b'\n_START_ARTICLE_\nDokumentarni roman\n_START_PARAGRAPH_\nDokumentarni ali nefikcijski roman (ang. non-fiction novel) je literarna vrsta, ki obravnanava resni\xc4\x8dne zgodovinske ali aktualne politi\xc4\x8dne in socialne dogodke ter osebe, hkrati z njimi pa so v zgodbo vpeti tudi izmi\xc5\xa1ljeni, fiktivni elementi. Empirija se tako povezuje s fikcijsko pripovedno tehniko: avtorjevo domi\xc5\xa1ljijo, njegovo subjektivno interpretacijo dogodkov, specifi\xc4\x8dnimi pripovednimi perspektivami likov in dialogi v obliki direktnega govora.\n_START_SECTION_\nNastanek in razvoj dokumentarnega romana\n_START_PARAGRAPH_\nDokumentarni roman pozna literatura \xc5\xbee od nekdaj. Nefikcijski roman so ustvarjali \xc5\xbee: Geoffrey of Monmouth, Dickens, Twain, Dreiser in Styron. Za prvi nefikcijski roman velja delo argentinskega pisatelja Rodolfa Walsha z naslovom Operaci\xc3\xb3n Masacre iz leta 1957. Termin nefikcijski roman se je uveljavil leta 1965, ko je iz\xc5\xa1lo delo Hladnokrvno (In Cold Blood), avtorja Trumana Capoteja. Pojav nefikcijskega romana se tesno povezuje tudi s pojavom novega \xc5\xbeurnalizma (New Journalism). Zgodbe novega \xc5\xbeurnalizma so se brale kot literarna dela, zato so to obliko novinarstva ozna\xc4\x8dili za novinarstvo, ki se bere kot roman. Klju\xc4\x8dna razlika med novim \xc5\xbeurnalizmom in nefikcijskim romanom je v tem, da je pri novem \xc5\xbeurnalizmu pripoved zasnovana na aktivni udele\xc5\xbebi avtorja v opisanem dogajanju, uporabljena je prvoosebna pripovedna perspektiva. V primeru nefikcijskega romana pa je perspektiva skoraj brez izjeme avktorialna. V 70. letih 20. stoletja je produkcija nefikcijskega romana nekoliko zamrla, nadomestile so jo druge oblike, npr. raz\xc5\xa1irjeni eseji, spomini, biografije. Vendar nekatera dela s tovrstnimi oznakami prav tako sodijo v kategorijo nefikcijskih pripovedi. Zna\xc4\x8dilnosti nefikcijskih pripovedi pa se odra\xc5\xbeajo tudi v zgodovinskih, reporta\xc5\xbenih, dnevni\xc5\xa1kih romanih, avtobiografijah, kriminalkah, politi\xc4\x8dnih romanih, spominski, potopisni in vojni prozi.\n_START_SECTION_\nZna\xc4\x8dilnosti dokumentarnega romana\n_START_PARAGRAPH_\nDokumentarni roman zavzema mesto na meji med realisti\xc4\x8dnimi/zgodovinskimi romani in novinarskimi reporta\xc5\xbeami. Vsak konec v dokumentarnem romanu je do neke mere\xc2\xa0\xc2\xbbnapa\xc4\x8den\xc2\xab\xc2\xa0zaradi prevlade narativnega diskurza nad neprekinjenim nizom resni\xc4\x8dnih dogodkov, ki jih dokumentarni roman bele\xc5\xbei. Ko je bralec soo\xc4\x8den z nefikcijskim besedilom, je dobro, da se zaveda t. i. mimeti\xc4\x8dnih lapsusov, torej mest, kjer avtor razkrije ve\xc4\x8d, kot bi bilo to mogo\xc4\x8de v primeru resni\xc4\x8dne odslikave. Pomanjkanje ravnovesja med fikcijo in dejstvi lahko dokumentarni roman sprevr\xc5\xbee v neuspe\xc5\xa1en zgodovinski roman, v nedomiselno fikcijo ali pa v navadno reporta\xc5\xbeo.\n_START_SECTION_\nTruman Capote: Hladnokrvno\n_START_PARAGRAPH_\nCapotejevo delo Hladnokrvno je temeljni primer nefikcijskega romana. Capote je trdil, da njegovo delo predstavlja resni\xc4\x8dno odslikavo dogodkov, vendar to ni res, saj je poleg dejstev prisotna tudi fikcija. Z izjemno natan\xc4\x8dnostjo je zbiral podatke o umoru v Kansasu leta 1959. Veliko \xc4\x8dasa je pre\xc5\xbeivel z vpletenimi v umor, gledal posnetke in bral zapisnike. Capote je trdil, da mora biti dokumentarni roman brez prvoosebne pripovedi in brez kakr\xc5\xa1nih koli omemb avtorja.'