b'\n_START_ARTICLE_\nAlojz Urban\xc4\x8di\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nPo ljudski \xc5\xa1oli v rojstnem kraju je obiskoval u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8de v Kopru (1891-1895), potem kot u\xc4\x8ditelj pou\xc4\x8deval 1895 v Kalu nad Kanalom (1895), v Dornberku (1896-1897), opravil strokovni izpit (1897), v Batujah (1898-1902), v Mirnu (1902-1911) (tu priredil 1905 razstavo, organiziral \xc4\x8devljarski te\xc4\x8daj ter postal nadu\xc4\x8ditelj), na Vogrskem (1911-1914), kjer ga je zajela vojna. Skupaj z vrsto politi\xc4\x8dnih in narodnih delavcev, mdr. A. Gabr\xc5\xa1\xc4\x8dkom in A. Gradnikom, so ga julija 1914 zaprli na Gori\xc5\xa1kem gradu in pretila mu je konfinacija. V letih 1922\xe2\x80\x931926 je ponovno u\xc4\x8dil v Mirnu, nato je bil prisilno preme\xc5\xa1\xc4\x8den v Ko\xc5\xbebano (1926), a je zaradi preganjanja \xc5\xa1e istega leta emigriral v Jugoslavijo, kjer je med drugim u\xc4\x8dil na osnovni \xc5\xa1oli v Dobu pri Dom\xc5\xbealah ter bil nazadnje do 1935 \xc5\xa1olski nadzornik, ko je od\xc5\xa1el v pokoj in se vrnil v Kobarid, kjer je \xc5\xbeivel do smrti._NEWLINE_Urban\xc4\x8di\xc4\x8d je bil dolgo vrsto let v vodstvu Gori\xc5\xa1kega u\xc4\x8diteljskega dru\xc5\xa1tva: najprej tajnik, nato podpredsednik, predsednik (1922-1926), \xc4\x8dlan \xc5\xa1olskega politi\xc4\x8dnega odseka Zveze jugoslovanskih u\xc4\x8diteljskih dru\xc5\xa1tev v Trstu (izvoljen 1920), kjer se je mo\xc4\x8dno zavzemal da ne bi na slovenskih ljudskih \xc5\xa1olah na Primorskem uvajali italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino kot drugega de\xc5\xbeelnega jezika. Napisal in objavil je biografije \xc5\xa1olnika T. Juga (U\xc4\x8diteljski list, 1923) in I. Kri\xc5\xbemana (UL, 1925), A. Volari\xc4\x8da ter kratko zgodovino gori\xc5\xa1kega u\xc4\x8diteljskega dru\xc5\xa1tva ob njegegovi 50-letnici (UL, 1923).'