b'\n_START_ARTICLE_\nKonstancij II.\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nRojen je bill leta 317 v Sirmiumu (Sremska Mitrovica, Srbija) v Spodnji Panoniji kot tretji otrok Konstantina Velikega in njegove druge \xc5\xbeene Fauste, h\xc4\x8derke cesarja Maksimijana (vladal 286-305). 13. novembra 324 ga je o\xc4\x8de razglasil za cezarja._NEWLINE_Leta 336 so se v Armeniji za\xc4\x8deli verski nemiri in napeti odnosi med Konstantinom in kraljem \xc5\xa0apurjem II. so spro\xc5\xbeili vojno med Rimom in sasanidsko Perzijo. Konstantin je med pripravami na vojno zbolel, zato je na vzhod poslal Konstancija, da bi prevzel poveljstvo vzhodne fronte.  Perzijski general Narses je pred Konstancijevim prihodom opusto\xc5\xa1il Mezopotamijo in zasedel Amido. Konstancij je Narsesa napadel in ga v bitki pri Narasari porazil in ubil.  Osvobodil je Amido in za\xc4\x8del utrjevati mesto z obzidjem in visokimi obrambnimi stolpi in v zaledju mesta zgradil novo trdnjavo Antinopolis.\n_START_SECTION_\nAvgust na vzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nNa za\xc4\x8detku leta 337 je Konstancij izvedel, da bo o\xc4\x8de kmalu umrl, zato se je takoj vrnil v Konstantinopel. Po Konstantinovi smrti in slavnostnem pogrebu v cerkvi Svetih apostolov je Konstancij verjetno ukazal pokol svojih sorodnikov iz drugega zakona svojega starega o\xc4\x8deta po o\xc4\x8detovi strani Konstancija Klora, katerega okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine niso povsem jasne. Zgodovinar  Evtropij, ki je pisal od leta 350 do 370, pravi, da je Konstancij "dejanje dovolil, ne pa tudi ukazal". V pokolu sta bila ubita dva Konstancijeva strica in \xc5\xa1est bratrancev, med njimi tudi Hanibalijan in Dalmacij, vladarja Ponta in Mezije. Pre\xc5\xbeiveli so Konstancijev starej\xc5\xa1i brat Konstantin II.,  mlaj\xc5\xa1i brat Konstans in bratranci Gal, Julijan in Nepotijan.  _NEWLINE_Bratje so se kmalu po pokolu sre\xc4\x8dali v Sirmiumu in formalizirali delitev Rimskega cesarstva. Konstancij je dobil vzhodne province, vklju\xc4\x8dno z Egiptom, Sirijo, Trakijo in Malo Azijo, Konstantin II. Britanijo, Galijo, Hispanijo (Iberski polotok) in Mavretanijo (Libija), Konstans, ki je na za\xc4\x8detku vladal pod Konstantinovim pokroviteljstvom, pa  Italijo, Afriko, Ilirik, Panonijo, Makedonijo in Ahajo.  _NEWLINE_Konstancij je zatem od\xc5\xa1el v Antiohijo, da bi nadaljeval vojno s Perzijo. Kralj \xc5\xa0apur je med njegovov odsotnostjo na za\xc4\x8detku leta 337 zbral veliko vojsko, v kateri so bili tudi bojni sloni, napadel Mezopotamijo in za\xc4\x8del oblegati Nisibis. Po za\xc4\x8detnih uspehih je obleganje prekinil in zamudil prilo\xc5\xbenost, da bi preko poru\xc5\xa1enega obzidja osvojil mesto. Ko je Konstancij izvedel za \xc5\xa0apurjev umik z rimskih ozemelj, je svojo vojsko pripravil za protinapad. Ve\xc4\x8dino svojega \xc4\x8dasa je porabil za obrambo vzhodne meje cesarstva proti agresivnemu \xc5\xa0apurju II.. Spopadi so bili zato omejeni samo na perzijska obleganja ve\xc4\x8djih rimskih utrdb, med njimi Nisibisa (Nusaybin), Singare in Amide (Diyarbakir). \xc4\x8ceprav so Perzijci v ve\xc4\x8dini spopadov zmagali, so bili njihovi voja\xc5\xa1ki dose\xc5\xbeki v resnici zelo skromni.  Rimljani so dosegli prepri\xc4\x8dljivo zmago v bitki pri Narasari, v kateri su ubili generala Narsesa, in Shapur se je moral umakniti, ne da bi v vojni kaj pridobil. _NEWLINE_Brat Konstantin je medtem posku\xc5\xa1al dobiti oblast nad Konstansovim delom cesarstva, kar je povzro\xc4\x8dilo vojno. Ko so Konstantina leta 340 pri Ogleju ubili iz zasede, je Konstans je prevzel oblast nad bratovim kraljestvom in postal edini vladar zahodnih dveh tretjin cesarstva. Tak\xc5\xa1na delitev je trajala do leta 350, ko so Konstansa ubili prista\xc5\xa1i uzurpatorja Magnencija.\n_START_SECTION_\nVojna z Magnencijem\n_START_PARAGRAPH_\nTak\xc5\xa1na delitev cesarstva za Konstancija, ki je ostal edini \xc5\xbeivi sin Konstantina Velikega, ni bila nesprejemljiva, je zahteval, da polo\xc5\xbeaj imperatorja pripade njemu. Odlo\xc4\x8dil se je, da bo napadel Magnencija, oblast na vzhodu pa je zaradi varnosti prepustil bratrancu Konstanciju Galu, katerega je povi\xc5\xa1al v cezarja vzhodnih provinc. Da bi si zagotovil Galovo lojalnost, je z njim poro\xc4\x8dil svojo starej\xc5\xa1o sestro Konstantino._NEWLINE_Pred soo\xc4\x8denjem z Magnencijem se je nameraval pogovoriti z lojalnim generalom Vetranionom, ki se je po Konstansovi smrti na \xc5\xbeeljo njegove sestre Konstantine in s podporo vojske razglasil za cesarja. Vetranion je Konstanciju pisno zagotovil svojo lojalnost, Konstancij pa jo je sprejel, morda zato, da ne bi Magnencij dobil \xc5\xa1e ve\xc4\x8dje podpore. Te dogodke je morda vzpodbudila tudi Konstantina, ki je odpotovala na vzhod, da bi se poro\xc4\x8dila s Konstancijem Galom. Konstancij je Vetranionu poslal cesarski diadem in generala povi\xc5\xa1al v avgusta. Pri prvem sre\xc4\x8danju s Konstancijem je Vetranion prostovoljno odstopil s tega polo\xc5\xbeaja in sprejel njegovo ponudbo za udobno upokojitev v Bitiniji._NEWLINE_Naslednje leto se je Konstancij v Panoniji z veliko vojsko spopadel z Magnencijem v bitki pri Mursi, ki je bila ena najve\xc4\x8djih in najbolj krvavih bitk med rimskimi vojskami v rimski zgodovini. Zmagal je Konstancij, vendar je zmago pla\xc4\x8dal visoko ceno. Magnenciju je uspelo pre\xc5\xbeiveti in se umakniti v severno Italijo. Konstancij ga ni zasledoval, ampak je s svojo vojsko raje zavaroval severno mejo cesarstva na Donavi. Na za\xc4\x8detku leta 352 je bil nekaj mesecev na vojnem pohodu proti Sarmatom ob srednji Donavi, ko je dosegel svoj cilj pa se je kon\xc4\x8dno odpravil proti Magnenciju v Italiji.  Njegova akcija je vzpodbudila italijanska mesta, da so pre\xc5\xa1la na njegovo stran in izgnala Magnencijeve garnizije. Magnencij se je pred njim umaknil v ju\xc5\xbeno Galijo._NEWLINE_Leta 353 sta se nasprornika \xc5\xa1e zadnji\xc4\x8d spopadla v ju\xc5\xbeni Galiji v bitki pri Mons Selevku, v kateri je Konstancij ponovno zmagal. Magnencij je spoznal brezupnost svojega polo\xc5\xbeaja in je 10. avgusta 353 naredil samomor.\n_START_SECTION_\nEdini vladar cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nKonstancij je ve\xc4\x8dino leta 353 in za\xc4\x8detek leta 354 pre\xc5\xbeivel na vojnem pohodu proti Alemanom na donavski meji cesarstva. Pohod proti njim je bil uspe\xc5\xa1en in vdori Alemanov so za nekaj \xc4\x8dasa prenehali. Na pohodu je dobil nekaj nekaj vznemirljivih poro\xc4\x8dil o dejanjih ne\xc4\x8daka Konstancija Gala [33] in morda prav zaradi tega sklenil z Alemani premirje in odpotoval v Mediolanum (Milan)._NEWLINE_V Mediolanu je iz neznanega vzroka k sebi najprej poklical Galovega magistra equitum Ursicina, za njim pa \xc5\xa1e samega Gala in njegovo \xc5\xbeeno Konstantino. Oba sta se z ukazom najprej strinjala, ko je Konstantina na poti v Mediolanum v Bitiniji umrla,  pa je Gal za\xc4\x8del omahovati. Po kraj\xc5\xa1em prepri\xc4\x8devanju Konstancijevih agentov je Gal nadaljeval potovanje na zahod in skozi Konstantinopel in Trakijo dopotoval do Poetovia (Ptuj). _NEWLINE_V Poetoviu so ga Konstancijevi vojaki aretirali in  oodpeljali v Polo (Pulj), kjer so ga zasli\xc5\xa1ali. Gal je na zasli\xc5\xa1anju trdil, da je vse te\xc5\xbeave povzro\xc4\x8dila pokojna Konstantina, ko je bil on v vzhodnih provincah.  Njegove izjave so tako razjezile Konstancija, da je takoj zahteval njegovo usmrtitev. Kmalu zatem se je premislil in svoj ukaz preklical. Na Galovo nesre\xc4\x8do je eden od Konstancijevih evnuhov Evzebij njegov preklic zadr\xc5\xbeal in Gala so usmrtili.\n_START_SECTION_\nVe\xc4\x8d uzurpatorjev in Julijan Odpadnik\n_START_PARAGRAPH_\n11. avgusta 355 se je v Galiji uprl magister militum Klavdij Silvan. Silvan je na za\xc4\x8detku podpiral uzurpatorja Magnencija, po bitki pri Mursi Maior pa je prestopil na Konstancijevo stran. Konstancij ga je zato leta 353 povi\xc5\xa1al v magistra militum z nalogo, da prepre\xc4\x8di napade Germanov in jih pre\xc5\xbeene preko Rena. Silvan je nalogo uspe\xc5\xa1no opravil s podkupovanjem germanskih plemen z denarjem, ki ga je z davki zbral v Galiji. Konstancijevi dvorjani in Silvanovi nasprotniki so ga la\xc5\xbeno obto\xc5\xbeili, da kuje zaroto proti cesarju in Konstancij ga je poklical na zagovor v Mediolanum. Ko je Silvan izvedel za dvorno spletko, se je v strahu za lastno \xc5\xbeivljenje s podporo vojske razglasil za cesarja. Njegov najve\xc4\x8dji nasprotnik Ursicinij, ki je nameraval zasesti njegov polo\xc5\xbeaj, je podkupil skupino vojakov, da so Silvana ubili._NEWLINE_Konstancij je po njegovem uporu spoznal, da ima v cesarstvu \xc5\xa1e mnogo drugih nasprotnikov, ki jih sam ne bo mogel obvladati, zato je 6. novembra 355 svojega zadnjega \xc5\xbeivega bratranca Julijana povi\xc5\xa1al na polo\xc5\xbeaj cezarja.  Nekaj dni kasneje ga je poro\xc4\x8dil s svojo zadnjo \xc5\xbeivo sestro Heleno in ga poslal iz Galije._NEWLINE_Naslednjih nekaj let je pre\xc5\xbeivel v zahodnem delu cesarstva in nadziral dogajanja predvsem iz svojega sede\xc5\xbea v Mediolanu. Leta 357 je prvi\xc4\x8d in edinokrat obiskal Rim. \xc5\xa0e istega leta je iz Panonije in Mezije izgnal  Sarmate in Kvade in jih zatem uspe\xc5\xa1no napadal preko Donave._NEWLINE_Pozimi leta 357/358 je sprejel odposlance perzijskega kralja \xc5\xa0apurja II., ki so zahtevali, da jim Rimljani vrnejo ozemlja, ki so jih z mirovno pogodbo leta 298 dobili od perzijskega kralja Nasreha. Konstancij je njihovo zahtevo zavrnil, hkrati pa se je \xc5\xbeelel izogniti novi vojni in je \xc5\xa0apurju II. poslal dvs skupini odposlancev. \xc5\xa0apur II. je zaradi njegove zavrnitve napadel Mezopotamijo. Ko je Konstancij leta 360 izvedel, da so Perzijci opusto\xc5\xa1il Singaro in osvojil Kiphas (Hasankeyf), Amido in Ad Tigris  (Cizre), se je odlo\xc4\x8dil oditi na vzhod in se sam spopast s Perzijci.\n_START_SECTION_\nJulijanova uzurpacija oblasti in kriza na vzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nJulijan je medtem izvojeval nekaj zmag proti Alemanom, ki so ponovno napadli Galijo. Ko je Konstancij od njega zahteval, da z delom svoje vojske okrepi vojsko na vzhodu, so se galske legije temu uprle in Julijana proglasile za avgusta. _NEWLINE_Konstancij se zaradi neposredne sasanidske gro\xc5\xbenje ni mogel odzvati na bratran\xc4\x8devo uzurpacijo oblasti in ga je lahko samo preko svojih odposlancev prepri\xc4\x8deval, naj se odpove naslovu avgusta in se zadovolji z naslovom cezar. _NEWLINE_Leta 361 Konstancij ni imel druge izbire, kot da na silo obra\xc4\x8duna z uzurpatorjem, \xc4\x8deprav so Sasanidi \xc5\xa1e vedno ogro\xc5\xbeali vzhodno mejo cesarstva. Na za\xc4\x8detku leta 361 je najprej brez uspeha posku\xc5\xa1al osvojiti  izgubljeno trdnjavo Ad Tigris, potem pa se je umaknil v Antiohijo, pregrupiral svojo vojsko in jo pripravil na spopad s \xc5\xa0apurjem II.. Ker je sasanidska vojska v preteklem letu utrpela zelo velike izgube, se \xc5\xa0apur ni odlo\xc4\x8dil za nov krog vojnih pohodov. Sovra\xc5\xbenosti so za nekaj \xc4\x8dasa prenehale, tako da je lahko Konstancij preusmeril svojo pozornost na Julijana.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nZbral je vse razpolo\xc5\xbeljive sile in se odpravil na zahod. \xc5\xa0e pred prihodom v Mopsuestijo v Kilikiji je smrtno zbolel in postalo mu je jasno, da sre\xc4\x8danja z Julijanom ne bo do\xc5\xbeivel. Malo pred smrtjo ga je antio\xc5\xa1ki semiarianski \xc5\xa1kof krstil, potem pa je Julijana razglasil za svojega zakonitega naslednika.  3. novembra 361 je umrl.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nKonstancij II. je bil trikrat poro\xc4\x8den._NEWLINE_Prva \xc5\xbeena je bila h\xc4\x8derka njegovega polstrica Julija Konstancija, katere ime ni znano. Umrla je leta 352 ali 353._NEWLINE_Druga \xc5\xbeena, Evzebija, je bila Makedonka iz Soluna. Z njo se je poro\xc4\x8dil po Magnencijevem porazu leta 353. Umrla je leta 360._NEWLINE_S tretjo \xc5\xbeeno Faustino se je poro\xc4\x8dil leta 360. Z njo je imel edinega otroka, h\xc4\x8derko Flavijo Maksimo Konstancijo, ki se je poro\xc4\x8dila s cesarjem Gracijanom.\n_START_SECTION_\nVerska vpra\xc5\xa1anja\n_START_PARAGRAPH_\nKonstancija je o\xc4\x8ditno zelo zanimalo stanje vere v Rimskem cesarstvu. Kot kr\xc5\xa1\xc4\x8danski rimski cesar se je zavzemal predvsem za pospe\xc5\xa1evanja kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva na ra\xc4\x8dun rimskega mnogobo\xc5\xa1tva  oziroma poganstva. Med svojim vladanjem je izdal veliko razli\xc4\x8dnih ediktov z versko vsebino in aktivno sodeloval v oblikovanju kr\xc5\xa1\xc4\x8danske cerkve.\n_START_SECTION_\nUgled\n_START_PARAGRAPH_\nKonstancij II. je bil osebnost, ki jo je te\xc5\xbeko pravilno presoditi, predvsem zaradi nenaklonjenosti ve\xc4\x8dine pisnih virov, ki ga omenjajo. A.H.M. Jones o njem pravi: "V Amianovih spisih je prikazan kot vesten cesar, toda domi\xc5\xa1ljav in topoglav \xc4\x8dlovek in kot tak lahek plen laska\xc4\x8dev. Bil je bojazljiv in sumni\xc4\x8dav, kar so spretno izrabljali v svojo korist."  J.P.C. Kent ter M. in A. Hirmer trdijo, da je bil "\xc5\xbertev nenaklonjenih cerkvenih in posvetnih avtoritet: za pravoslavno duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino je bil  pobo\xc5\xbenja\xc5\xa1ki zagovornik arijanske herezije, za Julijana Odpadnika in mnogo drugih, ki so se kasneje okoristili na njegov ra\xc4\x8dun, pa morilec, tiran in nesposoben vladar.  Ve\xc4\x8dina sodobnikov ga je, izgleda, kljub temu zelo spo\xc5\xa1tovala. Na voja\xc5\xa1kem podro\xc4\x8dju je z vojnimi pohodi ob meji na Renu in Donavi v poznih 350. letih ponovno vzpostavil stabilnost po te\xc5\xbeavah, ki jih je povzro\xc4\x8dil Magnencijev upor.'