b'\n_START_ARTICLE_\nVelika njorka\n_START_SECTION_\nTaksonomija\n_START_PARAGRAPH_\nVelika njorka je ena od mnogih vrst, ki jo je \xc5\xa1vedski botanik in zoolog Carl Linnaeus (Carolus Linnaeus) opisal v svojem delu Systema Naturae iz 18. stoletja. Analiza DNK je potrdila njeno zvezo z ostrokljuno njorko (Alca torda) kot najbli\xc5\xbejem \xc5\xbeivem sorodniku. Bila je tudi v bli\xc5\xbenjem sorodu z malo njorko (Alle alle), ki je od\xc5\xa1la po povsem razli\xc4\x8dni evolucijski poti. Zaradi velike podobnosti z ostrokljuno njorko, veliko njorko v\xc4\x8dasih uvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo v rod Alca, a je prou\xc4\x8devanje fosilnih ostankov veliko njorko uvrstilo v poseben rod Pinguinus, ki je zelo blizu z rodovi ostrokljune, male in tankokljune njorke (Uria aalge) - Alca, Alle in Uria. Ti \xc5\xa1tirje rodovi tvorijo dru\xc5\xbeino Alcidae.\n_START_SECTION_\nOpis\n_START_PARAGRAPH_\nVelika njorka je bila visoka med 75 do 85 cm in te\xc5\xbeka okoli 5 kg. Bila je najve\xc4\x8dji \xc4\x8dlan dru\xc5\xbeine njork in reda Charadriiformes. V \xc4\x8dasu evolucije je izgubila sposobnost letenja. Samci in samice so bili po velikosti in izgledu podobni. Hrbet so imeli svetle\xc4\x8de \xc4\x8drne, trebuh bel. Vrat in noge so imeli kratke, glavo in krila majhne. Ptice su bile debele zaradi gostega sloja ma\xc5\xa1\xc4\x8devja, ki je bilo potrebno za vzdr\xc5\xbeevanje toplote. V obdobju vzgajanja mladi\xc4\x8dev se jim je razvil \xc5\xa1irok bel pramen okoli o\xc4\x8di, ki je po tem obdobju pre\xc5\xa1el v belo-siv trak med o\xc4\x8dmi in uhljem. Poleti je bilo grlo temno rjavo, pozimi belo. Imele so velik kljun dol\xc5\xbeine okoli 11 cm, ki je bil zakrivljen navzdol. Kljun je bil pre\xc5\xbeet z globokimi belimi \xc5\xbelebovi. Krila so bila dolga samo 15 cm, najdalj\xc5\xa1a peresa na krilih pa 10 cm. Stopala in kremplji so bili \xc4\x8drni, plavalna ko\xc5\xbeica pa \xc4\x8drno-rjava. Noge so imele name\xc5\xa1\xc4\x8dene povsem na koncu trupa, da so slu\xc5\xbeile za plavanje in potapljanje. Mlade ptice so imele pisane belo-\xc4\x8drne vratove in manj vidne \xc5\xbelebove na kljunu.\n_START_SECTION_\nRaz\xc5\xa1irjenost\n_START_PARAGRAPH_\nPtica je \xc5\xbeivela v hladnih obalnih vodah severnega Atlantika, vzdol\xc5\xbe obale Kanade, severovzhodnih ZDA, Grenlandije, Islandije, Irske, Norve\xc5\xa1ke in Velike Britanije. Atlantik je zapustila samo zaradi razmno\xc5\xbeevanja. Njihove kolonije so za gnezdenje zahtevale skalne otoke s po\xc5\xa1evnimi obalami zaradi omoga\xc4\x8danja pristopa. Ker je bila to velika omejitev verjamejo, da nikoli niso imele ve\xc4\x8d kot 20 kolonij. Znanih je samo osem njihovih kolonij za gnezdenje: Papa Westray na Orkneyskih otokih ob \xc5\xa0kotski, St. Kilda na \xc5\xa0kotskem, Ferski otoki, Grimzi in Eldi na Islandiji, otoki Penguin in Funk blizu Nove Fundlandije in Bird Rocks v zalivu Svetega Lovrenca v Kanadi. Domnevajo da je ta vrsta imela kolonije tudi na Cape Codu v dr\xc5\xbeavi Massachusetts (ZDA). Pozimi se ta ptica selila ju\xc5\xbeneje. Njene kosti so na\xc5\xa1li na Floridi, v Gibraltarju, Franciji, \xc5\xa0paniji in celo v Italiji.\n_START_SECTION_\nEkologija in obna\xc5\xa1anje\n_START_PARAGRAPH_\nVelika njorka seje gibala po\xc4\x8dasi in si pomagala s krili preko te\xc5\xbejega terena. Imela je malo naravnih sovra\xc5\xbenikov, v glavnem morske sesalce, belega medveda in plenilske ptice. Ni se bala ljudi. Ker niso letele in bile nerodne na kopnem, so bile lahek plen ljudi, ki so jih lovili zaradi hrane, perja in kot primerke za muzeje in zasebne zbirke. \xc5\xbdivljenjska doba je bila 20 do 25 let. Bile so odli\xc4\x8dni in okretni plavalci, s krili ki so jih uporabljale plavuti. Verjamejo, da so se lahko potopile do globine okoli 76 m in dol\xc5\xbeine do 1 km. Dih so lahko zadr\xc5\xbeevale do 15 minut. Zna\xc4\x8dilnost njihovega plavanja je bila velika hitrost in eksplozivno dviganje iz vode in pristajanje na kopnem. Pozimi so se ptice selile v ju\xc5\xbene kraje v parih ali manj\xc5\xa1ih skupinah in nikoli cela kolonija. Hrano so na\xc5\xa1le v plitvi vodi, predvsem ribe dol\xc5\xbeine od 12 do 20 cm. Mladi\xc4\x8de so hranile s planktonom in napol prebavljeno izbljuvano ribo.\n_START_SECTION_\nRazmno\xc5\xbeevanje\n_START_PARAGRAPH_\nStrokovnjaki menijo, da so si pari velike njorke ostajali zvesti vse \xc5\xbeivljenje. Gnezdili so v podno\xc5\xbeju pe\xc4\x8din. Izvalili so po eno jajce vsako leto v obdobju od konca maja do za\xc4\x8detka junija. Oba star\xc5\xa1a sta izdelala grobo gnezdo iz gvana, v\xc4\x8dasih pa tudi ne. Gnezda v kolonijah so bila zelo blizu skupaj. Inkubacija jajca je trajala \xc5\xa1est tednov, pti\xc4\x8di so se tako izlegli v juniju. Pri hranjenju mladi\xc4\x8da sta se samec in samica menjavala. Po dveh do treh tednih so mladi\xc4\x8di zapustili gnezdo in od\xc5\xa1li v vodo.\n_START_SECTION_\nIzumrtje\n_START_PARAGRAPH_\nZnano je, da so veliko njorko lovili \xc5\xbee neandertalci pred 100.000 leti, saj so njihove kosti na\xc5\xa1li v bli\xc5\xbeini njihovih naselbin. Slike te ptice so na\xc5\xa1li v jami El Pendo v \xc5\xa0paniji in so stare 35.000 let, v francoski jami Cosquer pa so stare 20.000 let. Indijanci in Eskimi so zelo cenili meso te ptice pozimi. V kraju Port au Choix v Novi Fundlandiji v Kanadi so na\xc5\xa1li kosti osebe oble\xc4\x8dene v obla\xc4\x8dilo izdelano iz ko\xc5\xbee okoli 200 velikih njork, ki datira izpred 2000 let pr. n. \xc5\xa1t.. Ocenjujejo da je populacija te vrste v \xc4\x8dasu njenega vi\xc5\xa1ka \xc5\xa1tela milijone osebkov, \xc4\x8deprav se nekateri znanstveniki s tem ne strinjajo. Vsaj od 8. stoletja so veliko njorko mno\xc5\xbei\xc4\x8dno lovili zaradi mesa, jajc, ko\xc5\xbee in perja._NEWLINE_Do sredine 16. stoletja so bile kolonije za gnezdenje velikih njork vzdol\xc5\xbe evropske obale Atlantika skoraj popolnoma uni\xc4\x8dene zaradi masovne uporabe njihovega perja za izdelavo blazin . Leta 1553 je bila velika njorka prvi\xc4\x8d uradno za\xc5\xa1\xc4\x8ditena, leta 1794 pa je Anglija prepovedala ubijanje te vrste zaradi perja. Leta 1775 je bil sprejet zakon, ki je prepovedoval lov velike njorke zaradi perja ali jajc - kazen je bila javno bi\xc4\x8danje, \xc4\x8deprav je bil lov za uporabo kot ribi\xc5\xa1ke vabe \xc5\xa1e vedno dovoljen. Zaradi ogro\xc5\xbeenosti so imeli preparirani primerki velike njorke in njihovih jajc visoko ceno. Zbiranje jajc je dodatno doprineslo k izumiranju. Zabele\xc5\xbeeno je, da je bil zadnji primerek velike njorke v nekdanjem gnezdi\xc5\xa1\xc4\x8du St.Kilda na \xc5\xa0kotskem ujet in ubit v juliju 1840._NEWLINE_Zadnje znano gnezdi\xc5\xa1\xc4\x8de velike njorke je ostal vulkanski otok Geiffuglasker na Islandiji. Bil je nedostopen ljudem. Leta 1830 je zaradi vulkanske erupcije otok potonil, ptice pa so na\xc5\xa1le zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de na bli\xc5\xbenjem otoku Eldey, ki je bil z ene strani dostopen ljudem. Ko so kolonijo odkrili, je bilo v njej skoraj 50 ptic. Zaradi stalnega povpra\xc5\xa1evanja raznih muzejev so kolonijo popolnoma uni\xc4\x8dili. Zadnji par velike njorke je bil najden kako skrbi za jajce in ubit 3. julija 1844. Kasneje so trdili, da so videli primerke te vrste na Grand Banksu v Novi Fundlandiji leta 1852._NEWLINE_Svetovna zveza za varstvo narave (IUCN)\xe2\x80\x9c je to leto dolo\xc4\x8dila za njihovo izumrtje. Danes v muzejskih zbirkah obstaja okoli 75 jajc, 24 kompletnih okostij in 81 prepariranih primerkov. \xc4\x8ceprav so od sredine neolitika do 19. stoletja na\xc5\xa1li na tiso\xc4\x8de posameznih kosti, obstaja samo majhno \xc5\xa1tevilo kompletnih okostij.'