b'\n_START_ARTICLE_\nNumantinska vojna\n_START_SECTION_\nGeografski polo\xc5\xbeaj\n_START_PARAGRAPH_\nNumancija ima ugodno strate\xc5\xa1ko pozicijo. Le\xc5\xbei na visoki vzpetini Cerro de la Muela, okoli nje je ravnica, omejuje jo Ibersko gorovje, na zahodu Sierras de Urbi\xc3\xb3n, na vzhodu pa gora Moncayo. Ravnico seka reka Duero, ki skupaj s svojima dvema pritokoma Merdancho in Tero funkcionira kot naravna obramba proti sovra\xc5\xbeniku. Apijan opisuje tudi, da je bila Numancija v tistem \xc4\x8dasu obdana z gostim gozdom, zato je bila verjetno tudi vla\xc5\xbenost zraka vi\xc5\xa1ja in reka Duero je verjetno imela ve\xc4\x8dji pretok. Slednja je bila plovna, po njej so trgovci preva\xc5\xbeali vino in \xc5\xbeito. Imela je veliko pa\xc5\xa1nikov in \xc5\xbeivine. Okoli svojega mesta je bila obdana z jarki in bloki skal.\n_START_SECTION_\nNumancija v kontekstu Hispanije\n_START_PARAGRAPH_\nMesto Numancija je spadalo k ljudstvu Arevaci (po \xc5\xa1pansko Ar\xc3\xa9vacos). Na zahodu so bili sosedi Vaccaei s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem v Pallantii, na jugu so bili Sedetani, natan\xc4\x8dneje  ljudstva Titthi, Lusoni in Belli (po \xc5\xa1pansko Tittos, Lusones in Bellos). Reka Ebro je bila meja med njimi in ljudstvom Ilergetes (glej mapo)._NEWLINE_Potrebno je izpostaviti, da je bila takrat rimska Hispanija razdeljena na dve upravni obmo\xc4\x8dji: na Tostransko \xc5\xa0panijo (Hispania Citerior) in na Onstransko \xc5\xa0panijo (Hispania Ulterior). Do leta 154 pr. Kr. je rimsko ozemlje pribli\xc5\xbeno obsegalo dana\xc5\xa1njo Katalonijo, Arag\xc3\xb3n, Comunitat Valenciana, Andaluzijo, Murcio in ju\xc5\xbeni del Castille-La Mancha.\n_START_SECTION_\nPri\xc4\x8detek vojne: neuspe\xc5\xa1ni rimski poveljniki\n_START_PARAGRAPH_\nVsi spodaj na\xc5\xa1teti konzuli  so bili neuspe\xc5\xa1ni v numantinski vojni in so do\xc5\xbeiveli katastrofalne ter poni\xc5\xbeujo\xc4\x8de poraze. Pri njih je predvsem prevladovala \xc5\xbeelja po zaslugah in slavi, hkrati pa senat ni popu\xc5\xa1\xc4\x8dal v zahtevi, da morajo dose\xc4\x8di popolno predajo Numantincev. Numantinsko vojno moramo razumeti kot nadaljevanje Luzitanske vojne (154 \xe2\x80\x93 139 pr. Kr.), v kateri je imel glavno vlogo voja\xc5\xa1ki poveljnik barbarov Viriatus, ki je pozval ljudstva Vaccaei, Titthi in Belli k uporu ter je zato odgovoren za numantinsko vstajo v Tostranski \xc5\xa0paniji._NEWLINE_Prvi poveljnik, ki so ga Rimljani poslali v vojno proti Numantincem, je bil Quintus Caecilius Metellus (143 pr. Kr.). Po pri\xc4\x8devanju Apijana je ta dobil na razpolago veliko vojsko. Rimski senat mu je zaupal, ker je leta 168 pr. Kr. zmagal v tretji makedonski vojni. Najprej si je podredil Vaccaee, nato sta mu preostali Numancija in Termantia (dana\xc5\xa1nji Tiermes). Numantinci so sloveli po odli\xc4\x8dni pehoti in konjenici, vse skupaj je bilo osem tiso\xc4\x8d mo\xc5\xbe. Ker so boji ve\xc4\x8dinoma potekali spomladi in poleti, je vojska Metullusa od\xc5\xa1la prezimovat v svoj voja\xc5\xa1ki tabor. S tem dejanjem se je tudi kon\xc4\x8dala neuspe\xc5\xa1na epizoda Metullusa. _NEWLINE_Nasledil ga je Quintus Pompeius (141 pr. Kr.), ki je imel na voljo trideset tiso\xc4\x8d pehote in dva tiso\xc4\x8d konjeni\xc5\xa1kih enot, odli\xc4\x8dno izurjenih. Kljub temu so mu bili Numantinci kos zaradi svojega gverilskega na\xc4\x8dina bojevanja, velikokrat so se skrivali v zasedah in se spopadali z rimsko vojsko v manj\xc5\xa1ih spopadih ter jih tako oslabili. Zaradi slabega vzdu\xc5\xa1ja v vojski se je Q. Pompeius odlo\xc4\x8dil napasti manj\xc5\xa1e sosednje mesto Termantia. Izgubil je sedemsto mo\xc5\xbe. Prebivalci mesta Termantia so se izkazali za enako uporne in \xc4\x8dvrste kot Numantinci. Edino mesto, ki ga je uspel osvojiti v svojem \xc4\x8dasu konzulstva je bilo mesto Malia, ki je bilo pod voja\xc5\xa1kim nadzorom Numantincev. Pompeius je zopet napadel Numancijo in sicer tako, da je posku\xc5\xa1al spremeniti re\xc4\x8dni tok reke ter ga preusmeriti na ravnico. To se je izkazalo kot nemogo\xc4\x8de, ker so Numantinci ovirali in pobijali vojake pri izkopu jarka. V tistem \xc4\x8dasu so Pompeiusu zamenjali izku\xc5\xa1enej\xc5\xa1e vojake z neizku\xc5\xa1enemi, saj so prvi slu\xc5\xbeili v vojski \xc5\xbee \xc5\xa1est let. Da bi  Pompeius novo vojsko natreniral in discpliniral, je prekinil voja\xc5\xa1ke napade na Numancijo. Mnogo vojakov je umrlo zaradi mraza in lakote ter zaradi gverilskih napadov Numantincev, medtem ko so odhajali nabirati krmo za \xc5\xbeivino. Kot smo lahko videli, je Quintus Pompeius naletel na trdo\xc5\xbeive Keltibere, ki so mu prizadejali mnogo porazov in \xc5\xa1kode. Zaradi strahu pred senatorji, ki bi ga verjetno preganjali in obsodili, se je na skrivnem dogovoril z Numantinci za mirovni sporazum. Hkrati pa je po dogovoru z Numantinci javno zavrnil ponudbo miru, ko so po poslancih pri\xc5\xa1li prosit zanj zaradi poboja njihovih mo\xc5\xbe, nezmo\xc5\xbenosti dela na poljih, lakote in same dolgotrajnosti vojne. _NEWLINE_Po zimovanju je bilo vse v pri\xc4\x8dakovanju prihoda novega poveljnika, to je bil M. Popilius Laenas (139 pr. Kr.). Ta je zavrnil omenjeni miroljubni dogovor, ker je vedel, da je sramoten za Rim. Laenas je poslal prito\xc5\xbebo senatu zoper Pomepiusa. Na zagovoru v Rimu so si Numantinci in Pompeius nasprotovali v svojih trditvah. Rimski senat se je odlo\xc4\x8dil, da se mora vojna v Tostranski \xc5\xa0paniji nadaljevati. Popilius ni dosegel ni\xc4\x8desar omembe vrednega v numantinski vojni._NEWLINE_Naslednik Popiliusa je bil C. Hostilius Mancinus (137 pr. Kr.). Tudi on je do\xc5\xbeivel veliko porazov. Zaradi \xc5\xa1irjenja govoric, da prihajajo Kantabri in Vaccaei na pomo\xc4\x8d Numantincem, se je ustra\xc5\xa1il in pobegnil na osamljen kraj, kjer je neko\xc4\x8d imel tabor Nobilior (dana\xc5\xa1nja La Gran Atalaya de Renieblas). Ko so ga obkolili Numantinci, so zahtevali mir med Rimljani in Numantinci, sicer bi ga ubili. Mancinus je pristal na mir, ki je postavljal Numantince v enakopraven polo\xc5\xbeaj z Rimljani. Na tako sklenjen mir je zelo burno reagiral rimski senat: odpoklical je Mancinusa in ga dal pred sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, v Hispanijo pa so poslali drugega konzula, M. Aemiliusa Lepidusa Porcina (137 pr. Kr.). V Rim so pri\xc5\xa1li tudi poslanci Numancije, da bi pojasnili svoje stali\xc5\xa1\xc4\x8de v zvezi s konzulom Mantinusom. Medtem ko so re\xc5\xa1evali spor v Rimu, je Aemilius Lepidus zaradi svoje nepotrpe\xc5\xbeljivosti in pohlepa po slavi napadel ljudstvo Vaccaei pod pretvezo, da ti oskrbujejo Numantince s hrano. Njihovo ozemlje skupaj z glavnim mestom Pallantia je popolnoma opusto\xc5\xa1il. Ko so Rimljani sli\xc5\xa1ali kaj jim je zakuhal Aemilius, ko je napadel nedol\xc5\xbeno ljudstvo brez njihove privolitve, so ga odstavili s poveljstva in konzulstva. V Rim se je vrnil kot navaden dr\xc5\xbeavljan, vendar je bil kaznovan z denarno globo. Senat se je glede Mancinusa odlo\xc4\x8dil predati ga golega Numantincem, zaradi veleizdaje. Mancinus se je izgovarjal na Pompeiusa, ker naj bi mu ta predal leno in slabo opremljeno vojsko. Za C. Hostiliusa Mancinusa lahko re\xc4\x8demo, da je najslab\xc5\xa1e kon\xc4\x8dal izmed vseh poveljnikov v numantinski vojni. Zadnji konzul pred prihodom Scipiona Emilijana je bil L. Furius Philus (135 pr. Kr.), ki ni napadel Numancije temve\xc4\x8d ozemlje ljudstva Pallantians. Prezimil je na ozemlju ljudstva Carpetani (dana\xc5\xa1nja Castilla-La Mancha).\n_START_SECTION_\nPrihod Scipiona Emilijana (Publius Scipio Aemilianus) (134-133 pr. Kr.)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 134 pr. Kr. je bil Scipion Emilijan ponovno izvoljen za konzula, \xc4\x8deprav je senat temu nasprotoval, vendar je bilo to nujno potrebno, da bi se lahko \xc4\x8dimprej vklju\xc4\x8dil v numantinsko vojno. Bil je eden od njihovih najbolj\xc5\xa1ih voja\xc5\xa1kih poveljnikov. Cenili so ga, ker je leta 146 pr. Kr. osvojil in poru\xc5\xa1il Kartageno. Zaradi te\xc5\xbeav z rekrutacijo so jedro njegove vojske postali prostovoljci. Med njimi je bila  elitna skupina petstotih izku\xc5\xa1enih vojakov. Njegovemu voja\xc5\xa1kemu podvigu so se pridru\xc5\xbeile tudi pomembne osebnosti, kot je bil mladi ambiciozni politik Gaius Marius, zgodovinar Polibij in pesnik Lucilij. Celotno \xc5\xa1tevilo njegovih prostovoljcev je \xc5\xa1telo \xc5\xa1tiri tiso\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nDiscipliniranje vojske\n_START_PARAGRAPH_\nOb prihodu v Hispanijo je Scipion najprej \xc5\xbeelel urediti razmere v vojski in vzpostaviti strogo disciplino. Naprej je izgnal vse trgovce, prostitutke, jasnovidke in \xc4\x8darodeje. Potem je prepovedal uvoz vseh nepotrebnih predmetov, izgnal je nepotrebne vpre\xc5\xbene \xc5\xbeivali, vojakom je dovolil imeti samo nabodalo, lonec in eno \xc4\x8da\xc5\xa1o za pripravo hrane. Njihova hrana je bila omejena na pe\xc4\x8deno meso. Ni jim bilo dovoljeno spati na posteljah, le na slamnati podlagi. Prepovedal jim je tudi jezditi mule, ko so bili na voja\xc5\xa1kem pohodu. Morali so hoditi. Z vsemi omenjenimi ukrepi je v vojsko uvedel disciplino. _NEWLINE_Vojsko je uril tako, da jim je dal nalogo postaviti tabor ter ga nato \xc5\xa1e isti dan podreti. Med voja\xc5\xa1kim pohodom so morali hoditi v kvadratni formaciji in noben ni smel stopiti iz svojega polo\xc5\xbeaja, razen \xc4\x8de mu je bilo tako naro\xc4\x8deno. Ob postavitvi tabora je vsakemu vojaku natan\xc4\x8dno nalo\xc5\xbeil naloge, ki jih je moral opraviti v odmerjenem \xc4\x8dasu._NEWLINE_Ko je postala vojska bolj disciplinirana, se je premaknil bli\xc5\xbeje Numanciji. Nikoli ni razdeljeval vojske na manj\xc5\xa1e kontingente, zato da bi se izognil kakr\xc5\xa1nikoli morebitni katastrofi. Bil je previden, pameten in bistroumen strateg. _NEWLINE_Po nekaj manj\xc5\xa1ih voja\xc5\xa1kih epizodah z Vaccaei in Caucaei je od\xc5\xa1el zimovat v voja\xc5\xa1ki tabor. Tam so se mu pridru\xc5\xbeile dodatne voja\xc5\xa1ke sile iz Numidije, Pergamona ter iz selevkidskega kraljestva. \xc5\xa0e posebej omembe vreden je Jugurta, vnuk Masinise iz Numidije.\n_START_SECTION_\nPostavljanje obzidja okoli Numancije\n_START_PARAGRAPH_\nScipion Emilijan se ni odlo\xc4\x8dil za direktne voja\xc5\xa1ke napade na Numantince kot so to po\xc4\x8deli prej\xc5\xa1nji voja\xc5\xa1ki poveljniki, temve\xc4\x8d se je odlo\xc4\x8dil, da bo postavil voja\xc5\xa1ko obzidje okoli mesta in ga tako prisilil k stradanju in posledi\xc4\x8dno smrti. Podobno voja\xc5\xa1ko taktiko lahko zasledimo v prvi judovski vojni (66-74 po Kr.)_NEWLINE_Na za\xc4\x8detku je postavil dva glavna tabora (\xc5\xa1pansko imenovana Castillejo in Pe\xc3\xb1a Redonda). V enem je bil poveljnik Scipio, v drugem pa njegov brat Maximus. Postavil je vse skupaj sedem utrdb (Travesadas, Valdevorr\xc3\xb3n, Molino, Dehesilla, Pe\xc3\xb1a del Jud\xc3\xado, Alto Real in Vega). _NEWLINE_Samo obzidje je imelo devetkilometrski obseg, na vsake trideset metrov je bil stolp. Obzidje je bilo visoko tri metre. Znotraj zgrajenega rimskega obzidja je ukazal izkopati globok jarek okoli mesta. Zapovedal je tudi hiter prenos informacij in sicer, ko bi sovra\xc5\xbenik napadel, bi vojaki to signalizirali podnevi z izstreljeno dolgo pu\xc5\xa1\xc4\x8dico z rde\xc4\x8do zastavico, pono\xc4\x8di pa z ognjeno pu\xc5\xa1\xc4\x8dico. Tako bi lahko ostale voja\xc5\xa1ke sile hitro pri\xc5\xa1le na pomo\xc4\x8d. Po izkopu prvega jarka se je lotil izkopa drugega, ki je imel vkopane ostre sulice. Po reki Duero so lahko Numantinci prina\xc5\xa1ali hrano in komunicirali z zunanjim svetom. Scipion se je zato odlo\xc4\x8dil postaviti dolg tram \xc4\x8dez to \xc5\xa1iroko reko, na njega pa je namestil dolga kopja in sulice, ki so prepre\xc4\x8devale kakr\xc5\xa1enkoli promet po reki. Tram se je vrtel zaradi toka reke. S temi dejanji je Scipion Emilijan onemogo\xc4\x8dil Numantincem stik z zunanjim svetom, hkrati ni bilo mo\xc5\xbeno izstopiti iz mesta ali vstopiti vanj. Skupno \xc5\xa1tevilo vojakov, ki jih je imel Scipion Emilijan na voljo, je bilo \xc5\xa1estdeset tiso\xc4\x8d. Polovica vojske je bilo razporejene po obzidju, dvajset tiso\xc4\x8d je bilo v stanju pripravljenosti, \xc4\x8de bi sovra\xc5\xbenik posku\xc5\xa1al izvesti napad, preostalih deset tiso\xc4\x8d je bila rezerva.\n_START_SECTION_\nDevet mesecev obkolitve, stra\xc5\xa1en konec in posledice vojne\n_START_PARAGRAPH_\nPo vseh pripravah so bili Rimljani pripravljeni na vojno. Numantinci so posku\xc5\xa1ali izvesti nekaj napadov na razli\xc4\x8dnih polo\xc5\xbeajih obzidja in ob razli\xc4\x8dnih delih dneva. Vsi poskusi so bili neuspe\xc5\xa1ni in jalovi, razen enega. Rhetogenesu, poimenovan z vzdevkom Caraunios, in njegovim petim prijateljem je uspelo neopazno pobegniti iz Numancije. Od\xc5\xa1li so prosit za pomo\xc4\x8d mesta Arevacijev, ki so jih zavrnila zaradi strahu pred Rimljani. Zgolj mesto Lutia je bilo pripravljeno prisko\xc4\x8diti na pomo\xc4\x8d. Ko so te novice dosegle Scipiona, je nemudoma odhitel s svojo vojsko proti Lutii. Poslal je glasnike, ki so zahtevali od prebivalcev Lutie, da izro\xc4\x8dijo Rimljanom \xc5\xa1tiristo mo\xc5\xbe, ki so bili pripravljeni pomagati Numanciji. Ti so jim jih izro\xc4\x8dili, Rimljani pa so kaznovali uporne mo\xc5\xbee, tako da so jim odsekali roke. Scipion in njegova vojska sta se po zatrtju upora v mestu Lutia \xc5\xa1e isti dan vrnili v voja\xc5\xa1ki tabor. V \xc4\x8dasu obkolitve so posku\xc5\xa1ali Numantinci dose\xc4\x8di mir s Scipionom. Pripravljeni so se bili predati v zameno, \xc4\x8de bi jim Scipion omogo\xc4\x8dil dostojno in varno \xc5\xbeivljenje. Scipion je zavrnil njihovo ponudbo predaje in zahteval, da se mu morajo predati in odlo\xc5\xbeiti svoje oro\xc5\xbeje._NEWLINE_Ko so Numantinci sli\xc5\xa1ali odgovor Scipiona, so pobili glasnike, ki so jim ga bili prinesli. Zaradi hude lakote so pri\xc4\x8deli oblizovati ko\xc5\xbee \xc5\xbeivali, da bi lahko pre\xc5\xbeiveli, kmalu so pri\xc4\x8deli jesti trupla, ko je tudi teh zmanjkalo pa so pri\xc5\xa1li na vrsto ranjeni in bolni. Na koncu so se nekateri prebivalci predali in bili prodani v su\xc5\xbeenjstvo, nekateri pa so vztrajali do konca ter umrli v boju za svojo svobodo. _NEWLINE_Mesto Numancija je bilo poru\xc5\xa1eno do tal, Scipion Afri\xc4\x8dan pa je slavil svoj drugi trijumf. Rimljani so s to zmago raz\xc5\xa1irili svoje ozemlje proti notranjosti \xc5\xa1panskega polotoka.\n_START_SECTION_\nZanimivost\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovina numantinske vojne je postala osnova za tragedijo El cerco de Numancia, ki jo je napisal eden najve\xc4\x8djih \xc5\xa1panskih knji\xc5\xbeevnikov Miguel de Cervantes Saavedra.'