b'\n_START_ARTICLE_\nFranz Grillparzer\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nGrillparzer se je rodil kot sin Anne Franziske Sonnleithner (* 1767; \xe2\x80\xa0 1819), h\xc4\x8dere Christopha Sonnleithnerja in odvetnika Wenzla E. J. Grillparzerja (* 1760; \xe2\x80\xa0 1809) in je kasneje \xc5\xa1tudiral pravo na Univerzi na Dunaju. Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju leta 1811 je bil sprva zasebni u\xc4\x8ditelj, kasneje uradnik, leta 1813 pa je vstopil kot praktikant v avstrijsko dr\xc5\xbeavno slu\xc5\xbebo, kjer je delal v cesarsko-kraljevi dr\xc5\xbeavni blagajni. Leta 1821 se je neuspe\xc5\xa1no prijavil za mesto pisarja v cesarski zasebni knji\xc5\xbenici. 1821 je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den na ministrstvo za finance, leta 1832 je postal direktor arhiva pri cesarsko-kraljevi dr\xc5\xbeavni blagajni, ki je kasneje postalo ministrstvo za finance. To delo je upravljal vse do leta 1856, ko se je upokojil._NEWLINE_Grillparzer se je \xc5\xa1olal v \xc4\x8dasu francoske revolucije in Napoleona, \xc4\x8digar vpliv je bil tudi v Avstriji zelo opa\xc5\xbeen, saj je takrat \xc5\xa1e vedno veljala tradicija Jo\xc5\xbeefove dobe (Jo\xc5\xbeef II). Grillparzer se je s svojo te\xc5\xbenjo po ustvarjanju in pesni\xc5\xa1ki rasti zna\xc5\xa1el v nejasni situaciji. Bil je nagnjen h konzervatizmu, a je hkrati tudi opazil nov duhovni tok pod vladavino Franca I. Ta val je po eni strani obudil duhovne dose\xc5\xbeke dobe Viharni\xc5\xa1tva (nem. Sturm und Drang) in klasi\xc4\x8dne literature, po drugi strani pa se je izogibal vsakemu konfliktu z vladajo\xc4\x8dim sistemom razmi\xc5\xa1ljanja.\n_START_SECTION_\nUmetni\xc5\xa1ko ustvarjanje\n_START_PARAGRAPH_\nNa Grillparzerjeve poeti\xc4\x8dne za\xc4\x8detke so vplivali romantika (ki mu je vtisnila ve\xc4\x8dno strast za \xc5\xa1panske dramatike) in usodna tragika, ki je razvidna v njegovi drami Praprababica (nem. Die Ahnfrau). Od teh vplivov se mu je uspelo razmeroma hitro osamosvojiti. Prav z usodno tragedijo Praprababica je po\xc5\xbeel velik uspeh, saj je bila izvedena na vseh nem\xc5\xa1kih odrih._NEWLINE_Leta 1818 je napisal popolnoma druga\xc4\x8dno delo, Sappho. V tragediji Sappho (Dunaj 1819) se sprva postavi v ko\xc5\xbeo \xc4\x8diste humanosti, kot jo je sam razumel. Merilo za Grillparzerjev svet ni le merilo \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega, ki vklju\xc4\x8duje plemenito strast, prebudi nepri\xc4\x8dakovane mo\xc4\x8di, nas ponese visoko, nas naredi bolj\xc5\xa1e, ampak predvsem tisto, \xc4\x8desar strast ne vklju\xc4\x8duje. Le pri uprizarjanju ljubezni, kot najbolj naravni, neizogibni in najbolj plemeniti strasti, je pri njegovih delih potekalo posredovanje. Glavna prednost avtorja je bila zmo\xc5\xbenost oblikovati ljubezen do dramati\xc4\x8dnega dogajanja in v tem smislu veljata tragediji Sappho in Valovi morja in ljubezni (nem. Des Meeres und der Liebe Wellen), kjer pripoveduje legendo o Hero in Leandru, za njegovi najpopolnej\xc5\xa1i deli._NEWLINE_Od leta 1821 dalje, ko je bila v Hofburgtheateru na Dunaju uprizorjena trilogija Zlato runo (nem. Das Goldene Vlies, Dunaj 1819), je bil Grillparzer pribli\xc5\xbeno desetletje eden izmed privilegiranih dramatikov. K temu nazivu je \xc5\xa1telo tudi dejstvo, da je zadnji del trilogije, tragedija Medeja (nem. Medea), bila uprizorjena na \xc5\xa1tevilnih nem\xc5\xa1kih odrih._NEWLINE_V dunajskem Burgtheatru so bila uspe\xc5\xa1no uprizorjena \xc5\xa1e naslednja dela:\xc2\xa0: leta 1825 tragedija Sre\xc4\x8da in konec kralja Ottokarja (nem. K\xc3\xb6nig Ottokars Gl\xc3\xbcck und Ende, Dunaj 1825), 1828 Zvesti slu\xc5\xbeabnik svojega gospoda (nem. Ein treuer Diener seines Herrn, 1830), 1831 Valovi morja in ljubezni (nem. Des Meeres und der Liebe Wellen, 1840) in leta 1834 drama Sanje, \xc5\xbeivljenje (nem. Der Traum ein Leben,1840). Kritika, ki je bila po letu 1830 v nem\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeavicah prevladujo\xc4\x8da in odlo\xc4\x8dilna, se je proti Grillparzerju pokazala sovra\xc5\xbeno; njegove prednosti niso bile pomembne, njegove pomanjkljivosti pa so znali mladi nem\xc5\xa1ki kritiki ostro izpostaviti._NEWLINE_Grillparzer je vse \xc5\xbeivljenje ostal samo zaro\xc4\x8denec svoje mladostne ljubezni Katharine Fr\xc3\xb6hlich, zato ker mu je \xcb\x9dza poroko primanjkovalo poguma\xcb\x9d, kot pripoveduje njegov bratranec Hippolyt von Sonnleithner. Z vsakim potovanjem (1819 Italija, 1826 Nem\xc4\x8dija, 1838 Pariz, 1843 Atene in Istanbul) mu je postalo bolj jasno nasprotje med njegovimi ideali in razmerami, ki so vladale v njegovi domovini._NEWLINE_Kljub lojalnosti do monarhije se je moral v \xc4\x8dasu Josepha von Sedlnitzkega, na\xc4\x8delnika policije na Dunaju, spopadati s cenzuro. Veliko njegovih del je bilo cenzuriranih. Celo sam cesar je hotel sabotirati tiskanje dela Zvesti slu\xc5\xbeabnik svojega gospoda (nem. Ein treuer Diener seines Herrn) tako, da je kupil delo za zasebno uporabo._NEWLINE_Nazadnje je \xc5\xa1e prva uprizoritev komedije Gorje tistemu, ki la\xc5\xbee (nem. Weh dem, der l\xc3\xbcgt) leta 1848 v Burgtheatru na Dunaju do\xc5\xbeivela velik neuspeh. Grillparzer se je odlo\xc4\x8dil, da se umakne iz javnosti, ne bi se s tem odpovedal svojemu umetni\xc5\xa1kemu ustvarjanju. V naslednjih desetletjih so tako nastale drame: Libussa, Judinja iz Toleda (nem. Die J\xc3\xbcdin von Toledo), Spor med bratoma v Habsburgu (nem. Ein Bruderzwist in Habsburg), kot tudi razpolo\xc5\xbeenjski fragment Esther in \xc5\xa1tevilna lirska besedila. Od njegovih novel sta znani predvsem Sendomirski samostan (nem. Das Kloster bei Sendomir,1827) in Revni goslar (nem. Der arme Spielmann, 1847)._NEWLINE_Njegova pesni\xc5\xa1ka dela so pri\xc5\xa1la v javnost \xc5\xa1ele po letu 1848, tako tudi oda Radetzkemu (nem. An Radetzky). Po letu 1850 so se v Avstriji, pa tudi v celotnem nem\xc5\xa1kem prostoru, za\xc4\x8deli zavedati, kak\xc5\xa1nega avtorja v bistvu imajo. Tako je pisatelj v svojih zrelih in poznih letih vendarle prejel zaslu\xc5\xbeene nagrade in priznanja. Leta 1847 je bil sprejet v Cesarsko Akademijo znanosti (nem. Kaiserliche Akademie der Wissenschaften), nagrajen je bil tudi s \xc5\xa1tevilnimi medaljami. Leta 1859 mu je Univerza v Leipzigu ob obletnici Schillerjevega rojstva podelila \xc4\x8dastni doktorat in leta 1861 je postal dosmrtni \xc4\x8dlan avstrijskega Herrenhausa. Leta 1864 je prejel naziv \xc4\x8dastni me\xc5\xa1\xc4\x8dan mesta Dunaj._NEWLINE_Franz Grillparzer je umrl 21. januarja 1872, star 81 let, v svoji hi\xc5\xa1i na Dunaju v centru mesta na ulici Spiegelgasse 21. Pokopan je bil na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du W\xc3\xa4hringer Ortsfriedhof (danes park Schubert). Po ukinitvi pokopali\xc5\xa1\xc4\x8da na tem mestu so njegove ostanke prenesli na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8de Hietzing in ga pokopali v \xc4\x8dasten grob mesta Dunaj (skupina 13, \xc5\xa1tevilka 107). Celotna izdaja njegovih del je iz\xc5\xa1la med letoma 1909 in 1942 v 42-tih zvezkih.'