b'\n_START_ARTICLE_\nZodiakalna svetloba\n_START_PARAGRAPH_\nZodiakalna svetloba je \xc5\xa1ibka bela svetloba, ki jo lahko opazimo na nebu takoj po Son\xc4\x8dnem zahodu ali pred njim. Svetloba se pojavlja v obliki trikotnika, ki sega od bli\xc5\xbeine Sonca navzgor ob ekliptiki (ali zodiaku). Zaradi tega se tudi imenuje zodiakalna svetloba._NEWLINE_Jakost svetlobe pada s kotno oddaljenostjo (elongacija) od Sonca. Pri kotni oddaljenosti 90 do 100 \xc2\xb0 je svetloba za prosto oko nezaznavna, pri zelo velikih kotnih oddaljenostih pa se v izjemno dobrih pogojih za opazovanje zopet pojavi. Najizrazitej\xc5\xa1a je pri kotni oddaljenosti okoli 180 \xc2\xb0 (kar je v nasprotni smeri od Sonca). To svetlobo imenujemo protisij, ki lahko dose\xc5\xbee \xc5\xa1irino tudi do 10 \xc2\xb0. To svetlobo imenujejo tudi Gegenschein po nem\xc5\xa1ki besedi za protisij.\n_START_SECTION_\nOpazovanje zodiakalne svetlobe\n_START_PARAGRAPH_\nZa opazovanje zodiakalne svetlobe je potrebno zelo temno nebo brez svetlobnega onesna\xc5\xbeenja._NEWLINE_V srednjih zemljepisnih \xc5\xa1irinah jo najla\xc5\xbeje opazujemo spomladi (marec in april) na zahodnem nebu takoj po Son\xc4\x8devem zahodu (mrak) ali pa v jeseni (oktober in November)na vzhodnem delu neba pred Son\xc4\x8devim vzhodom (svit)._NEWLINE_Najbolj\xc5\xa1e pa je opazovanje zodiakalne svetlobe ob ekvatorju v odbobju okoli enakono\xc4\x8dja. Takrat ekliptika seka horizont pod najve\xc4\x8djim kotom (spomladi zve\xc4\x8der oziroma v jeseni zjutraj)._NEWLINE_Obi\xc4\x8dajno lahko zodiakalno svetlobo opazujemo okoli dve uri._NEWLINE_Protisij moramo opazovati na popolnoma temnem nebu. Paziti pa moramo, da se protisij ne pojavi v podro\xc4\x8djih z Rimsko cesto, ker je tako slaboten, da ga ne moremo videti.\n_START_SECTION_\nNastanek zodiakalne svetlobe\n_START_PARAGRAPH_\nZodiakalna svetloba in protisij nastaneta zaradi sipanja Son\xc4\x8deve svetlobe na oblaku medzvezdnega oziroma medplanetarnega prahu, ki se nahaja v ravnini ekliptike. Ve\xc4\x8dina oblaka prahu se nahaja v ravnini ekliptike, kjer se zodiakalna svetloba tudi pojavlja. Spekter teh dveh vrst svetlobe je popoplnoma enak spektru Son\xc4\x8deve svetlobe. Za nastanek te svetlobe je potrebna izradno majhna koli\xc4\x8dina delcev prahu. \xc4\x8ce so delci prahu veliki 1 mm in imajo odbojnost podobno kot Luna, potem so lahko med seboj oddaljeni 8 km. Modeli ka\xc5\xbeejo na to, da bi lahko bila gostota snovi na razdalji 1 a. e. od Sonca okoli 14\xc3\x9710\xe2\x81\xbb\xc2\xb2\xe2\x81\xb4 g/cm\xc2\xb3, \xc4\x8de je gostota stalna oziroma 14\xc3\x9710\xe2\x81\xbb\xc2\xb2\xe2\x81\xb5 g/cm\xc2\xb3, \xc4\x8de bi gostota snovi z oddaljenostjo nara\xc5\xa1\xc4\x8dala. K zodiakalni svetlobi najve\xc4\x8d prispevajo delci prahu veliki pod 100 mikronov. Prav tako ne moremo izklju\xc4\x8diti vpliva medzvezdnega prahu, ki bi kljub sevanju Sonca (son\xc4\x8dev veter, pritisk sevanja Sonca,\xe2\x80\xa6) lahko prodrl v medplanetarni prostor. Zodiakalna svetloba je polarizirana._NEWLINE_Protisij nastane na delcih, ki so na nasprotni strani kot Sonce, in so zaradi tega za opazovalca na Zemlji polno obsijani s svetlobo Sonca (podobno kot polna luna).'