b'\n_START_ARTICLE_\nHenrik II. Bavarski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik je bil sin vojvode Henrika I. Bavarskega in njegove soproge Judite (iz rodu Luitpoldincev); bil je tudi ne\xc4\x8dak cesarja Svetega rimskega cesarstva Otona I. Velikega._NEWLINE_\xc5\xa0tirileten je pod skrbni\xc5\xa1tvom svoje matere Judite nasledil o\xc4\x8deta na polo\xc5\xbeaju bavarskega vojvode. Njegova starej\xc5\xa1a sestra Hedvika se je leta 954 poro\xc4\x8dila s \xc5\xa1vabskim vojvodo Burchardom III. Henrik se je leta 972 poro\xc4\x8dil z burgundsko princeso Gizelo, ne\xc4\x8dakinjo cesarice Adelajde (druge \xc5\xbeene Otona Velikega). Henrik je imel torej mo\xc4\x8dne sorodstvene vezi z vladarsko dru\xc5\xbeino na jugu cesarstva. Povezane Bavarska, \xc5\xa0vabska in kraljevina Burgundija bi lahko predstavljale politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d, ki cesarju Otonu II. ne bi bila po godu._NEWLINE_Klju\xc4\x8dno je bilo leto 973, ko ni umrl le cesar Oton Veliki, ampak tudi Henrikov svak, \xc5\xa1vabski vojvoda Burchard III. Njegov zakon s Henrikovo sestro Hedviko je bil brez otrok in ni prinesel nobenega legitimnega naslednika vojvodine. Kot brat vojvodove vdove bi Henrik lahko povsem upravi\xc4\x8deno zahteval vojvodino \xc5\xa0vabsko zase, posebno \xc5\xa1e, ker se je tega leta rodil njegov najstarej\xc5\xa1i sin Henrik. Istega leta Henrik ni spo\xc5\xa1toval cesarjeve pravice, da imenuje \xc5\xa1kofe, in je na izpraznjeno mesto augsbur\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa postavil svojega kandidata, luitpoldinskega bratranca Henrika. Oton II. je zaslutil daljnose\xc5\xbene ambicije svojega bratranca in se ni oziral na njegove zahteve. Novembra 973 je postavil na mesto \xc5\xa1vabskega vojvode svojega ne\xc4\x8daka Otona, sina Liudofa \xc5\xa0vabskega (ki je bil po letih njegov vrstnik in prijatelj, le tri leta mlaj\xc5\xa1i)._NEWLINE_S tem se je za\xc4\x8delo (v srednjeve\xc5\xa1ki zgodovini edinstveno) dvojno vladanje. Vojvodinja-vdova Hedvika ni hotela odstopiti, ampak je do svoje smrti, leta 994, dejansko na dale\xc4\x8d, iz utrdbe Hohentweil pri Singnu, vladala jugu kraljestva. Cesarjeva dvorna pisarna ji je celo priznavala uradni vojvodski naziv. Kolikor je mogla, je podpirala svojega brata Henrika; od cesarja imenovani \xc5\xa1vabski vojvoda Oton je postal eden Henrikovih najhuj\xc5\xa1ih tekmecev._NEWLINE_Henrik se je odkrito uprl in je poleg bavarskih na\xc5\xa1el tudi sa\xc5\xa1ke prista\xc5\xa1e. Na njegovi strani sta bila tudi \xc4\x8de\xc5\xa1ki vojvoda Boleslav II. in poljski knez Mje\xc5\xa1ko I. Ni jasno, kaj je z uporom nameraval in ali je res \xc5\xbee tedaj \xc5\xbeelel pose\xc4\x8di po kraljevi kroni. Leta 974 se je Otonu II. posre\xc4\x8dilo Prepirljivca spraviti v pripor v Ingelheimu; mislil je, da je s tem bavarsko nevarnost odvrnil. Imel je \xc5\xa1e polno drugega dela: moral je premagati vstajnike v grofiji Hainaut in pri Cambraiu, odvrniti vdor danskega kralja Harolda Modrozobega, urediti zadeve s \xc4\x8de\xc5\xa1kim vojvodo Boleslavom II. zaradi njegovega sodelovanja v Henrikovi zaroti._NEWLINE_Vendar je uspelo Henriku leta 976 iz pripora pobegniti. Na Bavarskem je takoj pri\xc5\xa1lo do novih uporov. Cesarska vojska je jeseni zavzela reziden\xc4\x8dno mesto Regensburg in Henrik je pobegnil na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Oton II. je izkoristil prilo\xc5\xbenost in ves jugovzhodni del kraljestva uredil na novo. Koro\xc5\xa1ko je lo\xc4\x8dil od Bavarske in jo povzdignil v samostojno vojvodino. Bavarsko Vzhodno marko (zametek vojvodine Avstrije) je dal v fevd Babenber\xc5\xbeanu Luitpoldu, izpri\xc4\x8danemu Henrikovemu sovra\xc5\xbeniku; Vzhodna marka je ostala formalno v bavarski vojvodini, dobila pa je obse\xc5\xbeno samostojnost. Cesar je tako zmanj\xc5\xa1ano vojvodino Bavarsko odvzel svojemu bratrancu in jo, vrh vsega, dodelil prav njegovemu tekmecu, vojvodi Otonu \xc5\xa0vabskemu. Dodatno so ga \xc5\xa1kofje kaznovali z izob\xc4\x8denjem. \xc5\xa0e vedno pa se Henrik ni \xc4\x8dutil premaganega. Leta 978 je nadaljeval z bojem, ki sta se mu zdaj priklju\xc4\x8dila le \xc5\xa1e novi koro\xc5\xa1ki vojvoda Henrik in augsbur\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Henrik. Po voja\xc5\xa1kem porazu treh Henrikov je cesar svojega bratranca predal v varstvo utrechtskemu \xc5\xa1kofu Folkmarju._NEWLINE_Po smrti Otona II., leta 983, je \xc5\xa1kof Folkmar Henrika izpustil na prostost. Ta se je takoj sku\xc5\xa1al postaviti na mesto mladoletnega Otona III. in se tako polastiti kraljevega prestola. Od svojih prista\xc5\xa1ev se je celo pustil oklicati za kralja. O Henrikovih namenih te\xc4\x8dejo v raziskavah razprave (Erkens, Laudage), \xc4\x8de pa sledimo mnenju Thietmarja iz Merseburga in upo\xc5\xa1tevamo dejstvo, da je srednjeve\xc5\xa1ka komunikacija uporabljala predvsem simbole in gesla, je mogo\xc4\x8de razumeti Henrikovo namero po tem, da se je pustil oklicati in \xc4\x8dastiti kot kralja na cvetno nedeljo v Magdeburgu in na velikono\xc4\x8dno nedeljo v Quedlinburgu. To sta bila osrednja kraja otonske dinastije; tam sta bila grob Henrika I. (Quedlinburg) in grob Otona I. (Magdeburg). Toda dr\xc5\xbeavni veljaki so se vse bolj distancirali od Henrika Prepirljivca. Hkrati se je bojeval proti vojvodi Henriku III. Bavarskemu, nasledniku svojega nekdanjega tekmeca (Otona \xc5\xa0vabskega in Bavarskega), ki je leta 982 umrl v Italiji._NEWLINE_Majn\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Viligs je iz Italije poklical cesarico-vdovo Teofano in cesarico Adelajdo, mater Otona II. Henrikovih prista\xc5\xa1ev je ostalo le \xc5\xa1e malo. Na dvornem zboru v Rari (Rohru pri Meiningenu v Turingiji) se je Henrik dokon\xc4\x8dno podredil in Teofani predal triletnega Otona III., ki je bil kronan za kralja \xc5\xbee na bo\xc5\xbei\xc4\x8d 993. V zameno je dobil nazaj vojvodino Bavarsko. Odtlej se ni ve\xc4\x8d upiral. Leta 989, po smrti koro\xc5\xa1kega vojvode, je dobil \xc5\xa1e vojvodino Koro\xc5\xa1ko in kon\xc4\x8dno celo italijanske mejne grofije . Kasnej\xc5\xa1a leta je posvetil notranjemu izpopolnjevanju svojih ozemelj (ranshofenski zakoni iz leta 995) in vzpodbudil za\xc4\x8detke cerkvene reforme._NEWLINE_Henrik II. je umrl 28. avgusta v Gandersheimu. Pokopan je v samostanski cerkvi v Gandersheimu, kjer je bila opatinja njegova druga sestra Gerberga. Pomemben kenotaf se nahaja v samostanu sv. Emerama v Regensburgu. Kar se mu je ves \xc4\x8das izmikalo, pa je dosegel njegov sin Henrik. Potem ko je nasledil svojega o\xc4\x8deta na vojvodskem prestolu Bavarske, je postal leta 1002 rimsko-nem\xc5\xa1ki kralj in leta 1014 cesar Svetega rimskega cesarstva.'