b'\n_START_ARTICLE_\nVisokoentropijska zlitina\n_START_PARAGRAPH_\nVisokoentropijske zlitine so kovinske zlitine najmanj petih kemijskih elementov, ki so v spojini prisotni z od 5 do 35 odstotnim atomskim dele\xc5\xbeem. S tem se mo\xc4\x8dno razlikujejo od sestave ve\xc4\x8dine tradicionalno uporabljenih kovinskih zlitin, katerim so dodatni elementi dodani le v manj\xc5\xa1ih koncentracijah. Do nedavnega je v metalur\xc5\xa1ki stroki veljalo prepri\xc4\x8danje, da bodo zlitine, sestavljene iz ve\xc4\x8d glavnih elementov, tvorile zapletene strukture. Njihova analiza in proizvodnja naj bi bili te\xc5\xbeavni, zato je bilo zanimanje za take zlitine minimalno. Izkazalo pa se je ravno nasprotno, saj so zlitine iz ve\xc4\x8d elementov v podobnih atomskih dele\xc5\xbeih tvorile trdno raztopino s preprosto kristalno strukturo. Leta 1995 je Jien-Wei Yeh predlagal, da je klju\xc4\x8dni vzrok za to njihova velika vrednost me\xc5\xa1alne entropije. To je bilo tudi eksperimentalno potrjeno, zato so take spojine dobile ime visokoentropijske spojine oz. HEA-ji (angle\xc5\xa1ko High-Entropy Alloys)._NEWLINE_Teoreti\xc4\x8dno lahko visokoentropijske spojine tvorijo veliko faznih stanj, vendar pa jih je zaradi visokoentropijskega u\xc4\x8dinka realiziranih precej manj. Ta u\xc4\x8dinek namre\xc4\x8d favorizira nastanek trdnih raztopin v obliki kristalnih struktur s ploskovno centrirano kubi\xc4\x8dno osnovno celico oz. FCC-strukturo (ang. Face-Centered Cubic structure), telesno centrirano kubi\xc4\x8dno osnovno celico oz. BCC-strukturo (ang. Body-Centered Cubic structure) in heksagonalno osnovno celico oz. HCP-strukturo (ang. Hexagonal Closed-Packed structure).\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nVisokoentropijske spojine spadajo v podro\xc4\x8dje fizike trdne snovi, ki je \xc5\xa1e dokaj neraziskano in za katerega se je raziskovalna sfera za\xc4\x8dela zanimati \xc5\xa1ele pred nedavnim. Visokoentropijske spojine so spojine ve\xc4\x8d elementov (od 5 do 13) v pribli\xc5\xbeno ekvimolarnih razmerjih. Metalurg Franz Carl Achard je \xc5\xbee leta 1788 objavil rezultate svojih dolgoletnih eksperimentov, s katerimi je ustvaril \xc4\x8dez 900 zlitin iz kombinacije enajstih elementov (Fe, Cu, Sn, Pb, Zn, Bi, Sb, As, Ag, Co in Pt), ki so vsebovale najve\xc4\x8d sedem elementov v enakih masnih razmerjih. Pri tem je ugotovil, da so lastnosti ve\xc4\x8d-elementarnih spojin precej druga\xc4\x8dne od lastnosti posameznih elementarnih kovin. Rezultati teh eksperimentov so bili v metalur\xc5\xa1ki stroki popolnoma spregledani. \xc5\xa0ele stoletje kasneje se je v sedemdesetih letih 19. stoletja nad idejo multi-elementarnih spojin navdu\xc5\xa1il Brian Cantor, ki pa za idejo ni dobil finan\xc4\x8dne podpore. Tako je pri\xc5\xa1lo do prvih dveh neodvisnih objav \xc4\x8dlankov o visokoentropijskih spojinah \xc5\xa1ele \xc4\x8dez pribli\xc5\xbeno 20 let, leta 2004, pod katerima so podpisani S. Ranganathan in J. W. Yeh s sodelavci ter B. Cantor in A. Vincent s sodelavci. Od takrat se zanimanje za podro\xc4\x8dje visokoentropijskih spojin samo \xc5\xa1e pove\xc4\x8duje, kar vodi v vedno nova odkritja o njihovih edinstvenih lastnostih, ki so zanimive tako za bazi\xc4\x8dne raziskave kot za tehnolo\xc5\xa1ke aplikacije.'