b'\n_START_ARTICLE_\nPavel Ko\xc5\xa1ir\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nKo\xc5\xa1ir je od leta 1892 do 1897 obiskoval u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8de v Celovcu, nato slu\xc5\xbeboval na osnovnih \xc5\xa1olah v Bistrici v Ro\xc5\xbeu, v \xc4\x8crne\xc4\x8dah, potem na me\xc5\xa1\xc4\x8danski \xc5\xa1oli v Velikovcu (1906\xe2\x80\x931919). Po koncu prve svetovne vojne mu je Narodna vlada v Ljubljani poverila organizacijo slovenskega \xc5\xa1olstva v velikov\xc5\xa1kem okraju in ga imenovala za okrajnega \xc5\xa1olskega nadzornika, od 1920 do smrti pa je bil \xc5\xa1olski upravitelj na Prevaljah.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg u\xc4\x8diteljskega poklica se je Ko\xc5\xa1ir ukvarjal tudi z etnologijo, zbiranjem doma\xc4\x8dih ljudskih obi\xc4\x8dajev na Koro\xc5\xa1kem. Zanimala ga je predvsem ljudska miselnost, kako se izra\xc5\xbea v narodnih pesmih, rekih, vremenskih pravilih, vra\xc5\xbeah, prerokovanjih. Bil je marljiv zbiratelj tega narodopisnega blaga. Dve nem\xc5\xa1ki razpravi: Transplantation, ein Beitrag zur Volksmedizin in K\xc3\xa4rnten ter Zur Volkskunde in K\xc3\xa4rnten je objavil v zgodovinskem delu Carinthije (1912), v Koledar\xc4\x8dku U\xc4\x8diteljskega doma za 1914 je zbral Pregovore iz slovenskega Korotana, v Mladi Jugoslaviji, listu za slovensko koro\xc5\xa1ko mladino (1919\xe2\x80\x931920), kateremu je bil leta 1920 izdajatelj in urednik, je pisal o koro\xc5\xa1kih ljudskih plesih. Izdal je zbirko koro\xc5\xa1kih pravljic Gor \xc4\x8dez izaro (Ljubljana, 1922) in zbirko koro\xc5\xa1kih popevk Sijaj, sijaj, soln\xc4\x8dice (Ljubljana, 1923). Najva\xc5\xbenej\xc5\xa1e pa je njegovo bogato gradivo: Ljudska medicina na Koro\xc5\xa1kem. Velik pomen je Ko\xc5\xa1ir pripisoval tudi vrtnarstvu ne le s prakti\xc4\x8dnega, ampak tudi z narodno-vzgojnega vidika. V Velikovcu je vzorno oskrboval majhen vrt, na Prevaljah pa uspe\xc5\xa1no deloval kot na\xc4\x8delnik podru\xc5\xbenice Sadjarskega in vrtnarskega dru\xc5\xa1tva.'