b'\n_START_ARTICLE_\nFrankovsko cesarstvo\n_START_SECTION_\nNastanek\n_START_PARAGRAPH_\nFranki so se pojavili v 3. stoletju kot plemenska zveza manj\xc5\xa1ih plemen, vklju\xc4\x8dno s  Sikambri, Brukteri, Ampsivari, Hamavi in Hatuari, naseljenih severno in vzhodno od Rena. Nekatera plemena, na primer Sikambri in Salijci, so \xc5\xbee prebivala na ozemlju Rimskega cesarstva in prispevala svoje vojake v rimsko vojsko na severni meji cesarstva. Leta 357 je salijski kralj na ozemlju, ki ga je dobil od cesarja Julijana Odpadnika, ustanovil prvo stalno opori\xc5\xa1\xc4\x8de. _NEWLINE_Nekateri zgodnji frankovski vladarji, med njimi Flavij Bauton in Arbogast, so bili zvesti rimski zavezniki, drugi, na primer Malobavd, pa so bili na rimskem ozemlju dejavni zaradi drugih vzrokov. Po Arbogastovem padcu je njegov sin Arigij uspel v Trierju ustanoviti nasledstveno grofijo. Po padcu uzurpatorja Konstantina III. je nekaj Frankov leta 411 podprlo uzurpatorja Jovina. Po njegovi smrti leta 413 so Rimljani vedno te\xc5\xbee obvladovali Franke v njihovih mejah. Frankovskega kralja Teodemerja so okoli leta 422 usmrtili z njegovim me\xc4\x8dem. Okoli leta 428 je salijski kralj Klodion, katerega kraljestvo je obsegalo Toksandrijo in  civitatus Tungrorum (Tongeren), vdrl na rimsko ozemlje in svoje kraljestvo raz\xc5\xa1iril do  Camaracuma (Cambrai) in Some. \xc4\x8cetudi Sidonij Apolinarij trdi, da je Flavij Ecij okoli leta 431 potolkel Franke in jih za\xc4\x8dasno potisnil nazaj, je to obdobje ozna\xc4\x8dilo za\xc4\x8detek dogajanj v naslednjih nekaj stoletjih: germanski Franki so zavladali vedno ve\xc4\x8djemu \xc5\xa1tevilu galsko-rimskih podlo\xc5\xbenikov. _NEWLINE_Klodionovo kraljestvo je za zmeraj spremenilo meje in pomen besede Francija (Frankija). Francija ni bila ve\xc4\x8d barbaricum trans Rhenum \xe2\x80\x93 barbarska de\xc5\xbeela onkraj Rena, ampak pomembna politi\xc4\x8dna sila na obeh bregovih Rena, globoko vklju\xc4\x8dena v rimsko politiko. Klodionovi nasledniki Merovingi so Francijo raz\xc5\xa1irili \xc5\xa1e bolj proti jugu. Frankovske severovzhodne meje so se zaradi pritiska Sasov premaknile proti jugozahodu, zato se je proti jugozahodu, pribli\xc5\xbeno med Somo in M\xc3\xbcnster, preselila tudi ve\xc4\x8dina prvotnega frankovskega prebivalstva. Jedro Frankovskega kraljestva je kasneje postalo znano kot Avstrazija.\n_START_SECTION_\nKlodvikovi sinovi\n_START_PARAGRAPH_\nPo Klodvikovi smrti se je njegovo kraljestvo razdelilo med njegove \xc5\xa1tiri odrasle sinove po na\xc4\x8delu primerljivih dohodkov._NEWLINE_Sinovi so za svoje prestolnice izbrali mesta v bli\xc5\xbeini jedra frankovske dr\xc5\xbeave v severozahodni Galiji. Teoderik I. je izbral Reims, Klodomer Orl\xc3\xa9ans, Hildebert I. Pariz in Klotar I. Soissons. Med njihovim vladanjem so bili v Frankovsko kraljestvo vklju\xc4\x8deni Turingi (532), Burgundi (534) ter Sasi in Frizijci (okoli 560). Oddaljena plemena na drugi obali Rena so ohlapno priznavala frankovsko oblast in so morala v frankovsko vojsko prispevati svoje vojake. V obdobjih \xc5\xa1ibkih kraljev so bila brez nadzora in so se pogosto posku\xc5\xa1ala osamosvojiti. Romanizirano Burgundsko kraljestvo, ki je ohranilo svojo ozemeljsko celovitost, je bilo priklju\xc4\x8deno h Klodomerjevemu kraljestvu s prestolnico v Orl\xc3\xa9ansu. _NEWLINE_Kraljestva Klodvikovih sinov so samo ob\xc4\x8dasno kazala znake prijateljstva in so se med seboj pogosto vojskovala. Po Klodomerjevi prezgodnji smrti leta 524 je Klotar umoril njegove sinove, da bi se polastil dela njegovega kraljestva, ki se je v skladu z obi\xc4\x8daji razdelilo med tri \xc5\xa1e \xc5\xbeive brate. Teoderik I. je umrl leta 534, ko je bil njegov sin Teodebert I. \xc5\xbee odrasel in sposoben braniti svojo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino. Njegovo kraljestvo je bilo najve\xc4\x8dje frankovsko podkraljestvo in jedro kasnej\xc5\xa1e Avstrazije._NEWLINE_Teodebert je bil prvi frankovski kralj, ki je uradno prekinil vezi z Bizantinskim cesarstvom. Za\xc4\x8del je kovati denar s svojo podobo in se zaradi domnevne suverenosti na ljudstvi vse do Panonske ni\xc5\xbeine za\xc4\x8del naslavljati z magnus rex (veliki kralj). Na strani Gepidov in Langobardov se je vklju\xc4\x8dil v vojno proti Ostrogotom. V tej vojni je osvojil rimske province Retijo, Norik in del Venetije.\n_START_SECTION_\nKlotar I.\n_START_PARAGRAPH_\nTeodebertov sin in naslednik Teodebald osvojenih provinc ni bil sposoben obdr\xc5\xbeati. Po njegovi smrti je njegovo obse\xc5\xbeno kraljestvo pre\xc5\xa1lo na Klotarja I., ki je po Hildebertovi smrti leta 558 vsa frankovska podkraljestva zdru\xc5\xbeil pod svojo oblastjo. _NEWLINE_Po Klotarjevi smrti leta 561 se je njegovo kraljestvo razdelilo med njegove \xc5\xa1tiri sinove na enak na\xc4\x8din kot pred petdesetimi leti. Glavna mesta kraljestev so ostala ista. Najstarej\xc5\xa1i sin Haribert I.  je nasledil kraljestvo s prestolnico Pariz in vladal celi zahodni Galiji. Drugi najstarej\xc5\xa1i sin, Guntram, je nasledil staro Burgundsko kraljestvo, h kateremu sta bila priklju\xc4\x8dena osrednja Francija okoli stare prestolnice Orl\xc3\xa9ans in ve\xc4\x8dina Provanse. Prestolnica njegovega kraljestva je bil Orl\xc3\xa9ans. Ostanek Provanse, Auvergne in vzhodno Akvitanijo je dobil tretji sin Sigibert I., ki je nasledil tudi Avstrazijo z velikima mestoma Reims in Metz. Najmanj\xc5\xa1e kraljestvo s prestolnico Soissons je dobil najmlaj\xc5\xa1i sin Hilperik I.. Njegovo kraljestvo je po njegovi smrti leta 584 postalo jedro kasnej\xc5\xa1e Nevstrije. _NEWLINE_Drugo \xc4\x8detrtinjenje kraljestva so kmalu uni\xc4\x8dile bratomorne vojne, ki so se razplamtele po umoru Hilperikove \xc5\xbeene Galsvinte, za katerega so krivili Hilperikovo ljubico in kasneje njegovo drugo \xc5\xbeeno Fredegundo. Galsvintina sestra in Sigibertova \xc5\xbeena Brunhilda ja na\xc5\xa1\xc4\x8duvala svojega mo\xc5\xbea, da je proti njemu spro\xc5\xbeil vojno, ki je trajala do naslednjega stoletja. Guntram je posku\xc5\xa1al ostati nevtralen, a je kljub temu dvakrat posku\xc5\xa1al osvojiti gotsko Septimanijo, vendar je bil obakrat pora\xc5\xbeen (585 in 589)._NEWLINE_V vojnah so imeli koristi vsi bratje, vendar je samo Hilperiku uspelo raz\xc5\xa1iriti kraljestvo ponovnim podjarmljenjem Bretoncev. Po njegovi smrti je nadoblast nad njimi uspelo obdr\xc5\xbeati tudi Guntramu. Leta 587 je bil med Brunhildo in Guntramom sklenjen Andelotski sporazum, v kateri se je za celotno Frankovsko kraljestvo izrecno uporablja naziv Francija. Brunhilda je s sporazumom zavarovala svojega mladoletnega sina Hildeberta II., ki je nasledil leta 575 umorjenega Sigiberta. Skupno Guntramovo in Hildebertovo ozemlje je bilo ve\xc4\x8d kot trikrat ve\xc4\x8dje od kraljestva Hilperikovega naslednika Klotarja II.. V tem obdobju se je Francija za\xc4\x8dela deliti na Nevstrijo, Avstrazijo in Burgundijo. Delitev se je obdr\xc5\xbeala ves preostali del frankovske zgodovine.\n_START_SECTION_\nDelitev Francije na Avstrazijo, Nevstrijo in Burgundijo\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Guntram leta 592 umrl, je cela Burgundija pripadla Hildebertu, ki je \xc5\xbee leta 595 umrl. Njegovo kraljestvo sta si razdelila sinova: Teodebert II. je dobil Avstrazijo in Hildebertov del Akvitanije, Teoderik II. pa Avstrazijo in Guntramovo Akvitanijo. Brata sta s skupnimi mo\xc4\x8dmi posku\xc5\xa1ala zriniti z oblasti o\xc4\x8detovega bratranca Klotarja II.. Osvojila sta ve\xc4\x8dino njegovega kraljestva, tako da mu je ostalo samo nekaj mest, Kotarja pa jima ni uspelo ujeti. _NEWLINE_Leta 599 sta v Dormelleu uni\xc4\x8dila njegovo vojsko in osvojila Dentelin, potem pa sta se sprla in se do konca njunega kraljevanja med seboj vojskovala, pogosto na spodbudo njune stare matere Brunhilde, jezne, ker jo je Teodebert izgnal s svojega dvora. Brunhilda je prepri\xc4\x8dala Teoderika, naj Teodeberta odstavi in ubije. Leta 612 mu je to uspelo in o\xc4\x8detovo kraljestvo je bilo ponovno zdru\xc5\xbeeno pod enim vladarjem. Njegova vladavina ni trajala dolgo, ker je med pripravami na pohod proti Klotarju leta 613 umrl. Nasledil ga je mladoletni sin Sigibert II. pod regentstvom stare matere Brunhilde._NEWLINE_Teodebert in Teoderik sta med svojim kraljevanjem napadla Gaskonjo, podjarmila Baske  in leta 602 ustanovila grofijo Vaskonjo. Osvojila sta tudi pokrajini Biskaja in Gipuzkoa ju\xc5\xbeno od Pirenejev, kateri so jima \xc5\xbee leta 612 odvzeli Vizigoti. _NEWLINE_Na nasprotni strani kraljestva so se uprli Alemani in porazili Teoderika in Franki so izgubili oblast nad plemeni na drugi strani Rena. Leta 610 je Teodebert odvzel Teoderiku vojvodino Alzacijo, s \xc4\x8dimer se je za\xc4\x8delo dolgo obdobje konfliktov med Burgundijo in Avstrazijo za oblast v Alzaciji, ki se je kon\xc4\x8dalo \xc5\xa1ele v poznem 7. stoletju. _NEWLINE_Med kratkotrajno vladavino mladoletnega Sigiberta II. so pri\xc5\xa1li v notranji politiki v ospredje dvorni majordomi, ki so bili \xc5\xbee pred tem dokaj vplivni, in frakcija plemstva, zbrana okrog majordoma Varnaharja, Rada in Pipina Landenskega. Skupina je nameravala kraljestvo prepustiti Klotarju, da bi z oblasti izrinila regentko Klotildo. Po uspe\xc5\xa1nem Klotarjevem dr\xc5\xbeavnem udaru in umoru Brunhilde in desetletnega Sigiberta sta polo\xc5\xbeaja majordoma dobila tudi Rado in Pipin Landenski.\n_START_SECTION_\nKlotar II.\n_START_PARAGRAPH_\nKlotar II. je takoj po zmagi leta 614 objavil Pari\xc5\xa1ki edikt, na katerega se je na splo\xc5\xa1no gledalo kot na popu\xc5\xa1\xc4\x8danje plemstvu, sodobne raziskave pa so do njega bolj objektivne. Z ediktom je posku\xc5\xa1al predvsem zagotoviti pravi\xc4\x8dnost in kon\xc4\x8dati podkupljivost v dr\xc5\xbeavni upravi, bolj trdno za\xc4\x8drtati meje med tremi frankovskimi kraljestvi in podeliti plemstvu nadzor nad imenovanjem sodnikov. _NEWLINE_Leta  623 so Avstrazijci zahtevali svojega kralja, predvsem zato, ker je bil Klotar zelo pogosto odsoten iz kraljestva. Klotar je za kralja imenoval svojega sina Dagoberta I., katerega so na tradicionalen na\xc4\x8din z dvigom v zrak na \xc5\xa1\xc4\x8ditu odobrili avstrazijski bojevniki. Dagobert je resni\xc4\x8dno izvajal oblast v Avstraziji, vrhovno oblast v celem kraljestvu pa je seveda obdr\xc5\xbeal Klotar. _NEWLINE_Med skupno vladavino Klotarja in Dagoberta, katerega so kasneje poimenovali \xc2\xbbzadnji vladajo\xc4\x8di Meroving\xc2\xab, so se Sasi, ki so bili od poznih 550. let ohlapno priklju\xc4\x8deni k Frankovskemu kraljestvu, pod vodstvom vojvode Bertoalda uprli. O\xc4\x8de in sin sta s skupno akcijo premagala upornike in Sa\xc5\xa1ko ponovno priklju\xc4\x8dila k svojemu kraljestvu. Ko je Klotar leta 628 umrl, je Dagobert skladno z o\xc4\x8detovo \xc5\xbeeljo predal svojemu mlaj\xc5\xa1emu bratu Haribertu II. novoustanovljeno podkraljestvo Akvitanijo.\n_START_SECTION_\nDagobert I.\n_START_PARAGRAPH_\nDagobert je posku\xc5\xa1al Sase, Alemane, Turinge in celo slovanska ljudstva zunaj meja Frankovskega kraljestva s sklepanjem dogovorov podrediti Nevstrijskemu in ne Avstrazijskemu kraljestvu. Slovani so se mu uprli in pod kraljem Samom leta 631  v bitki pri Wogastisburgu premagali Franke. Dagobertova politika je spodbudila Avstrazijce k zahtevi po lastnem kralju. _NEWLINE_Podkraljestvo Akvitanija je obsegalo ju\xc5\xbeno polovico stare rimske province Akvitanije s prestolnico Toulouse in vojvodino Gaskonjo. Druga ve\xc4\x8dja akvitanska mesta so bila Cahors, Agen, P\xc3\xa9rigueux, Bordeaux in Saintes. Haribert je uspe\xc5\xa1no obvladoval Baske, po njegovi smrti pa so se leta 632 ponovno uprli. Isto\xc4\x8dasno so se proti frankovski nadoblasti uprli tudi Bretonci. Bretonski voditelj Judikael se je po Dagobertovi gro\xc5\xbenji z vojsko leta 635 uklonil, sklenil mir s Franki in pristal na pla\xc4\x8devanje davkov. Isto leto je Dagobert z vojsko zatrl tudi upor Baskov. _NEWLINE_Dagobert je medtem umoril Haribertovega mladoletnega naslednika Hilperika  in leta 632 ponovno zdru\xc5\xbeil Frankovsko kraljestvo, vendar ga je mo\xc4\x8dna avstrazijska aristokracija leta 633 prisilila, da je za njihovega podkralja imenoval svojega sina Sigiberta III.. Njegovo imenovanje je v \xc4\x8dasu, ko je imel ve\xc4\x8dino oblasti v kraljestvu nevstrijski dvor, v veliki meri zadovoljilo \xc5\xbeeljo Avstrazijcev po samostojnosti. _NEWLINE_Naziv Nevstrija se je kljub prevladi v pisnih dokumentih prvi\xc4\x8d pojavil \xc5\xa1ele v 640. letih in mnogo kasneje kot naziv Avstrazija, verjetno zato, ker so Nevstrijci svoje kraljestvo imenovali preprosto Francija. Pribli\xc5\xbeno takrat se je kot nasprotje Nevstriji definirala tudi Burgundija. Avstrazijci, ki so se od Gregorja Tourskega imeli za poseben narod, so se najbolj glasno borili za svojo neodvisnost. _NEWLINE_Med Sigibertovo mladoletnostjo je v njegovem imenu vladal majordom Grimoald I.. Ker Sigibert ni imel svojih otrok, ga je Grimoald prepri\xc4\x8dal, naj posvoji njegovega sina Hildeberta in ga dolo\xc4\x8di za svojega naslednika, kar je tudi storil. Sigibert je kasneje dobil sina Dagoberta II., katerega je Grimoald v strahu za Hildebertovo nasledstvo poslal v samostan na Irsko ali v \xc5\xa1kofijsko \xc5\xa1olo v Poitiers. Po Sigibertovi smrti, verjetno leta 656, je njegov prestol zasedel Grimoaldov sin Hildebert._NEWLINE_Po smrti Dagoberta I. se je Frankom leta 639 uprl turingijski vojvoda Radulf in se posku\xc5\xa1al dokopati do frankovskega prestola. Leta 640 je porazil Sigiberta in s tem povzro\xc4\x8dil velik preobrat v Merovin\xc5\xa1ki dinastiji. Kralj je izgubil podporo \xc5\xa1tevilnih mogotcev, brez katerih se je ob hkrati \xc5\xa1ibkih dr\xc5\xbeavnih institucijah te\xc5\xbeko vojskoval z nasprotnikom. Brez Grimoaldove in Adalgizelove pomo\xc4\x8di ni mogel zagotoviti niti svoje telesne stra\xc5\xbee, zato se pogosto omenja kot prvi  roi fain\xc3\xa9ant - brezdelni kralj, ne toliko zato, ker ni ni\xc4\x8d delal, kot zato, ker ni ni\xc4\x8desar dosegel._NEWLINE_Klodvik II., Dagobertov naslednik v Nevstriji in Burgundiji, je bil skoraj celo vladavino mladoleten. V njegovem imenu sta vladala mati Nantilda in dvorni majordom Erhinoald. Erhinoaldov naslednik Ebroin je gospodoval v kraljestvu naslednjih petnajst let skoraj neprekinjene dr\xc5\xbeavljanske vojne. Leta 661 je ubil Grimoalda in odstavil Hildeberta in pod Klodvikovim naslednikom Klotarjem III. ponovno zdru\xc5\xbeil Frankovsko kraljestvo. Ker so Avstrazijci ponovno zahtevali svojega kralja, je Klotar na njegovo mesto imenoval svojega mlaj\xc5\xa1ega brata Hilderika II.. Franki so med Klotarjevo vladavino napadli severozahodno Italijo, vendar jih je langobardski kralj Grimoald I. Beneventski pri Rivoliju premagal in pregnal iz Italije.\n_START_SECTION_\nDominacija dvornih majordomov (687-751)\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Klotar III. leta 673 umrl, je nekaj nevstrijskih in burgundskih mogotcev pozvalo Hilderika II., naj postane kralj celega Frankovskega kraljestva. Nekaj nevstrijskih mogotcev se je temu uprlo in Hilderika so leta 675 umorili. _NEWLINE_Vladavina njegovega naslednika Teoderika III. je dokazala konec mo\xc4\x8di Merovin\xc5\xa1ke dinastije. Kralj, ki je bil v vseh pogledih Nevstrijec, je s svojim majordomom Berharjem spro\xc5\xbeil vojno z Avstrazijo, v kateri je po kratki vladavini Klodvika III. vladal Dagobert III., sin Sigiberta III.. Avstrazijski majordom Pipin Herstalski iz arnulfin\xc5\xa1ke rodbine je leta 687 v bitki pri Tertryju porazil Berharja in Teoderik III. je bil prisiljen priznati Pipina kot izklju\xc4\x8dnega majordoma in dux et princeps Francorum \xe2\x80\x93 vojvodo in kneza Frankov. Avtor Liber Historiae Francorum (Zgodovina Frankov) meni, da je podelitev naslova pomenila za\xc4\x8detek vladavine Pipinidov. Po tem dogodku se merovin\xc5\xa1ki monarhi v ohranjenih virih omenjajo samo \xc5\xa1e tu in tam._NEWLINE_V obdobju zmede v 670. in 680. letih so Franki ve\xc4\x8dkrat neuspe\xc5\xa1no posku\xc5\xa1ali vsiliti nadvlado Frizijcem. Leta 689 je Pipin na novem pohodu proti Frizijcem osvojil zahodno Frizijo (Frisia Citerior) in pri pomembnem trgovskem sredi\xc5\xa1\xc4\x8du Dorestad premagal frizijskega kralja Radboda. Ozemlje med rekama \xc5\xa0elda in Vlie je bilo priklju\xc4\x8deno k Frankovskemu kraljestvu._NEWLINE_Okoli leta 690 je Pipin napadel osrednjo Frizijo in osvojil Utrecht. Leta 695 je podprl ustanovitev \xc5\xa1kofije v Utrechtu in za\xc4\x8del pod vodstvom utrehtskega \xc5\xa1kofa Vilibroda pokristjanjevati Frizijce. Vzhodna Frizija (Frisia Ulterior) je ostala neodvisna. _NEWLINE_Po velikih uspehih proti Frizijcem se je Pipin obrnil proti Alemanom. Leta 709 je za\xc4\x8del vojno proti ortenauskemu vojvodi Vilehariju, verjetno zato, da bi alemanski vojvodski prestol zasedel eden od sinov njemu zvestega vojvode Gotfrid. Njegov poseg je leta 712 spro\xc5\xbeil novo vojno, v kateri so Franki Alemanom ponovno vsilili svojo nadoblast._NEWLINE_V ju\xc5\xbeni Galiji, ki ni bila pod vplivo Arnulfingov, so se za\xc4\x8dele pokrajine pod vodstvom \xc5\xa1kofa Savarika Auxerrskega, Antenorja Provansalskega in Oda Akvitanskega osvobajati. Vladavini Klodvika IV. in Hildeberta III. sta bili zna\xc4\x8dilni vladavini rois fain\xc3\xa9ants \xe2\x80\x93 brezdelnih kraljev, \xc4\x8detudi je Hildebert podpisal nekaj kraljevih razsodb proti interesom svojih dejanskih gospodarjev Arnulfingov.\n_START_SECTION_\nPipinova smrt\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Pipin leta 714 umrl, je v Frankovskem kraljestvu izbruhnila dr\xc5\xbeavljanska vojna, v kateri so vojvode obmejnih provinc postali de facto neodvisni. Pipinov naslednik Teodoald in Pipinova vdova Plektruda sta nasprotovala poskusom kralja Dagoberta II., da bi za majordoma celega kraljestva imenoval Raganfrida, potem pa se je v tekmi za majordomski polo\xc5\xbeaj pojavil \xc5\xa1e tretji kandidat, Pipinov odrasli nezakonski sin Karel Martel._NEWLINE_Ko sta novi kralj Hilperik II. in Raganfrid porazila Plektrudo in Teodoalda, je Karel za svojega kralja takoj postavil Klotarja IV.. V bitki pri Soissonsu je dokon\xc4\x8dno porazil svoja rivala in ju prisilil na beg. Nazadnje je pristal na kraljevo vrnitev pod pogojem, da dobi o\xc4\x8detov polo\xc5\xbeaj majordoma (718). Od tu dalje ni bilo ve\xc4\x8d nobenega aktivnega merovin\xc5\xa1kega kralja. V Frankovskem kraljestvu so zavladali Karel Martel in Karolingi. _NEWLINE_Karel Martel je po letu 718  za\xc4\x8del niz vojn, s katerimi naj bi utrdil frankovsko nadoblast v zahodni Evropi. Leta 718 je podjarmil uporne Sase, leta 719 je opusto\xc5\xa1il Zahodno Frizijo, leta 723 ponovno premagal Sase in leta 724 Ragenfrida in uporni\xc5\xa1ke Nevstrijce, s \xc4\x8dimer je kon\xc4\x8dal dr\xc5\xbeavljansko vojno. Po smrti Hilperika II. leta 720 je za kralja imenoval Teoderika IV., ki je bil, bolj kot ne, njegova marioneta. Po smrti bavarskega vojvode Teodberta in njegovega brata Grimoalda je Bavarce leta 725 prisilil, da so za vojvodo imenovali Teodbertovega sina Hugberta, in Alemane, da so leta 725 in 726 sodelovali na njegovih pohodih na Bavarsko. Leta 730 so bili Alemani s silo podjarmljeni, njihov vojvoda Lantfrid pa je bil ubit. Leta 734 je Karel Martel napadel in dokon\xc4\x8dno porazil Vzhodno Frizijo.\n_START_SECTION_\nInvazija Arabcev\n_START_PARAGRAPH_\nV 730. letih so arabski osvajalci Iberskega polotoka in Septimanije za\xc4\x8deli napredovati proti severu v osrednjo Galijo in dolino Loare. Okoli leta 736 je vojvoda Provanse Mavront poklical Arabce na pomo\xc4\x8d pred \xc5\xa1irjenjem oblasti   Karolingov. Karel Martel je z bratom Hildebrandom in s pomo\xc4\x8djo Langobardov  kljub temu napadel dolino Rone in jo opusto\xc5\xa1il. Karel Martel zaradi zavezni\xc5\xa1tva z Langobardi ni mogel proti njim podpreti pape\xc5\xbea Gregorja III.._NEWLINE_Leta 732 ali 737, sodobni zgodovinarji o tem niso soglasni, je Karel ponovno napadel Arabce in jih v bitki med Poitiersom in Toursu porazil, s \xc4\x8dimer je ustavil napredovanje Arabcev severno od  Pirenejev. Karlovi interesi so bili bolj kot proti jugu usmerjeni proti severu, predvsem proti Sasom, od katerih je zahteval pla\xc4\x8devanje davkov, ki so jih pred tem ve\xc4\x8d stoletij pla\xc4\x8devali Merovingom._NEWLINE_Karel je malo pred smrtjo oktobra 741 Frankovsko cesarstvo razdelil med svoja sinova iz prvega zakona in najmlaj\xc5\xa1ega sina Grifona, kateremu je namenil neznaten in neznan del kraljestva. V Frankovskem kraljestvu, v katerem od Teoderikove smrti leta 737 ni bilo nobenega kralja, sta vladala dvorna majordoma - Karlova sinova Pipin Mali in Karlman. Karolingi so de facto  od Merovingov prevzeli kraljevko oblast, \xc4\x8detudi brez kraljevega naslova. Z delitvijo kraljestva je Karlman dobil Avstrazijo, Alemanijo in Turingijo, Pipin pa Nevstrijo, Provanso in Burgundijo. Vojvodini Akvitanija in Bavarska sta bili o\xc4\x8ditno samostojni, ker nista bili vklju\xc4\x8deni v delitev Frankovskega kraljestva._NEWLINE_Po Karlovem pokopu ob merovin\xc5\xa1kih kraljih v opatiji Saint-Denis je takoj izbruhnil spor med Pipinom in Karlmanom na eni strani in najmlaj\xc5\xa1im bratom Grifonom na drugi. Karlman je Grifona ujel in aretiral, Pipin pa ga je zaradi sovra\xc5\xbenosti do Karlmana med njegovim romanjem v Rim izpustil. Karlman je leta 743, morda zato, da bi nevtraliziral bratove ambicije, iz samostana odpoklical Hilderika III. in ga imenoval za novega kralja. Nekateri zgodovinarji domnevajo, da je se polo\xc5\xbeaj obeh bratov morda zelo poslab\xc5\xa1al ali bil celo ogro\xc5\xbeen, ali pa je morda Karlman deloval za Merovingom lojalno stranko._NEWLINE_Leta 743 je Pipin napadel vojvodo Odila Bavarskega in ga prisilil v priznanje frankovske suverenosti. Karlman je napadel tudi Sase in skupaj z Odilom zatrl upora Baskov pod Hunoaldovim vodstvom in Alemanov, v katerem je bil verjetno ubit Liutfrid Alza\xc5\xa1ki. Za Liutfrida ni znano, na kateri strani se je vojskoval. Leta 746 je frankovska vojska mirovala, ker se je Karlman pripravljal na umik iz politike in odhod v samostan Mount Soracte. Pipinov polo\xc5\xbeaj se je \xc5\xa1e bolj utrdil in mu utrl pot za prevzem krone leta 751.\n_START_SECTION_\nKarolin\xc5\xa1ko cesarstvo (751-840)\n_START_PARAGRAPH_\nPipin Mali je vladal kot izvoljen kralj. \xc4\x8ceprav so bile tovrstne volitve redke, je splo\xc5\xa1no na\xc4\x8delo v germanski zakonodaji zahtevalo, da mora kralj imeti podporo svojih vodilnih mo\xc5\xbe. Ti mo\xc5\xbeje so si rezervirali pravico do izbire kralja, vrednega vodje iz vladajo\xc4\x8dega klana, \xc4\x8de so za\xc4\x8dutili, da jih stari vodja (kralj) ne more povesti v donosne bitke. V Frankovskem cesarstvu je kraljevi polo\xc5\xbeaj postal deden, v kasnej\xc5\xa1em Svetem rimskem cesarstvu pa so se volitve cesarjev ohranile do uradnega konca cesarstva leta 1806._NEWLINE_Pipin je leta 754 utrdil svoj polo\xc5\xbeaj z zavezni\xc5\xa1tvom s pape\xc5\xbeem \xc5\xa0tefanom II., ki je kralju v Parizu podaril ponarejeno Konstantinovo darovnico (Constitutum Donatio Constantini) in na veli\xc4\x8dastni slovesnosti v baziliki Saint-Denis mazilil kralja in njegovo dru\xc5\xbeino in ga razglasil za za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika Rimljanov (patricius Romanorum). Pipin je naslednje leto izpolnil svojo obljubo in Ravenski eksarhat, ki so ga zasedli Langobardi, vrnil pape\xc5\xa1tvu._NEWLINE_Pape\xc5\xbeu je podaril tudi ponovno osvojene pokrajine okoli Rima in s  Pipinovo darovnico  postavil temelje Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave. Pape\xc5\xa1tvo je imelo dobre razloge za pri\xc4\x8dakovanje, da bo prenovljena frankovska monarhija zagotovila mo\xc4\x8dno osnovo (potestas) za oblikovanje novega reda, osredoto\xc4\x8denega na pape\xc5\xbea._NEWLINE_Po Pipinovi smrti leta 768 sta si Frankovsko cesarstvo razdelila njegova sinova Karel in Karlman. Karlman se je kasneje umaknil v samostan in kmalu zatem umrl. Oblast je zapustil svojemu bratu, ki je kasneje postal znan kot Karel Veliki. Karel je bil mo\xc4\x8dna in inteligentna osebnost, ki je postal legenda za kasnej\xc5\xa1o zgodovino Francije in Nem\xc4\x8dije. Karel je ponovno vzpostavil ravnote\xc5\xbeje med cesarjem in pape\xc5\xbeem._NEWLINE_Karel je do leta 772  dokon\xc4\x8dno porazil Sase in njihovo kraljestvo vklju\xc4\x8dil v svoje. Na pohodih proti njim se je raz\xc5\xa1irila praksa ne-rimskih kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih vladarjev, da so z oboro\xc5\xbeeno silo pokristjanjevali svoje poganske sosede. Frankovski katoli\xc5\xa1ki misijonarji so s pomo\xc4\x8djo misijonarjev z Irske in anglosa\xc5\xa1ke Anglije za\xc4\x8deli od sredine 8. stoletja \xc5\xa1iriti kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo na sa\xc5\xa1kih ozemljih, kar je \xc5\xa1e pove\xc4\x8dalo konflikte s Sasi, ki so se upirali misijonarjem in vzporednim voja\xc5\xa1kim pohodom._NEWLINE_Karlov najve\xc4\x8dji sa\xc5\xa1ki nasprotnik je bil Vidukind, ki je leta 785 sprejel krst kot del mirovnega sporazuma, drugi sa\xc5\xa1ki voditelji pa so se \xc5\xa1e naprej upirali. Po zmagi v Verdenu je Karel ukazal pokol ve\xc4\x8d tiso\xc4\x8d poganskih sa\xc5\xa1kih vojnih ujetnikov. Po \xc5\xa1e ve\xc4\x8d uporih so bili Sasi leta 804 dokon\xc4\x8dno podjarmljeni. Po zmagi nad njimi se je Frankovsko cesarstvo raz\xc5\xa1irilo na vzhod do reke Labe. Podoben prodor je Rimsko cesarstvo poskusilo opraviti samo enkrat, po katastrofalnem porazu v bitki v Tevtobur\xc5\xa1kem gozdu leta in izgubi treh legij pa tega ni ve\xc4\x8d posku\xc5\xa1alo. Za bolj u\xc4\x8dinkovito \xc5\xa1irjenje kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva med Sasi je Karel ustanovil ve\xc4\x8d \xc5\xa1kofij, med njimi Bremen, M\xc3\xbcnster, Paderborn in Osnabr\xc3\xbcck._NEWLINE_Leta 773 in 774 je premagal tudi Langobarde in severno Italijo vklju\xc4\x8dil v svojo vplivno sfero. Obnovil je donacije Vatikanu in pape\xc5\xa1tvu obljubil nadaljnjo frankovsko za\xc5\xa1\xc4\x8dito._NEWLINE_Leta 788 se mu je uprl bavarski vojvoda Tasilo III.. Karel je upor zatrl in Bavarsko vklju\xc4\x8dil v svoje kraljestvo. S priklju\xc4\x8ditvijo ni samo znatno pove\xc4\x8dal svojih dohodkov, ampak tudi drasti\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1al mo\xc4\x8d in vpliv svojim potencialnih rivalov Agilolfingov. Do leta 796 je svoje kraljestvo raz\xc5\xa1iril tudi dale\xc4\x8d proti jugovzhodu v sedanjo Avstrijo, Slovenijo in dele Hrva\xc5\xa1ke._NEWLINE_Njegovo kraljestvo se je raztezalo od Pirenejev na jugozahodu, po letu 795 je vklju\xc4\x8devalo tudi dele severnega Iberskega polotoka (Marca Hispanica), \xc4\x8dez celo Francijo, razen Bretanije, ki je Franki nikoli niso osvojili, do skoraj cele sedanje Nem\xc4\x8dije na vzhodu, severno Italijo, Avstrijo in Slovenijo. V cerkveni hierarhiji so \xc5\xa1kofi in opati iskali za\xc5\xa1\xc4\x8dito kraljevega dvora, ki je zagotavljal pokroviteljstvo in varnost. Karel Veliki je postal vodja zahodnega kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. Njegovo pokroviteljstvo nad samostanskimi sredi\xc5\xa1\xc4\x8di \xc5\xa1irjenja pismenstva je spro\xc5\xbeilo tako imenovano karolin\xc5\xa1ko renesanso v knji\xc5\xbeevnosti. V Aachnu je zgradil mogo\xc4\x8dno pala\xc4\x8do, ve\xc4\x8d cest in vodni kanal._NEWLINE_Na bo\xc5\xbei\xc4\x8dni dan leta  800 ga je pape\xc5\xbe Leon III. v Rimu krstil za cesarja Rimljanov. Obred naj bi bil pripravljen brez Karlovega v\xc3\xa9denja in predhodnega soglasja. Krst je bil ena v nizu pape\xc5\xbeevih simbolnih potez, ki so dolo\xc4\x8dale vzajemni vlogi pape\xc5\xa1ke avtoritete (auctoritas)  in cesarske mo\xc4\x8di (potestas). \xc4\x8cetudi je Karel Veliki zato, da bi se izognil ogor\xc4\x8denju Bizantincev, uporabljal naslov \xc2\xbbcesar, kralj Frankov in Langobardov\xc2\xab, je njegovo imenovanje za cesarja pomenilo, da je Frankovsko cesarstvo naslednik (Zahodnega) Rimskega cesarstva, \xc4\x8deprav je samo ponarejena Konstantinova darovnica dajala pape\xc5\xbeu politi\xc4\x8dno avtoriteto, da je to storil. Karlovo imenovanje je spro\xc5\xbeilo vrsto sporov z Bizantinci. Po za\xc4\x8detnih protestih zaradi uzurpacije naslova, je bizantinski cesar Mihael I. Rangab priznal Karla za socesarja. Kronanje je dalo permanentno legitimnost karolin\xc5\xa1kemu primatu med Franki. Povezavo je ponovno o\xc5\xbeivila Otonska dinastija leta 962._NEWLINE_Karla so po smrti 28. januarja 814 pokopali v njegovi dvorni kapeli v Aachnu.\n_START_SECTION_\nZakonodaja\n_START_PARAGRAPH_\nRazli\xc4\x8dna frankovska plemena, med njimi Salijci, Ripuarci in Hamavi, so imeli razli\xc4\x8dno zakonodajo, ki so jo kodificirali ve\xc4\x8dinoma pod Karlom Velikim. Leges Salica, Ribuaria in Chamavorum (Saljiski, Ripuarski in Hamavski zakonik) so bili karolin\xc5\xa1ka stvaritev. Njihovih osnov in zgodnjih sodnih praks se ne da ugotoviti. V obdobju Karla Velikega sta bila zapisana tudi Sa\xc5\xa1ki in Frizijski zakonik. _NEWLINE_Pod frankovsko nadoblastjo so za\xc4\x8dele svoje plemenske zakone kodificirati tudi germanske skupnosti vzhodno od Rena, med njimi Alemani (Lex Alamannorum) in Bavarci  (Lex Bajuvariorum). Za galsko-rimske podlo\xc5\xbenike frankovskih kraljestev je v vsem frankovskem obdobju veljalo rimsko pravo, za duhovni\xc5\xa1tvo pa kanonsko pravo. Po frankovski osvojitvi Septimanije in Katalonije se te regije, ki so bile pred tem pod gotsko oblastjo, \xc5\xa1e naprej uporabljale vizigotsko zakonodajo. _NEWLINE_V zgodnjem frankovskem obdobju so frankovske zakone ohranjali posebej zato usposobljeni rahimburgi. Merovingi so za oznanjanje in ohranjanje kraljevih odlokov za\xc4\x8deli uporabljali kapitularje. Tak\xc5\xa1na praksa se je nadaljevala tudi pod Karolingi in celo kasneje. Uporabljala sta jih na primer spoletska cesarja Guy in Lambert v programu renovatio regni Francorum \xe2\x80\x93 obnove Frankovskega kraljestva. _NEWLINE_Zadnji merovin\xc5\xa1ki kapitular je bil eden od najpomembnej\xc5\xa1ih. Pari\xc5\xa1ki edikt, ki ga je leta 614 v prisotnosti frankovskih mogotcev objavil Klotar II., je bil nekak\xc5\xa1na Magna carta, ki je dolo\xc4\x8dila pravice plemstva, \xc4\x8deprav je bil njen osnovni namen izkorenitniti korupcijo v sodstvu in za\xc5\xa1\xc4\x8dititi kraljeve lokalne in regionalne interese. Kralji iz Merovin\xc5\xa1ke dinastije so \xc5\xa1e naprej neodvisno izvajali nekaj zakonskih pooblastil. Hildebert III. je celo objavil nekaj odlokov proti mo\xc4\x8dnim Arnulfingom in zato postal znan po svoji pravi\xc4\x8dnosti. Pod Karolingi je frankovska zakonodaja do\xc5\xbeivela svojo renesanso. _NEWLINE_Med zakonskimi reformami Karla Velikega se je zgodila \xc5\xbee omenjena kodifikacija tradicionalnih zakonov. Karel je posku\xc5\xa1al nadzirati tudi lokalno in regionalno sodstvo, zato je za vsako regijo imenoval po dva dvorna in\xc5\xa1pektorja (missi dominici), ki sta imela \xc4\x8dasovno omejen mandat. Missi so bili zaradi morebitnega navzkri\xc5\xbeja interesov delegirani iz drugih regij. Vpogled v njihove dol\xc5\xbenosti daje kapitular iz leta 802. Medje so spadale nadzor nad izvr\xc5\xa1evanjem zakonov, spo\xc5\xa1tovanjem kraljevih pravic, upravljanjem grofov in vojvod, katere je \xc5\xa1e vedno imenoval kralj, sprejemanje priseg zvestobe in nadziranje duhovni\xc5\xa1tva.\n_START_SECTION_\nCerkev\n_START_PARAGRAPH_\nFrankovska cerkev je zrasla v merovin\xc5\xa1kem obdobju iz galskega kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. V 6. in 7. stoletju so ji dali poseben pe\xc4\x8dat \xc5\xa1tevilni tako imenovani frankovski cerkveni zbori, s karolin\xc5\xa1ko renesanso pa je dobila pomemben vpliv na srednjeve\xc5\xa1ko Zahodno cerkev._NEWLINE_V 7. stoletju so Frankovsko kraljestvo (ponovno) pokristjanili s pomo\xc4\x8djo irskih in \xc5\xa1kotskih misijonarjev. V tem obdobju so se ustanovili \xc5\xa1tevilni samostani, ki so v karolin\xc5\xa1kem obdobju postali jedro stare visokonem\xc5\xa1ke pismenosti. V kraljestvu je bil po letu 590 dejaven sveti Kolumban, ki je do svoje smrti v Bobbiu leta 615 ustanovil \xc5\xa1tevilne samostane. Z Irske je pri\xc5\xa1el z dvanajstimi spremljevalci in ustanovil samostane Annegray, Luxeuil in Fontaines v Franciji in Bobbio v Italiji. V 7. stoletju so njegovi u\xc4\x8denci in irski in \xc5\xa1kotski misijonarji ustanovili \xc5\xa1e ve\xc4\x8d samostanov (Schottenkl\xc3\xb6ster)  v sedanji Franciji, Nem\xc4\x8diji, Belgiji in \xc5\xa0vici. Irski vpliv v teh samostanih se je odrazil v privzetju oto\xc5\xa1kega sloga pisanja knjig, kakr\xc5\xa1na je na primer Gelasijev sakramentarij. Oto\xc5\xa1ki vpliv na unicialo v poznem merovin\xc5\xa1kem obdobju je v 9. stoletju odprl pot razvoju karolin\xc5\xa1ke minuskule.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeba\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj dramati\xc4\x8dna sprememba v srednjeve\xc5\xa1ki Galiji je bil propad trgovine in mestnega \xc5\xbeivljenja. \xc4\x8cetudi je mnogo mest obstajalo \xc5\xa1e v srednjem veku, so bila ve\xc4\x8dinoma samo utrjene vasi ali trgi, pozidani okoli vladnih in cerkvenih zgradb. Mnogo teh mest je nastalo \xc5\xbee v rimskih \xc4\x8dasih. Poljedelstvo je do\xc5\xbeivelo mnogo izbolj\xc5\xa1av, predvsem zaradi uvedbe te\xc5\xbekega pluga in sistema kolobarjenja.\n_START_SECTION_\nDenar\n_START_PARAGRAPH_\nV merovin\xc5\xa1kem obdobju so se uporabljal bizantinski kovanci, dokler ni Teodebert I. \xc5\xbee na za\xc4\x8detku svoje vladavine za\xc4\x8del kovati svoj denar. Od leta 534 do 679 so se kovali solidi  in triensi. Denarij ali denier se je za\xc4\x8del kovati kasneje, okoli leta 673-675, v imenu Hilderika II. in drugih nekraljevskih mogotcev. Po letu 755 sta merovin\xc5\xa1ki denarij v Galiji zamenjala karolin\xc5\xa1ki denarij in frizijski penning (krajcar), ki sta bila v obtoku do 11. stoletja._NEWLINE_Denarij se je po letu 794  v imenu karolin\xc5\xa1kih kraljev koval tudi v Italiji. V 10 stoletju so ga kovali tudi tako imenovani avtohtoni kralji in za njimi od Otona I. dalje (962) sveti rimski cesarji. Denarije so v imenu pape\xc5\xbeev in cesarjev nazadnje kovali v Rimu od pape\xc5\xbea Leona III. in Karla Velikega do poznega 10. stoletja.'