b'\n_START_ARTICLE_\nAfrodita Kalipigos\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nVenera Kalipigos je rimsko delo v marmorju iz 1. st. pr. n. \xc5\xa1t. Velja, da je kopija ali parafraza starej\xc5\xa1ega gr\xc5\xa1kega kipa, verjetno bronastega. Izgubljeni izvirnik naj bi nastal okoli 300 pr. n. \xc5\xa1t. v za\xc4\x8detku helenisti\xc4\x8dne dobe. Kipar in izvor marmorne razli\xc4\x8dice nista znana. Kip je bil odkrit, brez glave, v Rimu vsaj v 16. stoletju. V\xc4\x8dasih pravijo, da je bil najden v Neronovih ru\xc5\xa1evinah Zlate hi\xc5\xa1e, \xc4\x8deprav je to malo verjetno, saj tam odkriti deli niso kazali visoke kakovosti umetni\xc5\xa1kih del, kot je Venera._NEWLINE_Manjkajo\xc4\x8da glava je bila obnovljena v 16. stoletju. Restavrator se je odlo\xc4\x8dil za pogled \xc4\x8dez njeno ramo na zadnjico, izbira, ki je Veneri dala zna\xc4\x8dilen polo\xc5\xbeaj in pomembno vplivala na kasnej\xc5\xa1e razlage dela. Kip je kupila dru\xc5\xbeina Farnese in je bil do leta 1594 v Farnesejevi pala\xc4\x8di. V 17. stoletju je bil v pala\xc4\x8di v Sobani filozofov, v kateri je bil obkro\xc5\xbeen s kipi 18 starih filozofov. Leta 1731 je Farnesejevo posestvo podedoval Karel Burbonski, ki je preselil nekaj marmorja, tudi Venero, \xc4\x8dez reko Tibero v Farnesejevo vilo. _NEWLINE_Leta 1786 so se Burboni odlo\xc4\x8dili, da Venero Kalipigos premaknejo v Neapelj s preostalo Farnesejevo zbirko. Obnovil jo je Carlo Albacini. Upo\xc5\xa1teval je sodobne kritike in nadomestil glavo, roke in eno nogo. Precej zvesto je sledil prej\xc5\xa1nji obnovi, ko je \xc5\xbeenska gledala nazaj \xc4\x8dez svojo ramo. Do leta 1792 je bil kip v muzeju v Capodimonteju v Neaplju, do leta 1802 pa je bil v \xc5\xa1olskem muzeju, ki je zdaj Neapeljski narodni arheolo\xc5\xa1ki muzej, kjer je \xc5\xa1e vedno.\n_START_SECTION_\nRazlage\n_START_PARAGRAPH_\nOdlo\xc4\x8ditev restavratorjev, da kip gleda \xc4\x8dez svoj hrbet, je mo\xc4\x8dno vplivala na poznej\xc5\xa1e razlage, dokler nista klasicista Mary Beard in J. G. W. Henderson napisala, da so namesto fragmenta ustvarili mojstrovino. Obnovljena poza kipa opozarja na golo zadnjico in daje figuri izrazito eroti\xc4\x8dni vidik. Obnova je v glavah gledalcev opozorila na zgodbo, zapisano v Atenajevi Gostiji sofistov o ustanovitvi templja Afrodite Kalipigos v anti\xc4\x8dnih Sirakuzah na Siciliji.  Po Atenaju sta lepi sestri s kmetije v bli\xc5\xbeini Sirakuz razpravljali, katera od njiju ima lep\xc5\xa1o zadnjico. Presodil naj bi mladi mimoido\xc4\x8di. Pokazali sta se potniku, sinu bogatega mo\xc5\xbea, ki se je odlo\xc4\x8dil za starej\xc5\xa1o sestro. Nato se je vanjo tako zaljubil, da je zbolel. Ko je mlaj\xc5\xa1i brat ugotovil, kaj se je zgodilo, je \xc5\xa1el pogledat dekle in se zaljubil v mlaj\xc5\xa1o sestro. Ker nista hotela ni\xc4\x8d sli\xc5\xa1ati o drugih nevestah, je njun o\xc4\x8de uredil, da sta se sestri omo\xc5\xbeili z njima. Ljudje so sestri imenovali "kalipugi" (\xc5\xbeenski z lepo zadnjico) in novo odkrito sre\xc4\x8do  namenili templju Afrodite, ki so jo imenovali Kalipigos. _NEWLINE_Drugi viri omenjajo kult Afrodite Kalipigos v Sirakuzah. Kr\xc5\xa1\xc4\x8danski pisatelj Klemen Aleksandrijski jo je vklju\xc4\x8dil na seznam eroti\xc4\x8dnih znakov poganske religije . Od 16. stoletja je Atenajeva zgodba o\xc5\xbeivela v predelani zgodbi iz klasi\xc4\x8dne mitologije Le Imagini Vincenza Cartarija. Mnogi gledalci iz 17. in 18. stoletja so kip ena\xc4\x8dili z boginjo in domnevali, da je delo kultna podoba iz templja Venere Kalipigos. Tako je bilo takrat pogosto omenjeno, da je bila Venera kopalka. Drugi so jo namesto tega ozna\xc4\x8dili kot "lepa zadnjica" deklet iz Atenajeva zgodbe in kot taka je bila znana tudi kot La Belle Victorieuse ali La Berg\xc3\xa8re Grecque._NEWLINE_Leta 1836 je Famin kip imenoval "o\xc4\x8darljiv kipec", vendar je opozoril, da je bil "postavljen v rezervirano dvorano, v kateri so ga radovedne\xc5\xbei gledali le pod nadzorom skrbnika, \xc4\x8deprav ta previdnost  ni prepre\xc4\x8dila bo\xc5\xbeanja oblin in dajanja nespodobnih poljubov, ki so jih fanati\xc4\x8dni obo\xc5\xbeevalci vsakodnevno vtisnili na kip, da je bila prekrita s temnim odtenkom. Vedeli smo, da se je mlad nem\xc5\xa1ki turist s strahovito strastjo razgrel za ta ogromni marmor; so\xc4\x8dustvovanje z njegovim du\xc5\xa1evnim stanjem je povzro\xc4\x8dilo, da se mu nismo posmehovali".\n_START_SECTION_\nSodobne kopije\n_START_PARAGRAPH_\nV Versailles so odpeljali marmorno kopijo Jeana-Jacquesa Cl\xc3\xa9riona (1686). Drugo kopijo je izdelal Fran\xc3\xa7ois Barois med bivanjem na francoski akademiji v Rimu v letih 1683 do 1686, ki so jo tudi odpeljali v Versailles, nato v Marly-le-Roi leta 1695, kjer je Jean Thierry za kip naredil dodatne marmorne draperije, da ne bi u\xc5\xbealil vse bolj \xc4\x8distunskega javnega okusa. V Marlyju je ostal do revolucije, nato pa je bil prestavljen v Jardin des Tuileries. _NEWLINE_Augustus Strong je naro\xc4\x8dil kopijo, ki jo je izdelal Pierre de l\'Estache v Rimu med letoma 1722 in 1723 za Grosser Garten v Dresdnu, vendar je bila uni\xc4\x8dena leta 1945 (Desmas 2002).'