b'\n_START_ARTICLE_\nStabat Mater (Poulenc)\n_START_PARAGRAPH_\nStabat Mater Francisa Poulenca (1899\xe2\x80\x931963) iz leta 1950 je poleg Glorie (1959) najve\xc4\x8dji umetni\xc5\xa1ki dose\xc5\xbeek skladateljevih poznih let.\n_START_SECTION_\nOkoli\xc5\xa1\xc4\x8dine nastanka\n_START_PARAGRAPH_\nPoulenc je v petdesetih letih 20. stoletja sicer vse svoje mo\xc4\x8di posve\xc4\x8dal pisanju opere Dialogues des Carmelites (Pogovori karmeli\xc4\x8dank) po dramskem delu Georgesa Bernanosa, ki govori o kr\xc5\xa1\xc4\x8danski veri, postavljeni pred najve\xc4\x8dje preizku\xc5\xa1nje. Ustvarjanje del z religiozno vsebino je dale\xc4\x8d od \xc5\xbeivahnega ikonoklazma in dadaisti\xc4\x8dnih bravur, s katerimi se je mladi Poulenc po prvi svetovni vojni uveljavil kot \xc4\x8dlan\xc2\xa0\xc2\xbbfrancoske \xc5\xa1esterice\xc2\xab._NEWLINE_Povezanost \xc5\xa1estih francoskih skladateljev v skupino so si pravzaprav izmislili \xc4\x8dasnikarji. Kljub temu pa je te skladatelje dru\xc5\xbeila nekak\xc5\xa1na enotnost duha. Pod duhovnim vodstvom duhovitega, za samopromocijo nadarjenega in umetni\xc5\xa1ko iznajdljivega Jeana Cocteauja so postali\xc2\xa0\xc2\xbbles six\xc2\xab\xc2\xa0sinonim za urban, \xc5\xa1aljiv in prera\xc4\x8dunljivo naiven glasbeni slog. Poulenc, najmlaj\xc5\xa1i \xc4\x8dlan skupine, je ta stil uporabljal najdosledneje in mu je ostal dolgo zvest. V zadnjih letih ustvarjanja je skladateljsko energijo preusmeril v iskreno ob\xc4\x8dutena religiozna dela._NEWLINE_Ko se je leta 1936 odpravljal iz Pariza, da bi se pridru\xc5\xbeil prijatelju in glasbenemu sodelavcu Pieru Bernacu v Uzerchu, je izvedel za tragi\xc4\x8dno smrt kolega Octava Ferrouda v prometni nesre\xc4\x8di. Ob tem dogodku je Poulenc do\xc5\xbeivel globok duhovni pretres. Takoj ob prihodu v Uzerche je obiskal bli\xc5\xbenjo romarsko cerkev v Rocamadourju s \xc4\x8dudodelnim Marijinim kipom. V tem sveti\xc5\xa1\xc4\x8du je do\xc5\xbeivel dramati\xc4\x8dno prebujenje do tedaj spe\xc4\x8de vere in dobil navdih za svojo prvo religiozno kompozicijo, Litanies \xc3\xa0 la vierge noire (Litanije za Temno Marijo). Od tega trenutka dalje je bil ta domiselni mojster orkestracije in dovr\xc5\xa1eni melodik tudi predan skladatelj religiozne glasbe. Ustvaril je veliko sakralnih kompozicij, od intimnih liturgi\xc4\x8dnih del do mogo\xc4\x8dnih koncertnih skladb.\n_START_SECTION_\nO skladbi\n_START_PARAGRAPH_\nPoulencova Stabat Mater (1950) je trpko premi\xc5\xa1ljevanje o Kristusovem trpljenju in izraz globoke krize, ki je prizadela skladatelja po dolgoletnem ukvarjanju z opero\xc2\xa0\xc2\xbbDialogues des carmelites\xc2\xab. Zdi se, da se je Poulenc v zrelih letih zbal, da zapustil premalo tehten opus, zato je izredno trdo delal. Pri tem delu pa se je tudi dokon\xc4\x8dno izbrusil v vseh oblikovnih odtenkih. To mojstrstvo prepoznamo tudi v delu Stabat Mater, saj skladatelj suvereno obvlada zborovski stavek a capella, ki daje barvo celotnemu delu, solisti\xc4\x8dno vokalno linijo in orkestrsko glasbeno tkivo. Pet od dvanajstih kitic vsebuje dolge odlomke a capella, osma, polifoni\xc4\x8dni\xc2\xa0\xc2\xbbFac, ut ardeat\xc2\xab\xc2\xa0pa tako zaposli orkester le za kratko prekinitev in zadnji akord. Glasba se tesno navezuje na presunljivo trpljenje, ki ga opeva besedilo. Tesnobno padajo\xc4\x8de vokalne linije so metafora za \xc4\x8dlovekovo telo, ki ga te\xc5\xbei neobvladljivo gorje, ponekod divje razburkana orkestrska spremljava pa \xc5\xa1e pod\xc4\x8drtuje dramati\xc4\x8dna \xc4\x8dustva. Osnovni motiv dela je zaporedje padajo\xc4\x8de in rasto\xc4\x8de male terce, ki ga napove ve\xc4\x8d ponovljenih tonov. Ta glasbena ideja prevladuje v prvem stavku; jasno zazveni ob prvem nastopu zborovskih basov, nato se ogla\xc5\xa1a vso skladbo in daje pe\xc4\x8dat solisti\xc4\x8dni sopranski ariji, preden se delo pribli\xc5\xbea svojemu povzdigujo\xc4\x8demu sklepu.'