b'\n_START_ARTICLE_\nAvstrijsko cesarstvo\n_START_SECTION_\nRazglasitev Avstrijskega cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nPotem ko so avgusta 1792 francoski revolucionarji na begu prestregli in priprli francoskega kralja in njegovo habsbur\xc5\xa1ko soprogo Marijo Antoaneto, so od Avstrije zahtevali razoro\xc5\xbeitev in preklic njene obrambne zveze s Prusijo. Mladi cesar Franc II., Antoanetin ne\xc4\x8dak, ki je ravnokar prevzel oblast, je ultimat zavrnil, nakar je zakonodajna skup\xc5\xa1\xc4\x8dina Francoske republike na pobudo \xc5\xbeirondistov Avstriji napovedala vojno. V odgovor sta avstrijska in pruska vojska avgusta prestopili francosko mejo. Toda pri\xc4\x8dakovanje, da bodo njune, v bojih preizku\xc5\xa1ene \xc4\x8dete, z lahkoto zavzele Pariz, se je izkazalo kot neutemeljeno. Po neuspe\xc5\xa1nem obstreljevanju Valmyja (september 1792) so se za\xc4\x8dele umikati in francoska revolucionarna armada je pre\xc5\xa1la v protiofenzivo. Po tem, ko so revolucionarji usmrtili francoskega kralja Ludvika XVI., so se na strani Avstrije in Prusije v vojno vklju\xc4\x8dile \xc5\xa1e Velika Britanija, Republika Nizozemska, \xc5\xa0panija, Sardinija, Neapelj, Portugalska in nem\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavni stanovi. Prva protifrancoska koalicijska vojna (1792-97) je prinesla polno preobratov. V zadnjih dveh letih vojne se je na boji\xc5\xa1\xc4\x8dih severne Italije uveljavil francoski vojskovodja Napoleon Bonaparte, ki je tam dosegel vrsto zmag. Vojna se je kon\xc4\x8dala z mirom v Campo Formidu (oktober 1797). Avstrija je morala Franciji odstopiti Avstrijsko Nizozemsko in Lombardijo, dobila pa je ve\xc4\x8dino kopenskega dela Bene\xc5\xa1ke republike z Benetkami, Istro in Dalmacijo. Cesar Franc II. je moral Francozom obljubiti, da se bo zavzemal za odstopitev ozemelj na levem bregu Rena Franciji._NEWLINE_Da bi kon\xc4\x8dale francosko osvajalno politiko, so se v drugo koalicijo proti Franciji zdru\xc5\xbeile Velika Britanija, Rusija, Avstrija, Portugalska, Neapelj, Tur\xc4\x8dija in nekaj nem\xc5\xa1kih kne\xc5\xbeevin (Prusija je ostala nevtralna). Tudi druga koalicijska vojna (1799-1801/2) se je kon\xc4\x8dala z zmago Francije. Napoleon, ki je novembra 1799 v Franciji z dr\xc5\xbeavnim udarom prevzel oblast, je zavzel severno Italijo do reke Mincio. Potem ko je njegova vojska prodrla preko Rena vse do Linza, je cesar Franc II. sklenil mir v Lun\xc3\xa9villu (februar 1801). Dolo\xc4\x8dila miru niso mnogo odstopala od tistih v Campo Formidu. Levi breg Rena je bil dokon\xc4\x8dno prepu\xc5\xa1\xc4\x8den Franciji; dogovorjeno je bilo da bodo nem\xc5\xa1kim knezom izgubljena ozemlja na levem bregu Rena nadomestilis cerkvenimi ozemlji na desnem bregu, kar se je dejansko zgodilo (ob sodelovanju Francije in Rusije) na reichstagu Svetega rimskega cesarstva leta 1803. Avstrija je na levem bregu Rena izgubila le majhno grofijo Falkenstein, Breisgau in Ortenau pa je morala odstopiti vojvodi Modene. Potrjena je bila avstrijska oblast nad Bene\xc4\x8dijo, Istro in Dalmacijo; Avstrija jedobila ozemlja kne\xc5\xbejih \xc5\xa1kofij Trento in Brixen, ki sta dejansko \xc5\xbee dolgo tvorili del Tirolske; habsbur\xc5\xa1ki nadvojvoda Toskane je dobil Salzburg (vklju\xc4\x8dno Berchtesgaden)._NEWLINE_Avstrijska zunanja politika je pod vtisom francoske premo\xc4\x8di za\xc4\x8dela delovati zelo previdno. Pri\xc5\xa1lo je do sprememb v dr\xc5\xbeavni upravi, ki se je oddaljila od centralisti\xc4\x8dnih tendenc jo\xc5\xbeefinskih reform. Na \xc4\x8delo dvornega voja\xc5\xa1kega sveta je bil postavljen cesarjev mlaj\xc5\xa1i brat, nadvojvoda Karel, ki je krepil vojsko in vpeljal 10-14 letno voja\xc5\xa1ko dol\xc5\xbenost namesto prej\xc5\xa1nje do\xc5\xbeivljenske. Javnost sta nadzorovali policija in cenzura._NEWLINE_Maja 1804 se je Napoleon oklical za cesarja Francije (2. decembra se je kronal v pari\xc5\xa1ki cerkvi Notre-Dame v prisotnosti pape\xc5\xbea Pija VI.), v \xc4\x8demer je dunajski dvor videl naravno posledico njegovega prevladujo\xc4\x8dega polo\xc5\xbeaja in je kronanje ocenjeval celo pozitivno, kot preseganje revolucionarne oblasti. Za dunajski dvor pa je bilo neugodno, da so bile z raz\xc5\xa1iritvijo Francije do Rena odpravljene nekdanje cerkvene \xc5\xa1kofije (Trier, K\xc3\xb6ln, Mainz), ki so v kolegiju volilnih knezov vedno podpirale habsbur\xc5\xa1kega kandidata; izvolitev Habsbur\xc5\xbeana za cesarja Svetega rimskega cesarstva je tako postala nezanesljiva. Zato so na dunajskem dvoru za\xc4\x8deli razmi\xc5\xa1ljati o dednem cesarstvu, ki bi bilo francoskemu vsaj enakovredno. Cesar Svetega rimskega cesarstva Franc II. se je tako 7. decembra 1804 s cesarskim patentom imenoval za "cesarja Avstrije" (Franca I.); naslov je implicitno veljal tudi za Mad\xc5\xbearsko, pri \xc4\x8demer je bilo izrecno poudarjeno, da ustave in pravice de\xc5\xbeel ostajajo neokrnjene. Pravno je bil postopek izpodbiten, ker ni bilo pridobljeno soglasje dr\xc5\xbeavnih stanov in volilnih knezov; sicer pa je bil Franc \xc5\xa1e vedno tudi cesar Svetega rimskega cesarstva; to je bilo izgubljeno \xc5\xa1ele po ponovnem porazu na bojnem polju.\n_START_SECTION_\nNapoleon podredi Avstrijo in Prusijo\n_START_PARAGRAPH_\nPotem, ko je Napoleon po tretji koalicijski vojni (1803-1805) opustil na\xc4\x8drte za invazijo na Anglijo, se je usmeril proti Avstriji. Ta je avgusta 1805 pristopila k angle\xc5\xa1ko-ruski protifrancoski koaliciji, ki so se ji pridru\xc5\xbeili tudi \xc5\xa0vedi. Ju\xc5\xbenonem\xc5\xa1ke kne\xc5\xbeevine Baden, W\xc3\xbcrttemberg in Bavarska so stopile na stran Napoleona._NEWLINE_Avstrijski general Mock je skozi Bavarsko prodrl \xc5\xbee do reke Iller, ko je Napoleon iz Boulogne-sur-Mer ob Rokavskem prelivu pri\xc5\xa1el s svojo vojsko na boji\xc5\xa1\xc4\x8de hitreje, kot so pri\xc4\x8dakovali. Ob\xc5\xa1el je Mockovo vojsko in ga oktobra 1805 v Ulmu prisilil, da se je predal s svojimi 223.000 mo\xc5\xbemi. Napoleon je 13. novembra 1805 zasedel Dunaj in pre\xc4\x8dkal Donavo. Med tem je ruski general Kutuzov (po uspe\xc5\xa1nem spopadu pri Loibnu) pripeljal rusko vojsko na Moravsko. Osebno je bil prisoten tudi car Aleksander I._NEWLINE_Polo\xc5\xbeaj zaveznikov pred spopadom ni bil slab, ker so bile na poti voja\xc5\xa1ke okrepitve (vojski nadvojvod Karla in Janeza in nove ruske \xc4\x8dete), med tem ko je bila Napoleonova vojska dale\xc4\x8d od svojih opori\xc5\xa1\xc4\x8d in v za\xc4\x8detku decembra neopremljena za zimsko bojevanje poleg tega je bilo pri\xc4\x8dakovati napad Prusov, ki so bili mo\xc4\x8dno nerazpolo\xc5\xbeeni zaradi francoske kr\xc5\xa1itve njihovih ozemelj v kne\xc5\xbeevini Ansbach-Bayreuth Odla\xc5\xa1anje spopada bi bilo v njihovo korist. Toda voja\xc5\xa1ka ne\xc4\x8dimrnost carja Aleksandra je (kljub nasprotovanju Kutuzova) pripeljala Avstrijce in Ruse do tega, da so 2. decembra tvegali spopad pri Slavkovu (bitka treh cesarjev) in bili hudo pora\xc5\xbeeni. Po porazu je car prepustil Avstrijo njeni usodi in se vrnil v Rusijo._NEWLINE_Pruski pogajalec je v pala\xc4\x8di Sch\xc3\xb6nbrunn na Dunaju sklenil z Napoleonom pogodbo, po kateri so Prusi dobili v zameno za Ansbach-Bayreuth od Francozov zasedeni Hannover. Avstrija je bila tako na pogajanjih v Bratislavi povsem osamljena in je morala sprejeti te\xc5\xbeke mirovne pogoje: Bene\xc4\x8dija, Istra in Dalmacija so pripadle na novo ustanovljenemu Italijanskemu kraljestvu; prednjeavstrijske de\xc5\xbeele (ki so \xc5\xa1e ostale, ve\xc4\x8dinoma so bile to staro-habsbur\xc5\xa1ke de\xc5\xbeele) so priklju\xc4\x8dili (ob nasprotovanju prebivalstva) Napoleonovim nem\xc5\xa1kim zaveznikom, Bavarska pa je dobila k temu \xc5\xa1e Tirolsko (s Predarlsko, Brixnom in Trentom); v skromno povra\xc4\x8dilo za to izgubo je Avstrija dobila Salzburg z Berchthesgadnom, nadvojvoda Ferdinand Toskanski (kateremu so to ozemlje dali v Lun\xc3\xa9villu) pa je bil od\xc5\xa1kodovan z veliko vojvodino W\xc3\xbcrzburg._NEWLINE_Napoleon se je nekaj \xc4\x8dasa ukvarjal z mislijo, da bi si nadel naslov cesarja Svetega rimskega cesarstva in obnovil vladavino Karla Velikega. Zaradi odklonilnega stali\xc5\xa1\xc4\x8da dunajskega dvora je to misel opustil in ustanovil Rensko zvezo, katere \xc4\x8dlani so razglasili izstop iz Svetega rimskega cesarstva. Cesar Franc je v tak\xc5\xa1nih razmerah in po hudih gro\xc5\xbenjah Napoleona 6. avgusta 1806 odlo\xc5\xbeil krono Svetega rimskega cesarstva in objavil njegovo razpustitev._NEWLINE_V istem in slede\xc4\x8dem letu je Napoleon v prusko-francoski vojni (1806-07) s hitrimi in premi\xc5\xa1ljenimi napadi premagal Prusijo. Porazu so sledili za Prusijo uni\xc4\x8dujo\xc4\x8di mirovni pogoji: izgubila je skoraj vsa ozemljazahodno od Labe, mo\xc4\x8dno je morala zmanj\xc5\xa1ati vojsko francoske posadke pa so zavzele njene najva\xc5\xbenej\xc5\xa1e utrdbe. Avstrijski cesar Franc je tedaj odklonil (morda ne \xc4\x8disto resno mi\xc5\xa1ljeno) Napoleonovo ponudbo, da vrne Avstriji za ceno zavezni\xc5\xa1tva \xc5\xa0lezijo. Zaradi francoske premo\xc4\x8di je bilo v avstrijskem in ruskem interesu, da Prusija popolnoma ne propade. Po drugi strani so Avstrijci, ki so pospe\xc5\xa1eno krepili svojo vojsko, odklonili tudi prusko in rusko zavezni\xc5\xa1tvo. Po miru v Sovetsku (Kaliningrajska oblast, julij 1807) je bila Avstrija prisiljena, da se priklju\xc4\x8di Napoleonovi celinski zapori proti Angliji, kar pa je tudi koristilo doma\xc4\x8di industriji, ki se je znebila mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega konkurenta.\n_START_SECTION_\nAvstrijska vstaja\n_START_PARAGRAPH_\nPo bratislavskem miru so avstrijski zunanji minister, grof Johann Philipp Stadion in avstrijsko javno mnenje za\xc4\x8deli vzpodbujati k uporu proti Francozom. Krepila se je vojna stranka, h katere stali\xc5\xa1\xc4\x8dem se je nagibal tudi avstrijski poslanik v Parizu grof Klemens Wenzel von Metternich, pa tudi nadvojvoda Janez ji je bil blizu. V voja\xc5\xa1ki uspeh je bil manj prepri\xc4\x8dan nadvojvoda Karel, \xc4\x8deprav je bila vojska precej okrepljena in so bile na novo ustanovljene de\xc5\xbeelne obrambne enote._NEWLINE_Februarja 1809 so se dunajski odgovorni dr\xc5\xbeavniki odlo\xc4\x8dili, da tvegajo vojno. Toda kmalu se je pokazalo, da razen Anglije in voja\xc5\xa1ko \xc5\xa1ibke \xc5\xa0vedske ne bodo imeli zaveznikov. Rusija je stopila na stran Francije. Prusija je v danih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah ostala nevtralna. Boji niso potekali po pripravljenih na\xc4\x8drtih. Glavna armada nadvojvode Karla je vdrla frontalno preko Inna, \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1e \xc4\x8dete pod nadvojvodo Ferdinandom Toskanskim proti Var\xc5\xa1avski vojvodini in \xc4\x8dete pod nadvojvodo Janezom v zgornjo Italijo. Napoleon je bil spet presenetljivo hitro na prizori\xc5\xa1\xc4\x8du. Na obmo\xc4\x8dju Regensburga je v vrsti spopadov odbil Avstrijce, vdrl v Zgornjo Avstrijo in maja 1809 zavzel Dunaj. Na drugih frontah je bil polo\xc5\xbeaj ugodnej\xc5\xa1i. Ferdinand je zavzel Var\xc5\xa1avo. Uspe\xc5\xa1na je bila sprva vstaja Andreasa Hoferja na Tirolskem (na\xc4\x8drtovana s sodelovanjem dvora). Tudi na glavnem boji\xc5\xa1\xc4\x8du je Napoleon do\xc5\xbeivel 21. in 22.maja pri Aspernu in E\xc3\x9flingnu prvi poraz, a je, potem ko je dobil oja\xc4\x8ditve, z mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o vojsko odlo\xc4\x8dilno zmagal v bitki pri Wagramu (5. in 6. julij 1809). Po nadaljnjem kratkem boju pri Znojmu je nadvojvoda Karel sklenil s Francozi premirje. Cesar Franc mu je odvzel vrhovno poveljstvo._NEWLINE_Med mirovnimi pogajanji v Sch\xc3\xb6nbrunnu je poskus atentata na Napoleona povzro\xc4\x8dil veliko razburjenje. Mirovni sporazum (oktober 1809) je bil za Avstrijce bole\xc4\x8d: Salzburg, Innviertel in del Hausr\xc3\xbcckviertla so bili priklju\xc4\x8deni Bavarski; iz vzhodne Tirolske, Koro\xc5\xa1ke ju\xc5\xbeno od Drave, Kranjske in Hrva\xc5\xa1ke ju\xc5\xbeno od Save so bile skupaj z Istro in Dalmacijo, ki sta bili od Avstrije lo\xc4\x8deni \xc5\xbee leta 1805, ustanovljene francoske Ilirske province, s \xc4\x8dimer je Avstrija izgubila dostop do morja; Avstrija je izgubila Galicijo; pla\xc4\x8dati je morala veliko voja\xc5\xa1ko od\xc5\xa1kodnino in zmanj\xc5\xa1ati vojsko na 180.000 mo\xc5\xbe._NEWLINE_Med pogajanji so se Tirolci, do katerih so prihajale razli\xc4\x8dne, nasprotujo\xc4\x8de si informacije o mirovnih pogovorih (tudi domnevna izjava cesarja Franca, da ne bo dopustil nobenega sporazuma, ki bi Tirolsko lo\xc4\x8dil od Avstrije), nadaljevali svoj juna\xc5\xa1ki upor. Dvor jih je pustil na cedilu. Po ve\xc4\x8dkratnih preobratih so bili premagani, njihova glavna voditelja pa usmr\xc4\x8dena. Da bi zmanj\xc5\xa1al mo\xc4\x8d upora Tirolcev, je Napoleon od Tirolske (ki je bila pred uporom vsa pod Bavarsko) lo\xc4\x8dil Ju\xc5\xbeno Tirolsko z Bolzanom, ki jo je priklju\xc4\x8dil Italiji, ostalo, vklju\xc4\x8dno Merano in Brixen, pa je pustil Bavarski.\n_START_SECTION_\nPrilagajanje Napoleonu\n_START_PARAGRAPH_\nPo sch\xc3\xb6nbrunnskem miru je postala Avstrija v veliki meri odvisna od Francije. V cesarstvu je prevladal konservativni absolutizem, katerega prista\xc5\xa1 je bil tudi novi vodja avstrijske zunanje politike, grof Metternich. Ravno njegovi spretni in previdni diplomaciji je pripisati, da je Avstrija kljub porazom \xc5\xa1e vedno imela sprejemljiv polo\xc5\xbeaj v sistemu evropskih dr\xc5\xbeav. Proti Franciji je za\xc4\x8del voditi prilagodljivo realisti\xc4\x8dno politiko. Prvi vidni uspeh (in \xc5\xbertev) te politike je bila poroka cesarjeve h\xc4\x8derke Marije Luize z Napoleonom. \xc4\x8ce pa so si Avstrijci s tem obetali omilitev sch\xc3\xb6nbrunnskih mirovnih pogojev, so se motili; podalj\xc5\xa1anje roka za popla\xc4\x8dilo vojne \xc5\xa1kode je bil edini Napoleonov popust. Denarno stisko je Avstrija re\xc5\xa1evala s tiskanjem papirnatega denarja, katerega vrednost je hitro padala. Avstrijska valuta se je opomogla \xc5\xa1ele po Napoleonovih vojnah._NEWLINE_Avstrija je s 30.000 vojaki sodelovala, tako kot Prusi, v Napoleonovem napad na Rusijo. Njihov poveljnik knez Karl Philipp zu Schwarzenberg je od vsega za\xc4\x8detka nameraval prizana\xc5\xa1ati svojim mo\xc5\xbeem in se je pri povratku iz Moskve uspel izogniti katastrofi "velike armade". Enako previdno se je obna\xc5\xa1al Metternich, ki je leta 1813 ukrepal proti zaroti organizacije Alpenbund, ki je na\xc4\x8drtovala ponovno vstajo Tirolcev, ki bi Tirolsko spravila v nevarnost isto\xc4\x8dasnega napada iz Bavarske in severne Italije. Pri na\xc4\x8drtovanju vstaje je sodeloval tudi nadvojvoda Janez in si s tem nakopal policijski nadzor in prepoved vstopa v Tirolsko.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cetrta protifrancoska koalicija. Padec Napoleona\n_START_PARAGRAPH_\nMed Napoleonovim begom iz Rusije so se Rusi in Prusi ponovno povezali. Metternich je ponudil mirovno posredovanje med Napoleonom in prusko-rusko alianso, toda Napoleon njegovega predloga ni sprejel. Francozi so dosegli v maju 1813 pri Gro\xc3\x9fg\xc3\xb6rschnu in Budy\xc5\xa1inu \xc5\xa1e nekatere voja\xc5\xa1ke uspehe. Med premirjem, sklenjenem v Poischwitzu, ko so se vse strani \xc5\xa1e kar oboro\xc5\xbeevale, je bila izoblikovana \xc4\x8detrta protifrancoska koalicija (Rusija, Prusija, Avstrija, Velika Britanija, \xc5\xa0vedska), Metternich pa je postal njen politi\xc4\x8dni vodja. Na mirovnem kongresu, sklicanem v Pragi, Napoleon ni hotel sprejeti predloga zaveznikov, ki so zahtevali: likvidacijo Vojvodine Var\xc5\xa1ave, vrnitev poljskih ozemelj in Gdanska Prusiji, Ilirskih provinc Avstriji in razpustitev Renske zveze._NEWLINE_Po izteku premirja (11. avgust 1813) je Avstrija napovedala Franciji vojno. Nasproti so si stale mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e sile, kot v vseh prej\xc5\xa1njih bojih. \xc5\xa0tevil\xc4\x8dno so bili zavezniki celo nekoliko mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i, imeli pa so te\xc5\xbeave koalicijskega dogovarjanja. Car Aleksander je spet precenjeval svoje sposobnosti. Nazadnje je bil dolo\xc4\x8den za vrhovnega poveljnika knez Karl Philipp zu Schwarzenberg, ki ni bil posebno dober vojskovodja, kot izku\xc5\xa1en diplomat pa je znal obvladovati ob\xc4\x8dutljive kronane glave v svojem taboru._NEWLINE_Pred odlo\xc4\x8dilno bitko je Napoleon \xc5\xa1e dosegel obrambno zmago pri Dresdnu (26.-27. avgust), potem pa se je umaknil na polo\xc5\xbeaje pri Leipzigu. Odlo\xc4\x8dilno bitko narodov pri Leipzigu (14., 16.-18. oktober), v kateri je bilo mrtvih ali ranjenih blizu 100.000 vojakov, so zavezni\xc5\xa1ke armade vodile po na\xc4\x8drtih vodje avstrijskega general\xc5\xa1taba Josefa Radetzkega in jo odlo\xc4\x8dile v svojo korist. Napoleonu se je posre\xc4\x8dilo prebiti na zahod in prepeljati svoje \xc4\x8dete nazaj \xc4\x8dez Ren. \xc5\xa0e pred koncem leta 1813 je avstrijska vojska zavzela Ilirske province in Bene\xc4\x8dijo._NEWLINE_Zavezniki so na kongresu v Ch\xc3\xa2tillon-sur-Seine (februar 1814) predlagali mejo iz leta 1792. Toda Napoleon je tudi to ponudbo zavrnil, na kar so zavezniki po treh zmagah na bojnem polju 31. marca 1814 vkorakali v Pariz. Vodilni francoski dr\xc5\xbeavnik Talleyrand se je odlo\xc4\x8dil za restavracijo Burobonov in tudi vrhovni poveljniki so se odvrnili od Napoleona, ki se je moral brezpogojno odpovedati prestolu._NEWLINE_Po kratkih pogajanjih v Parizu je bil 30. maja 1814 sklenjen prvi pari\xc5\xa1ki mir, v katerem so bili zavezniki do Francije zelo prizanesljivi; lahko je celo obdr\xc5\xbeala nekatere pridobitve revolucije, predvsem Savojo (ki pa jo je naslednje leto, z drugim pari\xc5\xa1kim mirom, izgubila). Dogovorili so se, da bodo za ureditev obse\xc5\xbenej\xc5\xa1ih evropskih vpra\xc5\xa1anj sklicali kongres na Dunaju.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbebeni nemiri. Sistem Metternich\n_START_PARAGRAPH_\nVodilnim politikom dunajskega kongresa so bile demokrati\xc4\x8dna in liberalna prizadevanja narodov tuja in nesimpati\xc4\x8dna in se tako niso niti lotili nobenega od velikih problemov \xc4\x8dasa: nem\xc5\xa1kega, italijanskega in poljskega narodnostnega vpra\xc5\xa1anja. (To se jim morda niti ni zdelo najbolj potrebno, saj je vsesplo\xc5\xa1na naveli\xc4\x8danost vojne za nekaj \xc4\x8dasa zagotavljala mir.) Nevarne napredne ideje so v celoti zavrnili in se \xc5\xa1e trdneje oprijeli ideje kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega sprejemanja pokor\xc5\xa1\xc4\x8dine vladarju, ki naj bi jo usklajeno uveljavljali. Tako je bila tudi avstrijska zunanja politika v celoti usmerjena v sodelovanje s prijateljskimi silami proti revolucionarnim gibanjem._NEWLINE_Dru\xc5\xbebeni nemiri, ki so izbruhnili v Neaplju so vodili k sklicanju kongresov Opavi (november 1820) in v Ljubljani (januar - maj 1821), na katerih so se dogovorili za posredovanje avstrijskih \xc4\x8det. Te so povr\xc5\xa1insko hitro umirile polo\xc5\xbeaj, tako kot tudi malo kasneje v Piemontu, niso pa prispevale k priljubljenosti avstrijske oblasti v Italiji. Kongres v Veroni (jeseni 1822) je bil posve\xc4\x8den revolucionarnim gibanjem v \xc5\xa0paniji in njenih kolonijah, ukvarjal pa se je tudi \xc5\xbee z gr\xc5\xa1kim vpra\xc5\xa1anjem. Osvobodilni boj gr\xc5\xa1kega naroda je po\xc5\xbeel v nem\xc5\xa1kem javnem mnenju veliko navdu\xc5\xa1enega ob\xc4\x8dudovanja. Podpreti sta ga \xc5\xbeeleli tudi Anglija in Rusija, Metternich pa se je bal ruskega vpliva na Balkanu in se ni hotel vme\xc5\xa1avati v "legitimno" gospostvo tur\xc5\xa1kega sultana. Toda nasprotna stran je bila bolj aktivna in mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a. Leta 1827 je pri\xc5\xa1lo do intervencije angle\xc5\xa1ko-francoskega ladjevja in ruske armade. Londonski kongres je leta 1830 potrdil gr\xc5\xa1ko samostojnost._NEWLINE_Vzporedno so se zunaj uradne politike vrstili dogodki, ki so kazali na nezadovoljstvo naprednega dela nem\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe z vladno politiko v ve\xc4\x8dini delov cesarstva. Leta 1817 se je npr. praznovanje na gradu Wartburg (Wartburgfest) sprevrglo v demonstracijo demokrati\xc4\x8dnega in narodnostnega mi\xc5\xa1ljenja nem\xc5\xa1kih \xc5\xa1tudentov. Na ministrski konferenci v Karlovih Varih (avgust 1819) so bili sprejeti sklepi (septembra ratificirani v zveznem zboru) proti "demago\xc5\xa1kemu rovarjenju", ki so vpeljali nadzor nad univerzami, mladinskimi in \xc5\xa1portnimi dru\xc5\xa1tvi in okrepili cenzuro; v veljavi so bili vse do leta 1848._NEWLINE_Francoska julijska revolucija leta 1830 je prinesla prvi globok vdor v konservativni evropski sistem. Odmev dogodkov je bil tudi v Avstriji pomemben, vendar je dr\xc5\xbeavna oblast tu in v Nem\xc4\x8diji, kjer je pri\xc5\xa1lo do zapoznelih lokalnih demonstracij, na zunaj opravila z vsemi te\xc5\xbeavami. Na Apeninskem polotoku so avstrijske \xc4\x8dete posredovale vnemirih v Modeni, Parmi in cerkveni dr\xc5\xbeavi. Poljsko vstajo je po te\xc5\xbekih bojih zadu\xc5\xa1ila ruska vojska. V Belgiji pa je zmagala revolucija in odtlej so imele v zahodni Evropi liberalne sile pobudo._NEWLINE_Po letu 1830 se je tudi v Avstriji pove\xc4\x8dalo nezadovoljstvo proti obstoje\xc4\x8dim razmeram. Glavni krivec je bil v o\xc4\x8deh demokrati\xc4\x8dnih in liberalnih kritikov Metternich, ki je s svojim delovanjem od leta 1821 povrnil kanclerskemu polo\xc5\xbeaju veljavo iz \xc4\x8dasov kneza Kaunitza. Bil je najbolj osovra\xc5\xbeen dr\xc5\xbeavnik,posmehljivo imenovan F\xc3\xbcrst von Mitternacht (knez polno\xc4\x8di), "sistem Metternich" pa je postal pojem za reakcionarno obliko vladavine._NEWLINE_Metternich, ki je virtuozno obvladal umetnost \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih odnosov znotraj svojega stanu in kronanih glav, ni imel ob\xc4\x8dutka za vodenje mno\xc5\xbeic. Zanj poravnava med konservatizmom in revolucijo ni bila mo\xc5\xbena (razen v izjemnih zgodovinskih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah, kot npr. v Angliji). V liberalnih idejah je videl polno med seboj nezdru\xc5\xbeljivih nasprotij, kompromis, ki trajno ne more biti vzdr\xc5\xbeen. Kot duhovno silo v podporo obstoje\xc4\x8demu redu je videl katolicizem. Zato je tudi mo\xc4\x8dno omilil jo\xc5\xbeefinske cerkvene reforme, \xc4\x8deprav leta 1816 ni uspel s konkordatom. V zunanji politiki se je zavzemal za evropsko ravnote\xc5\xbeje v obliki pentarhije (Velika Britanija, Francija, Rusija, Avstrija, Prusija). V Nem\xc4\x8diji je vodil spravljivo politiko do Prusije, tesnej\xc5\xa1a organiziranost Nem\xc5\xa1ke zveze pa se mu je zdela nemogo\xc4\x8da.\n_START_SECTION_\nNarodnostno prebujanje v predmar\xc4\x8dnem \xc4\x8dasu\n_START_PARAGRAPH_\nMarca 1835 je umrl cesar Franc. Po njegovi zadnji \xc5\xbeelji, vplivanipo Metternichu, ga je nasledil umsko povsem nepomembni najstarej\xc5\xa1i sin Ferdinand I. Ker se najvplivnej\xc5\xa1a dunajska dr\xc5\xbeavnika Metternich in Kolovrat nikakor nista mogla uskladiti, je vodenje dr\xc5\xbeave prevzeldr\xc5\xbeavni svet pod predsedstvom cesarjevega strica Ludvika (najmlaj\xc5\xa1ega brata umrlega cesarja), ki sta ga spo\xc5\xa1tovala oba nasprotujo\xc4\x8da si dr\xc5\xbeavnika. Stalni \xc4\x8dlan sveta je bil tudi cesarjev mlaj\xc5\xa1i brat Franc Karel, katerega temperamentna in \xc4\x8dastihlepna \xc5\xbeena Zofija (mati kasnej\xc5\xa1ega cesarja Franca Jo\xc5\xbeefa) je bila odlo\xc4\x8dna nasprotnica Metternicha. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki grof Kolovrat, ki je bil finan\xc4\x8dni minister, je ve\xc4\x8dinoma skrbel za notranje zadeve, Metternich pa slej ko prej za zunanjo politiko._NEWLINE_Du\xc5\xa1enje narodnostnih te\xc5\xbeenj v predmar\xc4\x8dnem \xc4\x8dasu je povsod po cesarstvu vzpodbujalo nastajanje dr\xc5\xbeavi sovra\xc5\xbenih politi\xc4\x8dnih gibanj. V Italiji je bila \xc5\xbeelja po neodvisnosti najve\xc4\x8dja v Lombardiji, nekoliko \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1a v Bene\xc4\x8diji. Habsbur\xc5\xa1ki gospodarji so imeli podporo ljudstva le v Toskani, zaradi uspe\xc5\xa1ne gospodarske politike._NEWLINE_Habsbur\xc5\xa1ka oblast je bila, zaradi gospodarskih ukrepov, ki jih je vpeljala, bolj priljubljena kot doma\xc4\x8de plemstvo tudi v Galiciji. Upor plemstva februarja 1846 so poljski in ukrajinski kmetje zaustavili \xc5\xbee pred prispetjem avstrijskih \xc4\x8det. Posledi\xc4\x8dna aneksija svobodne dr\xc5\xbeavice Krakov (ob soglasju Prusije in Rusije) pa je pustila v poljskem ob\xc4\x8dutju globoko bole\xc4\x8dino._NEWLINE_Z narodnostnim zavedanjem so se poti na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem \xc5\xbeive\xc4\x8dih \xc4\x8cehov in Nemcev vse bolj lo\xc4\x8devale. \xc4\x8cehi so si \xc5\xbeeleli samostojno dr\xc5\xbeavo, ki so jo izgubili med tridesetletno vojno. Na Mad\xc5\xbearskem pa so bili mad\xc5\xbearski Nemci tisti, ki so najbolj odlo\xc4\x8dno zahtevali svojo dr\xc5\xbeavo, ki naj bi obsegala vse de\xc5\xbeele \xc5\xa0tefanove krone (tudi Solnogra\xc5\xa1ko in de\xc5\xbeele ju\xc5\xbenih Slovanov). Njihovi \xc5\xbeelji je bilo nasprotno ilirsko gibanje, ki ga je najbolj propagiral Ljudevit Gaj, ki se je zavzemal tudi za enoten ju\xc5\xbenoslovanski jezik. Kasneje so ilirskemu gibanju najbolj nasprotovali Hrvati, ki so se bali prevlade pravoslavnih Srbov in pred njimi, tako kot pred Mad\xc5\xbeari, iskali zaslombo na Dunaju._NEWLINE_Na Slovenskem je imelo narodnostno prebujenje ve\xc4\x8d duhovnih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d. Narodni buditelj Janez Bleiweis se je v Kmetijskih in rokodelskih novicah, ki jih je za\xc4\x8del izdajati leta 1843, zavzemal za enakopravnost sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine v \xc5\xa1olah in dr\xc5\xbeavnih uradih. Za slovenske \xc5\xa1ole si je prizadeval tudi lavantinski \xc5\xa1kof Anton Martin Slom\xc5\xa1ek, ki je s premestitvijo \xc5\xa1kofije v Maribor (1859) v njenem okviru zdru\xc5\xbeil skoraj vse \xc5\xa1tajerske Slovence. Na njegovo pobudo sta duhovnik in publicist iz Ro\xc5\xbea Andrej Einspieler in slavist Anton Jane\xc5\xbei\xc4\x8d leta 1851 v Celovcu ustanovila prvo slovensko zalo\xc5\xbebo, Dru\xc5\xbebo sv. Mohorja, okrog katere se je razvil center slovenskega narodnega prebujanja na Koro\xc5\xa1kem. Najtrdnej\xc5\xa1i program pa je postavil krog Franceta Pre\xc5\xa1erna in njegovih prijateljev (Matija \xc4\x8cop, Andrej Smole), ki ga je pesnik jasno izrazil v Zdravljici: popolna neodvisnost slovenskega naroda, lastna slovenska oblast, enakopravnost in svoboda vseh narodov._NEWLINE_Najbolj pa je bila liberalno-demokratska miselnost raz\xc5\xa1irjena med mo\xc4\x8dnim me\xc5\xa1\xc4\x8danstvom nem\xc5\xa1ko-avstrijskih alpskih in obdonavskih de\xc5\xbeel.\n_START_SECTION_\nRevolucionarno leto 1848\n_START_PARAGRAPH_\nLeto prej je bila katastrofalna letina. V cesarstvu je vladalo krizno razpolo\xc5\xbeenje._NEWLINE_Poro\xc4\x8dilo o pari\xc5\xa1ki februarski revoluciji je spro\xc5\xbeilo na Mad\xc5\xbearskem in na Dunaju zahtevo po predstavni\xc5\xa1ki ustavi po zahodnem vzoru. Na Dunaju so bili najglasnej\xc5\xa1i \xc5\xa1tudentje. Ko se dvor in parlament nista odzvala na njihove zahteve, se je 13. marca v dunajski Herrenga\xc3\x9fe (Gosposka ulica) zbrala mno\xc5\xbeica ljudi, ki so vdrli na hodnike dvorne pala\xc4\x8de. Vojska je dobila ukaz, da izprazni Herrenga\xc3\x9fe. Nepremi\xc5\xa1ljen ukaz za streljanje je pustil za sabo veliko mrtvih. Nemiri so izbruhnili po vsem mestu (barikade, po\xc5\xbeiganje tovarn, vdori v policijske postaje, lin\xc4\x8danje nekaterih uradnikov). Dvor se je \xc5\xbeelel prikupiti demonstrantom, odpustili so najbolj osovra\xc5\xbeene uradnike, najprej Metternicha, potem \xc5\xbeupana, policijskega ministra. Liberalni me\xc5\xa1\xc4\x8dani so ustanovili narodno gardo, \xc5\xa1tudentje akademsko legijo._NEWLINE_Nemiri na Dunaju so bili siloviti a omejeni samo na mesto. Veliko ve\xc4\x8dje razse\xc5\xbenosti je zavzel upor v Lombardiji-Bene\xc4\x8diji, potem ko je na \xc4\x8delo upornikov stopil savojsko-sardinski kralj Karel Albert in z vojsko prekora\xc4\x8dil lombardsko mejo. 6. maja ga je pri Santa Luciji zaustavil feldmar\xc5\xa1al Radetzky. Na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem je revolucionarna gibanja hromilo nasprotje med \xc4\x8cehi in Nemci. Mad\xc5\xbeari so na miren na\xc4\x8din sestavili novo plemi\xc5\xa1ko vlado pod vodstvom grofa Ludvika Batthy\xc3\xa1nyja, v kateri je imel najve\xc4\x8d besede mad\xc5\xbearski borec za svobodo Lajos Kossuth. Mad\xc5\xbearskim prizadevanjem za samostojnost pa so se postavili po robu ju\xc5\xbenomad\xc5\xbearski Srbi in hrva\xc5\xa1ki ban grof Josip Jela\xc4\x8di\xc4\x87._NEWLINE_Tudi v Ljubljani so 16. marca izbruhnile demonstracije, med katerimi so demonstranti ru\xc5\xa1ili mitnice in druga osovra\xc5\xbeena znamenja oblasti; kmetje so po Slovenskem napadali gradove, da je oblast poslala vojsko in uvedla obsedeno stanje. Dunajski Slovenci so 20. aprila v svojem novem dru\xc5\xa1tvu Slovenija sestavili prvi celostni slovenski narodni program Zedinjena Slovenija, v katerem so zahtevali zdru\xc5\xbeitev vseh Slovencev v kraljestvu "Slovenija", ki naj bi bilo sestavni del avstrijskega in ne (tedaj od dela politike na\xc4\x8drtovanega) nem\xc5\xa1kega cesarstva; za slovenski jezik so zahtevali iste pravice, kot jih ima nem\xc5\xa1\xc4\x8dina v nem\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelah._NEWLINE_Na Dunaju je pri\xc5\xa1lo do reorganizacije v dr\xc5\xbeavni upravi. Dvorne pisarne in dr\xc5\xbeavni svet so zamenjala ministrstva in ministrski svet. Menjavali so se ministri, predlagana je bila t. i. "aprilska ustava", ki pa je bila premalo demokrati\xc4\x8dna, vklju\xc4\x8devala je le bogate. 15. maja, potem ko so izpred dvorne pala\xc4\x8de umaknili voja\xc5\xa1ko za\xc5\xa1\xc4\x8dito, so revolucionarni Dunaj\xc4\x8dani z odlo\xc4\x8dno peticijo izsilili umik aprilske ustave in pristanek na splo\xc5\xa1no in enako volilno pravico._NEWLINE_Cesar je na skrivaj zapustil Dunaj in se umaknil v Innsbruck, kjer je bil z navdu\xc5\xa1enjem sprejet. Avtoriteto v glavnem mestu je prevzel dvajset\xc4\x8dlanski varnostni odbor pod vodstvom dr. Adolfa Fischhofa (ki pa ni bil kos krvavim nemirom, ki so avgusta izbruhnili med mestnimi narodnimi gardami in razburjenimi delavci, ki so jim zni\xc5\xbeali mezde). 19. julija je bila sestavljena nova, bolj demokrati\xc4\x8dna vlada. Sklican je bil ustavodajni dr\xc5\xbeavni zbor iz predstavnikov nacionalnih in politi\xc4\x8dnih usmeritev. Dr\xc5\xbeavni zbor je 7. septembra sprejel predlog o zemlji\xc5\xa1ki odvezi na dr\xc5\xbeavnih fevdih. _NEWLINE_Med tem se je dvor vrnil na Dunaj. Knez Alfred Windischgr\xc3\xa4tz je zavzel Prago, kjer je 12. junija izbruhnila vstaja, in pomagal reakciji k zmagi na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Radetzky je z zmago pri Custozzi (25. julij) spet zavzel Milano. S kraljevino Sardinijo je bilo sklenjeno premirje. Na Dunaju, kjer se je revolucionarno navdu\xc5\xa1enje premo\xc5\xbenega me\xc5\xa1\xc4\x8danstva nekoliko poleglo, je prevladalo domoljubno ob\xc4\x8dutje: Franz Grillparzer je napisal odo Radetzkemu (nem. An Radetzky), Johann Strauss starej\xc5\xa1i, je skomponiral kora\xc4\x8dnico Radetzkega (Radetzkymarsch)._NEWLINE_\xc5\xbde je izgledalo, da je revolucija kon\xc4\x8dana, ko so dogodki na Mad\xc5\xbearskem povzro\xc4\x8dili njen najsilovitej\xc5\xa1i izbruh. Hrva\xc5\xa1ki ban Jela\xc4\x8di\xc4\x87 je (potem ko se je dvor v sporu med budimpe\xc5\xa1tansko vlado in Hrvati odlo\xc4\x8dil zanj) sredi septembra za\xc4\x8del pohod nad Budimpe\xc5\xa1to, da bi tam vrnil na oblast staro plemi\xc5\xa1ko vlado dunajskih prista\xc5\xa1ev. Po za\xc4\x8detnih uspehih so ga Mad\xc5\xbeari potisnili nazaj proti avstrijski meji in se z zahtevo po samostojnosti obrnili na dunajski dr\xc5\xbeavni zbor, kjer jih je slovanska ve\xc4\x8dina zavrnila. Revolucionarni Dunaj\xc4\x8dani pa so bili na strani Mad\xc5\xbearov. 8. oktobra je pri\xc5\xa1lo do krvave sprostitve napetosti:_NEWLINE_Bataljon grenadirjev, rekrutiranih prete\xc5\xbeno v Zgornji Avstriji, bi moral oditi z Dunaja na Mad\xc5\xbearsko. Del vojakov se je uprl, vme\xc5\xa1ale so se predmestne garde in akademska legija; uli\xc4\x8dni boji so se razplamteli po vsem mestu, premagane so bile tudi monarhisti\xc4\x8dno usmerjene mestne garde, napadena dvorna oro\xc5\xbearna in vojno ministrstvo, vojni minister je bil lin\xc4\x8dan. Dvor in vlada sta se umaknila v Olomuc, dr\xc5\xbeavni zbor se je preselil v majhno moravsko mestece Krom\xc4\x9b\xc5\x99\xc3\xad\xc5\xbe. 20. oktobra sta Windischgr\xc3\xa4tz in Jela\xc4\x8di\xc4\x87 za\xc4\x8dela obstreljevati mesto, 31. oktobra je mesto padlo. Sledilo je brezobzirno preganjanje pomembnih predstavnikov revolucije, mnogi so bili umorjeni, ve\xc4\x8dina pa jih je zbe\xc5\xbeala._NEWLINE_Windischgr\xc3\xa4tzov svak, knez Felix Schwarzenberg je sestavil novo konservativno vlado, v kateri je zbral kar nekaj sposobnih ljudi. Spreobrnjeni revolucionar Alexander Bach je prevzel pravosodno ministrstvo. Z ustno opredelitvijo za ustavno monarhijo je Schwarzenberg 27. novembra 1848 predstavil svoj ministrski svet dr\xc5\xbeavnemu zboru v Krom\xc4\x9b\xc5\x99\xc3\xad\xc5\xbeu._NEWLINE_Polo\xc5\xbeaju nedorasli cesar Ferdinand I. se je pustil prepri\xc4\x8dati in se je odpovedal prestolu. Njegov brat nadvojvoda Franc Karel je (po nasvetu \xc5\xbeene Zofije) krono prepustil svojemu osemnajstletnemu sinu Francu Jo\xc5\xbeefu, ki je potem vladal 68 let. Revolucija je tako pripeljala na oblast spet konservativne kroge, ki so dokaj neovirano ve\xc4\x8d kot desetletje krojili politi\xc4\x8dno usmeritev dr\xc5\xbeave.\n_START_SECTION_\nZadu\xc5\xa1itev mad\xc5\xbearske vstaje. Zmage Radetzkega v Italiji\n_START_PARAGRAPH_\nDecembra je avstrijska vojska za\xc4\x8dela pohod nad Mad\xc5\xbearsko. Windischgr\xc3\xa4tz je prodrl \xc5\xbee do Tise, ko je sposobni mad\xc5\xbearski general Artur G\xc3\xb6rgey povedel revolucionarno armado v protinapad. Mad\xc5\xbearski dr\xc5\xbeavni zbor je aprila 1849 razglasil neodvisnost in republiko in za dr\xc5\xbeavnega namestnika izvolil Lajosa Kossutha. Maja 1849 se je Franc Jo\xc5\xbeef na obisku pri carju Nikolaju I. dogovoril za rusko pomo\xc4\x8d. Na novo formirana avstrijska armada, Rusi preko Karpatov in Hrvati z juga so skupaj napadli in Artur G\xc3\xb6rgey je 13. avgusta kapituliral. Mad\xc5\xbeare so za upor strogo kaznovali in jim odvzeli vse tradicionalne dr\xc5\xbeavne pravice. Po obsodbah voja\xc5\xa1kega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da so v sedmogra\xc5\xa1kem Aradu usmrtili nad 100 voditeljev upora. Istega dne so v Pe\xc5\xa1ti ustrelili tudi nekdanjega ogrskega ministrskega predsednika Lajosa Batthy\xc3\xa1nyja. Ta rana se pozneje nikoli ni do konca zacelila in cesar na Dunaju je bil osovra\xc5\xbeen bolj kot kadar koli prej. De\xc5\xbeelo, od katere so odcepili Sedmogra\xc5\xa1ko, Hrva\xc5\xa1ko-Slavonijo in Vojvodino, so razdelili v pet okro\xc5\xbeij in ji odvzeli samoupravo. V upravi so zaposlovali prete\xc5\xbeno nem\xc5\xa1ke in \xc4\x8de\xc5\xa1ke uradnike._NEWLINE_V Italiji je feldmar\xc5\xa1al Radetzky v bitkah pri Mortari (21. marec 1849) in Novari (23. marec 1849) premagal sardinskega kralja Karla Alberta. Zadnji upor v Italiji je bil strt, ko so 22. avgusta 1849 kapitulirale Benetke.\n_START_SECTION_\nNeoabsolutizem\n_START_PARAGRAPH_\nMed tem je bil 7. marca 1849 razpu\xc5\xa1\xc4\x8den dr\xc5\xbeavni zbor v Krom\xc4\x9b\xc5\x99\xc3\xad\xc5\xbeu, ki je pred tem po temeljiti razpravi med nem\xc5\xa1kimi in slovanskimi predstavniki in ve\xc4\x8d zavrnjenih predlogih dosegel soglasje ob osnutku ustave  nem\xc5\xa1ko-\xc5\xa1lezijskega predstavnika Kajetana Mayerja. To je bil prvi in zadnji osnutek, ki je imel podporo vseh nemad\xc5\xbearskih narodnosti in bi bil dobra ustavna oblika so\xc5\xbeitja narodov vsaj zahodnega dela monarhije. Vendar ga je Schwarzenberg ignoriral in razglasil oktroirano ustavo, ki pa je tudi bila samo na papirju, saj ni bil dr\xc5\xbeavni zbor nikdar sklican. Za\xc5\xbeivel je posvetovalni dr\xc5\xbeavni svet iz imenovanih \xc4\x8dlanov, ki ni zasedal javno._NEWLINE_Ministrska ekipa, ki je prevzela absolutisti\xc4\x8dno oblast po revoluciji, je bila aktivnej\xc5\xa1a od one pred letom 1848. Izdelala je u\xc4\x8dinkovit centralisti\xc4\x8dni upravni sistem. Okro\xc5\xbeja je politi\xc4\x8dno in sodno razdelila na okraje in upravljanje, kot podalj\xc5\xa1ek dr\xc5\xbeavne in de\xc5\xbeelne oblasti, raz\xc4\x8dlenila naprej vse do ob\xc4\x8din; na polo\xc5\xbeaje je imenovala svoje ljudi; okrepila je policijo z novimi izvr\xc5\xa1ilnimi enotami in ji dala tudi nove zakonske mo\xc5\xbenosti za posredovanje (odprava tiskovne svobode, prepoved politi\xc4\x8dnih dru\xc5\xa1tev, poostrene kazni za politi\xc4\x8dne zlo\xc4\x8dine); odpravila je vmesne carine proti Mad\xc5\xbearski; vpeljala je zemlji\xc5\xa1ki davek in davek na dohodek; reorganizirala je \xc5\xa1olstvo. S cesarskim patentom (november 1855) je na novo uredila odnose s katoli\xc5\xa1ko cerkvijo (odstranitev zadnjih ostankov jo\xc5\xbeefinskih ukrepov, ukinjen nadzor vladarja nad cerkvenimi objavami, verski fondi prepu\xc5\xa1\xc4\x8deni cerkvi, sklepanje zakonskih zvez in sodbe v zvezi z njimi urejeni povsem po katoli\xc5\xa1ko, vpeljan katoli\xc5\xa1ko-verski vzgojni sistem). Liberalni krogi so ostro odklanjali tak\xc5\xa1no podrejanje cerkvi, pa tudi cerkvi se je kasneje prevelika povezanost z absolutisti\xc4\x8dno dr\xc5\xbeavo ma\xc5\xa1\xc4\x8devala._NEWLINE_Ta na\xc4\x8din vladanja, imenovan tudi Bachov absolutizem (po notranjem ministru Alexandru Bachu, ki je to politiko nadaljeval tudi po smrti ministrskega predsednika Schwarzenberga), je imel izrazito nem\xc5\xa1ko obele\xc5\xbeje, edini uradni jezik je bila nem\xc5\xa1\xc4\x8dina, tudi na Mad\xc5\xbearskem in Hrva\xc5\xa1kem. Onemogo\xc4\x8dal je domala vsako politi\xc4\x8dno delovanje. Na Slovenskem je to pomenilo tudi zatrtje kulturnega delovanja in izhajanja \xc4\x8dasopisja (ostale so le Bleiweisove Novice).\n_START_SECTION_\nKonec zavezni\xc5\xa1tva z Rusijo in Prusijo. Izguba Italije\n_START_PARAGRAPH_\nAprila 1852 je knez Felix Schwarzenberg umrl in vodenje vlade je prevzel Franc Jo\xc5\xbeef osebno; zunanji minister je postal grof Karel Ferdinand von Buol-Schauenstein. Razmere na Balkanu so za\xc4\x8dele zapletati odnose z Rusi, ko so Avstrijci prisko\xc4\x8dili na pomo\xc4\x8d \xc4\x8drnogorskemu knezu Danilu I. Petrovi\xc4\x87u Njego\xc5\xa1u v boju proti Turkom in s tem posegli v pravoslavno interesno obmo\xc4\x8dje Rusov. Odnosi so se \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1ali, ko je Avstrija, ki je bila v krimski vojni nevtralna, vendarle posredno sodelovala v njej in je s svojimi \xc4\x8detami vezala del ruske vojske v Moldaviji in Vla\xc5\xa1ki ter de\xc5\xbeeli, potem ko ju je ruska vojska zapustila, tudi za\xc4\x8dasno zasedla. Tudi na mirovnih pogovorih v Parizu, ki so sledili (marec 1856), ni bila na strani Rusov, kar so ti sprejeli kot izdajo, saj so malo prej pomagali Francu Jo\xc5\xbeefu obvladati Mad\xc5\xbeare. Ker se je v pruski diplomaciji \xc5\xbee poznal vpliv Otta Bismarcka, je bilo sodelovanja treh konservativnih monarhij (in s tem relativne zunanjepoliti\xc4\x8dne varnosti za Habsbur\xc5\xbeane) konec._NEWLINE_Na zahodu je francoski cesar Napoleon III. za\xc4\x8del obra\xc4\x8dati italijansko prizadevanje po zdru\xc5\xbeitvi sebi v prid. V tajnih pogovorih (julij 1858) je obljubil sardinskemu ministrskemu predsedniku grofu Cavourju voja\xc5\xa1ko podporo pri zdru\xc5\xbeitvi Italije. Avstrija se je v razmerah, ko ni mogla pri\xc4\x8dakovati nobene pomo\xc4\x8di, pustila s Cavourjevimi diplomatskimi manevri zvabiti v vojno, ki jo je celo sama napovedala in prva napadla. Sardinska in francoska vojska sta 4. junija 1859 Avstrijce premagali v bitki pri Magenti. Avstrijci so se umaknili za reko Minico in po prispetju okrepitev poskusili s ponovnim napadom, vendar so tudi krvavo bitko pri Solferinu (24. junij) izgubili. Po premirju v Villafranci in miru v Z\xc3\xbcrichu (november 1859) so morali Lombardijo (razen Mantove in Peschiere del Garda) prepustiti Italijanom. Tudi Modena in Toskana sta se po ljudskem referendumu odlo\xc4\x8dili za priklju\xc4\x8ditev kraljevini Sardiniji, ki je kmalu zasedla \xc5\xa1e Romagno. Po Garibaldijevi akciji proti Burbonom je pri\xc5\xa1lo do zdru\xc5\xbeitve Italije pod savojsko dinastijo, Napoleon pa si je za sodelovanje vzel Savojo in Nico. (\xc5\xbde tedaj je bilo jasno, da se bo italijanski nacionalni dr\xc5\xbeavi kmalu priklju\xc4\x8dila tudi Bene\xc4\x8dija.)\n_START_SECTION_\nIskanje primerne ustavne ureditve\n_START_PARAGRAPH_\nPoraz na boji\xc5\xa1\xc4\x8du je pripeljal do zamenjave dunajske vodilne garniture. Dva od novih ministrov, poljski grof Agenor Goluchowski (notanji minister) in avstrijski grof Leo von Thun (\xc5\xa1olstvo) sta bila politi\xc4\x8dno naklonjena Slovanom, kar je povzro\xc4\x8dilo nezaupanje pri nem\xc5\xa1kih Avstrijcih. Nacionalni spor se jeza\xc4\x8del zaostrovati. Cesar je \xc5\xa1el Mad\xc5\xbearom nekoliko nasproti, ne nazadnje zaradi svoje, Mad\xc5\xbearom posebej naklonjene, soproge Elizabete. Delitev Mad\xc5\xbearske na pet okro\xc5\xbeij je bila odpravljena, spet so dobili lokalno samoupravo. Predvsem pa je postajalo vse bolj o\xc4\x8ditno, da bodo ustavne reforme potrebne tudi v avstrijskem delu cesarstva; vlada je leta 1860 izdala "oktobrsko diplomo" in leta 1861 "februarski patent", dva poskusa vpeljave ve\xc4\x8d federalizma in liberalno-demokratskih konceptov v vladanje: vpeljan je bil dr\xc5\xbeavni zbor, v katerega so bili vklju\xc4\x8deni predstavniki vseh de\xc5\xbeel (tudi de\xc5\xbeel \xc5\xa0tefanove krone) in ki se je ukvarjal predvsem z zakonodajo za fiskalne in voja\xc5\xa1ke zadeve; za vse ostale sektorje javnega \xc5\xbeivljenja so bili odgovorni de\xc5\xbeelni zbori z razmeroma \xc5\xa1irokimi pristojnostmi. V dr\xc5\xbeavnem zboru so bili zastopani tako narodi kot politi\xc4\x8dne usmerjenosti, vendar bi o demokraciji te\xc5\xbeko govorili, ker je bila volilna pravica vezana na posest in je \xc5\xa1lo tako za demokracijo znotraj plemi\xc5\xa1kega sloja. Mad\xc5\xbearom in liberalnim Nemcem na Mad\xc5\xbearskem se je zdelo, da nova ureditev na upo\xc5\xa1teva dovolj njihovega posebnega polo\xc5\xbeaja v monarhiji, pa tudi direktne odvisnosti Sedmogra\xc5\xa1ke, Hrva\xc5\xa1ke in Slavonije od Dunaja niso mogli sprejeti, zato so ustavo odklonili._NEWLINE_Na Slovenskem so v nekoliko bolj spro\xc5\xa1\xc4\x8denem ozra\xc4\x8dju nastale leta 1861 prve slovenske \xc4\x8ditalnice v Trstu, Mariboru in Celju, do leta 1869 jih je bilo \xc5\xbee 57. Leta 1863 je za\xc4\x8del Miroslav Vilhar izdajati Naprej, isto leto je bil ustanovljen Ju\xc5\xbeni sokol, leto pozneje Slovenska matica, leta 1865 je za\xc4\x8del Andrej Einspieler v Celovcu tiskati Slovenca._NEWLINE_Iskanje novih ustavnih re\xc5\xa1itev je leta 1863 prekinila vojna za Schleswig-Hollstein.\n_START_SECTION_\nNem\xc5\xa1ka vojna. Lo\xc4\x8ditev od Nem\xc4\x8dije\n_START_PARAGRAPH_\nV zveznem zboru Nem\xc5\xa1ke zveze so v Frankfurtu potekale ognjevite razprave med velikonemci, ki so \xc5\xbeeleli vzpostaviti zvezne institucije, in malonemci, ki so se zavzemali za zvezo v o\xc5\xbejem obsegu, brez avstrijskih nem\xc5\xa1kih de\xc5\xbeel, vendar vklju\xc4\x8dno s Sa\xc5\xa1ko in Bavarsko, ki pa sta se bali, da bi jima Prusija, ki bi vodila tak\xc5\xa1no zvezo, odvzela samostojnost. S prihodom Otta von Bismarcka na mesto pruskega ministrskega predsednika (1862) so postajali malonemci vse agresivnej\xc5\xa1i. Bismarck je odklonil avstrijski predlog, da bi ustanovili peterni direktorij pod predsedovanjem Avstrije, zvezno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de in zvezni svet z izvr\xc5\xa1nimi pooblastili. Namesto tega je predlagal nem\xc5\xa1ko zastopstvo na osnovi neposrednih volitev, kar za narodnostno neenotno Avstrijo ni bilo sprejemljivo. Leta 1863 je pri\xc5\xa1lo (ob danskem kr\xc5\xa1enju dolo\xc4\x8dil londonskega sporazuma iz leta 1852 v prete\xc5\xbeno nem\xc5\xa1ko naseljenih vojvodinah Schleswig in Hollstein) do nesoglasij in potem \xc5\xa1e do vojne med Prusijo, severnimi nem\xc5\xa1kim dr\xc5\xbeavicami in Italijo na eni ter Avstrijo in prete\xc5\xbenim delom \xc4\x8dlanic Nem\xc5\xa1ke zveze na drugi strani, ki so jo slednje v odlo\xc4\x8dilni bitki pri Hradec Kr\xc3\xa1lov\xc3\xa9m (julij 1866) dokaj gladko izgubile. Z mirom v Pragi (avgust 1866) je bila Nem\xc5\xa1ka zveza razpu\xc5\xa1\xc4\x8dena in ustanovljena je bila Severnonem\xc5\xa1ka zveza pod vodstvom Prusije; Prusija je poleg Schleswiga in Hollsteina dobila \xc5\xa1e Hannover, Hessen, Nassau in Frankfurt na Majni in s tem ustvarila povezavo s svojimi obrenskimi ozemlji. Kljub zmagi v bitki pri Custozzi (junij 1866) in bleste\xc4\x8di zmagi admirala Wilhelma von Tegetthoffa (julij 1866) nad mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1im italijanskim ladjevjem pri Visu, je morala Avstrija Italiji prepustiti Bene\xc4\x8dijo.\n_START_SECTION_\nPoravnava z Mad\xc5\xbeari. Preoblikovanje cesarstva v Avstro-ogrsko monarhijo\n_START_PARAGRAPH_\nV za\xc4\x8detku leta 1867 je prevzel vodstvo vlade v Avstriji grof Friedrich Ferdinand von Beust. Ta se je dobro ujelv pogajanjih z grofom Gyulo Andr\xc3\xa1ssyjem, mad\xc5\xbearskim povratnikom iz pari\xc5\xa1kega izgnanstva, ki je ob liberalnem politiku Ferencu De\xc3\xa1ku pri\xc5\xa1el na vrh mad\xc5\xbearskega vodstva. Mad\xc5\xbearska politika sta sprevidela, da bodo Mad\xc5\xbeari svojo \xc5\xbeeljo po vodenju vseh de\xc5\xbeel \xc5\xa0tefanove krone lahko uveljavili le v sklopuavstrijske monarhije in da morajo zato nekoliko popustiti pri svojih demokrati\xc4\x8dnih zahtevah iz leta 1848. Pogajalci so na\xc5\xa1li sprejemljive re\xc5\xa1itve in ko je Franc Jo\xc5\xbeef dal soglasje k medsebojnemu dogovoru politikov, je bila poravnava (nagodba) med Mad\xc5\xbeari in Avstrijci zagotovljena, kljub nasprotovanju slovanskih skupnosti, katerih zahteve o enakopravnosti narodov so bile v celoti ignorirane. De\xc3\xa1k je zagotovil ve\xc4\x8dino v mad\xc5\xbearskem dr\xc5\xbeavnem zboru. \xc5\xa0ele koncem leta 1867 sta poravnavo sprejela tudi oba doma (avstrijskega dr\xc5\xbeavnega zbora (Reichsrat), skupaj s temeljnimi zakoni, ki so veljali za avstrijski del monarhije in so tvorili avstrijsko "decembrsko ustavo"._NEWLINE_Osnova novega ustavnega zakona je bila pragmati\xc4\x8dna sankcija, kot edini starej\xc5\xa1i, tudi z mad\xc5\xbearske strani zavezujo\xc4\x8di, dr\xc5\xbeavni zakon. Poleg osebe vladarja, so bile skupne \xc5\xa1e zunanjepoliti\xc4\x8dne, voja\xc5\xa1ke in vojne zadeve in finan\xc4\x8dne zadeve, v kolikor so se nana\xc5\xa1ale na kritje stro\xc5\xa1kov skupnih zadev. Ustrezno so bila ustanovljena tri k. u. k. (kaiserliche und k\xc3\xb6nigliche) ministrstva: zunanje, vojno in finan\xc4\x8dno. Ministri so bili odgovorni delegacijama s po 60 \xc4\x8dlani, ki sta bili izvoljeni vsaka od svojega dr\xc5\xbeavnega zbora in sta praviloma zasedali lo\xc4\x8deno. Zaklju\xc4\x8dki delegacij so morali biti usklajeni in so po cesarjevi potrditvi postali zakon. Velik problem so bila vedno finan\xc4\x8dna dolo\xc4\x8dila (delitev dr\xc5\xbeavnih dolgov, carine, indirektni davki, vpra\xc5\xa1anja valute in narodne banke, mejne \xc5\xbeeleznice) in delitev stro\xc5\xa1kov skupnih zadev, pri \xc4\x8demer je Mad\xc5\xbearska vedno pla\xc4\x8devala manj\xc5\xa1i del stro\xc5\xa1kov, leta 1867 npr. 30\xc2\xa0%._NEWLINE_Odpadla je mad\xc5\xbearska meja. Zunanjo mejo je prevzela vojska k. u. k.; poleg nje je obstajal \xc5\xa1e avstrijski Landwehr in mad\xc5\xbearski Honv\xc3\xa9d, de\xc5\xbeelni vojski. Kraljevina Hrva\xc5\xa1ka in Slavonija, katere razmerje do Mad\xc5\xbearske je dolo\xc4\x8dala posebna poravnava, je dobila avtonomijo znotraj Mad\xc5\xbearske, ki je obsegala upravljanje, sodstvo, kulturo in \xc5\xa1olstvo. Nereguliran je bil polo\xc5\xbeaj Dalmacije, ki je pri\xc5\xa1la leta 1797 oz. 1815 pod Avstrijo in je ostala pod avstrijsko upravo tudi po letu 1867, a sta jo Mad\xc5\xbearska in Hrva\xc5\xa1ka odlo\xc4\x8dno zahtevali zase._NEWLINE_Po letu 1867 se je ima Avstrija uradno pojavljalo samo \xc5\xa1e v nazivu vladavine in vladarja, "Avstro-ogrska monarhija" in "cesar Avstrije in kralj Ogrske".Sicer pa je bilo govora o "kraljestvih in de\xc5\xbeelah, zastopanih v reichsratu", kadar je \xc5\xa1lo za avstrijski del monarhije, in o "de\xc5\xbeelah ogrske krone", kadar je \xc5\xa1lo za mad\xc5\xbearski (ogrski) del monarhije._NEWLINE_"Dvojna monarhija" je Habsbur\xc5\xbeanom ohranila vladavino in zagotovila manj\xc5\xa1inskima narodoma, nem\xc5\xa1kemu in mad\xc5\xbearskemu, prevladujo\xc4\x8d polo\xc5\xbeaj v njej. Slovanski narodi nikdar niso dosegli obljubljene jim narodnostne enakopravnosti in svobodnega strankarskega in dru\xc5\xa1tvenega \xc5\xbeivljenja, kar je nazadnje prispevalo tudi k razpadu monarhije.'