b'\n_START_ARTICLE_\nPaul von Hindenburg\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nHindenburg se je rodil v Poznanju na Pojskem. Sprva je obiskoval gimnazijo v Glogau nato pa voja\xc5\xa1ko \xc5\xa1olo v Wahlstattu in Berlinu. \xc5\xbde leta 1866 je sodeloval v bojih na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, tako tudi kot poro\xc4\x8dnik drugega razreda 3. gardnega regimenta v bitki pri Hradcu Kralovem (K\xc3\xb6nigsgr\xc3\xa4tz), ki je za Hindenburga pomenila vrhunec lastnega neposrednega udejstovanja na boji\xc5\xa1\xc4\x8du kakor tudi eno najve\xc4\x8djih uspehov pruskega voja\xc5\xa1tva._NEWLINE_Francosko-nem\xc5\xa1ko vojno (1870-1871|71) je spremljal kot polkovni adjutant in nadaljeval kariero v general\xc5\xa1tabu. Leta 1873-76 je obiskoval voja\xc5\xa1ko akademijo in jo opravil z odliko. 1878 je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den v II. Armadno obmo\xc4\x8dje v Stettin, leta 1881 je postal \xc4\x8dastnik general\xc5\xa1taba 1. divizije v K\xc3\xb6nigsbergu, 1884-85 leta je postal poveljnik \xc4\x8dete 58. pehotnega polka v Fraustadtu. Kasneje je predaval na vojni akademiji. Leta 1889 se je zaposlil v obrambnem ministrstvu in 1893 v poveljni\xc5\xa1tvu 91. pehotnega polka v Oldenburgu. Tri leta kasneje je postal poveljnik \xc5\xa1taba VIII. Armadnega zbora v Koblenzu, leta 1900 pa je prevzel mesto poveljnika 28. divizije v mestu Karlsruhe, 1903 pa postal poveljujo\xc4\x8di general IV. armadnega obmo\xc4\x8dja v Magdeburgu. Od tega mesta se je pri svojem 64 letu poslovil leta 1911. Tako se je skozi \xc5\xbeivljenje izkazal kot dober voja\xc5\xa1ki vodja v praksi in teoriji, kar je mo\xc4\x8dno vplivalo na njegovo preostalo \xc5\xbeivljenje. Ves ta \xc4\x8das je veljal kot odkrit, konzervativen, cesarju prevdan, a druga\xc4\x8de politi\xc4\x8dno nezainteresiran.\n_START_SECTION_\n1. svetovna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nOb za\xc4\x8detku vojne se Hindenburg ni udejstvoval, kar se je spremenilo 21. avgusta 1914, ko je Ludendorff prav njega postavil za poveljnika \xc5\xa1taba 8. armade v vzhodni Prusiji, da bi obvladoval nevarno situacijo, ki je pretila z napadom Rusije. Ta odlo\xc4\x8ditev se je kmalu izkazala kot zelo pozitivna. Dobro sodelovanje med Hindenburgom in Ludendorffom je \xc5\xa1e izbolj\xc5\xa1alo \xc5\xbee tako dobre rezultate, kljub temu, da se govori o vplivu Ludendorffa, na voja\xc5\xa1ke kot na tudi politi\xc4\x8dne odlo\xc4\x8ditve Hindenburga. Prav ta kombinacija odlo\xc4\x8dnosti in zvitosti, ki sta zna\xc4\x8dilne tako za enega kot drugega, je rodila neverjetne rezultate, prav tako pa sta oba generala spadala v\xc2\xa0\xc2\xbbvon Schliffenovo \xc5\xa1olo\xc2\xab, kar ju je le \xc5\xa1e bolj zbli\xc5\xbeevalo._NEWLINE_Prvi in zelo pomemben plod tega sodelovanja je bila bitka pri Tannenbergu. Hindenburg je s to zmago postal re\xc5\xa1itelj vzhodne Prusije in priljubljen simbol nem\xc5\xa1ke volje in \xc5\xbeelje po zmagi. Hindenburgov mit je trajal skozi vso vojno in tudi po njen, \xc5\xa1e posebej v domoljubnih vrstah \xc5\xa1tevilnih razo\xc4\x8daranih Nemcev._NEWLINE_Septembra 1914 je Hindenburg prevzel vrhovno poveljstvo nad 9. armado. Novembra je postal poveljnik celotne vzhodne fronte. Kljub svoji priljubljenosti je zaman sku\xc5\xa1al vplivati na cesarja Viljema II. in poveljnika vojske von Falkenhayna, da bi okrepil vzhodno fronto do mere, ki bi omogo\xc4\x8dala hitri vojni razplet na vzhodu v korist centralnih sil. Ta konflikt med vzhodnim poveljstvom in poveljstvom nem\xc5\xa1ke vojske je trajal vse tja do verdunske ofenzive ter vstopa Romunije v vojno, ko so na Falkenhaynovo mesto postavili prav Hindenburga, kot njegovo desno roko pa Ludendorffa. Novo poveljstvo se je kmalu spopadlo tudi z druga\xc4\x8dnimi problemi, kot so bili politi\xc4\x8dni spori in vse ve\xc4\x8dja gospodarska kriza. In tudi sedaj je bila ve\xc4\x8dina va\xc5\xbenih odlo\xc4\x8ditev sprejetih s strani Hindenburga plod sodelovanja z Ludendorffom, npr.\xc2\xa0\xc2\xbbpoljsko vpra\xc5\xa1anje\xc2\xab, neomejena podmorni\xc5\xa1ka vojna.\n_START_SECTION_\nPovojni \xc4\x8dasi\n_START_PARAGRAPH_\nKonec vojne je Hindenburg trpel pod vse ve\xc4\x8djimi pritiski. Konec oktobra 1918 je pri\xc5\xa1lo do odtujitve obeh generalov, Ludendorff je bil odpu\xc5\xa1\xc4\x8den, medtem je Hindenburg zaradi pritiskov cesarja ostal na svojem mestu, kar ga je pripeljalo v nepri\xc4\x8dakovan in zanj te\xc5\xbeak polo\xc5\xbeaj, saj se je zna\xc5\xa1el v vlogi uresni\xc4\x8devalca 3. Wilsonove note, ki je predvidevala ukinitev monarhije. Tako je Hindenburg, sam zagovornik stare ureditve, 9. novembra 1918 proti lastni volji Viljemu II. svetoval naj se umakne na Nizozemsko. Ta poteza je druga\xc4\x8de odlo\xc4\x8dnega generala zasledovala skozi vso preostalo \xc5\xbeivljenje.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dni akti, prihod nacizma in smrt\n_START_PARAGRAPH_\nHindenburg je sodeloval pri vzpostavitvi provizorne demokrati\xc4\x8dne vlade, nakar se je stanujo\xc4\x8d v Hannovru upokojil. Aprila 1925 je kandidiral ob podpori desno usmerjenih strank za predsednika dr\xc5\xbeave, a sam se ni videl kot strankarski kandidat. Na volitvah je dobil relativno ve\xc4\x8dino in s tem pri\xc5\xa1el na sam vrh nem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave. Ob vladni krizi leta 1926 in 1927 je razmi\xc5\xa1ljal o vzpostavitvi posebne tehni\xc4\x8dne vlade, ki ne bi bila strankarsko obremenjena. Ta zamisel je spet za\xc5\xbeivela v kriznem obdobju leta 1929, ko se je polega gospodarske krize pojavila \xc5\xa1e parlamentarna kriza._NEWLINE_Po letu 1933 je prihajalo do nasprotij med predsednikom Hindenburgom in novo izvoljenim predsednikom vlade Hitlerjem, npr. pri postavitvi poveljnika vojske von Fritscha. V zadnjih mesecih Hindenburgovega \xc5\xbeivljenja je postalaj vse bolj izoliran, delno zaradi Hitlerjevih naprezanj, da bi prevzel totalno oblast, delno pa zaradi velike starosti. Hindenburg je umrl 2. avgusta 1934 na posestvu Neudeck. Ob Hindenburgovi smrti je prenehala tudi funkcija predsednika (Reichpr\xc3\xa4sident), saj so se vse pristojnosti zdru\xc5\xbeile v funkciji vodje (F\xc3\xbchrerja).'