b'\n_START_ARTICLE_\nKapela dru\xc5\xbeine Brancacci\n_START_PARAGRAPH_\nKapela dru\xc5\xbeine Brancacci (v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini "Cappella dei Brancacci") je kapela v cerkvi Santa Maria del Carmine v Firencah v osrednji Italiji. V\xc4\x8dasih jo imenujejo \xc2\xbbSistinska kapela zgodnje renesanse\xc2\xab\xc2\xa0 zaradi njenega slikarskega cikla, najbolj znanega in vplivnega tega obdobja. Gradnjo kapele je naro\xc4\x8dil Felice Brancacci in se je za\xc4\x8dela leta 1386. _NEWLINE_Pokrovitelj slikarske dekoracije je bil Felice Brancacci, potomec Pietra, ki je do leta 1423 slu\xc5\xbeil kot florentinski veleposlanik v Kairu.  Ko se je vrnil v Firence, je najel Masolina da Panicala, da bo poslikal kapelo. Masolinov sodelavec, 21-letni Masaccio, 18 let mlaj\xc5\xa1i od Masolina, mu je pomagal. Med delom je Masolino od\xc5\xa1el na Mad\xc5\xbearsko, kjer je bil slikar kralju in delo je nadaljeval Masaccio. Po vrnitvi, se je Masolino u\xc4\x8dil od svojega nadarjenega nekdanjega u\xc4\x8denca. Vendar pa je bil Masaccio poklican v Rim, preden je lahko dokon\xc4\x8dal kapelo in umrl v Rimu v starosti 27. Dele kapele je kasneje kon\xc4\x8dal Filippino Lippi. Na \xc5\xbealost so v baro\xc4\x8dnem obdobju nekatere slike obravnavali kot nepomembne in pred njimi postavili grobnico.\n_START_SECTION_\nSlike\n_START_PARAGRAPH_\nV svojih freskah Masaccio izvede radikalen odmik od srednjeve\xc5\xa1ke slikarske tradicije, tako da se dr\xc5\xbei nove renesan\xc4\x8dne perspektivne zasnove prostora. Tako perspektiva in svetloba ustvarjata globoke prostore, kjer se volumsko zgrajene figure gibajo v mo\xc4\x8dno individualizirani \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki razse\xc5\xbenosti. Masaccio nadaljuje na Giottojevi poti, se oddaljuje od simboli\xc4\x8dne vizije \xc4\x8dloveka in izra\xc5\xbea ve\xc4\x8djo realno sliko.  Cikel iz \xc5\xbeivljenja svetega Petra je bil naro\xc4\x8den od pokrovitelja Pietra Brancaccija, prvega lastnika kapele. _NEWLINE_Slike so razlo\xc5\xbeene v nadaljevanju v njihovem narativnem vrstnem redu.\n_START_SECTION_\nSku\xc5\xa1njava Adama in Eve\n_START_PARAGRAPH_\nMasolino da Panicale _NEWLINE_Za razliko od Masacciovega Izgona, je to mirna in nedol\xc5\xbena predstava._NEWLINE_Cikel se za\xc4\x8dne s to sliko Masolina, postavljeno na najvi\xc5\xa1ji pravokotnik loka, ki omejuje kapelo, znotraj debeline stebra. Ta scena in nasprotna (izgon) sta prostor za zgodbo, ki jo pripoveduje freska, ki prikazuje trenutek, v katerem je \xc4\x8dlovek prekinil svoje prijateljstvo z Bogom, kasneje pa se je Kristus pomiril s posredovanjem Petra._NEWLINE_Slika prikazuje Adama, ki stoji blizu Eve: gledata drug drugega z umirjeno dr\xc5\xbeo, ker se pripravlja na ugriz jabolka, ki jo je njej ponudila ka\xc4\x8da blizu njene roke okoli drevesa. Ka\xc4\x8da ima glavo z debelimi plavimi lasmi, zelo idealizirana. Prizor je eleganten v svoji predstavitvi, s kretnjami in slogom, ki po\xc5\xa1iljajo tone pozne mednarodne gotike. Svetloba, ki obliva figuri brez ostrih kotov, je mehka in objemajo\xc4\x8da; temno ozadje naredi telesi izstopajo\xc4\x8di v svoji \xc4\x8dutni plasti\xc4\x8dnosti, skoraj plavata v vesolju.\n_START_SECTION_\nIzgon iz raja\n_START_PARAGRAPH_\nMasacciova mojstrovina Izgon iz raja je prva freska na zgornjem delu kapele, na levi steni, tik ob levi strani Dav\xc4\x8dnega nov\xc4\x8di\xc4\x8da. Znana po svoji \xc5\xbeivahni energiji in brez primere \xc4\x8dustvenega realizma. Dramati\xc4\x8dno v kontrastu, z ob\xc4\x8dutljivo in dekorativno podobo Masolinove Adam in Eva pred izgonom, naslikana na nasprotni steni. Predstavlja dramati\xc4\x8dno intenzivnost z oboro\xc5\xbeenim angelom, ki lebdi nad Adamom in Evo in izra\xc5\xbea izhod iz raja: jokajo\xc4\x8da sta zapustila vrata Raja._NEWLINE_To delo predstavlja \xc4\x8disto lo\xc4\x8ditev od preteklosti mednarodnega gotskega sloga; Masolinovo spokojno zmes pu\xc5\xa1\xc4\x8da za sabo in dva biblijska prednika sta prikazana v temnem obupu, pod angelskim strogim pogledom, ki ju s svojimi neza\xc5\xa1\xc4\x8ditenim me\xc4\x8dem prisilno iz\xc5\xbeene, s tak\xc5\xa1no napetostjo, ki v slikanju \xc5\xa1e nikoli ni bila vidna. Geste so dovolj zgovorne: ob izhodu iz raja, od koder nekaj bo\xc5\xbeanskih \xc5\xbearkov strelja naprej, Adam zakriva obraz v obupu in krivdi; Eva pokriva svojo goloto s sramom in joka z bole\xc4\x8dim obrazom. Dinami\xc4\x8dnost teles, zlasti Adamu, ka\xc5\xbee trpljenje brez primere, trdno zasajena na tla in projekcijo sence nasilne svetlobe, ki jih oblikuje. Mnoge podrobnosti pove\xc4\x8dujejo emocionalno dramo: Adamovi vla\xc5\xbeni in lepljivi lasje (na Zemlji se bo boril s trdim delom in umazanijo), angelova dr\xc5\xbea, predrzna, kot da se potaplja navzdol. Polo\xc5\xbeaj Eve je iz starodavne prezentacije Venus Pudica (skromna Venera). Listje, ki pokriva nekaj golote, je bilo med obnovo leta 1990 odstranjeno.\n_START_SECTION_\nPetrovo klicanje\n_START_PARAGRAPH_\nMasolino. _NEWLINE_V levi luneti, uni\xc4\x8deni leta 1746-48, je Masolino naslikal Klicanje Petra in Andreja ali Poslanstvo, ki je znan po nekaterih ozna\xc4\x8dbah prej\xc5\xa1njih pri\xc4\x8d, kot so Vasari, Bocchi in Baldinucci. Roberto Longhi je prvo podobo te izgubljene freske najprej identificiral v kasnej\xc5\xa1i risbi, ki ne ustreza zgornji ukrivljenosti lunete, vendar se danes pojavlja kot zelo verjetna hipoteza. V tej sceni je Masolino razdelil svojo kompozicijo v dva prostora, morje in nebo.\n_START_SECTION_\nLa Navicella\n_START_PARAGRAPH_\nV nasprotni luneti je bila postavljena freska La Navicella, tradicionalen naslov za prizor, na katerem je Kristus, ki hodi po vodi, re\xc5\xa1il Petra iz nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dih valov nevihte in ga potegnil na ladjo. Ta luneta je spet ka\xc5\xbee morsko postavitev v ravnovesju z nasprotno sceno in tako ustvarja nekak\xc5\xa1no priliko ustvarjanja: z neba evangelisti v oboku, do morja zgornjem registru, do Zemlje in mest srednjega in spodnjih registrov, kot v Genezi. Na nek na\xc4\x8din se pogled gledalcev premakne od Raja do posledi\xc4\x8dno Zemlje. Viri pripisujejo to luneto Masolinu, vendar ob upo\xc5\xa1tevanju izmenjavanja umetnikov na odrih, je fresko za\xc4\x8del Masaccio.\n_START_SECTION_\nPetrovo kesanje\n_START_PARAGRAPH_\nPetrovo kesanje je v levi pol-luneti zgornjega registra, kjer je zelo shemati\xc4\x8dna pripravljalna risba v sinopiji. Prizor je bil pripisan Masacciu, na podlagi njegove ve\xc4\x8dje iznajdljivosti pri obravnavi kot pri delu Masolina.\n_START_SECTION_\nZdravljenje pohabljenca in vzgoja Tobita\n_START_PARAGRAPH_\nV tem prizoru na desni steni je na levi strani prikazano Zdravljenje pohabljenca in na desni Vzgoja Tobita. Fresko obi\xc4\x8dajno pripisujejo Masolinu, \xc4\x8deprav so nekateri u\xc4\x8denjaki odkrili roko Masaccia. Na sceni sta prikazani dve razli\xc4\x8dni epizodi, pri \xc4\x8demer je sv. Peter v obeh primerih zaprt v sceni tipi\xc4\x8dnega toskanskega mesta 15. stoletja, upodobljenega po strogih pravilih centralne perspektive. Slednje velja za glavni prispevek Masaccia, medtem ko dve osrednji figuri ka\xc5\xbeeta gotske vplive.\n_START_SECTION_\nSveti Peter pridiga\n_START_PARAGRAPH_\nMasolino da Panicale. _NEWLINE_Na zgornji levi steni je Sveti Peter pridiga, Masolinovo delo, kon\xc4\x8dano v osmih dneh. Peter je z zna\xc4\x8dilno potezo prikazan pred mno\xc5\xbeico. Ljudje v skupini se zelo razli\xc4\x8dno vedejo, od sladke pozornosti prikrite nune v ospredju, do zaspanosti obeh deklet za njo in bradatega starega \xc4\x8dloveka, do strahu \xc5\xbeenske v ozadju, katere samo zaskrbljene o\xc4\x8di je mogo\xc4\x8de videti. Zdi se, da se gore nadaljujejo iz prej\xc5\xa1nje scene, s prostorsko enotnostjo, ki je bila ena od blagovnih znamk Masaccia. Tri glave za sv. Petrom so verjetno portreti sodobnih ljudi, enako kot dva duhovnika na desni: vsi so bili prej pripisani Masacciu.\n_START_SECTION_\nKrst Neofita\n_START_PARAGRAPH_\nMasaccio._NEWLINE_Celotna kompozicija prikazuje podrobnosti osupljivega realizma: tresenje neofita, kapljice vode iz kr\xc5\xa1\xc4\x8den\xc4\x8devih las, bela rjuha se premika v ozadju. Kromatski u\xc4\x8dinki "cangiantismo" , kjer je draperija modelirana z uporabo kontrastnih barv, da bi ustvarili u\xc4\x8dinek, ki simulira cangiante (eden od \xc5\xa1tirih na\xc4\x8dinov slikanja barv, ki so na voljo italijanskim slikarjem visoke renesanse, skupaj s sfumato, chiaroscuro in unione) tekstil, dose\xc5\xbee s pomo\xc4\x8djo slikovne tehnike, ki temelji na jukstapoziciji komplementarnih barv, kasneje pa jih je preoblikoval Michelangelo.\n_START_SECTION_\nSveti Peter zdravi bolne s svojo senco\n_START_PARAGRAPH_\nSpodnja osrednja stena, leva stran, Masaccio. V epski epizodi so opisana Apostolska dela 5: 12-16._NEWLINE_Dodelitev slike Masacciu temelji na perspektivni strukturi, ki je bila uporabljena za ustvarjanje uli\xc4\x8dne postavitve in krasen naturalizem fiziognomije starej\xc5\xa1ega \xc4\x8dloveka. Po besedah Federica Zerija, Masacciovega brata, je slikar Giovanni di ser Giovanni Guidi, znan kot Lo Scheggia, morda slu\xc5\xbeil kot model za apostola Janeza in Donatello za starega bradatega mo\xc5\xbea v ozadju.\n_START_SECTION_\nRazdelitev milo\xc5\xa1\xc4\x8dine in smrt Hananija\n_START_PARAGRAPH_\nSpodnja sredinska stena, desna stran, Masaccio._NEWLINE_Po pripovedi v Apostolskih del 4:32, 5: 1-11, vsak kr\xc5\xa1\xc4\x8denec, potem ko je prodal lastno premo\xc5\xbeenje, prinesel iztr\xc5\xbeek apostolom, ki so ga razdelili vsem, glede na potrebe. Samo Hanani \xc2\xbbje zase zadr\xc5\xbeal nekaj prihodkov in prinesel le del tega in ga polo\xc5\xbeil pred noge apostola\xc2\xab. Peter ga je mo\xc4\x8dno grajal, da je padel na tla in umrl. Sestava se osredoto\xc4\x8da na trenutek, ko Hananij le\xc5\xbei na tleh, medtem ko \xc5\xbeenska z otrokom dobi milost od Petra, ki ga spremlja Janez. Struktura kompozicije je precej napeta in \xc4\x8dustvena, kar vklju\xc4\x8duje gledalca v osr\xc4\x8dje dogodka.\n_START_SECTION_\nO\xc5\xbeivitev Teofilovega sina in sv. Peter na prestolu\n_START_PARAGRAPH_\nSpodnji levi zid, Masacciov, ki ga je kon\xc4\x8dal Filippino Lippi pribli\xc5\xbeno petdeset let kasneje._NEWLINE_Filippino je sestavil pet o\xc4\x8dividcev na levi, karmelitsko draperijo in osrednji del sv. Petra na prestolu. Po Zlati legendi\' (Legenda aurea) Jacobusa de Voragine, po izpustitvi iz zapora, sveti Peter o\xc5\xbeivi s pomo\xc4\x8djo svetega Pavla, Teofilovega sina, ki je umrl \xc5\xa1tirinajst let prej. [17] Tako so ljudje \xc4\x8dastili svetega Petra in postavili novo cerkev zanj, kjer je bil ustoli\xc4\x8den, da bi ga spo\xc5\xa1tovali in vsi prosili. [18] Vendar pa pravi pomen te freske temelji na politiki \xc4\x8dasa: to je v konfliktu med Firencami in milansko vojvodino. [19_NEWLINE_Obstaja natan\xc4\x8dna ikonografska podobnost med Teofilom (sedi na levi, v povi\xc5\xa1anem polo\xc5\xbeaju znotraj ni\xc5\xa1e) in Gian Galeazzo Viscontijem, gorkem sovra\xc5\xbeniku Firence. Slednji je bil velik tiran, \xc4\x8digar \xc5\xbeeja po mo\xc4\x8di ga je potisnila, da je za\xc4\x8del vojno s Firencami, in skoraj uni\xc4\x8dil svojo svobodo. Spomin na to epizodo se je vrnil v vsej svoji surovi \xc5\xbeivahnosti, ko so se morale Firence soo\xc4\x8diti s spopadom s Filippom Maria Viscontijem, sinom Gian Galeazza. Figura, ki sedi na Teofilovi desni (to je, Gian Galeazzo), bi bila florentinski kancler Coluccio Salutati, avtor \xc5\xbealjivke proti lombardnemu gospodarju. Prisotnost sv. Petra torej simbolizira posredni\xc5\xa1ko vlogo Cerkve v osebi pape\xc5\xbea Martina V., da bi utrdil konflikt med Milanom in Firencami. Na skrajni desni strani mora skupina \xc5\xa1tirih o\xc4\x8dividcev pesonificira Masaccia (gleda na stran od slike), Masolina (najkraj\xc5\xa1i), Leona Battisto Albertija (v ospredju) in Filippa Brunelleschija (zadnji). Pogosta uporaba portreta naredi imaginarni svet slikarstva in gledal\xc4\x8devo osebno izku\xc5\xa1njo bli\xc5\xbejo. Za Masacciove sodobnike bi bilo to sceno la\xc5\xbeje razumeti kot odraz same sebe in svoje dru\xc5\xbebene stvarnosti. Figure freske naseljujejo raz\xc5\xa1irjeni prostor svojega lastnega sveta in imajo naravno dr\xc5\xbeo: raztegnejo vrat, da vidijo bolj\xc5\xa1e, gledajo nad ramo svojega soseda, gestikulirajo, opazujejo in ogovarjajo dogodek z naslednjim opazovalcem.\n_START_SECTION_\nSveti Pavel obi\xc5\xa1\xc4\x8de Petra v zaporu\n_START_PARAGRAPH_\nFilippino Lippi. _NEWLINE_Cikel se nadaljuje proti levi, na stebru, v spodnjem registru, s sceno sv. Petra v zaporu obi\xc5\xa1\xc4\x8de sv. Pavel, ki ga je slikal Filippino Lippi. Sv. Peter je viden pri oknu z re\xc5\xa1etkami, obiskovalec pa ka\xc5\xbee hrbet gledalcu. Morda je scena sledila risbi, ki jo je predstavil Masaccio, kar je pokazala popolna arhitekturna kontinuiteta s sosednjim prizori\xc5\xa1\xc4\x8dem Vstajenje Teofilovega sina._NEWLINE_Dekoracija kapele dru\xc5\xbeine Brancacci je ostala nepopolna zaradi odhoda Masaccia v Rim leta 1427, kjer je leto kasneje umrl. \xc5\xa0e ve\xc4\x8d, zagovornik pokroviteljevega izgnanstva leta 1436 je prepre\xc4\x8dil kakr\xc5\xa1nokoli mo\xc5\xbenost, da bi freske dopolnili drugi umetniki. Dejansko je verjetno, da so bili nekateri deli, ki jih je Masaccio \xc5\xbee naslikal, odstranjeni kot neke vrste damnatio memoriae zaradi portretiranja \xc4\x8dlanov dru\xc5\xbeine Brancacci. Ob vrnitvi te dru\xc5\xbeine v Firence leta 1480 so se freske lahko nadaljevale s tem, da jih umetniku bli\xc5\xbee in bolj zvesto ustvarja njegov prvi vajenec Filippino Lippi. Filippinov poseg ni natan\xc4\x8dno dokumentiran, vendar je lahko dostopen do okoli leta 1485 zahvaljujo\xc4\x8d nekaterim navedbam Giorgia Vasarja.\n_START_SECTION_\nPetra spustijo iz zapora\n_START_PARAGRAPH_\nSpodnja desna stena, desna stran. Filippino Lippi._NEWLINE_To je zadnja scena, ki je povezana z zaprtim svetnikom na nasprotni steni. Dejansko ka\xc5\xbee na njegovo osvoboditev iz zapora s strani angela in jo je v celoti mogo\xc4\x8de pripisati Filippinu Lippiju. Tudi tukaj je povezana arhitektura s sosednjimi prikazi. V ospredju stoji oboro\xc5\xbeeni stra\xc5\xbenik, ki se naslanja na palico, medtem ko se dogaja \xc4\x8dude\xc5\xbeno re\xc5\xa1evanje - to pomeni kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko odre\xc5\xa1enje, pa tudi mogo\xc4\x8de obnovljeno avtonomijo Firenc po sporu z Milanom.\n_START_SECTION_\nSpor s Simonom Magusom in kri\xc5\xbeanje svetega Petra\n_START_PARAGRAPH_\nSpodnja desna stena, center. Filippino Lippi._NEWLINE_Velik panel v spodnjem registru, desna stena, je delo Filippina Lippija. Zunaj mestnega obzidja (v Rimu, kot ka\xc5\xbee Cestiusova piramida ob Aurelijevem obzidju in z zgradbami, ki be\xc5\xbeno kukajo izza cin), je na desni strani mogo\xc4\x8de videti spor med Simonom Magusom in sv. Petrom pred Neronom, s poganskim idolom, ki le\xc5\xbei ob nogah. Na levi je Petrovo kri\xc5\xbeanje: svetnik visi na glavo, ker ni hotel biti kri\xc5\xbean v istem polo\xc5\xbeaju kot Kristus. Prizor je poln portretov: mladeni\xc4\x8d z baretko na skrajni desni je Filippinov avtoportret. Starec z rde\xc4\x8do kapo v skupini blizu sv. Petra in Simona Magusa je Antonio del Pollaiolo. Mladeni\xc4\x8d pod lokom in pogledom proti gledalcu je portret Sandra Botticellija, Filipinovega prijatelja in u\xc4\x8ditelja. V Simon Magusu nekateri kritiki \xc5\xbeelijo videti pesnika Danteja Alighierija, ki je praznan kot ustvarjalec slovitega italijanskega jezika, ki sta ga uporabljala Lorenzo il Magnifico in Agnolo Poliziano.\n_START_SECTION_\nVpliv\n_START_PARAGRAPH_\nMasaccioova uporaba znanstvene perspektive, poenotena razsvetljava, uporaba chiarosc\xc3\xbaro in spretnost pri ustvarjanju figur, naturalisti\xc4\x8dno utemeljene nove tradicije v renesan\xc4\x8dnih Firencah, nekateri u\xc4\x8denjaki priznavajo kot pomo\xc4\x8d pri iskanju novega renesan\xc4\x8dnega sloga ._NEWLINE_Mladi Michelangelo je bil med mnogimi umetniki, ki so za svojo umetni\xc5\xa1ko vadbo kopirali dela Masaccia v kapeli. V kapela je tekmec, kipar Pietro Torrigiano, napadel Michelangela, ki je izrekel kriti\xc4\x8dne pripombe o njegovem delu. Kipar je tako mo\xc4\x8dno udaril umetnika, da mu je \xc2\xbbzdrobil nos kot pi\xc5\xa1kotek\xc2\xab\xc2\xa0(po Benvenutu Celliniju) , ki je deformiral Michelangela v obraz boksarja.\n_START_SECTION_\nObnova\n_START_PARAGRAPH_\nPrva obnova fresk je bila v letih 1481-1482, ki jo je opravil Filippino Lippi, ki je bil tudi odgovoren za dokon\xc4\x8danje cikla. Zaradi lu\xc4\x8di, ki so bile uporabljene za osvetlitev temne kapele, so bile freske relativno hitro prevle\xc4\x8dene s prahom in umazanijo od dima. Druga obnova je bila izvedena konec 16. stoletja. Okoli leta 1670 so bile dodane skulpture, freske-secco pa so bile dodane na freske, da bi skrili razli\xc4\x8dne primere golote. Poznej\xc5\xa1a obnova 20. stoletja je odstranila prevleko in odstranila prah in umazanijo. Nekateri kritiki, med njimi profesor in umetnostni zgodovinar James H. Beck [24], so kritizirali ta prizadevanja, medtem ko so drugi, vklju\xc4\x8dno s profesorji, zgodovinarji in restavratorji, pohvalili delo, opravljeno na kapeli.'