b'\n_START_ARTICLE_\nSpremembe\n_START_SECTION_\nZasnova zgodbe/zgodba\n_START_PARAGRAPH_\nJunak zgodbe, ki je hkrati tudi biv\xc5\xa1i violinist, se na svoj zadnji dan \xc5\xbeivljenja poleg opravljanja vsakdanjih opravil s svojo \xc5\xbeeno, ki jim sam pravi "vegetiranje", spominja svojih preteklih glasbenih in ljubezenskih vi\xc5\xa1kov. Njegovo mlaj\xc5\xa1e obdobje bilo je namre\xc4\x8d zaznamovano s koncertiranjem in stalnim zapletanjem z \xc5\xbeenskami. Vendar z nobeno izmed njih ni ostal dolgo, saj se je bal odgovornosti, s katero se je \xc4\x8dlovek prisiljen soo\xc4\x8diti v resni zvezi. To spominjanje preteklosti nanj tega dne zelo vpliva, saj njegova \xc5\xbeena kaj kmalu opazi, da se njen mo\xc5\xbe obna\xc5\xa1a nekoliko druga\xc4\x8de kot po navadi. Namesto da bi se dr\xc5\xbeal svoje diete, pri kosilu in ve\xc4\x8derji pou\xc5\xbeije vse, kar je na mizi, in spije tudi nekaj alkohola. Med ve\xc4\x8derjo se pri\xc4\x8dne spominjati poslovilne zabave, ki jo je priredil na dan svoje smrti. Nanj je povabil vse biv\xc5\xa1e ljubice in pomembne ljudi. Medtem ko so pijani gostje razgrajali, je vzel strup in umrl. Ob tem spominu mu postane slabo in \xc5\xbeena v skrbeh pokli\xc4\x8de zdravnika, vendar \xc5\xa1e preden ta uspe priti, glavni junak umre ob podo\xc5\xbeivljanju svojega spomina na smrt.\n_START_SECTION_\nKritika, literarna zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xbbZgodba Javor\xc5\xa1kovega kratkega romana Spremembe po\xc4\x8diva na kontrapuktu med \xc5\xbeivljenjem in smrtjo, ali bolje re\xc4\x8deno med star\xc4\x8devsko brezpomembnim vegetiranjem in med preteklo resnico njegovega bivanja, shranjeno v njegovih spominih ali morda niti tam ne. Tako se prepletata in lovita med seboj njegova predsmrtna izpraznjenost, ko mu je od vsega ostala le \xc5\xa1e misel na hrano in \xc4\x8duvanje samega sebe, in napeti lok njegovih mladostnih hotenj in iskanj. \xc5\xa0ele ob koncu se pripovedni liniji zbli\xc5\xbeata in ujameta v skupni poslednji resnici smrti in ni\xc4\x8da.\xc2\xab\xc2\xa0(Maribor: Zalo\xc5\xbeba Obzorja, 1967)_NEWLINE_\xc2\xbbCelotna knjiga je poskus, zatrjuje Javor\xc5\xa1ek. Toda ali nas je treba obsojati zavoljo poskusov v na\xc5\xa1i poskusni dobi? Sicer pa je avantgarda zmeraj zoprna. Tudi meni.\xc2\xab\xc2\xa0(Maribor: Obzorja, 1967)_NEWLINE_\xc2\xbbIn tu smo pri poglavitni pomanj\xc2\xadkljivosti te knjige, pri njeni idejni neizvirnosti; znano je, da je vsaj pri Slo\xc2\xadvencih ljubezen in smrt ena\xc4\x8dil \xc5\xbee A. Gradnik, medtem ko je vzporednice med \xc5\xbeivljenjem in smrtjo postavil vsaj \xc5\xbee nem\xc5\xa1ki ekspresionizem. Stavek; \xc2\xbbSmrt sploh ni tista bela gospa s kostmi in koso na rami, kakor jo je naslikala klasi\xc4\x8dna \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka domi\xc5\xa1ljija, temve\xc4\x8d edini stvarni trenutek \xc5\xbeivljenja\xc2\xab, se od tega ekspresionizma lo\xc4\x8di le po tem, da Javor\xc5\xa1ek ne mistificira ne \xc5\xbeivljenja ne smrti, umirajo\xc4\x8demu Don Janezu le polo\xc5\xbei v usta na meji med \xc5\xbeivljenjem in smrtjo naslednje besede: "Kako je vse to preprosto! Spremembe! Ni\xc4\x8d drugega! Samo spremembe!" To je njegova oporoka in njegovo sporo\xc4\x8dilo. Ni\xc4\x8d dramati\xc4\x8dnega ali zakritega. Toda ne\xc4\x8desa pri tej knjigi vendarle ni mogo\xc4\x8de prezreti: njene obli\xc2\xadkovne strani oziroma pripovedi; don Janez, ki se mu \xe2\x80\x93 vegetirajo\xc4\x8demu starcu \xe2\x80\x93 zrinejo v spomin njegova pustolovska iskanja in violinski nastopi, do\xc5\xbeivi svojo fizi\xc4\x8dno smrt hkrati z odkritjem istovetnosti ljubezni in smrti.\xc2\xab\xc2\xa0(Jo\xc5\xbee Horvat 1967: 1159)'