b"\n_START_ARTICLE_\nPlenerizem\n_START_PARAGRAPH_\nPlenerizem (iz francoskega izraza en plein air) je smer v slikarstvu v drugi polovici 19. stoletja, pri kateri so umetniki v naravi, pod odprtim nebom, v naravni svetlobi in sen\xc4\x8dnih pogojih ter naravnih barvah slikali posamezne krajine. Ta metoda je v nasprotju s studijskim slikarstvom ali akademskimi pravili, ki lahko ustvarijo vnaprej dolo\xc4\x8den videz._NEWLINE_Do iznajdbe fotografije so se umetniki morali popolnoma zana\xc5\xa1ati na svoje skice in barvne skice ter na svoj spomin pri vsaki sliki naslikani v studiu, medtem ko so slikarji na prostem v smislu zra\xc4\x8dne in barvne perspektive takrat imeli koristi od mo\xc5\xbenosti nenehnega preverjanja doslednosti njihovega krajinskega motiva in ga znova in znova popravljali. Vendar nikakor vsaka krajinska slika ne izvira iz plenerizma, ve\xc4\x8dina je kombinacija zunanjega slikarstva in studijskega slikarstva. Zunaj, pred motivom, so narejene skice majhnega formata in ve\xc4\x8dje razstavne oblike so nastale po teh \xc5\xa1tudijah, izpopolnjene samo v studiu.\n_START_SECTION_\nKoncept krajine\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz krajina nastane s tem, da je \xc2\xbbiz potencialne neskon\xc4\x8dnosti naravnega zunanjega sveta\xc2\xab\xc2\xa0izbran in razmejen tako imenovani \xc2\xbbdel narave\xc2\xab\xc2\xa0. Prvotno se je izraz \xc2\xbbkrajina\xc2\xab\xc2\xa0nana\xc5\xa1al na naravne motive, v razvoju umetnostne zgodovine pa so bili dodani \xc2\xbbpogledi mest in arhitektur\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nUmetniki so \xc5\xbee dolgo slikali na prostem, vendar je sredi 19. stoletja delo v naravni svetlobi postalo \xc5\xa1e posebej pomembno za Barbizonsko \xc5\xa1olo, \xc5\xa1olo reke Hudson in impresioniste._NEWLINE_Leta 1830 je Barbizonska \xc5\xa1ola v Franciji, ki jo je navdihnil John Constable, umetnikom, kot sta Charles-Fran\xc3\xa7ois Daubigny in Th\xc3\xa9odore Rousseau, omogo\xc4\x8dila natan\xc4\x8dnej\xc5\xa1o predstavitev zunanjih predmetov v razli\xc4\x8dnih svetlobnih in vremenskih razmerah .V poznih 1800-ih je bil pristop en plein air vklju\xc4\x8den v slog impresionistov, umetniki, kot so Claude Monet, Pierre-Auguste Renoir, Fr\xc3\xa9d\xc3\xa9ric Bazille in Edgar Degas, so za\xc4\x8deli ustvarjati svoje delo na prostem . Iz Francije se je gibanje raz\xc5\xa1irilo v Ameriko, za\xc4\x8delo se je v Kaliforniji, nato pa se je preselilo v druge ameri\xc5\xa1ke kraje, ki so znani po svojih naravnih lastnostih svetlobe, vklju\xc4\x8dno z dolino reke Hudson v New Yorku._NEWLINE_Macchiaioli so bili skupina italijanskih slikarjev, dejavnih v Toskani v drugi polovici devetnajstega stoletja, ki so s prekinitvijo konvencij, ki so jih pou\xc4\x8devali na italijanski akademiji umetnosti, veliko slikali na prostem, da bi zajeli naravno svetlobo, sence in barvo. Ta praksa povezuje Macchiaiolije s francoskimi impresionisti, ki so se pojavili nekaj let pozneje, \xc4\x8deprav so Macchiaioli zasledovali nekoliko druga\xc4\x8dne namene. Njihovo gibanje se je za\xc4\x8delo v Firencah v poznih 1850-ih._NEWLINE_Newlynska \xc5\xa1ola v Angliji velja za \xc5\xa1e enega pomembnega zagovornika tehnike v poznem 19. stoletju . Priljubljenost slikanja en plein air se je v 1840-ih pove\xc4\x8dala z uvedbo barv v tubah. Prej so slikarji izdelovali svoje barve z mletjem in me\xc5\xa1anjem suhih pigmentnih pra\xc5\xa1kov z lanenim oljem._NEWLINE_Dejanje zunanjega slikanja iz opazovanja je \xc5\xa1e vedno priljubljeno tudi v 21. stoletju.\n_START_SECTION_\nPribor in izziv\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde sredi 19. stoletja je bilo izumljeno slikarsko stojalo (\xc5\xa1tafelaj), obi\xc4\x8dajno znano kot 'francosko stojalo' ali 'poljski \xc5\xa1tafelaj'. Ni jasno, kdo ga je razvil, toda to zelo prenosno stojalo s teleskopskimi nogami in vgrajeno \xc5\xa1katlo za barve in paleto so olaj\xc5\xa1ale odhod v naravo . Tudi danes so \xc5\xa1e vedno priljubljena izbira (tudi za doma\xc4\x8do uporabo), saj se zlo\xc5\xbei na velikost kov\xc4\x8dka in so zato enostavni za shranjevanje ._NEWLINE_\xc5\xa0katla Pochade je kompaktna \xc5\xa1katla, ki omogo\xc4\x8da umetniku, da shrani vse zaloge in paleto v \xc5\xa1katli in opravi delo na notranji strani pokrova. Nekateri modeli omogo\xc4\x8dajo ve\xc4\x8dje platno, ki ga lahko dr\xc5\xbeijo sponke, vgrajene v pokrov. Obstajajo modeli, ki lahko vsebujejo tudi nekaj vla\xc5\xbenih slikarskih platen ali plo\xc5\xa1\xc4\x8d v pokrovu . Te \xc5\xa1katle so vedno bolj priljubljene, medtem ko se uporabljajo predvsem za slikanje v naravi, lahko pa se uporabljajo tudi v studiu, doma ali v u\xc4\x8dilnici. Ker se \xc5\xa1katle Pochade uporabljajo predvsem za slikanje na lokaciji, je lahko platno ali delovna povr\xc5\xa1ina majhna, obi\xc4\x8dajno ne ve\xc4\x8d kot 50 cm ._NEWLINE_Izzivi vklju\xc4\x8dujejo vrsto barve, ki se uporablja za slikanje na prostem, \xc5\xbeivali, \xc5\xbeu\xc5\xbeelke, opazovalce in okoljske razmere, kot je vreme. Akrilna barva se lahko v toplem in son\xc4\x8dnem vremenu hitro strdi in posu\xc5\xa1i, zato je ni mogo\xc4\x8de ponovno uporabiti. Na nasprotni strani spektra je izziv slikanja v vla\xc5\xbenih in mokrih razmerah z padavinami. Pojav pleneristi\xc4\x8dnega slikarstva je nastal pred izumom akrilnih vlaken. Tradicionalna in uveljavljena metoda slikanja vklju\xc4\x8duje uporabo oljne barve.\n_START_SECTION_\nZagovorniki\n_START_PARAGRAPH_\nFrancoski impresionisti\xc4\x8dni slikarji, kot so Claude Monet, Camille Pissarro in Pierre-Auguste Renoir, so zagovarjali pleneristi\xc4\x8dno slikarstvo, velik del njihovega dela je zato potekal na prostem v razpr\xc5\xa1eni svetlobi velikega belega de\xc5\xbenika. Claude Monet je bil navdu\xc5\xa1en avtor, ki je ugotovil, da je treba v dolo\xc4\x8denem trenutku izkoristiti bli\xc5\xbeino in podobnost zunanjega okolja, zato je treba biti zunaj, da bi to naredil, namesto da bi v ateljeju slikal samo zunanjo nastavitev . V drugi polovici 19. stoletja in v za\xc4\x8detku 20. stoletja so bili v Rusiji slikarji, kot sta Vasilij Polenov, Izak Levitan, Valentin Serov, Konstantin Korovin in I. E. Grabar znani po tem, da so slikali pleneristi\xc4\x8dno._NEWLINE_Toda navdu\xc5\xa1enci plein air slikarstva niso bili omejeni na Stari svet. Tudi ameri\xc5\xa1ki impresionisti, kot na primer \xc5\xa1ola old Lyme, so bili navdu\xc5\xa1eni pleneristi\xc4\x8dni slikarji. Ameri\xc5\xa1ki impresionisti\xc4\x8dni slikarji, ki so v tem obdobju zaznali ta slog, so bili Guy Rose, Robert William Wood, Mary DeNeale Morgan, John Gamble in Arthur Hill Gilbert. V Kanadi sta Skupina sedmih in Tom Thomson primera zagovornikov tega slikanja."