b'\n_START_ARTICLE_\nHuni\n_START_SECTION_\nIzvor\n_START_PARAGRAPH_\nHuni so bili "konfederacija voja\xc5\xa1kih skupin" v Evrazijski stepi med 4. in 6. stoletjem, ki so bili pripravljeni na integracijo v druge skupine, da bi pove\xc4\x8dali svojo voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d. Ve\xc4\x8dina vidikov njihove etnogeneze (vklju\xc4\x8dno z njihovim jezikom in njihovimi povezavami z drugimi narodi v Evrazijski stepi) je neznanih. Walter Pohl navaja: "Edino, kar lahko z gotovostjo re\xc4\x8demo, je, da ime Huni v pozni antiki opisuje presti\xc5\xbene vladajo\xc4\x8de skupine stepskih bojevnikov."_NEWLINE_Rimski zgodovinar Amijan Marcelin, ki je v zgodnjih 390. letih kon\xc4\x8dal svoje delo o zgodovini rimskega cesarstva, je zapisal, da \xc2\xbbpripadniki Hunov prebivajo onstran Azovskega morja blizu zmrznjenega oceana\xc2\xab. \xc2\xa0Hieronim jih je v pismu napisanem \xc5\xa1tiri leta po vdoru Hunov v vzhodne province cesarstva povezal z Skiti. Ena\xc4\x8denje Hunov s Skiti skupaj s splo\xc5\xa1nim strahom pred prihodom antikrista v poznem 4. stoletju je povzro\xc4\x8dilo njihovo povezavo z Gogi in Magogi (ki naj bi jih po priljubljeni legendi Aleksander Veliki zaprl za nedostopnimi gorami). Ta demonizacija Hunov se odra\xc5\xbea tudi v Jordanovi Getiki, napisani v 6. stoletju, v kateri je Hune prikazal kot ljudi, ki izvirajo iz \'\'ne\xc4\x8distih duhov\'\' in izgnanih gotskih \xc4\x8darovnic._NEWLINE_Rimski zgodovinar iz 6. stoletja Prokopij Cezarejski (knjiga I., 3. poglavje) je evropske Hune povezal z Heftaliti oz. "belimi Huni", ki so si podredili Sasanide in napadli severozahodno Indijo. Dodal je, da naj bi bili oboji istega porekla \'\'v dejstvu in imenu\'\' \xc4\x8deprav je razlikoval obe skupini, saj naj bi bili Heftaliti belopolti, \'\'manj grdi\'\' ter manj nomadski:_NEWLINE_"Heftalitski Huni, ki se imenujejo beli Huni [...] Heftaliti so v dejstvu in imenu po poreklu Huni, vendar se ne me\xc5\xa1ajo s Huni, ki jih poznamo mi, ker zasedajo zemljo, ki z Huni ni ne sosednja ne bli\xc5\xbenja; njihovo ozemlje je na severu Perzije [...] Niso nomadi kot drugi Huni, ampak \xc5\xbee dolgo \xc4\x8dasa \xc5\xbeivijo na \xc4\x8dudoviti zemlji ... So edini med Huni, ki so bele polti in nimajo grdih obrazov. Prav tako je res, da je njihov na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja druga\xc4\x8den od njihovih bratov, prav tako ne \xc5\xbeivijo barbarskega \xc5\xbeivljenja, kot oni [Huni]; upravlja jih en kralj in ker imajo zakonito pravno telo, spo\xc5\xa1tujejo pravico v svojih odnosih tako s seboj kot s svojimi sosedi, ni\xc4\x8d manj kot Rimljani in Perzijci.\'\'_NEWLINE_\xc5\xbde od Josepha de Guignesa v 18. stoletju so sodobni zgodovinarji povezovali Hune, ki so se v 4. stoletju pojavili na evropskih mejah s Hagnuji ("tule\xc4\x8di su\xc5\xbenji"), ki so iz dana\xc5\xa1nje Mongolije med 3. stoletjem p.n.\xc5\xa1. in 2. stoletjem n.\xc5\xa1. napadali Kitajsko. Zaradi uni\xc4\x8dujo\xc4\x8dega poraza se je severna veja Hagnujev umaknila severozahodno; njihovi potomci so morda migrirali skozi Evrazijo in imajo morda zato dolo\xc4\x8deno stopnjo kulturne in genetske povezanosti s Huni. Otto J. Maenchen-Helfen je bil prvi, ki je podvomil v tradicionalni pristop raziskovanja, ki temelji predvsem na preu\xc4\x8devanju pisnih virov ter je poudaril pomen arheolo\xc5\xa1kih raziskav. Zatem je postala identifikacija Hagnujev kot prednike Hunov postala sporna med nekaterimi zgodovinarji. Med njimi je tudi zgodovinar Christopher Kelly, ki pravi, da ni razloga za povezovanje Hunov z Hagnuji ter opozarja, da je ob \xc4\x8dasu Guignesovega dela bilo zelo malo arheolo\xc5\xa1kih dokazov na povezavo Hunov in Hagnujev._NEWLINE_Podobnost njihovih etnonimov je ena najpomembnej\xc5\xa1ih povezav med obema narodoma. Budisti\xc4\x8dni menih Dharmarak\xc5\xa1a, ki je bil v 3. stoletju n.\xc5\xa1. pomemben prevajalec indijskih verskih besedil, je besedo Hagnuj uporabil pri prevajanju sklicevanj na Huna ljudi v kitaj\xc5\xa1\xc4\x8dino. Po Zhengzhang Shangfangu, se je beseda Hagnuj v pozni stari kitaj\xc5\xa1\xc4\x8dini izgovorila [hu\xc5\x8b.na\xcb\x90] v poznem starem kitaj\xc5\xa1\xc4\x8dini, kar ustreza izgovorjavi besede Huna. Sogdijski trgovec je v pismu leta 313 opisal vdor ljudstva "Xwn" v severno Kitajsko. \xc3\x89tienne de la Vaissi\xc3\xa8re trdi, da oba dokumenta dokazujeta, da sta bila Huna ali Xwn "natan\xc4\x8dni prepisi" kitajskega imena Hagnuj". Christopher P. Atwood zavra\xc4\x8da to razlago zaradi "zelo slabega fonolo\xc5\xa1kega ujemanja" med tremi besedami. Na primer, Hagnuj se za\xc4\x8dne z nezvene\xc4\x8dim velarnim pripornikom, Huna pa z nezvene\xc4\x8dim glotalnim pripornikom. Hagnuj ima dva zloga, Xwn ima pa samo en zlog. Vendar pa se Atwood strinja s splo\xc5\xa1no opredelitvijo te dveh besed in namesto tega namiguje, da Xwn izhaja iz kitajskega prepisa W\xc4\x93nn\xc4\x81sh\xc4\x81h v Baktrijski Onnash\xc4\x81h in od tam v Sogdij\xc5\xa1\xc4\x8dino, medtem ko Sanskrtska beseda Huna izvira iz kitajske besede Huni in gr\xc5\xa1ke Kh\xc5\x8dnai. Zagovarja, da so besedo v Pontik prenesli gr\xc5\xa1ki Baktrijski trgovci, kjer je v rimski gr\xc5\xa1\xc4\x8dini in latin\xc5\xa1\xc4\x8dini postala Ounni in Hunni. Kitajska Weijska knjiga vsebuje omembe "ostankov potomcev Hagnujev", ki so \xc5\xbeiveli v Altajskih gorah v za\xc4\x8detku 5. stoletja n.\xc5\xa1. De la Vaissi\xc3\xa8re argumentira, da kitajski vir dokazuje, da so nomadske skupine ohranile svojo Hagnujsko identiteto stoletja po padcu njihovega imperija._NEWLINE_Tako Hagnuji kot Huni so kot vsa stepska ljudstva uporabljali bronaste kotle. Arheolog Toshio Hayashi na podlagi \xc5\xa1tudije in kategorizacije kotlov iz arheolo\xc5\xa1kih najdi\xc5\xa1\xc4\x8d iz Evrazijskih step sklepa, da \xc5\xa1irjenje kotlov "lahko ka\xc5\xbee na pot selitev hunskih plemen" iz Mongolije v severni del Srednje Azije v 2. ali 3. stoletju ter iz Srednje Azije proti Evropi v drugi polovici 4. stoletja, kar tudi namiguje povezavo Hunov z Hagnuji. Huni so izvajali umetno lobanjsko deformacijo, toda ni nobenih dokazov o tak\xc5\xa1ni praksi pri Hagnujih. Ta obi\xc4\x8daj se je v Evrazijskih stepah izvajal \xc5\xbee v bronasti in zgodnji \xc5\xbeelezni dobi, vendar je izginil okoli leta 500 pr. n. \xc5\xa1t. Ponovno se je za\xc4\x8del \xc5\xa1iriti med prebivalci regije okoli reke Talas in Pamirskega gorovja v 1. stoletju pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem.  Poleg Hunov naj bi bilo dokazano, da so obi\xc4\x8daj izvajali tudi Juezi in Alani. Frizura podobna repu ponija, ki je bila zna\xc4\x8dilna za Hagnuje, ni bila dokumentirana med Huni._NEWLINE_o razmerju med Hagnujiin Huni zgodovinar Hyun Jin Kim zaklju\xc4\x8duje \'\'Povezovanje Hunov in Hagnujev z vidika starih rasnih teorij ali celo etni\xc4\x8dnih pripadnostih se zasmehuje dejanski zgodovinski realnosti teh obse\xc5\xbenih, ve\xc4\x8d etni\xc4\x8dnih, poliglotskih stepskih imperijev. " Prav tako poudarja, da so "predniki jedrnih hunskih plemen ... bili del hagnujskega imperija in so posedovali mo\xc4\x8dan hagnujski element ter, da je vladajo\xc4\x8da elita Hunov ...trdila, da spada v politi\xc4\x8dno tradicijo te imperijalne entitete." Ob upo\xc5\xa1tevanju zgodovinskih vrzeli med kitajskimi zapisi o Hagnujih in evropskimi zapisih o Hunih, Peter Heather izjavlja: "Tudi \xc4\x8de naredimo nekak\xc5\xa1no povezavo med Huni iz \xc4\x8detrtega stoletja in Hagnuji iz prvega, se je v teh 300 letih izgubljene zgodovine ogromno zgodilo, \xc4\x8desar mi ne vemo."\n_START_SECTION_\nPred Atilo\n_START_PARAGRAPH_\nGeograf iz 2. stoletja p.n.\xc5\xa1 Ptolemej je pri popisu ljudstev na zahodnem delu Evrazijskih step omenil ljudstvo imenovano \xc4\x8cuni (\xce\xa7\xce\xbf\xe1\xbf\xa6\xce\xbd\xce\xbf\xce\xb9 ali \xce\xa7\xce\xbf\xcf\x85\xce\xbd\xce\xbf\xce\xaf). \xc4\x8cuni naj bi po njegovih zapisih \xc5\xbeiveli med Bastarni in Roksolani. Edward Arthur Thompson je dejal da, je podobnost med obema besedama (\xc4\x8cuni in Huni) le naklju\xc4\x8dje: Zahodno rimski avtorji so pogosto napisali \xc4\x8cunni ali \xc4\x8cuni, ko so pisali o Hunih. Asociaciji \xc4\x8cunov in Hunov pod Atilo nasprotujeta tudi Maenchen-Helfen in Denis Sinor.  Vendar pa Maenchen Helfen dodaja, da se je Amijan Marcelin najbr\xc5\xbe skliceval na Ptolemejeva poro\xc4\x8dila o \xc4\x8cunih, ko je izjavil, da so Huni "le povr\xc5\xa1no opisani v delih anti\xc4\x8dnih piscev". Tudi ne izklju\xc4\x8duje, da naj bi bili Urugundi, pleme ki je leta 250 vdrlo v rimsko cesarstvo iz step proti severu spodnje Donave (dana\xc5\xa1nja Romunija), glede na Zosima enaki Vurugundom, katere je Agatijas zapisal kot eno od hunskih plemen._NEWLINE_Rimljani naj bi se glede na zapise Amijana Marcelina za\xc4\x8deli zavedati prisotnosti Hunov, ko je Hunska invazija Pontskih step leta 376 prisilila v beg na tiso\xc4\x8de Gotov na obmo\xc4\x8dje Spodnje Donave (Romunija/Bolgarija). Njihov nenaden pojav v pisnih virih namiguje na to, da so Huni iz vzhoda pre\xc4\x8dkali reko Volgo kmalu pred invazijo. Napadli so de\xc5\xbeelo Alanov, ki se je nahajala vzhodno od reke Don, kjer so pobili veliko ljudi ter pre\xc5\xbeivele prislili, da se predajo ali pa zbe\xc5\xbeijo \xc4\x8dez reko Don. Razlogi za nenaden napad Hunov na sosednja plemena, niso znani.  Po zavrnitvi ve\xc4\x8d mo\xc5\xbenih razlag za ta pojav (vklju\xc4\x8dno s podnebnimi spremembami v stepah in pritiska sosednjih ljudstev), je po mnenju Petra Heathra razlog za napad to, da se je hunski imperij razvil iz raznih voja\xc5\xa1kih dru\xc5\xbeb, ki so spro\xc5\xbeile dobi\xc4\x8dkonosne roparske napade, kar jim je omogo\xc4\x8dilo, da so pove\xc4\x8dali svojo voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d ter vzpostavili avtoriteto nad sosednjimi narodi._NEWLINE_Potem ko so si pokorili Alane, so Huni in njihove Alanske pomo\xc5\xbene enote za\xc4\x8dele pleniti bogata naselja Grevtungov oz. Ostrogotov zahodno od Dona. Glede na Amijana Marcelina naj bi se kralj Grevtungov, Ermanarik, nekaj \xc4\x8dasa upiral, vendar naj bi na koncu " na\xc5\xa1el sprostitev od svojih strahov, s tem, da si je vzel \xc5\xbeivljenje". Poro\xc4\x8dilo Marcelina se nana\xc5\xa1a bodisi na Ermanarikov samomor ali na njegovo obredno \xc5\xbertvovanje. Nasledil ga je njegov mrzli ne\xc4\x8dak Vitimiris, ki je najel Hune za boj proti Alanom, ki so napadali ozemlja Grevtungov, vendar je bil ubit v boju._NEWLINE_Po Vithimirisevi smrti se je ve\xc4\x8dina Grevtungov predala Hunom. Tisti, ki se niso hoteli predati so pobegnili k reki Dnjester, kjer je bila meja med Grevtungi in Tervingi oz. Vizigoti.  Bili so pod poveljstvom Alatheusa in Sapfraksa, ker je bil Vithimirisov sin, Viderikus \xc5\xa1e otrok.  Atanarik, vodja Tervingov, je na \xc4\x8delu svojih \xc4\x8det naletel na begunce pri Dnjestru. Vendar pa je Gote zaobila hunska vojska in jih napadla na bok ter prisilila Atanarika v umik proti Karpatom. Ta je \xc5\xbeelel utrditi meje, vendar so se hunski napadi zahodno od Dnjestra nadaljevali. Zaradi nesposobnosti, da bi utrdil meje ter za\xc5\xa1\xc4\x8ditil Tervinge je ve\xc4\x8dina Gotov izgubila zaupanje v Atanarika ter je dezertirala. Ta skupina pod vodstvom Fritigerna in Alaviusa je \xc5\xa1la k spodnji Donavi ter prosila za azil v vzhodno rimskem cesarstvu. Tudi Grevtungi pod vodstvom Alatheusa in Safraksa so napredovali proti reki. Ve\xc4\x8dina rimskih vojakov je bilo poslanih z Balkanskega polotoka v Armenijo v boj proti Sasanidom. Cesar Valens je dovolil Tervingom pre\xc4\x8dkati spodnjo Donavo in njihovo naselitev v rimski imperij jeseni leta 376. Glede na Zosima so Tervingom proti severni spodnji Donavi sledili tdi Grevtungi in Tajifali ter "drugi rodovi, ki so \xc5\xbeiveli z Goti in Tajifali" .  Pomanjkanje hrane in zloraba je vzpodbudilo Gote k uporu v za\xc4\x8detku leta 377. Slede\xc4\x8da vojna med Goti in Rimljani je trajala ve\xc4\x8d kot pet let._NEWLINE_Po teh vpadih, so Huni postali znani tudi po temu, da so postali pla\xc4\x8danci ali foederati. \xc5\xbde leta 380, je bilo skupini Hunov dovoljeno, da se naselijo v Panoniji ter jim je bil dodeljen status foederatov. Hunski pla\xc4\x8danci so bili prisotni tudi v ve\xc4\x8d nasledstvenih bojih v Vzhodnem in Zahodno Zimskem imperiju v poznem 4. stoletju. Vendar pa je najbolj verjetno, da so to bile le posamezne pla\xc4\x8danske skupine ne pa celo Hunsko kraljestvo._NEWLINE_Leta 395 so Huni za\xc4\x8deli svoj prvi obse\xc5\xbeni napad na Vzhodno Rimsko cesarstvo. Napadli so Trakijo, zasedli Armenijo, in oplenili Kapadokijo. Vstopili so v dele Sirije, pretili Antiohiji in napadli provinco Evfratezijo. Sile cesarja Teodozija so bile na vzhodu, tako so bili Huni brez nasprotnika dokler ni evnuh Evtropius zbral vojsko, sestavljeno iz Rimljanov in Gotov ter uspe\xc5\xa1no vzpostavil mir. Ni znano, \xc4\x8de so Evtropijusove sile premagale Hune oziroma so Huni sami zapustili obmo\xc4\x8dje. Ni zapisa nobene pomembne zmage Evtropiusa in obstajajo dokazi, da so Hunske sile \xc5\xbee zapu\xc5\xa1\xc4\x8dale obmo\xc4\x8dje, do takrat, ko je Evtropius zbral svoje sile._NEWLINE_Ne glede na to ali jih je pregnal Evtropijus ali po so od\xc5\xa1li sami so Huni do leta 398 zapustili Vzhodno rimski imperij. Po umiku so Huni napadli Sasanidsko cesarstvo. Sprva je bil vdor uspe\xc5\xa1en ter se je Hunom uspelo pribli\xc5\xbeati glavnemu mestu imperija Ktezifonu; vendar pa so bili Huni po Perzijskem protinapadu hudo pora\xc5\xbeeni ter bili prisiljeni pobegniti \xc4\x8dez Derbent proti Kavkazu._NEWLINE_Med svojim kratkim odhodom iz vzhodno rimskega cesarstva naj bi Huni ogro\xc5\xbeali plemena zahodno kar je razvidno iz Radagaisovega vstopa v Italijo ob koncu leta 405 in z Vandalskega, Svebskega ter Alanskega pre\xc4\x8dkanja Rena v Galijo leta 406. Ni razvidno, da bi Huni v tem \xc4\x8dasu bili enotna sila z enim vladarjem. Veliko Hunov je bilo zaposlenih kot pla\xc4\x8danci vzhodnega in zahodnega rimskega cesarstva ter Gotov. Uldin, prvi Hun znan po imenu, je vodil skupino Hunov in Alanov proti Radagaisu v obrambi Italije. Uldin je tudi bil znan po zmagi nad gotskimi uporniki, ki so povzro\xc4\x8dali te\xc5\xbeave vzhodno rimskem imperiju ter obglavljanju Gainasa okoli leta 400-401. Gainasova glava je bila prikazana med navidezno izmenjavo daril v Konstantinoplu._NEWLINE_Bizantinci so spet za\xc4\x8deli \xc4\x8dutiti pritisk Uldinovih Hunov leta 408. Pre\xc4\x8dkal je Donavo in osvojil trdnjavo v Meziji imenovano Castra Martis, ki so jo izdali od znotraj. Uldin je tudi oplenil Trakijo. Bizantinci so posku\xc5\xa1ali podkupiti Uldina vendar je bil njegov znesek previsok, tako da so namesto njega podkupili njegove podrejene. To je povzro\xc4\x8dilo veliko dezertacij znotraj Uldinovih Hunih._NEWLINE_Alarikov svak, Ataulf, naj bi leta 409 ju\xc5\xbeno od Julijskih Alp najel Hunske pla\xc4\x8dance. Ti so se bojevali proti drugi skupini Hunskih pla\xc4\x8dancev, ki jih je najel Honorijev minister Olimpij. Kasneje leta 409, je Zahodno Rimski imperij na_NEWLINE_mestil deset tiso\xc4\x8d Hunov v Italijo in Dalmacijo, da bi se obranili Alarika, ki je nato opustil na\xc4\x8drte o pohodu nad Rim.\n_START_SECTION_\nPod Atilo in Bledo\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 434 sta brata Atila in Bleda skupno vladala Hunom. Bila sta zelo ambiciozna, kot njun stric Rugila. Leta 435 sta prisilila vzhodno rimsko cesarstvo v podpis Margusovega sporazuma, ki je Hunom dal pravico do trgovanja v imperiju ter je prisilil Rimljane v pla\xc4\x8devanje dajatev. Sklenili so tudi dogovor, da morajo Rimljani vrniti Hunske begunce, ki bi lahko ogrozili mo\xc4\x8d bratov za usmrtitev. Z njihovo ju\xc5\xbeno mejo za\xc5\xa1\xc4\x8diteno s pogoji pakta, so Huni lahko obrnili vso pozornost podreditvi plemen na zahodu._NEWLINE_Ko so Rimljani prekr\xc5\xa1ili pogodbo leta 440, sta Atila in Bleda napadla Kastro Konstantijas, rimsko utrdbo in tr\xc5\xbenico na bregovih Donave. Bizantinci so prenehali z dobavo dajatev in prekr\xc5\xa1ili tudi druge pogoje Margusovega sporazuma. Hunska kralja sta spet namenila svojo pozornost Bizantincem. Poro\xc4\x8dila, o tem, da naj bi Marguski \xc5\xa1kof pri\xc5\xa1el v hunske de\xc5\xbeele ter oskrunil kraljeve grobove so samo \xc5\xa1e bolj razjezile Atilo in Bledo. Izbruhnila je vojna med dvema imperijema in Huni so kmalu premagali \xc5\xa1ibko rimsko vojsko, ter zravnali z zemljo mesta Margus, Singidunum in Viminacium. \xc4\x8ceprav je bilo leta 441 podpisano premirje so \xc4\x8dez dve leti Bizantinci spet nehali pla\xc4\x8devati dajatve ter se je vojna nadaljevala. V slede\xc4\x8di voja\xc5\xa1ki operaciji so hunske vojske oplenile Sofijo, Arkadiopolis in Plovdiv ter pri\xc5\xa1le zaskrbljujo\xc4\x8de blizu Konstantinopla. Po popolnem porazu v bitki pri dana\xc5\xa1njem Galipoliju je vzhodno rimski cesar Teodozij II popustil hunskim zahtevam ter leta 443 podpisal mir z obema hunskima kraljema. Huni so se vrnili v svoje de\xc5\xbeele s karavano polno vojnega plena.\n_START_SECTION_\nZdru\xc5\xbeen imperij pod Atilo\n_START_PARAGRAPH_\nBleda je umrl leta 445 in nekateri zgodovinarji \xc5\xa1pekulirajo, da je bila njegova smrt delo Atile. Z mrtvim bratom je Atila lahko vzpostavil popolno oblast nad svojimi podlrejenimi. Leta 447 je Atila spet obrnil hunsko pozornost k vzhodno rimskem cesarstvu. Njegova invazija Balkana in Trakije je bila uni\xc4\x8dujo\xc4\x8da. Vzhodno Rimsko cesarstvo so \xc5\xbee tako pestili notranji problemi, kot so lakota in kuga ter nemiri in niz potresov v Konstantinoplu. V zadnjem trenutku obnovljeni zidovi so ohranili Konstantinopel nepo\xc5\xa1kodovan. Zmaga nad rimsko vojsko je pustilo Hune brez nasprotnika v vzhodno rimskih de\xc5\xbeelah. Zaradi tega so lahko vdrli vse do Termopil. Samo bolezen jih je prisilila k umiku. Vojna se je kon\xc4\x8dala leta 449 z dogovorom, v katerem so Rimljani pla\xc4\x8dali Atili 1000\xc2\xa0kg zlata kot letni davek. Edini zapis o razmerah med Huni in pri Atili je s strani Priskusa, uradnega rimskega ambasadorja pri Atili._NEWLINE_Skozi svoje roparske napade na vzhodno rimsko cesarstvo, so Huni ohranjali dobre odnose z zahodnim delom cesarstva, zlasti z Flavijem Aecijem, vplivnim rimskim generalom (v\xc4\x8dasih omenjenim kot de facto vladar zahodno rimskega cesarstva), ki je v svoji mladosti nekaj \xc4\x8dasa pre\xc5\xbeivel kot talec pri Hunih. Vendar pa se je vse to spremenilo leta 450 ko je Honorija, sestra zahodno rimskega cesarja Valentinijana III, poslala Atili prstan in prosila za njegovo pomo\xc4\x8d pri pobegu od dogovorjene poroke s senatorjem. Atila jo je sprejel kot \xc5\xbeeno ter zahteval pol zahodno rimskega cesarstva kot doto. Poleg tega, je nastal spor med Atilo in Aecijem o zakonitem prestolonasledniku Salijskih Frankov. Leta 450 je na prestol pri\xc5\xa1el novi cesar Marcijan, ki je prenehal Hunom pla\xc4\x8devati oderu\xc5\xa1ke dajatve. Atila bi lahko obnovil vojno z Bizancem vendar s tem ne bi ni\xc4\x8d dosegel. Balkan je bil \xc5\xbee dvakrat oplenjen leta 440 in 447 medtem, ko je bilo pravo bogastvo cesarstva v Konstantinoplu varno za zidovi ter izven njegovega dosega. Atilova mo\xc4\x8d je bila odvisna od deljenja bogastva svojim privr\xc5\xbeencem zato je moral ukrepati. Svojo pozornost je obrnil na Galijo._NEWLINE_Leta 451, so Atilove sile vstopile v Galijo, kjer so spotoma zbrale kontingente iz Frankov, Gotov in Burgundov. Ko so pri\xc5\xa1li v Galijo so Huni najprej napadli Metz ter nato napredovali zahodno ter oblegali Orl\xc3\xa9ans._NEWLINE_Aeciju je bila s strani Valentinijana III dana dol\xc5\xbenost obrambe Orleansa. Okrepljena s frankovskimi in vizigotskimi enotami (pod kraljem Teodorikom) se je Aecijeva rimska vojska spopadla s Huni v bitki na Katalunskih poljih. \xc4\x8ceprav je bila bitka takti\xc4\x8dni poraz za Atilo, ki mu je prepre\xc4\x8dila invazijo Galije ter ga prisilila v umik v ne-rimske de\xc5\xbeele je zgodovinski pomen zavezni\xc5\xa1ko-rimske zmage stvar razprave._NEWLINE_Naslednje leto je Atila obnovil svoje zahteve do Honorije in ozemlja v zahodno rimskem cesarstvu. S svojo hordo je pre\xc4\x8dkal Alpe ter napadel severno Italijo kjer je oplenil in z zemljo zravnal Oglej, Vicenzo, Verono, Brescio, Bergamo in Milano. V upanju, da bi se izognil oplenitvi Rima, je cesar Valentinijan III poslal tri odposlance\xcb\x90 \xc4\x8dastnika Genadija Avijena in Trigetija pa tudi pape\xc5\xbea Leona I., ki se je sre\xc4\x8dal z Atilo pri Minciju v bli\xc5\xbeini Mantova in od njega dobil obljubo, da se bo umaknil iz Italije ter se s cesarjem pogodil za mir. Prosper Oglejski je pri opisu zgodovinskega sre\xc4\x8danja dal vse zasluge za uspe\xc5\xa1no pogajanje pape\xc5\xbeu. Priskus poro\xc4\x8da, da naj bi Atila opustil Rim zaradi vra\xc5\xbeeverja. Bal se je, da ga bo doletela podobna usoda kot Alarika, ki je umrl kmalu po oplenitvi Rima leta 410. Za povrh je Italijo leta 451 doletela huda lakota, leta 452 pa tudi ni bilo veliko pridelka; Atilova invazija planjav severne Italije ni izbolj\xc5\xa1ala \xc5\xbeetve. Pomik proti Rimu, bi zahteval zaloge, ki niso bile na voljo v Italiji in zavzetje mesta jih ne bi izbolj\xc5\xa1alo. Poleg tega, je vzhodno-rimska vojska pre\xc4\x8dkala Donavo in porazila Hune, ki jih je Atila pustil tam z namenom obrambe svojih ozemelj. Zato se je Atila soo\xc4\x8dil s te\xc5\xbekimi \xc4\x8dlove\xc5\xa1kimi in naravnimi pritiski, da se umakne iz Italije pred pre\xc4\x8dkanjem reke Pad. Atila se je iz Italije umaknil brez Honorije ali njene dote._NEWLINE_Po invaziji Italije se je Atila poro\xc4\x8dil z \xc5\xbeensko po imenu Ildiko ter kmalu umrl na praznovanju svoje poroke zaradi \xc5\xa1e danes ne jasnih razlogov.\n_START_SECTION_\nPo Atili\n_START_PARAGRAPH_\nPo Atilovi smrti leta 453 se je Hunsko cesarstvo soo\xc4\x8dilo z notranjim bojem za oblast med vazalskimi germanskimi ljudstvi in Huni. Pod vodstvom Elaka, najljub\xc5\xa1ega sina Atile in vladarja Akacirov, so Huni napadli kralja Gepidov Ardarika v bitki pri Nedavi, ki je vodil koalicijo germanskih ljudstev z namenom strmoglavljenja hunske oblasti. Domnevno naj bi se istega leta pod vodstvom Valamirja uprli tudi Amalski Goti ter premagali Hune v lo\xc4\x8deni bitki. Vendar, pa to ni povzro\xc4\x8dilo popolnega propada mo\xc4\x8di Hunov v Karpatski regiji, ampak je pripeljalo do izgube \xc5\xa1tevilnih njihovih germanskih vazalov. Hkrati so se Huni ukvarjali tudi s prihodom ve\xc4\x8djega \xc5\xa1tevila Ogursko govore\xc4\x8dih ljudstev iz Vzhoda, vklju\xc4\x8dno z Oguri, Saraguri, Onoguri in Sabirji. Leta 463 so Saraguri premagal Akacire oz. Akacirske Hune in se uveljavili kot prevladujo\xc4\x8da sila v Pontski regiji._NEWLINE_Leta 458 so nekateri Huni slu\xc5\xbeili pod Tudilo v Majorijanovi vojski. Zahodni Huni pod Dengzihom so leta 461 letih naleteli na te\xc5\xbeave, ko jih je v vojni proti hunskimi zavezniki Sagadi premagal Valamir. Njegova kampanja je naletela na nezadovoljstvo tudi iz strani Ernaka, vladarja Akacirskih Hunov, ki se je \xc5\xbeelel osredoto\xc4\x8diti na prihajajo\xc4\x8de Ogurje. Med leti 465 in 466 sta Ernak and Dengzih poslala ambasadorje v Konstantinopel z namenom mirovnega sporazuma ter pro\xc5\xa1njo za ustanovitev trga za izmenjavo potrebnih surovin. Pro\xc5\xa1nje so bile zavrnjene in Dengzih je leta 467 brez pomo\xc4\x8di Ernaka napadel Rimljane. Bil je obkoljen in oblegan s strani Rimljanov. Pri\xc5\xa1lo je do pogajanj in Huni so predlagali, da se bodo predali, \xc4\x8de bodo dobili zemljo ter hrano. Med pogajanji je \xc4\x8cel\xc4\x8del, Hun v slu\xc5\xbebi Rimljanov prepri\xc4\x8dal Gote, da napadejo Hune. Rimljani so nato pod vodstvom generala Asparja\xc2\xa0in s pomo\xc4\x8djo njegovih Bukelarov, napadli sprte Hune in Gote ter jih premagali._NEWLINE__NEWLINE_Leta 469 je Anagast, sin generala Arnegiskla, ki ga je Atila ubil v bitki pri Utu prinesel\xc2\xa0Dengizihovo glavo v Konstantinopel ter z njo paradiral po mestu. Nekateri zgodovinarji kot John Man, sprejemajo ta dogodek kot konec Hunskega imperija.\xc2\xa0Nekateri drugi, kot je Hyun Jim Kim, pravijo da se je imperij nadaljeval pod Ernakom, ki je sprejel Ogurje. Te ljudje so bili podobni Hunom in imperij naj bi se nadaljeval pod\xc2\xa0Kutriguri\xc2\xa0in\xc2\xa0Utigurskimi\xc2\xa0Huno-Bolgari.\xc2\xa0Ta sklep je \xc5\xa1e vedno sporen.\n_START_SECTION_\nIzgled\n_START_PARAGRAPH_\nKer so bili Huni nepismeni in niso hranili nobenih zapisov, so vse pre\xc5\xbeivele zapise o njih napisali njihovi sovra\xc5\xbeniki. Nobeni ne opisujejo Hune kot moralno ali na videz privla\xc4\x8dne. Jordan, Got nastanjen v Italiji leta 551, stoletje po propadu Hunskega cesarstva, opisuje Hune kot "divjo raso, ki se je najprej naselila v mo\xc4\x8dvirjih ter nerazvito, smrdljivo in drobceno, komaj \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko in z jezikom, ki nima niti manj\xc5\xa1e podobnosti \xc4\x8dlove\xc5\xa1kemu govoru.\'\' Jordan tudi zapi\xc5\xa1e\xcb\x90_NEWLINE_Njihovi sovragi so be\xc5\xbeali v grozi, ker je bil njihov temen videz stra\xc5\xa1ljiv ter so imeli, \xc4\x8de ji lahko tako re\xc4\x8dem, brezobli\xc4\x8dno bulo in ne glave, z vdolbinicami namesto o\xc4\x8di. Njihova smelost je o\xc4\x8ditna v njihovem divjem izgledu ter so bitja, ki so kruta do svojih otrok od dneva, ko se rodijo saj re\xc5\xbeejo lica mo\xc5\xa1kih z me\xc4\x8dem, zato da preden prejmejo mleko se nau\xc4\x8dijo prena\xc5\xa1ati rane. Zaradi tega zrastejo brez brade in njihovi mladi mo\xc5\xbeje so brez lepote, saj obraz razbrazdan s strani me\xc4\x8da s svojimi brazgotinami uni\xc4\x8di naravno lepoto brade. So majhne postave, hitri v gibanju, pozorni konjeniki, s \xc5\xa1irokimi rameni pripravljenimi na uporabo loka in pu\xc5\xa1\xc4\x8dic in s \xc4\x8dvrstimi vratovi, ki so v ponosu pokon\xc4\x8dni. \xc4\x8ceprav \xc5\xbeivijo v \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki obliki, imajo krutost divje zveri._NEWLINE_Jordan je prav tako pisal o tem, kako je Priskus opisal Atilo, Hunskega cesarja med leti 434-453, kot: "Nizkega v postavi, s \xc5\xa1irokim prsnim ko\xc5\xa1em in veliko glavo; o\xc4\x8di je imel majhne, njegova brada je bila tanka in posuta s sivino; ter imel je raven nos in porjavelo ko\xc5\xbeo, ki dokazuje njegovo poreklo."_NEWLINE_Rimljani so pri oblikovanju svojih stali\xc5\xa1\xc4\x8d na Atilino ljudstvo izkoristili naravnanost, ki so jo podedovali od Grkov. To so bila najstra\xc5\xa1nej\xc5\xa1e bitja, ki si jih je mogo\xc4\x8de zamisliti. Pri\xc5\xa1li so s severa in vsakdo je vedel, da hladnej\xc5\xa1e je podnebje, bolj so bili ljudje barbarski. O kovinah niso imeli pojma, bili so brezbo\xc5\xbeni in so \xc5\xbeiveli kot divjaki, brez ognja, ki so jedli svojo hrano surovo ter \xc5\xbeiveli od korenin in mesa, ki so ga zmeh\xc4\x8dali tako, da so ga postavili pod sedla svojih konj. Niso imeli nobenih zgradb, razen trsti\xc4\x8dnih ko\xc4\x8d, ter so se bali \xc5\xbeivljenja pod streho._NEWLINE_Opis Hunov, ki so ga dali Rimljani, je razlog, da nekateri zgodovinarji verjamejo, da so vzhodnoazijskega porekla. Denis Sinor, ki je opozoril na pomanjkanje antropolo\xc5\xa1kih dokazov, je zapisal, da\xcb\x90 "Ni razloga, da se spra\xc5\xa1uje o osnovni natan\xc4\x8dnosti opisov zahodnih zgodovinarjev in, da odsotnost velike koli\xc4\x8dine antropolo\xc5\xa1kih dokazov ne more ovre\xc4\x8di njihovih trditev." Avstrijski popotnik Maenchen-Helfen je v 20. stoletju zapisal:_NEWLINE_Amijanov opis se za\xc4\x8dne s \xc4\x8dudnim nerazumevanjem... To sta ponovila Klavdij in Sidonij in je bilo reinterpretirano s strani Kasidorija. Amijanova razlaga redkih brad je napa\xc4\x8dna. Kot mnoga druga ljudstva, so si Huni sami prizadejali rane na lastno meso, kot znak \xc5\xbealovanja, ko so njihovi sorodniki umirali.\n_START_SECTION_\nUmetna lobanjska deformacija\n_START_PARAGRAPH_\nUmetno lobanjsko deformacijo so prakticirali Huni ter v\xc4\x8dasih plemena pod njihovim vplivom. Umetno lobanjsko deformacijo okroglega tipa se lahko uporablja za lociranje poti, ki so jo Huni prepotovali s severne Kitajske do srednjeazijske stepe in nato do ju\xc5\xbene ruske stepe. V Srednji Aziji so okroglo obliko umetne lobanjske deformacije prakticirali Juezi / Ku\xc5\xa1ani._NEWLINE_V severovzhodni Mad\xc5\xbearski in v Zahodni Evropi so na\xc5\xa1li nekaj umetno deformiranih lobanj iz 5. ali 6. stoletja. Nobena od lobanj poseduje zna\xc4\x8dilnosti rumene rase in vse izgledajo Evropskega izvora; te lobanje so najverjetneje germanskega izvor ali od katerega koli vazalskega plemena, katere pripadnik si je \xc5\xbeelel dvigniti socialni status s posnemanjem hunskega obi\xc4\x8daja.\n_START_SECTION_\nPolitika in uprava\n_START_PARAGRAPH_\nHunska vladajo\xc4\x8da struktura je \xc5\xbee dolgo debatirana. V preteklosti so \xc5\xa1tevilni u\xc4\x8denjaki trdili, da Huni niso imeli osrednjega politi\xc4\x8dnega telesa, dokler niso vstopili v Evropo. Peter Heather je trdil, da so bili Huni neorganizirana konfederacija, v kateri so voditelji delovali povsem neodvisno in so s\xc4\x8dasoma razvili razredno hierarhijo, podobno kot germanske dru\xc5\xbebe. Vendar pa mnogi oporekajo tej trditvi. Po mnenju Kima je bolj verjetno, da so Huni nadaljevali organizacijo Hagnujev, v kateri je bila njihova politika glede na prioriteto razdeljena v slede\xc4\x8dem vrstne redu\xcb\x90levo, desno, jug in severno. Menijo tudi, da so Huni ohranili svet "\xc5\xa1estih rogov / plemi\xc4\x8dev", ki so jih imeli Hagnuji pod svojim cesarjem. Ni znano, kako se je imenoval hunski cesar, vendar so izrazi kot so \xc4\x8canju, Aniliki, \xc5\xa0ah in Jabgu mo\xc5\xbeni ali pa so bili zamenljivi naslovi za isti polo\xc5\xbeaj, kot so jih uporabljali sodobniki v tistem \xc4\x8dasu. Prav tako je predlagano, da so Huni \xc5\xa1e naprej uporabljajo decimalno voja\xc5\xa1ko organizacijo Hagnujev.'