembnej\xc5\xa1e osebnosti\n_START_PARAGRAPH_\nPrve \xc5\xa1ole sufizma so se oblikovale v 9. stoletju okrog znamenitega egiptovskega mistika Dhu-Nina (umrl 859), islamskega mistika Bajesisa Al Bistamija (umrl 909). Ta je prvi zbral sufisti\xc4\x8dne spise, ki vsebujejo v glavnem poro\xc4\x8dila o misti\xc4\x8dnih izkustvih, pridobljenih v zamaknjenosti, o izginotju jaza in nadaljevanja \xc5\xbeivljenja v bogu. Iz teh zapisov je oblikoval svojo\xc2\xa0\xc2\xbbfilozofijo o izginotju v bogu\xc2\xab, ki je mo\xc4\x8dno vplivala na sufisti\xc4\x8dno tradicijo. Bivanje v zdru\xc5\xbeenosti z bogom je opisal takole: \xc2\xbbBog je pustil \xc4\x8dloveka umreti, da bi lahko ta \xc4\x8dlovek v njem \xc5\xbeivel naprej.\xc2\xab\xc2\xa0Taka, v zamaknjenosti pridobljena spoznanja, so vznemirila pravoverne islamiste, ker so bila zanje preve\xc4\x8d radikalna. Mnogi izreki sufijev so veljali za bogokletne. Al Halad\xc5\xbe je bil leta 929 zaradi teh besed celo usmr\xc4\x8den: \xc2\xbbJaz sem postal ta, ki ga ljubim, kajti ta, ki ga ljubim, je postal jaz. Sva dva duhova, zdru\xc5\xbeena v enem telesu.\xc2\xab"