b'\n_START_ARTICLE_\nPrecizijsko litje\n_START_PARAGRAPH_\nPrecizijsko litje, imenovano tudi litje s postopkom izgubljenega voska (francosko cire perdue) je postopek, pri katerem je dvojnik kovinske skulpture (pogosto srebro, zlato, medenina ali bron ulit iz izvirne skulpture. Odvisno od kiparjevih sposobnosti, lahko s to metodo nastanejo zapletena dela. \xc4\x8ceprav se proces danes razlikuje od livarne do livarne, so koraki pri litju majhnih bronastih skulptur precej standardizirani. Variante procesa so: "izgubljeni kalup", kjer se lahko uporabi drugi material kot vosek (kot so: loj, smola, katran in tekstil)  in "postopek odpadnega voska" (ali "litje odpadnega kalupa"), ker se kalup uni\xc4\x8di, da se odstrani odlitek.  V Evropi se je postopek uporabljal do 18. stoletja, ko je prevladal proces oblikovanja s kalupom._NEWLINE_Moderna oblika litja z izgubljenim voskom je bila razvita med vojno, in so jo uporabljali za \xc5\xa1tevilne potrebe v vojni industriji. Kasneje, z rastjo industrije civilnih letal v 1980-ih se je povpra\xc5\xa1evanje po tem \xc5\xa1e pove\xc4\x8dalo. Danes, z moderno ra\xc4\x8dunalni\xc5\xa1ko tehnologijo, robotiko in sodobnimi tehnikami litja se 15\xc2\xa0% svetovne industrije litja izvaja z metodo precizijskega litja.\n_START_SECTION_\nUmetni\xc5\xa1ki nakit in majhni deli\n_START_PARAGRAPH_\nMetode, ki se uporabljajo za majhne dele in nakit, se nekoliko razlikujejo od tistih, ki se uporabljajo za kiparstvo. Model iz voska se dobi bodisi z vbrizgavanjem v gumijasto obliko ali z izdelavo izreza. _NEWLINE_Postopek izgubljenega voska se lahko uporablja s katerim koli materialom, ki lahko gori, se tali ali izhlapeva, da zapusti votlino kalupa. Nekateri avtomobilski proizvajalci uporabljajo tehniko izgubljene polistirenske pene za izdelavo blokov motorja._NEWLINE_V zobozdravstvu se zlate krone izdelujejo s tehniko izgubljenega voska. Za tovrstno obnovo je potrebna previdna skrb za pripravo zob, jemanje odtisov in laboratorijska tehnika. Zobni laboratoriji naredijo tudi druge predmete na ta na\xc4\x8din.\n_START_SECTION_\nSrednji vzhod\n_START_PARAGRAPH_\nNajstarej\xc5\xa1i znani primeri te tehnike so predmeti imenovani jamski zaklad Nahal Mi\xc5\xa1mar, odkriti ob Mrtvem morju v ju\xc5\xbenem Izraelu, ki spadajo v \xc4\x8das kalkolitika (4500-3500 pr. n. \xc5\xa1t.). Zadr\xc5\xbeane ocene starosti radio karbonskega datiranja predmetov so c. 3700 pr. n. \xc5\xa1t.\n_START_SECTION_\nBli\xc5\xbenji vzhod\n_START_PARAGRAPH_\nV Mezopotamiji, od c. 3500-2750 pr. n. \xc5\xa1t., je bila tehnika izgubljenega voska uporabljena za majhne, kasneje pa tudi za velike bakrene in bronaste kipe.  Eden od prvih ohranjenih ulitkov je majhen levji obesek iz Uruka IV. Sumerski kovinarji so uporabljali izgubljeni vosek od pribli\xc5\xbeno c. 3500-3200 pr. n. \xc5\xa1t..  Veliko poznej\xc5\xa1i primeri iz severovzhodne Mezopotamije / Anatolije so Veliki Tumulus iz Gordiona (pozno 8. stoletje pr. n. \xc5\xa1t.), pa tudi druge vrste uartartskih pridatkov za kotel.\n_START_SECTION_\nJu\xc5\xbena Azija\n_START_PARAGRAPH_\nNajstarej\xc5\xa1i znan primer tehnike izgubljenega voska je 6.000 let star bakren, kolutast amulet, ki so ga na\xc5\xa1li v Mehrgarhu v Pakistanu. _NEWLINE_Ulivanje kovin v civilizaciji doline Inda se je za\xc4\x8delo okoli leta 3500 pr. n. \xc5\xa1t. na obmo\xc4\x8dju Mohend\xc5\xbeo-daro, kjer so na\xc5\xa1li enega od prvih znanih primerov izgubljenega voska, indijsko bronasto figuro imenovano "ple\xc5\xa1o\xc4\x8de dekle" iz Harappa, ki sega v obdobje pribli\xc5\xbeno 3300-1300 pr. n. \xc5\xa1t. Drugi primeri so bivol, bik in pes, ki so bilo najdeni v Mohend\xc5\xbeo-daro in Harappi  dve bakreni figuri, najdenih pri Harappi na lokaciji Lothal v okro\xc5\xbeju Ahmedabad Gujarata in podobno pokriti ko\xc5\xa1ari z manjkajo\xc4\x8dim kolesom in celoten vozi\xc4\x8dek z voznikom iz Chanhudaroja._NEWLINE_Med obdobjem po Harappanu so Utar Prade\xc5\xa1, Bihar, Mad\xc5\xbea Prade\xc5\xa1, Odisha, Andhra Pradesh in Zahodna Bengalija znani tudi po zalogi bakrenih in bronastih orodij, narejenih s tehniko izgubljenega voska. Na ru\xc5\xa1evinah v Sirkapu so na\xc5\xa1li zlate in bakrene okraske, o\xc4\x8ditno v helenisti\xc4\x8dnem slogu, ki so jih izdelovali cire perdue. Eden od primerov te indo-gr\xc5\xa1ke umetnosti je iz 1. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. je mladoletna figura Harpokratesa izkopana v Taxili. Bronaste ikone so bile izdelane v 3. in 4. stoletju, kot so podobe Bude v Amaravati in slike Rame in Kartikeya v okro\xc5\xbeju Guntur v Andra Prade\xc5\xa1u. Dodatni dve bronasti podobi Parsvanate in majhen votli bik je pri\xc5\xa1la iz Sahribahlola, Gandhare, omeniti pa treba tudi stoje\xc4\x8dega Tirthankara (2., 3. stoletje n. \xc5\xa1t.) iz Chausa v Biharju. Druge pomembne bronaste figure in slike so bile najdene v Ruparju, Mathuri (Utar Prade\xc5\xa1) in Brahmapuri, Maharashtra. _NEWLINE_Bronaste figure iz Gupta in post-Gupta obdobja so na\xc5\xa1li iz naslednjih krajih: Saranath, Mirpur-Khas (v Pakistanu), Sirpur (okro\xc5\xbeje Raipur), Balaighat (blizu Mahasthana zdaj v Banglade\xc5\xa1u), Akota (v bli\xc5\xbeini Vadodare, Gujarat) Vasantagadh, Chhatarhi, Barmer in Chambi (v Rajesthanu). Produkcija slik s postopkom izgubljenega voska je dosegla vrh od 750 do 1100, \xc5\xa1e vedno pa je v ju\xc5\xbeni Indiji ostal med 1500 in 1850. Tehnika je bila uporabljena po vsej Indiji, pa tudi v sosednjih dr\xc5\xbeavah Nepalu, Tibetu, Cejlonu, Burmi in Siamu.\n_START_SECTION_\nEgipt\n_START_PARAGRAPH_\nEgip\xc4\x8dani so prakticirali cire perdue sredi 3. tiso\xc4\x8dletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem, kar je razvidno iz zgodnje dinasti\xc4\x8dnih zapestnic in zlatega nakita.  Vbrizgani tulci za vr\xc4\x8de (bakrene posode za vodo) iz \xc4\x8detrte dinastije (staro kraljestvo) so bili izdelani z metodo izgubljenega voska . V srednjem kraljestvu so se pojavili ulitki, kot je Louvrski kipec najdba iz Fayuma, sledili so kipci (kot je doje\xc4\x8da mati v Brooklynu) iz drugega vmesnega / zgodnjega novega kraljestva. Kipi v novem kraljestvu so predstavljeni s kle\xc4\x8de\xc4\x8dim kipom Tutmozisa IV. (Britanski muzej v Londonu) in glavo Ramzesa V. (Fitzwilliam Museum, Cambridge).  Ulitki postanejo podrobnej\xc5\xa1e in se nadaljujejo v osemnajsti dinastiji, kot je \xc4\x8drna bronasta kle\xc4\x8de\xc4\x8da figura Tutankamona (Muzej Univerze v Pennsylvaniji). Cire perdue se uporablja v mno\xc5\xbei\xc4\x8dni produkciji v poznem obdobju do gr\xc5\xa1ko-rimskih \xc4\x8dasov, ko so bili podarjeni \xc5\xa1tevilki bo\xc5\xbeanski kipci kot votivni darovi v templje. Ro\xc4\x8daji v obliki gole \xc5\xbeenske na bronastih ogledalih so bili narejeni v procesu izgubljenega voska.\n_START_SECTION_\nGr\xc5\xa1ki, rimski in sredozemski svet\n_START_PARAGRAPH_\nTehnika izgubljenega voska je bila poznana na obmo\xc4\x8dju Egejskega morja v \xc4\x8dasu bronaste dobe, zlasti v drugem tiso\xc4\x8dletju pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem.  Neposredne imitacije in lokalne izpeljave orientalskih, siro-palestinskih in ciprskih figuric najdemo v pozni bronasti dobi na Sardiniji, z lokalno proizvodnjo figuric iz 11. do 10. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem. Nekateri kraji pozne bronaste dobe na Cipru so izdelovali bronaste figure ljudi in \xc5\xbeivali. Eden od primerov je mo\xc5\xa1ka figura, najdena v Enkomi . Trije predmeti s Cipra (v Metropolitanskem muzeju umetnosti v New Yorku) so narejeni s tehniko izgubljenega voska iz 13. in 12. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem in sicer amfora in tripod. Kremacijski grobovi (predvsem v 8.-7. stoletju pr. n. \xc5\xa1t., ki so trajali do za\xc4\x8detka 4. stoletja) iz nekropole Paularo (italijanske vzhodne Alpe) so vsebovali fibule, obeske in druge predmete iz bakra, ki so bili izdelani s postopkom izgubljenega voska . Etru\xc5\xa1\xc4\x8danski primeri, kot je bronast antropomorfni ro\xc4\x8daj iz zbirke Bocchi (Nacionalni arheolo\xc5\xa1ki muzej Adria), ki so segali v 6. do 5. stoletje pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem, so narejeni v cire perdue.  Ve\xc4\x8dina ro\xc4\x8dajev v zbirki Bocchi in nekaj bronastih posod, najdenih v jadranskem morju (Rovigo, Italija), so bili izdelani v tehniki izgubljenega voska. Bolje znani predmeti iz klasi\xc4\x8dnega sveta so "De\xc4\x8dek ki moli" c. 300 pr. n. \xc5\xa1t. (v Berlinskem muzeju), kip Here iz Vulcija (Etrurija), ki je bil, tako kot ve\xc4\x8dina kipov, odlit v ve\xc4\x8d delih, ki so jih nato zdru\xc5\xbeili . Drugi, zgodnej\xc5\xa1i primeri, ki ka\xc5\xbeejo to skupino predmetov so bronasta glava Chatsworthski Apolon in bronasta glava Afrodita iz Satale (Tur\xc4\x8dija) v Britanskem muzeju.  Bronasti \xc5\xa1tirje konji San Marca (Benetke, verjetno 2. stoletje), so drug najpomembnej\xc5\xa1i primer kipov, ki je bil ulit v ve\xc4\x8d delih.\n_START_SECTION_\nVzhodna Azija\n_START_PARAGRAPH_\nObstaja veliko razli\xc4\x8dic pri uporabi metode izgubljenega voska v vzhodni Aziji. Metoda litja brona v \xc4\x8dasu dinastij \xc5\xa0ang in Zou (pribli\xc5\xbeno 1500-500 let pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem) je bila obi\xc4\x8dajno predvidena z metodo izgubljenega kalupa. Nadaljnje preiskave so pokazale, da to ni tako, saj je jasno, da je bila metoda ulivanja kovine glavna tehnika, ki se uporablja za proizvodnjo bronastih posod na Kitajskem . Tehnologija izgubljenega voska se ni pojavila na severu Kitajske do 6. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem . Metoda je znana kot r\xc5\x8dgata v japon\xc5\xa1\xc4\x8dini in sega v obdobje Yayoi, c. 200 pr. n. \xc5\xa1t.. Najbolj znano delo, narejeno s cire perdue, je bronasta podoba Bude v templju samostana Todaiji v Nari. Izdelana je bila po delih med 743 in 749, uporabili naj bi sedem ton voska.\n_START_SECTION_\nJugovzhodna Azija\n_START_PARAGRAPH_\nPrebivalci Ban Na Di so od okoli 1200 pr. n. \xc5\xa1t. do 200 n. \xc5\xa1t. uporabljali tehniko izgubljenega voska za izdelavo obro\xc4\x8dastih zapestnic . Te so zna\xc4\x8dilne za severovzhodno Tajsko. Nekatere zapestnice iz Ban Na Di so odkrile temno sivo snov med osrednjim glinenim jedrom in kovino, ki je bila v analizi opredeljena kot nerafinirana oblika voska \xc5\xbeu\xc5\xbeelke. Verjetno je, da so okrasne predmete, kot so zapestnice in obro\xc4\x8dki, delali v cire perdu na Non Nok Tha in Ban Chiang. Obstajajo tehnolo\xc5\xa1ke in materialne vzporednice med severovzhodno Tajsko in Vietnamom glede tehnike izgubljenega voska. kraji, ki razstavljajo artefakte iz procesa izgubljenega voska v Vietnamu, kot so bobni Dong Son, prihajajo iz Dong Sona in kulture Phung Nguyen, kot je en srp in figura sede\xc4\x8dega posameznika iz Go Muna ( v bli\xc5\xbeini Phung Nguyen, regija Bac Bo), ki izhaja iz faze Go Muna (konec splo\xc5\xa1nega B obdobja, do 7. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem).\n_START_SECTION_\nEvropa\n_START_PARAGRAPH_\nPokazalo se je, da sta Dunaverney (1050-910 pr. n. \xc5\xa1t.) In Little Thetford (1000-701 pr. n. \xc5\xa1t.) kavelj za meso, uporabljala postopek izgubljenega voska. Majhen Thetfordov kavelj je zlasti uporabil izrazito inventivne metode . Zapleten Gloucestrski sve\xc4\x8dnik (1104-1113 n. \xc5\xa1t.) je bil izdelan kot model voska v enem kosu, nato pa je ulit preko zapletenega sistema vrat in ventilov v kalup.\n_START_SECTION_\nAfrika\n_START_PARAGRAPH_\nZnano je, da so v Afriki ulivali bronaste izdelke v 9. stoletju v pokrajini Igbo (Igbo-Ukwu) v Nigeriji, v  12. stoletju v Yorubi (Ife) in v 15. stoletju v Beninskem kraljestvu. Obstajajo nekateri portreti glav.\n_START_SECTION_\nLatinska Amerika\n_START_PARAGRAPH_\nTradicija izgubljenega voska so razvila ljudstva Nikaragve, Kostarike, Paname, Kolumbije, severozahodne Venezuele, Andske Amerike in zahodnega dela Ju\xc5\xbene Amerike.  Z ulivanjem so izdelali za regijo zna\xc4\x8dilne zlate \xc5\xbeice in ob\xc4\x8dutljiv \xc5\xbei\xc4\x8dni okras, kot so drobni u\xc5\xa1esni okraski. Proces so v pred-\xc5\xa1panski dobi poznale kolumbijske kulture Muisca in Zen\xc3\xba . Dva kalupa, en kompleten in en zlomljen iz pribli\xc5\xbeno predkolumbovskega obdobja, so na\xc5\xa1li v ja\xc5\xa1ku in grobni komori v pokrajini Puebla Tapada v ob\xc4\x8dini Montenegro (departma Quind\xc3\xado).  Metoda izgubljenega voska se v Mehiki ni pojavila do 10. stoletja , in je bila nato uporabljena v zahodni Mehiki, da bi naredila \xc5\xa1iroko paleto zvonastih oblik.\n_START_SECTION_\nPosredni dokazi\n_START_PARAGRAPH_\nNekatera zgodnja literarna dela se nana\xc5\xa1ajo na ulivanje voska. Columella, latinski pisatelj iz 1. stoletja n. \xc5\xa1t. omenja obdelovanje voska iz \xc4\x8debelnjakov v De Re Rustici, morda za ulivanje, kot tudi Plinij starej\xc5\xa1i , ki podrobno opisuje prefinjen postopek izdelave punskega (karta\xc5\xbeanskega) voska.  En gr\xc5\xa1ki napis se nana\xc5\xa1a na pla\xc4\x8dilo obrtnikov za svoje delo na Erehtejonu v Atenah (408 / 7-407 / 6 pr. n. \xc5\xa1t.). Glineni modeli se lahko uporabljajo za kalupe za izdelavo terakota negativov za litje ali za proizvodnjo pozitivnih voskov. Plinij prikazuje Zenodorousa (fr) kot dobro cenjenega anti\xc4\x8dnega umetnika, ki proizvaja bronaste kipe in opisuje Lizistrata iz Sikiona, ki se ukvarja z mav\xc4\x8dnimi odlitki \xc5\xbeivih obrazov, da bi ustvarjal voske za posredni proces._NEWLINE_\xc5\xa0tevilni bronasti kipi ali deli kipov v antiki so bili narejeni z uporabo izgubljenega voska. Teodor iz Samosa je pogosto povezan z ulivanjem brona.  Plinij tudi omenja uporabo svinca, za katerega je znano, da je pomagal ulivati bron na vsa obmo\xc4\x8dja in dele kompleksnih kalupov.  Quintilian dokumentira litje kipov v delih, katerih kalupi so lahko nastali z izgubljenim voskom. Prizor na berlinski glineni posodi iz za\xc4\x8detka 5. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. prikazuje ustvarjanje bronastega kipa, verjetno s posrednim na\xc4\x8dinom litja z izgubljenim voskom.\n_START_SECTION_\nIndija\n_START_PARAGRAPH_\nMetoda izgubljenega voska je dobro dokumentirana v starodavnih indijskih literarnih virih. Shilpa shastras, besedilo iz obdobja Gupta (pribli\xc5\xbeno med 320-550 n. \xc5\xa1t.), vsebuje podrobne informacije o ulivanju podob v kovine. Vishnusamhita iz 5. stoletja, priloga k Vishnu Purani, se nana\xc5\xa1a neposredno na modeliranje voska za izdelavo kovinskih predmetov v poglavju XIV: \xc2\xbb\xc4\x8de je treba izdelati podobo iz kovine, mora biti najprej vosek\xc2\xab. Poglavje 68 starodavnega besedila v sanskrtu M\xc4\x81nas\xc4\x81ra Silpa opisuje ulivanje idolov v vosku in se imenuje Maduchchhista vidh\xc4\x81nam ali metoda izgubljenega voska. M\xc4\x81nasoll\xc4\x81sa (znana tudi kot Abhilasit\xc4\x81rtha chint\xc4\x81mani), ki jo je domnevno napisal kralj Bh\xc5\xablokamalla Someshvara dinastije Chalukya iz Kaly\xc4\x81ni leta 1124\xe2\x80\x941125, prav tako podaja podrobnosti o izgubljenem vosku in drugih postopkih litja._NEWLINE_V razpravi iz 16. stoletja Uttarabhaga iz \xc5\xa0ilparatne, ki jo je napisal Sr\xc3\xafkum\xc4\x81ra, od 32 do 52 poglavja 2 ("Linga lakshanam"), daje podrobna navodila za izdelavo votlega litja.\n_START_SECTION_\nTeofil\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovinski srednjeve\xc5\xa1ki pisatelj Theophil Presbyter, ki naj bi bil benediktinski menih in kovinar Roger Helmarshausen, sta napisala razpravo v zgodnjem do srednjem 12. stoletju, ki vklju\xc4\x8duje izvirno delo in kopirane informacije iz drugih virov, kot so Mappae Clavicula in Eraclius, De dolorous et artibus Romanorum. [41] Opisujejo korak za korakom postopke za izdelavo razli\xc4\x8dnih delov, med drugim ulivanje z izgubljenim voskom, tudi zahteve za uporabo "loja" namesto voska. Teofil opisuje, kako deliti vosek v razli\xc4\x8dnih razmerjih pred oblikovanjem in litjem, da bi dosegli natan\xc4\x8dno nastavljene majhne glasbene zvonce. Florentinski kipar Benvenuto Cellini iz 16. stoletja je morda uporabil pisanje Theophila, ko je ulil bronastega Perzeja z Meduzino glavo.'