b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Grafenauer\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nBil je sin Mihaela Grafenauerja. Ljudsko \xc5\xa1olo je obiskoval na Brdu (Egg) in v Beljaku. Leta 1900 je dokon\xc4\x8dal belja\xc5\xa1ko gimnazijo. V letih 1900\xe2\x80\x931904 je na Dunaju \xc5\xa1tudiral slavistiko in germanistiko. Najprej je u\xc4\x8dil na gimnaziji v Kranju, od leta 1908 pa v Ljubljani. Leta 1917 je doktoriral na Dunaju, 1919. pa se je habilitiral v Zagrebu, kjer so se pripravljali u\xc4\x8ditelji za novo ljubljansko univerzo, vendar s kandidaturo v Ljubljani 1919 ni uspel in je predaval kot privatni docent samo en semester (1920/21). Leta 1940 je postal dopisni, 1946 pa redni \xc4\x8dlan Slovenske akademije znanosti in umetnosti. Leta 1947 je ustanovil komisijo, nato (1951) In\xc5\xa1titut za slovensko narodopisje pri SAZU (zdaj ISN ZRC SAZU) in bil njegov upravnik do smrti. Bil je tudi pobudnik za ustanovitev mednarodne zveze narodopiscev vzhodnoalpskih de\xc5\xbeel \xe2\x80\x93 Alpes Orientales. Leta 1964 je bil izvoljen za \xc4\x8dastnega \xc4\x8dlana Mednarodnega dru\xc5\xa1tva za raziskovanje ljudskega pripovedni\xc5\xa1tva._NEWLINE_Raziskoval je predvsem srednjeve\xc5\xa1ko pismenstvo in starej\xc5\xa1o slovensko knji\xc5\xbeevnost ter s primerjalno in kulturnozgodovinsko metodo motive in verzne oblike ljudskega slovstva._NEWLINE_Z Ljudmilo, rojeno Dol\xc5\xbean iz Zabreznice je ustvaril veliko dru\xc5\xbeino. Njuni potomci so bili Bogo Grafenauer, Stanko Grafenauer, Marija Grafenauer (por. Vogelnik), Radogost Grafenauer, Gorazd Grafenauer, Marica, Milica, Vida (por. Hribar), Slavka (por. Hronek), Blagica, Vlasta, Svetoslava Ana (por. Zor\xc4\x8d), Irena; vnuk Andrej Grafenauer in drugi, vnukinje: Martina Zupan, Darja Miheli\xc4\x8d, Irena Grafenauer, Eka Vogelnik in druge.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nKot publicist je najve\xc4\x8d sodeloval pri Domu in svetu. Pripravljal je gimnazijske \xc4\x8ditanke in pisal \xc4\x8dlanke o novej\xc5\xa1ih slovenskih pisateljih za enciklopedi\xc4\x8dna dela. Podrobno je raziskoval srednji vek in zagovarjal tezo o nepretrgani slovstveni tradiciji v tej dobi. Vanjo se je najbolj poglobil z monografijo o karolin\xc5\xa1ki katehezi in izvoru Bri\xc5\xbeinskih spomenikov. Njegova Kratka zgodovina slovenskega slovstva I\xe2\x80\x93II je bila med vojnama najbolj raz\xc5\xa1irjen gimnazijski priro\xc4\x8dnik._NEWLINE_Po upokojitvi leta 1940 se je skoraj popolnoma usmeril v narodopisje. Spojitev etnolo\xc5\xa1ke kulturnozgodovinske metode s primerjalno knji\xc5\xbeevnozgodovinsko mu je prinesla pomembne dose\xc5\xbeke z dognanji o starosti na\xc5\xa1ih ljudskih pesmi, njihovi motiviki in oblikovnih zna\xc4\x8dilnostih. Monografija o Lepi Vidi (1943) velja za vrh Grafenauerjevega narodopisnega snovanja. Svoja etnolo\xc5\xa1ka in kulturnozgodovinska dognanja je strnil z obravnavo knji\xc5\xbeevnosti v zadnji, nedokon\xc4\x8dani verziji Kratke zgodovine starej\xc5\xa1ega slovenskega slovstva.'