b'\n_START_ARTICLE_\nFikcija\n_START_PARAGRAPH_\nFikcija (latinsko fictum, fingere - upodobiti, ustvariti, izmisliti si) je v \xc5\xa1ir\xc5\xa1em smislu vse, kar je izmi\xc5\xa1ljeno in v resni\xc4\x8dnosti ne obstaja. V o\xc5\xbejem smislu pa se izraz fikcija nana\xc5\xa1a ali na fikcijo kot tekst ali pa na fiktivne entitete. S podro\xc4\x8djem fikcije v o\xc5\xbejem smislu se ukvarjata filozofija in literarna teorija._NEWLINE_Nasproti fikciji je fakcija. V nasprotju s fikcijo se izklju\xc4\x8dno ukvarja z dejanskimi dogodki, opisi, opazovanji itd. (npr. biografije, zgodovinski zapisi).\n_START_SECTION_\nZametki in za\xc4\x8detki teorije fikcije\n_START_PARAGRAPH_\nFikcije je tesno povezana s konceptom mimezis, ki se je razvil v klasi\xc4\x8dni Gr\xc4\x8diji v delih Platona, predvsem pa v Aristotlovi Poetiki, kjer je koncept mimesisa igral bistveno vlogo._NEWLINE_Pri Aristotelu najdemo opredelitev poezije kot ne\xc4\x8desa podobnega dana\xc5\xa1nji rabi besede fikcija, tj. ne\xc4\x8desa, kar bi se lahko zgodilo. V knjigi Poetika Aristotel razlaga razliko med poezijo in zgodovino v tem, da zgodovinar opisuje, kar se je v resnici zgodilo, pesnik pa, kar bi se lahko bilo zgodilo._NEWLINE_Izraz fikcija se je uveljavil \xc5\xa1ele po 2. svetovni vojni._NEWLINE_Fikcijo oz. fiktivne osebe, kraje in dogodke najdemo tudi v gledali\xc5\xa1kih, filmskih ali glasbenih delih.\n_START_SECTION_\nFikcija kot tekst\n_START_PARAGRAPH_\nFikcija kot tekst je izmi\xc5\xa1ljen svet, sestavljen iz izmi\xc5\xa1ljenih oseb, krajev in/ali dogodkov. Pojem fikcije ni identi\xc4\x8den pojmu literature, \xc4\x8deprav za veliko literarnih del lahko re\xc4\x8demo, da so dela fikcije. John Searle to razliko razlo\xc5\xbei takole: "Ali je neko delo literatura, se morajo odlo\xc4\x8diti bralci. Ali je neko delo fikcija, pa avtor."\n_START_SECTION_\nFiktivne entitete\n_START_PARAGRAPH_\nFiktivne entitete so predmeti (piskr\xc4\x8dek Mojce Pokrajculje), kraji (Tolkienova de\xc5\xbeela Mordor, 9. de\xc5\xbeela), bitja (Pre\xc5\xa1ernova Bogomila), stanja, lastnosti (zmo\xc5\xbenost \xc4\x8darovnic, da letijo), dogodki in okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki nastopajo v fikcijskih besedilih. Fiktiven je tudi subjekt besedila \xe2\x80\x93 fiktivni pripovedovalec, ki v pripovedi sploh ne nastopa ali pa je samo junak (Novela o sokolu) in fiktiven je lirski subjekt, ki ga ne smemo me\xc5\xa1ati z resni\xc4\x8dnim avtorjem besedila. Na primer pesmi vlo\xc5\xbenice, Pre\xc5\xa1ernova Nezakonska mati._NEWLINE_Fiktivne elemente lahko vsebujejo vsa literarna dela. Tako jo beremo v romanu, noveli, kratki zgodbi, pravljici, drami, poeziji itd._NEWLINE_Nekateri od elementov niso fiktivni, \xc4\x8deprav nastopajo besedilih fikcije. Tako na primer Vrhnika v romanu Na klancu Ivana Cankarja ni fiktivna in Napoleon v Pasji grofici Bogdana Novaka ni fiktiven.\n_START_SECTION_\nFilozofija in fiktivne entitete\n_START_PARAGRAPH_\nNa kak\xc5\xa1en na\xc4\x8din te entitete obstajajo? Filozofi, ki se ukvarjajo s fiktivnimi entitetami, kot sta \xc5\xbdupanova Micka in Martin Krpan, se strinjajo v tem, da je vsem fiktivnem entitetam skupen nekak\xc5\xa1en neobstoj. Nimajo obstoja, kot ga imajo obi\xc4\x8dajni fizi\xc4\x8dni objekti.\n_START_SECTION_\nMeinongova predmetnostna teorija\n_START_PARAGRAPH_\nEna od teorij, ki se ukvarja z obstojem fiktivnih entitet, je predmetnostna teorija Alexiusa Meinonga. Ta temelji na intencionalnosti, torej na tem, da je vsako miselno dejanje usmerjeno na nek predmet. Predmet je zanj, na kar lahko mislimo._NEWLINE_Zagovarja, da je mogo\xc4\x8de misliti na nekaj, na primer na Jakoba Rudo, \xc4\x8deprav ta ne obstaja. In \xc4\x8de se lahko na tak\xc5\xa1ne stvari nana\xc5\xa1amo, morajo imeti nekak\xc5\xa1en obstoj. Meinong tako razlikuje med bitjo predmeta (ta je lahko predmet na\xc5\xa1ih misli) in med eksistenco predmeta (to imajo dejanski predmeti). Meinong tak\xc5\xa1ne predmete, ki imajo bit, ne pa eksistence, imenuje brezdomne. Zanj je eksistenca le ena od lastnosti predmeta ( kakor barva, te\xc5\xbea, \xc5\xa1irina, oblika, ...). Predmet ima lahko neko lastnost, ne da bi obstajal._NEWLINE_Tudi predmet, ki ima hkratni lastnosti okroglost in kvadratnost, tj. okrogel kvadrat ali kvadratast krog, je v meinongovski teoriji predmet.\n_START_SECTION_\nZgodovinskost fiktivnih entitet\n_START_PARAGRAPH_\nAmie Thomasson razlaga fiktivne entitete kot odvisne. Odvisne so od jezika, ki jih je ustvaril, in odvisne so od knjig, ki jih ohranjajo v eksistenci. Iz tega po njeno sledi, da so fiktivne entitete zgodovinske in imajo tako podoben status kot zakoni, teorije in literarna dela.\n_START_SECTION_\nKvazirealnost\n_START_PARAGRAPH_\nRoman Ingarden zagovarja tezo, da je realnost, ki jo predstavlja besedna umetnost, nekaj drugega kot pa stvarnost, v kateri \xc5\xbeivimo in jo \xc4\x8dutimo kot neposredno resni\xc4\x8dnost. Realnost v literarnih delih je zgolj kvazirealnost se pravi resni\xc4\x8dnost, ki je na videz podobna pravi stvarnosti, dejansko pa je samo fiktivna, \xc4\x8desar se ves \xc4\x8das zavedamo. Iz nje zato ne vodi pot k resnici o stvarnosti; namesto tega jo moramo jemati kot nekaj avtonomnega, samostojnega in sebi zadostnega.\n_START_SECTION_\nKvazisodbe\n_START_PARAGRAPH_\nIngarden je poleg kvazirealnosti uvedel \xc5\xa1e pojem kvazisodbe. To so sodbe, ki so resni\xc4\x8dne a le v okviru fikcijskega sveta, ki ga vzpostavlja besedilo.\n_START_SECTION_\nSearle in fikcijska pogodba\n_START_PARAGRAPH_\nJohn Searle trdi, da se avtor fikcijskega dela zgolj pretvarja, da govori o re\xc4\x8deh, ki jih pozna. Umberto Eco to Searlovo trditev razlaga kot fikcijsko pogodbo med bralci in avtorjem. Eco pravi, da bralec mol\xc4\x8de sprejme fikcijsko pogodbo z avtorjem dela fikcije. To pomeni, da mora bralec vedeti, da je to, kar se mu pripoveduje, domi\xc5\xa1ljijska zgodba, ne da bi zato mislil, da avtor pripoveduje la\xc5\xbei.\n_START_SECTION_\nPojem\xc2\xa0\xc2\xbbmo\xc5\xbenega sveta\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\nLiterarni tekst ustvarja enega od mo\xc5\xbenih svetov, ki se ravna po nekih svojih notranjih na\xc4\x8delih. Sam v sebi je ta svet skladen, \xc4\x8deprav ni v skladu z zunanjim svetom ali s prevladujo\xc4\x8dimi literarnimi smermi.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdanrska fikcija\n_START_PARAGRAPH_\nFantasti\xc4\x8dni roman: Feri Lain\xc5\xa1\xc4\x8dek, Andrej Blatnik, Branko Gradi\xc5\xa1nik. Antiutopi\xc4\x8dni roman: Berta Bojetu. Pravlji\xc4\x8dni roman: Samo Sim\xc4\x8di\xc4\x8d, Jana Str\xc5\xbeinar. Kriminalka: Igor Karlov\xc5\xa1ek, Janja Vidmar, Maja Novak. Kratka proza:Drago Jan\xc4\x8dar, Milan Kle\xc4\x8d, Branko Gradi\xc5\xa1nik.\n_START_SECTION_\nFikcijski diskurz in diskurz o fikciji\n_START_PARAGRAPH_\nFikcijski diskurz oz. fikcija kot tekst ni isto kot diskurz o fikciji. Pod pojem diksurz o fikciji spadajo filozofska in literarnoteoretska dela, ki se ukvarjajo s problemom fikcije.'