b'\n_START_ARTICLE_\nPod\xc4\x8drtaj\n_START_SECTION_\nRaba v ra\xc4\x8dunalni\xc5\xa1tvu\n_START_PARAGRAPH_\nV programih poljubne pomembne velikosti obstaja potreba po opisnih (in zaradi tega mnogobesednih) identifikatorjih, kot sta npr.\xc2\xa0\xc2\xbbprevious balance\xc2\xab\xc2\xa0ali\xc2\xa0\xc2\xbbend of file\xc2\xab. Obi\xc4\x8dajno presledki znotraj identifikatorjev niso dovoljeni, saj so obravnavani kot razmejevalni znaki med posameznimi znaki. Pisanje besed skupaj, kot npr.\xc2\xa0\xc2\xbbendoffile\xc2\xab, ni v redu, saj imena velikokrat postanejo neberljiva. Zaradi tega je bil v programskem jeziku COBOL dovoljen vezaj (\xc2\xbb-\xc2\xab) za rabo med besedami sestavljenih identifikatorjev, kot npr.\xc2\xa0\xc2\xbbEND-OF-FILE\xc2\xab. _NEWLINE_Ve\xc4\x8dina programskih jezikov sicer obravnava vezaj kot operator od\xc5\xa1tevanja in ga ne dovoli v imenu identifikatorjev. Obi\xc4\x8dajni nabor znakov luknjane kartice tedaj ni imel majhnih \xc4\x8drk ali posebnih znakov, ki bi bili primerni za lo\xc4\x8devanje besed v identifikatorjih. V poznih 1960-tih so uvedli standard nabora znakov ASCII, ki je omogo\xc4\x8dil tvorcem jezika C, da so privzeli znak za pod\xc4\x8drtaj\xc2\xa0\xc2\xbb_\xc2\xab\xc2\xa0za spajanje besed. Sestavljene besede s podr\xc4\x8dtajem, kot npr.\xc2\xa0\xc2\xbbend_of_file\xc2\xab, \xc5\xa1e vedno prevladujejo v C-jevskih programih in knji\xc5\xbenicah.'