b'\n_START_ARTICLE_\nHitrost gravitacije\n_START_PARAGRAPH_\nHitr\xc3\xb3st gravit\xc3\xa1cije se v okviru klasi\xc4\x8dnih teorij gravitacije nana\xc5\xa1a na hitrost pri kateri se \xc5\xa1irijo spremembe v gravitacijskem polju. To je hitrost pri kateri spremembam porazdelitve energije in gibalne koli\xc4\x8dine snovi sledijo opazljive spremembe na dolo\xc4\x8deni razdalji od gravitacijskega polja, ki ga povzro\xc4\x8dajo. V relativisti\xc4\x8dnem smislu se \xc2\xbbhitrost gravitacije\xc2\xab\xc2\xa0nana\xc5\xa1a na hitrost gravitacijskega valovanja, ki ima enako hitrost kot hitrost svetlobe, kakor jo predvideva splo\xc5\xa1na teorija relativnosti. Hitrost gravitacije so z dolo\xc4\x8deno to\xc4\x8dnostjo potrdili z opazovanjem zdru\xc5\xbeitve dveh nevtronskih zvezd GW170817 z detektorjema LIGO in Virgo 17. avgusta 2017. Zdru\xc5\xbeitev nevtronskih zvezd so opazovali tako s pomo\xc4\x8djo gravitacijskega valovanja kot z \xc5\xbearki \xce\xb3. Tak\xc5\xa1no opazovanje je omogo\xc4\x8dilo dolo\xc4\x8ditev najbolj\xc5\xa1e meje razlike med hitrostjo svetlobe in gravitacije. Fotone so zaznali 1,7 sekunde pred vrhom sevanja gravitacijskega valovanja in privzeli zamik od 0 do 10 s. Tako je razlika med obema hitrostima  omejena med vrednostima \xe2\x88\x923\xc2\xa0\xc2\xb7\xc2\xa010\xe2\x81\xbb\xc2\xb9\xe2\x81\xb5 in +7\xc2\xa0\xc2\xb7\xc2\xa010\xe2\x81\xbb\xc2\xb9\xe2\x81\xb6 krat hitrost svetlobe.\n_START_SECTION_\nNewtonovska gravitacija\n_START_PARAGRAPH_\nNewtonova formulacija splo\xc5\xa1nega gravitacijskega zakona zahteva, da se vsak delec z maso v trenutku odzove na vsak drug delec z maso ne glede na njuno medsebojno razdaljo. Gravitacijo po Newtonu v sodobnem \xc4\x8dasu opi\xc5\xa1e Poissonova ena\xc4\x8dba. Kadar se spremeni porazdelitev mase sistema, se po Poissonovi ena\xc4\x8dbi v trenutku prilagodi njegovo gravitacijsko polje. V Newtonovi mehaniki je tako hitrost gravitacije neskon\xc4\x8dna. Ta predpostavka se je skladala z vsemi pojavi znotraj opazovalne to\xc4\x8dnosti tedanjega \xc4\x8dasa. \xc5\xa0ele v 19. stoletju so z astronomskimi opazovanji na\xc5\xa1li nepravilnosti, ki se niso skladale z newtonovskim modelom gravitacije s takoj\xc5\xa1njim delovanjem. Le Verrier je leta 1847 odkril da se prison\xc4\x8dje elipti\xc4\x8dnega tira Merkurja precesijsko su\xc4\x8de v ve\xc4\x8dji meri, kot je predvidel Newtonov splo\xc5\xa1ni gravitacijski zakon. Pojav je sicer uspe\xc5\xa1no teoreti\xc4\x8dno pojasnila \xc5\xa1ele Einsteinova splo\xc5\xa1na teorija relativnosti v letu 1916. Le Verrier sam in mnogi drugi so posku\xc5\xa1ali pojasniti nepravilnost Merkurjevega tira z vplivom gravitacije domnevnega planeta med Merkurjem in Soncem, kar je bilo takrat aktualno, saj so na ta na\xc4\x8din odkrili Neptun in kasneje Pluton. Med letoma 1855 in 1877 je Le Verrier \xc5\xa1e to\xc4\x8dneje dognal, da se Merkurjevo prison\xc4\x8dje premika za \xc5\xa1e dodatnih 38"/stoletje ve\xc4\x8d kot je kazal njegov izra\xc4\x8dun motenj kro\xc5\xbeenja planeta okrog Sonca. Problema Merkurjevega prison\xc4\x8dja ni mogla re\xc5\xa1iti niti generacija, ki je pri\xc5\xa1la za njim. Leta 1882 je Newcomb popravil Le Verrierovo vrednost na 43" in leta 1895 na osnovi to\xc4\x8dnih podatkov Merkurjevega gibanja navedel 42"/stoletje, kar se je kasneje ujemalo s teoreti\xc4\x8dnim privzetkom splo\xc5\xa1ne teorije relativnosti.\n_START_SECTION_\nLaplaceov pristop\n_START_PARAGRAPH_\nLaplace je leta 1805 prvi posku\xc5\xa1al povezati neskon\xc4\x8dno hitrost gravitacije z Newtonovo teorijo gravitacije. Na podlagi Newtonovega splo\xc5\xa1nega gravitacijskega zakona je obravnaval model v katerem je gravitacijsko polje definirano kot neke vrste sevalnega polja ali teko\xc4\x8dine. Spremebe v gibanju telesa, ki privla\xc4\x8di, se prena\xc5\xa1ajo z nekak\xc5\xa1nim valovanjem. Opis gibanja nebesnih teles bi bilo treba popraviti glede na razmerje , kjer je  relativna hitrost med telesoma,  pa hitrost valovanja. Ta privzetek je podoben primeru z aberacijo svetlobe, katera povzro\xc4\x8da da je Sonce navidezno v malo premaknjeni legi. Vpeljava \xc4\x8dasovnega zamika svetlobne hitrosti v newtonovsko gravitacijo pa vodi do nestabilnih planetnih tirov._NEWLINE_Po Laplaceu se stabilnost tirov lahko ohrani le z vpeljavo hitrosti za gravitacijske interakcije vsaj 7\xc2\xa0\xc2\xb7\xc2\xa010\xe2\x81\xb6 krat ve\xc4\x8dje od hitrosti svetlobe. To veliko vrednost hitrosti so v 19. stoletju uporabljali mnogi pri kritiki modelov na osnovi kon\xc4\x8dne hitrosti gravitacije, kot so na primer elektri\xc4\x8dne ali mehanske razlage gravitacije.\n_START_SECTION_\nLorentzev poskus\n_START_PARAGRAPH_\nLorentz je leta 1900 poskusil pojasniti gravitacijo na podlagi svoje teorije etra in Maxwellovih ena\xc4\x8db. Po predlo\xc5\xbeitvi in zavrnitvi Fatio-Le Sageova teorije gravitacije je podobno kot Mossotti in Z\xc3\xb6llner predpostavil, da je privlak nasprotno nabitih delcev mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i kot odboj enako nabitih delcev. Rezultanta sil je prav to kar se pojmuje pod splo\xc5\xa1no gravitacijo s hitrostjo gravitacije enako hitrosti svetlobe. To je vodilo do nesoglasij z Newtonovim splo\xc5\xa1nim gravitacijskim zakonom, saj je Laplace pokazal, da kon\xc4\x8dna hitrost gravitacije vodi do neke vrste aberacije, in da so tiri planetov nestabilni. Lorentz je pokazal da se teorija ne ukvarja z Laplaceovo kritiko, saj se zaradi zgradbe Maxwellovih ena\xc4\x8db pojavijo vplivi reda . Njegova vrednost precesijskega sukanja Merkurjevega prison\xc4\x8dja je bila preve\xc4\x8d majhna. Zapisal je:_NEWLINE_\xc2\xbbPosebno obliko teh \xc4\x8dlenov bo morda treba spremeniti. Kar je bilo do sedaj re\xc4\x8deno, je zadostno za prikaz, da se gravitacijo lahko pripi\xc5\xa1e u\xc4\x8dinkom, ki se \xc5\xa1irijo z enako hitrostjo kot je hitrost svetlobe.\xc2\xab_NEWLINE_Poincar\xc3\xa9 je leta 1908 preveril Lorentzevo teorijo gravitacije in jo ocenil, da je skladna z na\xc4\x8delom relativnosti, ter je kot Lorentz kritiziral neto\xc4\x8dno napovedano vrednost za sukanje Merkurjevega prison\xc4\x8dja\n_START_SECTION_\nLorentzevi kovariantni modeli\n_START_PARAGRAPH_\nPoincar\xc3\xa9 je leta 1904 pobijal, da hitrost \xc5\xa1irjenja gravitacije, ki je ve\xc4\x8dja od hitrosti svetlobe , ne bo v skladu s predstavo o krajevnem \xc4\x8dasu (na podlagi sinhronizacije svetlobnih signalov) in na\xc4\x8delom relativnosti. Zapisal je: _NEWLINE__NEWLINE_\xc2\xbbKaj bi se zgodilo, \xc4\x8de bi se lahko sporazumevali s signali, druga\xc4\x8dnimi od svetlobnih, in katerih hitrost bi se razlikovala od hitrosti svetlobe? \xc4\x8ce bi potem, ko smo z optimalnim postopkom naravnali na\xc5\xa1e ure, \xc5\xbeeleli preveriti na\xc5\xa1e rezultate s temi novimi signali, bi opazili neskladnosti zaradi splo\xc5\xa1nega translacijskega gibanja obeh oddajnikov. Tak\xc5\xa1nih signalov si ne moremo zamisliti, \xc4\x8de privzamemo Laplaceov pogled, da se splo\xc5\xa1na gravitacija prena\xc5\xa1a s hitrostjo, ki je milijonkrat ve\xc4\x8dja od svetlobne?\xc2\xab_NEWLINE_V letu 1905 je Poincar\xc3\xa9 izra\xc4\x8dunal, da se lahko spremembe v gravitacijskem polju gibljejo s hitrostjo svetlobe, \xc4\x8de se predpostavi, da teorija temelji na Lorentzevih transformacijah. Zapisal je:_NEWLINE_\xc2\xbbLaplace je dejansko pokazal, da je \xc5\xa1irjenje, ali trenutno ali pa precej ve\xc4\x8dje od hitrosti svetlobe. Preveril je domnevo kon\xc4\x8dne hitrosti \xc5\xa1irjenja, tukaj pa je ta domneva povezana z mnogimi drugimi, in morda lahko med njimi nastane bolj ali manj popolna izravnava. Uporaba Lorentzeve transformacije je dala ve\xc4\x8d tak\xc5\xa1nih zgledov.\xc2\xab_NEWLINE_Podobna modela sta predlagala Minkowski (1907) in Sommerfeld (1910). Te poskuse pa je kmalu nadomestila Einsteinova splo\xc5\xa1na teorija relativnosti.\n_START_SECTION_\nAberacija v splo\xc5\xa1ni teoriji relativnosti\n_START_PARAGRAPH_\nKon\xc4\x8dna hitrost gravitacijske interakcije v splo\xc5\xa1ni teoriji relativnosti lahko na videz vodi do popolnoma enakih vrst problemov z aberacijo gravitacije, s katerimi se je izvirno ukvarjal Newton. V splo\xc5\xa1ni teoriji relativnosti namre\xc4\x8d gravitomagnetni u\xc4\x8dinki izni\xc4\x8dijo u\xc4\x8dinke aberacije, podobno kot v teorija polja, omenjenih zgoraj. Kot je pokazal Carlip, so v meji \xc5\xa1ibkega stacionarnega polja rezultati za tire, ki jih da splo\xc5\xa1na teorija relativnosti, enaki tistim v newtonovski gravitaciji (s takoj\xc5\xa1njim delovanjem na razdalji), navkljub dejstvu, da v celotni teoriji velja za hitrost gravitacije vrednost ._NEWLINE_\xc4\x8ceprav so ra\xc4\x8duni precej bolj zahtevni, je mo\xc4\x8d pokazati da splo\xc5\xa1na teorija relativnosti nima aberacijskih problemov podobno kot jih nima teorija elekromagnetnega retardiranega Li\xc3\xa9nard-Wiechertovega potenciala. Ni preprosto izdelati samo s seboj skladno teorijo gravitacije v kateri bi se gravitacijska interakcija \xc5\xa1irila z druga\xc4\x8dno hitrostjo od svetlobne, kar \xc5\xa1e bolj ote\xc5\xbei razpravo o tej mo\xc5\xbenosti.\n_START_SECTION_\nMeritve hitrosti gravitacije\n_START_PARAGRAPH_\nHitrost gravitacije se lahko izra\xc4\x8duna iz opazovanj stopnje razpada tira v sistemu dvojnega pulzarja, na primer PSR B1913+16 ali PSR B1534+12. Tira teh pulzarjev v dvojnem sistemu razpadata zaradi izgube energije v obliki gravitacijskega valovanja. Stopnjo te energetske izgube (\xc2\xbbgravitacijsko du\xc5\xa1enje\xc2\xab) je mo\xc4\x8d izmeriti. Ker je odvisna od hitrosti gravitacije, je primerjava izmerjenih vrednosti s teoreti\xc4\x8dnimi napovedmi pokazala, da je hitrost gravitacije enaka svetlobni z relativno merilno negotovostjo do 0,01. Merjenje hitrosti gravitacije s primerjavo teoreti\xc4\x8dnih napovedi z eksperimentalnimi rezultati je odvisno od teorije. Teorija druga\xc4\x8dna od splo\xc5\xa1ne teorije relativnosti lahko na\xc4\x8deloma poka\xc5\xbee druga\xc4\x8dno hitrost, \xc4\x8deprav obstoj gravitacijskega du\xc5\xa1enja samo nakazuje da hitrost ne more biti neskon\xc4\x8dna._NEWLINE_Septembra 2002 sta Kopejkin in Fomalont poro\xc4\x8dala o neposredni meritvi hitrosti gravitacije s podatki meritev VLBI retardirane lege Jupitra na svojem tiru pri prehodu prek svetlega radijskega vira, kvazarja QSO J0842+1835. Njun zaklju\xc4\x8dek je bila vrednost hitrosti gravitacije med 0,8 in 1,2 krat hitrost svetlobe, kar je v skladu s teoreti\xc4\x8dno napovedjo splo\xc5\xa1ne teorije relativnosti, da je hitrost gravitacije to\xc4\x8dno enaka svetlobni._NEWLINE_Ve\xc4\x8d fizikov, med njimi Will in Carlip, je kritiziralo njune trditve \xc4\x8de\xc5\xa1 da sta napa\xc4\x8dno pojasnila rezulte svojih meritev. Pred dejanskim prehodom Jupitra je Asada v \xc4\x8dlanku v Astrophysical Journal Letters podal teoreti\xc4\x8dno razlago da je predlagani preskus dejansko potrditev hitrosti svetlobe po ovinkih namesto hitrosti gravitacije. Poleg tega so kritizirali tudi na\xc4\x8din s katerim sta predstavila rezultate - na sre\xc4\x8danju Ameri\xc5\xa1kega astronomskega dru\xc5\xa1tva (AAS) in ne prek recenzije v ugledni znanstveni reviji. Kopejkin in Fomalont nadaljujeta z mo\xc4\x8dnim pobijanjem kritik. \xc4\x8cetudi je bila njuna meritev morda napa\xc4\x8dna, je bila presunljiva, saj je merilna lo\xc4\x8dljivost VLBI na primer kar 100-krat ve\xc4\x8dja od HST. _NEWLINE_Pomembno je razumeti, da nih\xc4\x8de od udele\xc5\xbeencev v tem sporu ne trdi, da je splo\xc5\xa1na teorija relativnosti napa\xc4\x8dna. Debata se osredoto\xc4\x8da na to ali sta Kopejkin in Fomalont v splo\xc5\xa1nem podala \xc5\xa1e eno potrditev ene od osnovnih napovedi.'