b'\n_START_ARTICLE_\nFerid Murad\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je kot sin albanskega imigranta Jabirja Murata Ejupija in Henriette Josephine Bowman. Dru\xc5\xbeina ni bila premo\xc5\xbena in skupaj z bratoma je kot otrok redno delal v dru\xc5\xbeinski restavraciji. Kot uspe\xc5\xa1en dijak je dobil \xc5\xa1tipendijo za \xc5\xa1tudij na Univerzi DePauw v Indiani, kjer je spoznal bodo\xc4\x8do \xc5\xbeeno Carol Ann Leopold, poro\xc4\x8dila sta se nekaj tednov po njegovi diplomi leta 1958. \xc5\xbde kot otrok je \xc5\xbeelel postati zdravnik, zato je po nasvetu kolegov vpisal \xc5\xa1tudij medicine na Univerzi Western Reserve (danes Univerza Case Western Reserve) v Clevelandu. Tam je obiskoval kombinirani program za pridobitev nazivov doktor znanosti in doktor medicine pod mentorstvom kasnej\xc5\xa1ega nobelovca Earla Sutherlanda ml. ter njegovega pomo\xc4\x8dnika, docenta Theodora Ralla. Pod njunim vodstvom se je pri\xc4\x8del ukvarjati s farmakologijo, predvsem z razli\xc4\x8dnimi vplivi na sintezo sekundarnega obve\xc5\xa1\xc4\x8devalca, cikli\xc4\x8dnega AMP v tkivih. Doktoriral je leta 1965 in leta 1967 opravil klini\xc4\x8dno prakso, do takrat je imel z \xc5\xbeeno \xc5\xbee 5 otrok._NEWLINE_Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju je tri leta deloval na Nacionalnih in\xc5\xa1titutih za zdravje, nato pa je postal docent na medicinski fakulteti Univerze Virginije. Do leta 1975 je napredoval do profesorja in direktorja centra za klini\xc4\x8dne raziskave. V tem \xc4\x8dasu je izvedel serijo poskusov, s katero je dokazal, da nitroglicerin in sorodna zdravila za srce v tkivih spro\xc5\xbeijo sintezo du\xc5\xa1ikovega oksida, ki povzro\xc4\x8da \xc5\xa1irjenje krvnih \xc5\xbeil v teh tkivih. Leta 1981 je od\xc5\xa1el na Univerzo Stanford, kjer je postal profesor medicine in farmakologije ter zdravstveni direktor u\xc4\x8dne bolni\xc5\xa1nice te univerze._NEWLINE_Akademsko kariero je prekinil leta 1988 in se zaposlil pri farmacevtski korporaciji Abbott Laboratories, kjer je postal podpredsednik oddelka za raziskave in razvoj. V tej vlogi je vodil \xc5\xa1tevilne programe razvoja zdravil, s poudarkom na svoji specializaciji, celi\xc4\x8dnem signaliziranju z du\xc5\xa1ikovim oksidom in cikli\xc4\x8dnim GMP. Po nekaj letih se je naveli\xc4\x8dal pritiska vodstva na raziskovalne usmeritve, zato je zapustil podjetje in ustanovil svoje, Molecular Geriatrics Corporation. To zaradi te\xc5\xbeav s financiranjem ni bilo uspe\xc5\xa1no, zato se je vrnil v akademske vode in leta 1997 postal vodja novega oddelka za integrativno biologijo, farmakologijo in fiziologijo na medicinski fakulteti Univerze Teksasa v Houstonu. Danes deluje na Univerzi Georgea Washingtona v Washingtonu, D.C. ter v svetovalnih ali direktorskih odborih ve\xc4\x8d farmacevtskih podjetij._NEWLINE_Nekaj let po njegovem odkritju signalne vloge du\xc5\xa1ikovega oksida je Robert Furchgott neodvisno od njega odkril snov, ki spro\xc5\xa1\xc4\x8da mi\xc5\xa1ice endotelija, in jo poimenoval endotelijski spro\xc5\xa1\xc4\x8dujo\xc4\x8di dejavnik (endothelium-derived relaxing factor, EDRF). Louis Ignarro je kasneje odkril, da gre za du\xc5\xa1ikov oksid. Odkritje je med drugim vodilo do razvoja sildenafil citrata (bolj znanega pod tr\xc5\xbenim imenom viagra), u\xc4\x8dinkovine z delovanjem proti erektilni disfunkciji.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoje delo je Murad prejel \xc5\xa1tevilna priznanja, med njimi nagrado Alberta Laskerja za temeljne medicinske raziskave (1996) in leta 1998 skupaj s Furchgottom ter Ignarrom Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino._NEWLINE_Izvoljen je bil za \xc4\x8dlana Nacionalne akademije znanosti ZDA, Ameri\xc5\xa1ke akademije umetnosti in znanosti ter Kosovske akademije znanosti in umetnosti.'