b'\n_START_ARTICLE_\nReaktivna kisikova spojina\n_START_SECTION_\nKsenobiotiki\n_START_PARAGRAPH_\nVeliko radikalov lahko nastane tudi zaradi vnosa razli\xc4\x8dnih telesu tujih snovi oz. ksenobiotikov, kot so pesticidi, katran, umetna barvila, konzervansi in zdravila ali pa zaradi izpostavljenosti ionizirajo\xc4\x8demu sevanju.\n_START_SECTION_\nObramba pred mikroorganizmi\n_START_PARAGRAPH_\nAktivirani makrofagi in nevtrofilci lahko proizvajajo velike koli\xc4\x8dine superoksida in njegovih derivatov preko fagocitnih izoform NADPH oksidaze. V primeru vnetja lahko zna\xc5\xa1a koncentracija vodikovega peroksida v aktiviranih makrofagih od 10-100 \xc2\xb5M. Obse\xc5\xbena proizvodnja reaktivnih spojin imenujemo \xc2\xbboksidativni izbruh\xc2\xab\xc2\xa0in ima pomembno vlogo v obrambi pred okoljskimi patogenimi mikrobi. Poleg tega vodita kombinirani aktivnosti NADPH oksidaze in mieloperoksidaze do nastanka hipoklorove kisline (HOCl), ki je eden od najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih fiziolo\xc5\xa1kih oksidantov in protimikrobnih sredstev. Fiziolo\xc5\xa1ke koncenracije reaktivnih spojin lahko tudi modulirajo razli\xc4\x8dne signalne kaskade in tako oja\xc4\x8dajo imunske funkcije limfocitov (amplifikacija signalov). V limfocitih je eden od pomembnih virov nastanka ROS tudi encim 5-lipooksigenaza (5-LO), ki je sicer znana po svoji vlogi v biosintezi levkotrienov._NEWLINE_Aktivacijo NAPDH oksidaze lahko inducirajo produkti mikrobov, kot so bakterijski lipopolisaharidi in lipoproteini ali pa citokini, kot je interferon gama (IFN-\xce\xb3).\n_START_SECTION_\nSignalizacijske lastnosti\n_START_PARAGRAPH_\nROS proizvajajo tudi mnoge druge nefagocitne izoforme NAD(P)H oksidaz in imajo pomembno vlogo v uravnavanju (regulaciji) znotrajceli\xc4\x8dnih (intracelularnih) signalnih kaskad v razli\xc4\x8dnih tipih celic, kot so fibroblasti, endotelijske celice, gladke mi\xc5\xa1i\xc4\x8dne celice krvni \xc5\xbeil, kardiomiociti ter celice \xc5\xa1\xc4\x8ditnice. Oksidaze lahko aktivirajo razli\xc4\x8dni dejavniki: v kardiomiocitih so to lahko hormoni (angiotenzin II), hemodinami\xc4\x8dne sile ali lokalne spremembe presnove (metabolizma)._NEWLINE_Glede na razli\xc4\x8dne raziskave naj bi nastanek ROS v primeru hipoksije uravnaval dihanje preko delovanja na karotidna telesca (tip paraganglijev, ki zaznavajo med ostalim parcialni tlak kisika), ter nastanek eritrocitov preko aktivacije transkripcijskih faktorjev HIF (angle\xc5\xa1ko hypoxia induced factor), ki delujejo na gen, ki nosi zapis (kodira) za eritropoetin (EPO)._NEWLINE_Reaktivne spojine naj bi uravnavale tudi celi\xc4\x8dno adhezijo (npr. adhezijo levkocitov na endotelijske celice) in inducirale apoptozo.\n_START_SECTION_\nRastline in ROS\n_START_PARAGRAPH_\nPri rastlinah se v primeru vdora mikrobov spro\xc5\xbei t. i. hipersenzitivni odziv, ki vodi v nastanek superoksida in vodikovega peroksida. Le-ta bodisi delujeta na gene, ki so vklju\xc4\x8deni v obrambo organizma, bodisi vodita celice v apoptozo in imata s tem prav tako za\xc5\xa1\xc4\x8ditno vlogo.\n_START_SECTION_\nPo\xc5\xa1kodbe celi\xc4\x8dnih struktur zaradi delovanja ROS\n_START_PARAGRAPH_\nGlavna reaktivna spojina, ki povzro\xc4\x8da po\xc5\xa1kodbe celi\xc4\x8dnih struktur, je hidroksilni radikal. Le-ta povzro\xc4\x8da po\xc5\xa1kodbe dednega materiala, tj. RNK in DNK (\xc5\xa1e posebej mitohondrijsko DNK, mtDNK), pri \xc4\x8demer napada tako deoksiribozo kot tudi purinske in pirimidinske baze, ter po\xc5\xa1kodbe lipidov preko lipidne peroksidacije in beljakovin, npr. preko oksidacije tiolnih skupin (-SH), pri \xc4\x8demer nastanejo pre\xc4\x8dne vezi v obliki disulfidnih vezi (-S-S-), zaradi \xc4\x8desar se tvorijo agregati proteinov in postanejo nefunkcionalni.\n_START_SECTION_\nLipidna peroksidacija\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj pogosta \xc5\xa1koda, nastala zaradi prostih radikalov, vklju\xc4\x8duje oksidacijo lipidov. Gre za proces, ki onesposablja funkcionalnost membran in homeostazo organizma. Ma\xc5\xa1\xc4\x8dobe hitro reagirajo s prostimi radikali in tako se raz\xc5\xa1iri lipidna peroksidacija ter vse ostale veri\xc5\xbene reakcije prostih radikalov. Zaradi po\xc5\xa1kodovane celi\xc4\x8dne membrane (plazmaleme) celica umre, saj ne more uva\xc5\xbeati hranil in kisika iz krvi ter izva\xc5\xbeati odpadnih snovi in ogljikovega dioksida v kri, poleg tega pa celica ni zmo\xc5\xbena prepoznati prisotnost sosednjih celic, zaradi \xc4\x8desar lahko za\xc4\x8dne nenadzorovano proliferirati, kar pripomore k nastanku tumorja._NEWLINE_Peroksidacija pote\xc4\x8de, ko kakr\xc5\xa1en koli prosti radikal napade nenasi\xc4\x8deno ma\xc5\xa1\xc4\x8dobno kislino (npr. v membrani). \xc4\x8cim bolj nenasi\xc4\x8dena je ta ma\xc5\xa1\xc4\x8dobna kislina (tj. \xc4\x8dim ve\xc4\x8d dvojnih vezi ima), tem bolj je dovzetna za napade prostih radikalov. Radikal na koncu ma\xc5\xa1\xc4\x8dobne kisline reagira z vodikom. Sprosti se voda, na koncu ma\xc5\xa1\xc4\x8dobne kisline pa nastane ogljik-centriran lipidni radikal. Ta radikal hitro reagira z O\xe2\x82\x82. Posledica je nastanek lipidnega peroksilnega radikala. Le-ta lahko napade druge ma\xc5\xa1\xc4\x8dobne kisline in tako nadaljuje verigo omenjenih reakcij, sam pa se pretvori v lipidni peroksid (CO\xe2\x82\x82H). Lipidni peroksid se za\xc4\x8dne nabirati v celi\xc4\x8dni membrani ter jo naredi nestabilno in nepropustno za ione. Lipidni peroksilni radikali pa poleg membranskih lipidov napadajo tudi membranske proteine in s tem po\xc5\xa1kodujejo encime, receptorje, signalni sistem in podobno.'