b"\n_START_ARTICLE_\nEngadin\n_START_PARAGRAPH_\nEngadin (retoromansko Engiadina, Nagiadegna in Gidegna, italijansko Engadina izhaja iz r\xc3\xa4toromanskega imena reke Inn - En) je visoka dolina v \xc5\xa1vicarskem kantonu Graub\xc3\xbcnden. Je ena najvi\xc5\xa1je le\xc5\xbee\xc4\x8dih naseljenih dolin v Evropi in je dolga ve\xc4\x8d kot 80 km. Tvorita jo Zgornji Engadin in Spodnji Engadin. Meja med obema deloma gorske doline ozna\xc4\x8duje potok Ova da Punt Ota, med Cinuos-chelom (del skupnosti S-chanf) in Brailom (del skupnosti Zernez), ki se z leve izliva v Inn. Mejnik je to\xc4\x8dka Punt Ota, most ki vodi \xc4\x8dez potok gorvodno od omenjenega ustja.\n_START_SECTION_\nEtimologija\n_START_PARAGRAPH_\nDolina je prvi\xc4\x8d zabele\xc5\xbeena kot vallis Eniatina v latinskem viru iz 10. stoletja. Engadinski filolog Robert von Planta predlaga, da se ime lahko razlo\xc5\xbei z neuporabljenim korenom imena *Eniates. V tem primeru bi delovalo z izpeljanko iz imena reke Inn (<Aenus /Enus) s keltskim obrazilom -ates za sklicevanje na\xc2\xa0\xc2\xbbprebivalci\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nZgornji Engadin\n_START_PARAGRAPH_\nZgornji Engadin (retoromansko Engiadin 'Ota, nem\xc5\xa1ko Oberengadin) je od 1600 do 1800 m visoka dolina z jezeri, imenovanimi Engadinska jezera: jezero Sils, Silvaplana, Lej da Champf\xc3\xa8r in St. Moritz, pora\xc5\xa1\xc4\x8dena z borovim in macesnovim gozdom, \xc5\xa1e posebej v stranskih dolinah, in ledeniki. Zaradi visoke nadmorske vi\xc5\xa1ine ima dno visokogorsko do predalpsko podnebje in je med najhladnej\xc5\xa1imi pokrajinami v Alpah. Travniki v dolini so obdani z le zmerno strmimi pobo\xc4\x8dji, visoki vrhovi so obi\xc4\x8dajno pokriti s snegom. Na osojnih pobo\xc4\x8djih na jugu so raz\xc5\xa1irjeni iglasti gozdovi in planinski pa\xc5\xa1niki; meja med njimi je o\xc4\x8ditna. Zgornji Engadin je preko prelaza Bernina povezan s Puschlavom in preko prelaza Maloja z Bergellijem; na severu je povezan s prelazom Julier na Oberhalbstein in s prelazom Albula v dolino Albula. Severovzhodni del Zgornjega Engadina proti Spodnjemu Engadinu se imenuje La Plaiv.\n_START_SECTION_\nVasi v Zgornjem Engadinu\n_START_PARAGRAPH_\nOd zgoraj navzdol si sledijo: Maloja (del in nekdanja vas Alp des Bergeller, Stampa in s tem politi\xc4\x8dna pripadnost k italijansko govore\xc4\x8dim Bergellom), Sils (Segl), Silvaplana (Silvaplauna), Surlej (pripada Silvaplana), Champf\xc3\xa8r (dvodelna vas, ki jo deli reka med upravni enoti St. Moritz in Silvaplana), St. Moritz (San Murezzan), Celerina (Schlarigna), Pontresina (Puntraschigna), Samedanu, Bever, La punt-Chamues-ch, Madulain, Zuoz, S-chanf Cinuos-chel (del skupnosti S-chanf).\n_START_SECTION_\nStranske doline\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dje doline so Samedan na jugovzhodu, ki se spu\xc5\xa1\xc4\x8da iz prelaza Bernina v Val Bernina, s krajem Pontresina in Val Bever pri Beverju.\n_START_SECTION_\nSpodnji Engadin\n_START_PARAGRAPH_\nSpodnji Engadin (nem\xc5\xa1ko Unterengadin, retoromansko Engiadina Bassa) je bolj strma in sega od 1610\xe2\x80\x931019 m. Je o\xc5\xbeja in bolj divja od Zgornjega Engadina. Inn hiti preko skalovja in med ozkimi stenami. Njegova divja soteska je Finsterm\xc3\xbcnz, ko zapusti ozemlje \xc5\xa0vice._NEWLINE_Spodnji Engadin je povezan preko prelaza Fl\xc3\xbcela z dolino Landwassertal v Davos, preko prelaza Ofen pa preide v Val M\xc3\xbcstair. Od leta 1999 je z \xc5\xbeeleznico skozi predor Vereina povezana v Pr\xc3\xa4ttigau, poleg (pozimi le delno varnega) prelaza Julier in Albulske \xc5\xbeeleznice, ki tako predstavlja z Zgornjim Engadinom prometno povezavo Engadina s preostalo \xc5\xa0vico, prehodno vse leto.\n_START_SECTION_\nVasi v Spodnjem Engadinu\n_START_PARAGRAPH_\nOd zgoraj navzdol si sledijo: Ob\xc4\x8dina Zernez zajema Zernez, Susch, Lavin; ob\xc4\x8dina Scuol: Giarsun, Guarda, Bos-cha, Ardez, Ftan, Tarasp, Scuol, Sent; ob\xc4\x8dina Valsot: Vn\xc3\xa0, Ramosch, Seraplana in Raschvella (del nekdanje ob\xc4\x8dine Ramosch), Tschin, Strada in Martina (del nekdanje ob\xc4\x8dine Tschin).\n_START_SECTION_\nRastlinstvo in \xc5\xbeivalstvo\n_START_PARAGRAPH_\nBotani\xc4\x8dno je Engadin izjemno bogat, \xc5\xa1e posebej s kriptogamnimi rastlinami (rastline, ki tvorijo spore). Severna pobo\xc4\x8dja so pora\xc5\xa1\xc4\x8dena z jelko in borovimi gozdovi, ki segajo do nadmorske vi\xc5\xa1ine 1800 m, medtem ko je mogo\xc4\x8de na ju\xc5\xbenih pobo\xc4\x8djih zaradi suhosti najti ve\xc4\x8d macesnovega gozda, ki se\xc5\xbee celo do 2100 m visoko._NEWLINE_V gozdovih Engadina \xc5\xbeivi jelenjad in srnjad, v gorskih obmo\xc4\x8djih gams in alpski kozorog. V skalnih dolinah \xc5\xbeivita planinski orel in brkati ser. Jelene in gamse se kontrolirano lovi vsako leto v septembru za tri tedne. Lov na kozoroga je urejen posebej._NEWLINE_Engadin je bogat tudi s koristnimi minerali (smitsonit, galenit, rude ki vsebujejo srebro in svinec, halkopirit, itd.); gospodarsko pomembni so mineralni vrelci v St. Moritzu, v Zgornjem in Scuol-Tarasp v Spodnjem Engadinu.\n_START_SECTION_\nPrazgodovina in Rimski imperij\n_START_PARAGRAPH_\nOd pribli\xc5\xbeno 2000 pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem so kme\xc4\x8dki prebivalci naselili vrhove in pobo\xc4\x8dja teras kot je Ramosch-Mottata. V srednjo bronasto dobo je datiran tudi izvir v St. Moritzu. Najdbe v Ardez-Suotchast\xc3\xa8 in Scuol-Munt Baselgia govorijo o intenzivnej\xc5\xa1em naseljevanju v pozni bronasti dobi (1200\xe2\x80\x93800 pr. n. \xc5\xa1t.). Kultura Laugen-Melaun je bila v 6. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. lo\xc4\x8dena od kulture Fritz-Sanzena. Regiji Zernez in St. Moritz je zasedala kultura Breno._NEWLINE_Ko je Rim podjarmil Germane, je bil leta 15 pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem Engadin vklju\xc4\x8den v rimsko provinco Retija. Najdbe rimskih ulic so dokaz njegovega pomena v \xc4\x8dasu Rimljanov ter \xc5\xa1iritve povezovalnih cest vse do zgodnjega srednjega veka. Po koncu rimskega imperija je postal Engadine z Retijo del Italskega kraljestva in leta 536 padel pod Franke. Posvetna in duhovna oblast je bila od 7. stoletja dalje v rokah plemi\xc5\xa1ke hi\xc5\xa1e Zacconen, ki se je imenovala tudi Victoridi.\n_START_SECTION_\nSrednji vek in reformacija\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 806 je provinco v Zgornjo in Spodnjo Retijo razdelil Karel Veliki in Engadin je postal del Zgornje Retije. Leta 916 je Zgornji Engadine pripadel \xc5\xa0vabski vojvodini, Spodnji Engadini pa grofiji Vin\xc5\xa1gau. Obe dolini sta imeli politi\xc4\x8dno in ustavno zgodovinsko samostojno pot do leta 1652. Zgornji Engadin je imel svoje grofe. Leta 1139 je grof Dedalrich prodal svojo zemljo \xc5\xa1kofiji Chur, od te se je leta 1494 Zgornji Engadine odkupil. V Spodnjem Engadinu so se lastniki pogosto menjali, kar je privedlo do ve\xc4\x8d sporov._NEWLINE_V srednjem veku je \xc5\xa1kof iz Chura na ra\xc4\x8dun donacij in privilegijev svoj vpliv raz\xc5\xa1iril v Zgornji Engadin. Leta 1137 in 1139 je kupil posesti grofov Gammertingen med Punt Ota in St. Moritzem ter s tem postal najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i vladar v regiji. Leta 1367 se je Zgornji Engadin pridru\xc5\xbeil Ligi Bo\xc5\xbeje hi\xc5\xa1e, a imel tudi nekaj samouprave. Pomembno vlogo so igrali \xc5\xa1kofovi ministeriali iz hi\xc5\xa1e Planta, katere vzpon se je za\xc4\x8del po letu 1250. Poleg teh je pomembno vlogo igrala tudi dru\xc5\xbeina Salis iz Samedana. V srednjem veku je v dolini Zgornjega Engadina nastala skupnost Ob Pontalt (retoromansko Sur Punt Ota), skupnost pa\xc5\xa1nikov, gozdov in voda v regiji. Posamezna naselja so se leta 1477 zdru\xc5\xbeila (na primer Chantuns Sils in Fex). Od leta 1526 so bile \xc5\xa1kofove pravice odkupljene in od leta 1538 do 1543 skupna lastnina razdeljena. Vi\xc5\xa1je sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je ve\xc4\x8d teritorialno zaprtih skupnosti zdru\xc5\xbeilo v Zuoz in od 1438 v Funtauna Merla. Johann Travers iz Zuoza je pri\xc4\x8del leta 1534 prirejati svetopisemske igre z duhovno vsebino v retoroman\xc5\xa1\xc4\x8dini, kar je imelo velik vpliv na prebivalstvo. V letih 1550\xe2\x80\x931577 je Zgornji Engadin sprejel protestantizem. Med 1552\xe2\x80\x931562 sta reformatorja Jachiam T\xc3\xbctschett Bifrun in Ulrich Campell  v retoroman\xc5\xa1\xc4\x8dino zapisala prevod Svetega pisma. Ve\xc4\x8d tiskarn z imeni Saluz, Dorta, Gadina in Janett je spodbudilo \xc5\xbeivahno intelektualno \xc5\xbeivljenje._NEWLINE_Leta 1140 je Spodnji Engadin pri\xc5\xa1el kot fevd Tirolskim grofom. Med 1160 in 1177 so plemi\xc4\x8di iz Taraspa dali svoj grad skupaj s posestvi Guarda, Scuol in Ftan \xc5\xa1kofu iz Chura. Z nakupom ve\xc4\x8d grofij je Ardez-Steinberg pridobil prevlado mo\xc4\x8di v regiji. Pridobitev suverenosti ni uspela Habsbur\xc5\xbeanom in od 1363 so vladali Tirolski grofje. Leta 1367 se je Spodnji Engadin pridru\xc5\xbeil Ligi Bo\xc5\xbeje hi\xc5\xa1e. Leta 1464 so Habsbur\xc5\xbeani kupili gospostvo Tarasp, leta 1475 pa izgubili svoje fevdalne posesti v vojni z Ligo. Poskus vklju\xc4\x8ditve Spodnjega Engadina in sosednji Munster pod sodnega izvr\xc5\xa1itelja Naudersa je leta 1499 spro\xc5\xbeil \xc5\xa1vabsko vojno. Vse vasi so izropali cesarski pla\xc4\x8danci in jih uni\xc4\x8dili. Graub\xc3\xbcnden je zmagal leta 1499 v bitki za Calven in kon\xc4\x8dal \xc5\xa1iritev tirolsko-habsbur\xc5\xa1ke vladavine. Sporazum iz leta 1500 je dolo\xc4\x8dal staro stanje: Spodnji Engadin je ostal pod habsbur\xc5\xa1ko suverenostjo in je bil tudi \xc4\x8dlan Lige Bo\xc5\xbeje hi\xc5\xa1e. V 16. stoletju je bil v Spodnjem Engadinu mir v okviru Treh lig. Od 1529 do 1553 je Spodnji Engadin (brez avstrijskega Taraspa) prestopil k novi reformirani veri. V B\xc3\xbcndner Wirren, boju Graub\xc3\xbcndena za Valtellina in gorske prelaze, kjer so si Habsbur\xc5\xbeani prizadevali za povezavo med svojimi ozemlji, so posku\xc5\xa1ali pove\xc4\x8dati svoj vpliv v Spodnjem Engadinu in v Pr\xc3\xa4ttigau. Leta 1621 je Alois Baldiron vdrl v Spodnji Engadin in ga zasedal do leta 1629. Rekatolizacija s pomo\xc4\x8djo Kapucinov ni uspela, ker so se ob\xc4\x8dine ponovno vrnile k prenovljeni veri. Samo Montague, nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8da skupnost je \xc5\xa1la svojo pot do 19. stoletja in ostala katoli\xc5\xa1ka. Leta 1652 so kupili avstrijske pravice.\n_START_SECTION_\nNovej\xc5\xa1a zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nV letih 1798\xe2\x80\x931800 je bil Engadin prizori\xc5\xa1\xc4\x8de spopadov med Francozi in Avstrijci. Ena zadnjih avstrijskih posesti je bil katoli\xc5\xa1ki Tarasp, ki je pri\xc5\xa1el po Reichsdeputationshauptschluss iz leta 1803, leta 1815 spet pod Graub\xc3\xbcnden. Od leta 1851 je Engadin razdeljen na okro\xc5\xbeje Inn in Maloja z enotami Zgornji Engadin, Obtasna, Untertasna in Ramosch._NEWLINE_Gospodarstvo je bilo gorsko in usmerjeno proti severni Italiji in na Tirolsko. Izvoz \xc5\xbeivine, ovc, drugih kmetijskih proizvodov, lesa in rude je financiral uvoz dobrin, kot so \xc5\xbeito, vino in sol. Veliko gozdov spodnjega Engadina so izkr\xc4\x8dili za potrebe solin v Hallu in rudarstva v S-Charlu. V sodobnem \xc4\x8dasu so za\xc4\x8dasni izseljenci, Randulins, med 1603\xe2\x80\x931766 kot engadinski sla\xc5\xa1\xc4\x8di\xc4\x8darji u\xc5\xbeivali donosne privilegije v Benetkah in pomembno prispevali k ve\xc4\x8dji blaginji. Po prekinitvi pogodbe s strani Benetk je veliko Engadin\xc4\x8danov emigriralo v druga italijanska mesta, kot tudi v druga evropska sredi\xc5\xa1\xc4\x8da._NEWLINE_Med 1820\xe2\x80\x931840 je bila zgrajena cesta preko prelazov Julier in Maloja, med 1845\xe2\x80\x931872 cesta po dolini in med 1907\xe2\x80\x931912 Samnaunerska cesta. Odprtje predora Gotthard leta 1882 je omogo\xc4\x8dilo tranzit s po\xc5\xa1tnimi vozovi in s tem odvzel denarne prihodke mulovodcem preko gorskih prelazov. To luknjo so postopoma nadomestili z nastajajo\xc4\x8dimi termami in alpskim turizmom._NEWLINE_Med 1903\xe2\x80\x931913 je bila zgrajena Albulska \xc5\xbeeleznica, ki je nastala kot povezava do Zgornjega Engadina in je pospe\xc5\xa1ila rast turizma. Po prvi svetovni vojni se je za\xc4\x8dela zlata doba velikih hotelov. Gospodarska kriza leta 1929 je uni\xc4\x8dila veliko delovnih mest v turizmu. Leta 1925 se je za\xc4\x8del razvoj cestnega omre\xc5\xbeja za avtomobilski promet, leta 1938 je bilo zgrajeno letali\xc5\xa1\xc4\x8de v Samedanu kot voja\xc5\xa1ko letali\xc5\xa1\xc4\x8de. Leta 1914 je bil v Spodnjem Engadinu ustanovljen \xc5\xa0vicarski narodni park. Z izgradnjo \xc5\xbei\xc4\x8dnic in smu\xc4\x8darskih vle\xc4\x8dnic od leta 1945 dalje se je zimski turizem strmo dvignil, zimske olimpijske igre v St. Moritzu v letih 1928 in 1948 so zagotovile publiciteto pri svetovni javnosti. Prva gradbena faza hidroelektrarn je bila kon\xc4\x8dana leta 1932, kar ni vplivalo na jezera v Zgornjem Engadinu. V drugi polovici 20. stoletja so bili realizirani drugi projekti elektrarn, med njimi najve\xc4\x8dja jezova Punt dal Gall in Livigno. Opazna je vrzel v razvitosti med turisti\xc4\x8dnim Zgornjim Engadinom in kmetijskim Spodnjim Engadinom. Leta 1999 odprt predor Vereina je tudi Spodnjemu Engadinu omogo\xc4\x8dil hitrej\xc5\xa1i razvoj. Obstoje\xc4\x8da cestna prelaza Fl\xc3\xbcela in Albula sta v zimskem \xc4\x8dasu zaprta; samo prelaz Julier je prevozen vse dni v letu (razen v zelo zasne\xc5\xbeenih zimah).\n_START_SECTION_\nKultura\n_START_PARAGRAPH_\nKulturno-zgodovinsko pomemben dodatek k bogati retoromanski literaturi je predvsem engadinska gledali\xc5\xa1ka zgodovina, to je zgodovina ljudskega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da, ki sega v 16. stoletje._NEWLINE_Prepoznaven arhitekturni element je engadinska hi\xc5\xa1a, to je tip kmetije iz Engadina, italijanske doline Vin\xc5\xa1gau in tirolske Zgornje doline Inna. Ima velike kamnite zidove, ki so pogosto okra\xc5\xa1ene s tehniko sgraffito, globoka okna, erker (balkon) in dvoje vhodov v Sul\xc3\xa8r in hlev na \xc4\x8delni strani. Obi\xc4\x8dajno je trinadstropna bivalna hi\xc5\xa1a s hlevom.\n_START_SECTION_\nJezik\n_START_PARAGRAPH_\nGlavni jezik v Spodnjem Engadinu in v nekaterih delih Zgornjega Engadina je retoroman\xc5\xa1\xc4\x8dina. V Zgornjem Engadinu se govori put\xc3\xa9r\xc5\xa1\xc4\x8dina in v Spodnjem Engadinu vallader\xc5\xa1\xc4\x8dina, dva retoromanska idioma z lastnim pisnim jezikom, ki se skupaj imenujeta engadinska ladin\xc5\xa1\xc4\x8dina, ki je ne smemo zamenjevati z ladin\xc5\xa1\xc4\x8dino v severovzhodni Italiji._NEWLINE_V zadnjem stoletju se je mo\xc4\x8dno razvil turizem, zato Engadin bele\xc5\xbei intenzivno priseljevanje ljudi, ki ne govorijo retoromansko. Zato se poleg tega jezika govori \xc5\xa1e \xc5\xa1vicarska nem\xc5\xa1\xc4\x8dina in italijan\xc5\xa1\xc4\x8dina. V glavnih krajih Zgornjega Engadina je retoroman\xc5\xa1\xc4\x8dina mo\xc4\x8dno izrinjena. Leta 2000 je le 13\xc2\xa0% lokalnega prebivalstva navedlo retoroman\xc5\xa1\xc4\x8dino kot svoj glavni jezik in 30\xc2\xa0% kot vsakdanji jezik. V Spodnjem Engadinu je retoroman\xc5\xa1\xc4\x8dina manj ogro\xc5\xbeena, vendar se ka\xc5\xbee podoben trend tudi v tej regiji._NEWLINE_Engadin se jezikovno in kulturno pogosto identificira z izrekom\xc2\xa0\xc2\xbbsamo v tej regiji je doma pozdrav Allegra!\xc2\xab_NEWLINE_Vasi \xc5\xa1e danes poznajo in uporabljajo vzdevke za vsako naselje, ki so povezani z legendami.\n_START_SECTION_\nGospodarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nZ razvojem turizma v zadnjem stoletju je pri\xc5\xa1lo do intenzivnih migracij ljudi. Pozidava je spremenila strukturo naselij in privedla do urbanih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d kot je St. Moritz s svojimi 5600 prebivalci. Nahaja se ob jezerski pokrajini v Zgornjem Engadinu na 1856 metrih nadmorske vi\xc5\xa1ine in je \xc5\xbee v za\xc4\x8detku 19. stoletja s svojimi mineralnimi vrelci slovel po vsej Evropi. Prvi termalno kopali\xc5\xa1\xc4\x8de je bilo odprto leta 1831. Od takrat je postal mesto mondenih hotelov in kasneje po\xc4\x8ditni\xc5\xa1kih stanovanj. St. Moritz je med najbolj znanimi letovi\xc5\xa1\xc4\x8di na svetu. 9. avgusta 1907 je bila odprta prva tirna vzpenja\xc4\x8da, Muottas-Muragl-Bahn\n_START_SECTION_\nV popularni kulturi\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1932 je bil posnet film \xe2\x80\x93 Pustolov\xc5\xa1\xc4\x8dina im Engadine, Haralda Reinla, ki vsebuje \xc5\xa1portne in zasledovalne prizore z zasne\xc5\xbeeno pokrajino v ozadju."