b'\n_START_ARTICLE_\nKsenija (opera)\n_START_PARAGRAPH_\nKsenija je opera enodejanka Viktorja Parme. Libreto je napisal leta 1896 Fran Goestl, prevajalec in zdravnik. Krstna predstava je bila v ljubljanski Operi 5. januarja 1897. Preden je noviteta ugledala lu\xc4\x8d sveta, je besedilo preoblikoval in izbolj\xc5\xa1al \xc5\xa1e Anton Funtek. Zaplet in razplet sta lo\xc4\x8dena z intermezzom. Po tak\xc5\xa1ni strukturi, ki je bila v tistem \xc4\x8dasu novost, se je Parma po vsej verjetnosti zgledoval pri Mascagniju oziroma pri njegovi Cavalleriji rusticani iz leta 1890, s katero je slednji takrat osvajal operne odre. Ker pa je bil Parma ve\xc5\xa1\xc4\x8d v instumentaciji in melodiki, ni ni\xc4\x8d \xc4\x8dudnega, da je intermezzo takoj med ob\xc4\x8dinstvom postal najbolj priljubljen odlomek iz opere in so ga igrali \xc5\xa1e nekaj desetletij kasneje. Ksenija pa je bila do druge svetovne vojne poleg Gorenjskega slav\xc4\x8dka najve\xc4\x8dkrat izvajano slovensko odrsko-glasbeno delo.\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nDogajanje enodejanke je postavljeno na prostoru pred cerkvijo, levo stoji gozd, desno pa samostan, iz katerega dr\xc5\xbei kratek odprt hodnik. \xc4\x8cas dogajanja je srednji vek. Iz samostana prihajajo menihi in med zadnjimi tudi Aleksij. Uvodnemu zboru\xc2\xa0\xc2\xbbSlava Bogu na vi\xc5\xa1avi\xc2\xab\xc2\xa0sledi Aleksijeva arija, iz katere izvemo, da se je v bo\xc5\xbeji hram zatekel zaradi ljubezni. Ho\xc4\x8de \xc5\xa1e v cerkev, a v tem iz gozda pribe\xc5\xbeita Ksenija in njena dru\xc5\xbeica Tatjana. Be\xc5\xbeita pred vitezom, zato se zate\xc4\x8deta v samostan. Aleksij v Kseniji takoj spozna svojo nekdanjo ljubezen, ona njega ne. Na pro\xc5\xa1njo jima menih ponudi zavetje. Prizor se kon\xc4\x8da s trospevom\xc2\xa0\xc2\xbbOj hvala, oj hvala\xc2\xab. Tatjanina arijeta\xc2\xa0\xc2\xbbPti\xc4\x8dica gozdna veselo \xc5\xbegoleva\xc2\xab, ki sledi, domiselno na simboli\xc4\x8dni ravni opi\xc5\xa1e Ksenjino \xc5\xbeivljenjsko izku\xc5\xa1njo in jo primerja s ptico v kletki, ki je sre\xc4\x8dna \xc5\xa1ele po pobegu. Ksenija Tatjano poprosi, naj se vrne v gozd in opreza za zasledovalci. Na prizori\xc5\xa1\xc4\x8du ostaneta Aleksij in pribe\xc5\xbenica. Pogovor o ljubezni Ksenijo spodbudi, da menihu zaupa, da ne more pozabiti svoje nekdanje ljubezni - Aleksija. To menihu zadostuje, da ji poka\xc5\xbee svoj pravi obraz, v katerem Ksenija prepozna dragega. Presene\xc4\x8dena in sre\xc4\x8dna, toda pove, da ga ne more zaradi greha ve\xc4\x8d ljubiti, ker je menih. Prihiti Tatjana in naznani prihod viteza in zasledovalcev, zato se vsi trije skrijejo v hodniku. Pred kon\xc4\x8dnim razpletom sledi \xc5\xbee prej omenjeni intermezzo. Zanimiva zgradba od piana do fortissima, ki se stopnjuje prek 56 taktov, nas pripelje do nastopa viteza z oboro\xc5\xbeenim spremstvom. Ve, da je nevesta Ksenija v samostanu, zato jo ho\xc4\x8de odvesti nazaj v svoj skalni grad, pri \xc4\x8demer ga podprejo vojaki. Ko se napoti v samostan, predenj stopi Aleksij in mu zapre pot. Pove mu, koga i\xc5\xa1\xc4\x8de in ko spozna v menihu svojega osovra\xc5\xbeenega brata, zasmehuje njega in Ksenijo. V dvospevu\xc2\xa0\xc2\xbbIn \xc4\x8de me ni ljubila\xc2\xab\xc2\xa0se brata prepirata, koga bolj ljubi. Spremstvo sprevidi, da vitez postaja razjarjen, ker ne dose\xc5\xbee cilja. Pri ponovnem poskusu vstopa v samostan ga Aleksij pahne od sebe, zato vitez izdere najbli\xc5\xbejemu vojaku me\xc4\x8d ter ga ponudi bratu. Ta ga nad brata no\xc4\x8de dvigniti, zato mu ga vitez vr\xc5\xbee pred noge in \xc5\xa1e zadnjikrat pozove na dvoboj. Aleksij nima izbire in se opro\xc5\xa1\xc4\x8da pred Bogom. Dvoboj se pri\xc4\x8dne. Med dvobojem s hodnika planeta Tatjana in Ksenija, slednja tako nesre\xc4\x8dno med oba brata, da jo vitez nehote smrtno rani. Ksenija vzklikne in pade Tatjani v naro\xc4\x8dje, dvobojevalca takoj povesita me\xc4\x8da, Aleksij poklekne poleg ljubljene. Ta oba brata \xc5\xa1e z zadnjimi mo\xc4\x8dmi pozove k odpu\xc5\xa1\xc4\x8danju ter izdihne. Zbor menihov v ozadju s ponovljeno besedo mir sklene dejanje.'