b'\n_START_ARTICLE_\nBazilika Santa Maria Novella\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nCerkev se je imenovala Novella (Nova), ker je bila zgrajena na mestu cerkve iz 9. stoletja, Santa Maria delle Vigne. Ko je bila leta 1221 lokacija dodeljena dominikanskemu redu, so se odlo\xc4\x8dili za izgradnjo nove cerkve in priklju\xc4\x8dili kri\xc5\xbeni hodnik. Cerkev sta oblikovala dva dominikanska brata, Fra Sisto Fiorentino in Fra Ristoro da Campi. Gradnja se je za\xc4\x8dela sredi 13. stoletja (okoli leta 1246) in je bila kon\xc4\x8dana okoli leta 1360 pod nadzorom brata Iacopa Talentija z zaklju\xc4\x8dkom romansko-gotskega zvonika in zakristije. Takrat je bil kon\xc4\x8dan le spodnji del toskanske gotske fasade. Trije portali so premo\xc5\xa1\xc4\x8deni s slepimi loki, preostali del spodnjega dela fasade pa slepimi loki, lo\xc4\x8denimi s pilastri, s spodnjimi gotskimi loki, \xc4\x8drtastimi v zeleni in beli barvi, z nagrobniki plemstva. Ta ista zasnova se nadaljuje v sosednji steni okrog starega cerkvenega dvori\xc5\xa1\xc4\x8da. Cerkev je bila posve\xc4\x8dena leta 1420._NEWLINE_Po naro\xc4\x8dilu Giovanni di Paola Rucellaija, lokalnega tekstilnega trgovca, je Leon Battista Alberti zgradil zgornji del iz intarziranega zelenega marmorja iz Prata, imenovanega tudi "serpentino" in belo marmorno fasado cerkve (1456-1470). Bil je \xc5\xbee znan kot arhitekt Tempio Malatestiano v Riminiju, \xc5\xa1e bolj pa po svoji temeljni razpravi o arhitekturi De Re Aedificatoria, ki temelji na knjigi De Architectura klasi\xc4\x8dnega rimskega pisatelja Vitruvija. Alberti je oblikoval tudi fasado za Rucellaijevo pala\xc4\x8do v Firencah._NEWLINE_Alberti je posku\xc5\xa1al prinesti ideale humanisti\xc4\x8dne arhitekture, sorazmernosti in klasi\xc4\x8dno navdihnjene podrobnosti, ki slonijo na oblikovanju, hkrati pa ustvarjajo harmonijo z \xc5\xbee obstoje\xc4\x8dim srednjeve\xc5\xa1kim delom fasade. Njegov prispevek je sestavljen iz \xc5\xa1irokega friza, okra\xc5\xa1enega s kvadratki in celotnega zgornjega dela, vklju\xc4\x8dno s \xc5\xa1tirimi belo-zelenimi pilastri in okroglim oknom, okronanim s pedimentom z dominikanskim solarnim simbolom, na obeh straneh pa sta obogateni ogromni S-ukrivljeni voluti. Dodani so bili tudi \xc5\xa1tirje stebri s korintskimi kapiteli na spodnjem delu fasade. Pediment in friz je o\xc4\x8ditno navdihnila antika, vendar so S-ukrivljene spirale v zgornjem delu nove in brez primera v antiki. Spirale (ali njihove razli\xc4\x8dice), ki jih najdemo v cerkvah po vsej Italiji, vse izvirajo iz zasnove te cerkve._NEWLINE_Friz pod pedimentom nosi ime pokrovitelja: IOHAN (N) ES ORICELLARIUS PAU (LI) F (ILIUS) AN (NO) SAL (UTIS) MCCCCLXX (Giovanni Rucellai, sin Paola v letu odre\xc5\xa1itve 1470).\n_START_SECTION_\nNotranjost\n_START_PARAGRAPH_\nOgromna notranjost temelji na tlorisu bazilike, zasnovane kot latinski kri\xc5\xbe in je triladijska z vitra\xc5\xbenimi okni in kratkim transeptom. Glavna ladja je dolga 100 m in daje vtis skromnosti. Obstaja trompe l\'oeil u\xc4\x8dinek, s katerim se proti apsidi zdi, da je ladja dalj\xc5\xa1a od dejanske dol\xc5\xbeine. Vitki sestavljeni stebri med glavno in stranskima ladjama so postopoma bli\xc5\xbeje v globino, ko se opazovalec premika po ladji. Obokan strop je sestavljen iz po\xc5\xa1evnih lokov s \xc5\xa1tirimi diagonalnimi oporniki v \xc4\x8drni in beli barvi._NEWLINE_Notranjost vsebuje tudi korintske stebre, ki so jih navdihnili gr\xc5\xa1ki in rimski klasi\xc4\x8dni modeli._NEWLINE_Vitra\xc5\xbena okna segajo v 14. in 15. stoletje, kot so Marija z otrokom ter sv. Janez in sv. Filip (ki ga je oblikoval Filippino Lippi) iz 15. stoletja, tako v kapeli Filippa Strozzija. Nekatera vitra\xc5\xbena okna so bila po\xc5\xa1kodovana \xc5\xbee v preteklosti in so bila zamenjana. Tisto na fasadi, ki predstavlja Marijino kronanje, izvira iz 14. stoletja in temelji na oblikovanju Andrea di Bonaiuto da Firenze._NEWLINE_Pri\xc5\xbenico, ki jo je leta 1443 naro\xc4\x8dila dru\xc5\xbeina Rucellai, je oblikoval Filippo Brunelleschi in izdelal njegov posvojen sin Andrea Calvalcanti. Ta pri\xc5\xbenica ima poseben zgodovinski pomen, saj je z nje pri\xc5\xa1lo do prvega besednega napada na  Galileo Galilea in je s\xc4\x8dasoma privedlo do njegove obto\xc5\xbebe._NEWLINE_Sveta Trojica, ki je skoraj na polovici leve stranske ladje, je pionirsko zgodnje renesan\xc4\x8dno delo  Masaccia, ki prikazuje nove ideje o perspektivi in matemati\xc4\x8dnih razse\xc5\xbenostih. Njegov pomen za umetnost slikarstva lahko primerjamo s pomenom Brunelleschija za arhitekturo in Donatella za kiparstvo. Pokrovitelja sta bila sodnik in njegova \xc5\xbeena, \xc4\x8dlana dru\xc5\xbeine Lenzi, tukaj prikazana kle\xc4\x8de\xc4\x8da. Grobnica spodaj nosi v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini epigram: \xc2\xbbNeko\xc4\x8d sem bil, kar ste, in tisto, kar sem jaz, boste postali\xc2\xab._NEWLINE_Poseben pomembna je v desni stranski ladji Tomba della Beata Villana, spomenik Bernarda Rossellina, izdelan leta 1451. V isti ladji sta grobnici \xc5\xa1kofov iz Fiesole, ena delo Tina di Camaina in druga Nina Pisana.\n_START_SECTION_\nKapela Filippa Strozzija\n_START_PARAGRAPH_\nKapela Filippa Strozzija je na desni strani glavnega oltarja. Serija fresk Filippina Lipnija prikazuje \xc5\xbeivljenja apostola Filipa in apostola svetega Jakoba Velikega in je bila zaklju\xc4\x8dena leta 1502. Na desni steni je freska sv. Filip vodi zmaja iz hieropolskega templja in v luneti nad njo Kri\xc5\xbeanje sv. Filipa. Na levi steni je freska svetega Janeza Evangelista, ki o\xc5\xbeivlja Druisana in v luneti nad njim Mu\xc4\x8denje sv. Janeza Evangelista. Adam, Noe, Abraham in Jakob so predstavljeni na rebrastem oboku. Za oltarjem je grob Filippa Strozzija s skulpturo Benedetta da Maiana (1491)._NEWLINE_Bronasto razpelo na glavnem oltarju je delo Giambologna (16. stoletje). Kor (ali Cappella Tornabuoni) vsebuje \xc5\xa1e eno vrsto znanih fresk Domenica Ghirlandaija in njegovega vajenca mladega Michelangela (1485-1490). Predstavljajo teme iz \xc5\xbeivljenja Device in Janeza Krstnika v Firencah v poznem 15. stoletju in vsebujejo portrete ve\xc4\x8d \xc4\x8dlanov pomembnih florentinskih dru\xc5\xbein. Oboki so pokriti s slikami evangelistov. Na zadnji steni so slike Sveti Dominik kuri hereti\xc4\x8dne knjige in Mu\xc4\x8deni\xc5\xa1tvo sv. Petra, Oznanjenje in Sveti Janez gre v pu\xc5\xa1\xc4\x8davo._NEWLINE_Vitra\xc5\xbena okna je leta 1492 izdelal florentinski umetnik Alessandro Agolanti, znan tudi kot Il Bidello in temeljijo na risbah Ghirlandaija.\n_START_SECTION_\nGondijeva kapela\n_START_PARAGRAPH_\nTa kapela, ki jo je zasnoval Giuliano da Sangallo, je na levi strani glavnega oltarja in je iz konca 13. stoletja. Na zadnji steni je znamenito Brunelleschijevo leseno Kri\xc5\xbeanje, ena izmed njegovih zelo malo skulptur. Legenda pravi, da se mu je tako gnusilo primitivno Donatelovo Kri\xc5\xbeanje v cerkvi Santa Croce, da je naredil tega. Obok vsebuje fragmente fresk gr\xc5\xa1kih slikarjev iz 13. stoletja. Barvno dekoracijo iz marmorja je uporabil Giuliano da Sangallo (okoli 1503). Vitra\xc5\xbeno okno je iz 20. stoletja.\n_START_SECTION_\nKapela Strozzi di Mantova\n_START_PARAGRAPH_\nKapela Strozzi di Mantova je na koncu levega transepta. Freske je naro\xc4\x8dil Nardu di Cioneju (1350-1357) Tommaso Strozzi, prednik Filippa Strozzija. Freske je navdihnila Dantejeva Bo\xc5\xbeanska komedija: Poslednja sodba (na zadnji steni, vklju\xc4\x8dno z Dantejevim portretom), pekel (na desni steni) in raj (na levi steni). Glavni oltarni nastavek Odre\xc5\xa1enik z Marijo in svetniki je naredil brat Narda di Cioneja, Andrea di Cione, bolj znan kot Orcagna. Veliko vitra\xc5\xbeno okno na je izdelalo po risbi obeh bratov.\n_START_SECTION_\nKapela Della Pura\n_START_PARAGRAPH_\nKapela Della Pura je severno od starega pokopali\xc5\xa1\xc4\x8da. Je iz leta 1474 in je bila zgrajen z renesan\xc4\x8dnimi stebri. Gaetano Baccani jo je leta 1841 obnovil. Na levi strani je luneta s freskami iz 14. stoletja Marija in otrok s sv. Katarino. Na prednjem oltarju je lesen kri\xc5\xbe, ki ga je izdelal Baccio da Montelupo (1501).\n_START_SECTION_\nRucellaijeva kapela\n_START_PARAGRAPH_\nRucellaijeva kapela na koncu desne stranske ladje izvira iz 14. stoletja. Poleg groba Paola Rucellaija (15. stoletje) in marmornega kipa Marije in otroka Nina Pisana, ima ve\xc4\x8d umetni\xc5\xa1kih zakladov, kot so ostanki fresk Maestra di Santa Cecilia (konec 13. - za\xc4\x8detek 14. stoletja). Panel na levi steni Mu\xc4\x8deni\xc5\xa1tvo sv. Katarine, je naslikal Giuliano Bugiardini (verjetno s pomo\xc4\x8djo Michelangela). Bronasto grobnico sredi tal je leta 1425 izdelal Lorenzo Ghiberti.\n_START_SECTION_\nKapela Bardijev\n_START_PARAGRAPH_\nKapelo Bardijev, druga na desni strani apside, je ustanovil Riccardo Bardi in izvira iz zgodnjega 14. stoletja. Visok relief na stebru na desni prikazuje Sv. Jurij blagoslavlja\' Riccarda Bardija. Stene nam razkrivajo freske iz 14. stoletja, pripisane Spinellu Aretinu. Marija v ro\xc5\xbenem vrtu na oltarju je Vasarijeva (1568).\n_START_SECTION_\nZakristija\n_START_PARAGRAPH_\nZakristija na koncu leve stranske ladje je bila zgrajena kot kapela Oznanjenja dru\xc5\xbeine Cavalcanti leta 1380. Po zadnjem obdobju \xc5\xa1tirinajstih let \xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denja in obnove je ogromno naslikano Kri\xc5\xbeanje z Marijo in Janezom Evangelistom, zgodnje Giottovo delo. Ponovno je odkril idealno razmerje za \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko telo, kot ga je dolo\xc4\x8dil rimski arhitekt Vitruvij (1. stoletje), model, ki so ga pozneje klicali Vitruvijev \xc4\x8dlovek. Zakristijo prav tako krasi emajlirana terakota in napis iz marmorja, mojstrovina Giovanni della Robbia (1498). Oboje je zasnoval Bernardo Buontalenti leta 1593. Slike na steni pripisujejo Giorgiu Vasariju in drugim sodobnim florentinskim slikarjem. Veliko gotsko okno s  krogovi\xc4\x8djem na hrbtni steni datira iz leta 1386 in je temeljil na risbag Niccol\xc3\xb2 di Pietro Gerinija.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0panska kapela\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0panska kapela (ali Cappellone degli Spagnoli) je nekdanja kapiteljska dvorana. Je na severni strani zelenega kri\xc5\xbenega hodnika (Chiostro Verde). Kot svojo pogrebno kapelo jo je naro\xc4\x8dil Buonamico (Mico) Guidalotti. Gradnja se je za\xc4\x8dela c. 1343 in bila kon\xc4\x8dana leta 1355. Guidalottijeva kapela je bila pozneje imenovana \xc5\xa0panska kapela, ker jo je Cosimo I. dodelil Eleonori Toledo in njenemu \xc5\xa1panskemu o\xc4\x8detu. V \xc5\xa1panski kapeli je manj\xc5\xa1a kapela zelo svetega Zakramenta._NEWLINE_\xc5\xa0pansko kapelo je od leta 1365 do 1367 okrasil Andrea di Bonaiuto, znan tudi kot Andrea da Firenze. Velika freska na desni steni prikazuje Alegorijo aktivne in zmagoslavne Cerkve in dominikanskega reda. Zlasti zanimivo je, ker v ozadju ka\xc5\xbee veliko roza zgradbo, za katero nekateri menijo, da lahko zagotavlja nekaj vpogleda v izvirne na\xc4\x8drte za Firen\xc5\xa1ko stolnico Arnolfa di Cambia (preden je bila zgrajena Brunelleschijeva kupola). Vendar pa je taka interpretacija fantazija, saj stolnica nikoli ni bila mi\xc5\xa1ljena ro\xc5\xbenata, niti z zvonikom na zadnjem delu. Ta freska vsebuje tudi portrete pape\xc5\xbea Benedikta IX., kardinala Friara Niccol\xc3\xb2ja Albertinija, grofa Guida di Poppija, Arnolfa di Cambia in pesnika Petrarka._NEWLINE_Freske na drugih stenah predstavljajo prizore iz Kristusovega \xc5\xbeivljenja in svetega Petra na vstopni steni (ve\xc4\x8dinoma uni\xc4\x8dene zaradi poznej\xc5\xa1e postavitve kora), Triumf sv. Toma\xc5\xbea Akvinskega in Alegorija kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega u\xc4\x8denja na levi steni in veliko Kri\xc5\xbeanje s potjo do Kalvarije in spust v Limbo na loku oltarne stene._NEWLINE_V \xc5\xa1tirih delih so prizori Kristusovega vstajenja, navicella, vstajenje in Binko\xc5\xa1ti. Pet tabelni gotski poliptih, ki je bil verjetno prvotno narejen za oltar v kapeli, prikazuje Kronanje Marije z otrokom in \xc5\xa1tirimi svetniki Bernardina Daddija iz leta 1344 in je trenutno na ogled v majhnem muzejskem prostoru, v katerega se pride skozi steklena vrata iz oddaljenega konca kri\xc5\xbenega hodnika. Kompleksna ikonografija stropnega oboka, sten in oltarja se kombinira kot sporo\xc4\x8danje dominikancev kot vodnik do odre\xc5\xa1enja.\n_START_SECTION_\nArhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nGiorgio Vasari je bil arhitekt, ki mu je leta 1567 naro\xc4\x8dil veliki vojvoda Cosimo I. prvo remodeliranje cerkve, ki je vklju\xc4\x8devalo odstranjevanje prvotne  korne pregrade in podstre\xc5\xa1ja ter dodajanje \xc5\xa1estih kapelic med stebri. Armilarna sfera (na levi) in gnomon (na desni) sta bila dodana leta 1572 na koncu slepih obokov spodnje fasade, delo Ignalia Dantija, astronoma Cosimoa I. Drugo prenovo je zasnoval Enrico Romoli in je bila izvedena med letoma 1858 in 1860._NEWLINE_Trg pred cerkvijo je uporabljal Cosimo I. za letno tekmovanje ko\xc4\x8dij (Palio dei Cocchi). Ta obi\xc4\x8daj je obstajal od leta 1563 v pozno 19. stoletje. Obeliskai Corsa dei Cocchi sta zaznamovala za\xc4\x8detek in konec dirke. Ustanovljene so bile kot posnemanje anti\xc4\x8dnega rimskega cirkusa. Obeliska po\xc4\x8divata na bronastih \xc5\xbeelvah, ki jih je leta 1608 izdelal kipar Giambologna.\n_START_SECTION_\nZvonik\n_START_PARAGRAPH_\nZvonik je dobro viden s Piazza della Stazione. Jakopo Talenti ga je zgradil med letoma 1332 in 1333, vendar je uporabljal starej\xc5\xa1e temelje iz srede 13. stoletja. Slog je tipi\xc4\x8dno romanski, z okroglimi trojnimi okni in vise\xc4\x8dimi loki, \xc4\x8deprav je zelo strma streha prevladujo\xc4\x8d gotski element. Visok je 68 metrov.\n_START_SECTION_\nSamostanski kompleks\n_START_PARAGRAPH_\nOb cerkev so pritrjene stavbe samostana s tremi monumentalnimi kri\xc5\xbenimi hodniki. Chiostro Verde, Cappellone degli Spagnoli in refektorij so del Muzeja Santa Maria Novella. V notranji kapeli samostana je zanimiva miza Effigie domenicane, delo anonimnega mojstra prve polovice 14. stoletja._NEWLINE_Poleg navedenih je \xc5\xa1e Chiostro dei Morti, nekdanje pokopali\xc5\xa1\xc4\x8de, ki so ga dominikanci okoli leta 1270 verjetno ponovno uporabili na starej\xc5\xa1em samostanu, za katerega vemo, da je obstajal \xc5\xbee leta 1179 in je bil preurejen v sedanjo velikost v letih 1337-1350 ._NEWLINE_Chiostro grande, Veliki samostan, najve\xc4\x8dji del obmo\xc4\x8dja, ki ga je arhitekt Giulio Parigi preoblikoval v letih 1562-1592 po naro\xc4\x8dilu Eleonore da Toledo, freske pa so poslikali florentinski umetniki 16. in 17. stoletja.'