b'\n_START_ARTICLE_\nFran\xc3\xa7ois Jean Dominique Arago\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nArago je bil najstarej\xc5\xa1i od \xc5\xa1tirih bratov. Jean (1788-1836) je od\xc5\xa1el v Severno Ameriko in postal general v mehi\xc5\xa1ki vojski. Jacques Etienne Victor (1799-1855) je sodeloval v de Freycinetovi raziskovalni odpravi v letih od 1817 do 1821. Po vrnitvi v Francijo se je posvetil novinarstvu in dramatiki. \xc4\x8cetrti brat Etienne Vincent de (1802-1892) je sodeloval z Balzacom v Dedinji iz Biragua in je med letoma 1822 do 1847 napisal veliko lahkotnih dramskih del, ve\xc4\x8dinoma v sodelovanju z drugimi._NEWLINE_Arago se je ukvarjal s \xc5\xa1tevilnimi podro\xc4\x8dji. Prav zaradi svojega \xc5\xa1irokega talenta pa nemara na nobenem ni napravil prvorazrednega odkritja. Nameraval je stopiti v vojsko. Najprej so ga poslali v mestni kolid\xc5\xbe v Perpignanu, kjer je za\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati matematiko kot pripravo na \xc5\xa1tudij na politehniki. Tukaj je dve leti in pol pokazal izreden dar. Od leta 1803 je \xc5\xa1tudiral na \xc3\x89cole Polytechnique v Parizu za topni\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo. Leta 1804 je po Poissonovem priporo\xc4\x8dilu postal tajnik Observatorija v Parizu. Tedaj je spoznal Laplaca. Na Laplacovo pobudo je pomagal pri merjenjih poldnevni\xc5\xa1kega (meridijanskega) loka. Z Biotom je od leta 1806 dalje opravil mnogo to\xc4\x8dnih geodetskih meritev v Franciji in \xc5\xa0paniji. Meritve je za\xc4\x8del \xc5\xbee Delambre, po M\xc3\xa9chainovi smrti leta 1804 pa so jih prekinili. V tistem \xc4\x8dasu so \xc5\xa0panci vodili zagrizeno gverilsko vojno proti Napoleonu, tako da se je odprava nekajkrat le za las re\xc5\xa1ila in bi se te dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8dne brale kot napeta pustolovska zgodba. Ko sta izmerila dol\xc5\xbeino poldnevni\xc5\xa1kega loka otoka Fortmentere v Balearskem oto\xc4\x8dju, se je Biot vrnil v Pariz._NEWLINE_S 23. leti so Aragoja leta 1809 izvolili za \xc4\x8dlana Francoske akademije znanosti (Acad\xc3\xa9mie des sciences) in istega leta je postal profesor za analiti\xc4\x8dno geometrijo in geodezijo na \xc3\x89cole Polytechnique, kjer je nasledil de Lalanda. Tu se je za\xc4\x8del ukvarjati s fiziko svetlobe. Sprva je podpiral del\xc4\x8dno, kasneje pa valovno teorijo in s tem izgubil Biotovo prijateljstvo. Zaradi svojih raziskovalnih sposobnosti je leta 1843 postal deveti predstojnik Observatorija v Parizu. Nasledil ga je Le Verrier._NEWLINE_Ko je zvedel za \xc3\x98rstedov poskus, je raziskal \xc5\xa1e nekatere magnetne u\xc4\x8dinke in zna\xc4\x8dilnosti elektri\xc4\x8dnega toka. Znan je Aragojev poskus v katerem se vrti z isto smerjo deklinacijska magnetna igla, ki je postavljena nad vodoravno kovinsko plo\xc5\xa1\xc4\x8do, \xc4\x8de se le-ta vrti okoli svoje navpi\xc4\x8dne osi. Takrat \xc5\xa1e niso poznali pojav elektromagnetne indukcije in je posku\xc5\xa1al Arago ta pojav pojasniti s pomo\xc4\x8djo magnetizma, ki ga povzro\xc4\x8da vrtenje. Pokazal je tudi, da bakrena \xc5\xbeica, po kateri te\xc4\x8de elektri\xc4\x8dni tok, privla\xc4\x8di nenamagnetene \xc5\xbeelezne opilke, in da lahko tok magneti tudi nemagnetno \xc5\xbeelezo. To je pomenilo, da je \xc5\xbeica, po kateri te\xc4\x8de elektri\xc4\x8dni tok, pravi magnet. S tem je pokazal tudi, da magnetna sila ni vezana izklju\xc4\x8dno na \xc5\xbeelezo._NEWLINE_Aragojeve raziskave leta 1838 so mo\xc4\x8dno utrdile prepri\xc4\x8danje o valovni teoriji svetlobe, po kateri se svetloba upo\xc4\x8dasni pri prehodu iz opti\xc4\x8dno redkej\xc5\xa1e v opti\xc4\x8dno gostej\xc5\xa1o snov. O domnevni transverzalni naravi \xc5\xa1irjenja svetlobe mu je pisal Young. Opozoril je Fresnela, ki je matemati\xc4\x8dno razvijal valovno teorijo, na pomembne Youngove poskuse. Ko pa je Fresnel privzel Youngov predlog, da je treba svetlobo obravnavati kot pre\xc4\x8dno in ne vzdol\xc5\xbeno valovanje, mu Arago ni upal ve\xc4\x8d slediti, in se je umaknil. Odkril je, da nekateri kristali sukajo polarizacijsko ravnino polarizirane svetlobe, in skupaj s Fresnelom opisal zna\xc4\x8dilnosti polarizirane svetlobe. Po odkritju fotografije leta 1839 je uvidel njen pomen v astronomiji in jo prakti\xc4\x8dno za\xc4\x8del uporabljati. Napisal je ve\xc4\x8d del o polarni svetlobi, o utripanju zvezd in o elektromagnetizmu. Na\xc5\xa1el je zvezo med polarnim sijem in spremembami zemljinega magnetizma. Le Verrierja je opozoril, da bi bilo potrebno gibanje Merkurja natan\xc4\x8dneje preu\xc4\x8diti, kar je Le Verrier tudi storil in ni mogel re\xc5\xa1iti problema. Nekaj mesecev preden je septembra leta 1845 Adams kon\xc4\x8dal s svojimi ra\xc4\x8duni lege novega sedmega planeta je Arago predlagal Le Verrierju, da razi\xc5\xa1\xc4\x8de mo\xc5\xbenost obstoja neznanega planeta, ki bi povzro\xc4\x8dal motnje v gibanju Urana. Le Verrier se je dela neodvisno lotil na povsem druga\xc4\x8den na\xc4\x8din kot Adams, kar je vodilo do odkritja Neptuna._NEWLINE_S svojo energijo je Arago posegel tudi v politiko. Bil je zavzet in gore\xc4\x8d republikanec in liberalni reformator. Leta 1830 in 1848 je sodeloval v revolucijah. Leta 1848 je postal celo minister. Ko se je leta 1852 Ludovik Napoleon okronal za cesarja Napoleona III. in zahteval od svojih podlo\xc5\xbenikov prisego zvestobe, je Arago takoj odstopil s svojega polo\xc5\xbeaja na Observatoriju. Vendar novi cesar ni sprejel odstopa, pa tudi glede prisege je popustil.\n_START_SECTION_\nNagrade\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1825 mu je Kraljeva dru\xc5\xbeba za dose\xc5\xbeke v znanosti kot prvemu Francozu podelila Copleyjevo medaljo.\n_START_SECTION_\nPoimenovanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo njem se imenujejo kraterja na Luni (Arago), na Marsu (Arago) in asteroid glavnega pasu 1005 Arago.'