b'\n_START_ARTICLE_\nPotovanje v Koromandijo\n_START_SECTION_\n1. dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nHilda se razburja zaradi mo\xc5\xbea Toneta, ki z Luko popiva in dela \xc5\xa1kandale, \xc5\xbee delj \xc4\x8dasa je ves iz ravnote\xc5\xbeja, govori se, da ga bodo zamenjali ... Hilda se boji vsega, kar bi spremenilo varno in solidno obi\xc4\x8dajnost, strah jo je neuglednosti, rev\xc5\xa1\xc4\x8dine, sramote, v Tonetu je videla garancijo, da bo dostojno pre\xc5\xbeivela svoje \xc5\xbeivljenje, zdaj pa gre vse na kose. Tudi Luka ji gre \xc5\xbee mo\xc4\x8dno na \xc5\xbeivce, o\xc4\x8dita mu, da je cinik, neresen, neodgovoren. Luka se ne brani, je \xc4\x8dlovek, ki ne te\xc5\xbei nikamor, \xc5\xbedi v svojem uradu za najdene predmete, vse mu je vseeno - \xc5\xbeivljenje je tako ali tako zlo, pi\xc4\x8dla pasja figa, minimalna. Tone tega nihilizma ne more sprejeti, posku\xc5\xa1a vedno znova, gradi, a se mu vse podira ... tega se ne gre ve\xc4\x8d, rad bi ven, rad bi v Koromandijo, v popolno de\xc5\xbeelo, vsaj do njenih daljnih meja; \xc4\x8duti se zvezanega, obremenjenega s prtljago, groza ga je pomisliti, da bo to trajalo vse \xc5\xbeivljenje in se \xc5\xa1e stopnjevalo. Hilda ga ne razume, sku\xc5\xa1a ga umiriti: svet je od nekdaj tak, treba je \xc5\xbeiveti, kot nam dopu\xc5\xa1\xc4\x8da.\n_START_SECTION_\n2. dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nTone in Luka od pustega doma\xc4\x8dega silvestrovanja pobegneta v bar, za njima prileze pijani Predstojnik. Tone sili Luko, naj pove, kar ve o Koromandiji, in ko Luka pove, da je popolna, da pa je ni, postane Tone agresiven, za\xc4\x8dne kri\xc4\x8dati, da je kocka padla, da za sabo po\xc5\xbeiga vse mostove ... Prisede Hudi\xc4\x8d, ponuja nekaj bolj\xc5\xa1ega od Koromandije: mir, spokojnost, udobnost, bivanje brez zavesti, ta \xc4\x8dloveka najbolj mu\xc4\x8di. Tone ob tej ponudbi eksplodira, mahne Hudi\xc4\x8da po \xc4\x8deljusti, udarec prestre\xc5\xbee Predstojnik. Spet \xc5\xa1kandal!\n_START_SECTION_\n3. dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nTone je izgubil slu\xc5\xbebo, \xc5\xbeena ga je zapustila in seli pohi\xc5\xa1tvo v zgornje nadstropje, k mater, Zala se ogor\xc4\x8deno bori za imetje "ubogega gospoda", kar pri Luki, ki vse to opazuje, spro\xc5\xbea le posmeh. Tone je pripravljen na pot, ni\xc4\x8d ve\xc4\x8d ga ne ve\xc5\xbee, i\xc5\xa1\xc4\x8de - pot sama je Koromandija! Luka je oto\xc5\xbeno zavisten, on nima vere, da bi kam pri\xc5\xa1el, njegova resnica je druga\xc4\x8dna; ostal bo trdno v svojem uradu, morda se bo celo poro\xc4\x8dil s prismuknjeno Zalo, odmrl ... Ko se Luka poslovi, se pojavi Hudi\xc4\x8d, slabo vest ima, kajti mir, ki ga je ponujal Tonetu, je bil hudo slabe kvalitete, sploh pa se je hotel prepri\xc4\x8dati, ali bo Tone res \xc5\xa1el in kam ... \xc4\x8de bo kaj zvedel o nji, \xc4\x8de bo blizu, ga lepo prosi, da mu sporo\xc4\x8di ... Tone se poslovi \xc5\xa1e od Hilde, njuna pot gre narazen, nato odide. Zala gleda za njim: ubogi gospod, po stopni\xc5\xa1\xc4\x8du je skoraj padel ... ampak zdaj stopa trdneje, hitro in odlo\xc4\x8dno, kar be\xc5\xbei, ni ga ve\xc4\x8d. Sre\xc4\x8dni gospod!\n_START_SECTION_\nKritike\n_START_PARAGRAPH_\n"Uprizoritev Potovanja v Koromandijo je u\xc4\x8dinkovala medlo, ni bilo popolnoma gotovo, ali je temu kriva re\xc5\xbeija ali kar samo besedilo. Vsekakor igra \xc5\xa1e ni bila pravo znamenje zmagoslavnega prodora nove dramatike v slovensko gledali\xc5\xa1\xc4\x8de." (Kos 2010) "Negibnost, hipovitaminoza, organizem z otrdelim o\xc5\xbeiljem, po katerem se ne pretakajo \xc5\xbeivi sokovi! Namesto trenj in zapletov \xe2\x80\x94 medli, skoraj le \xc5\xa1e abstraktni dotiki med osebami, namesto resni\xc4\x8dnih \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih odnosov \xe2\x80\x94 razglabljanje o smislu bivanja, namesto \xc4\x8dustev \xe2\x80\x94 metafizi\xc4\x8dne bole\xc4\x8dine." (Ocvirk, 1956: 748)'