b'\n_START_ARTICLE_\nVasilij Melik\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nVasilij se je rodil kot drugi sin geografa Antona Melika in Minke Novak. Leta 1939 je maturiral na klasi\xc4\x8dni gimnaziji v Ljubljani. Med vojno je bil interniran v Gonarsu in na prisilnem delu v Postojni. Obenem je leta 1943 na Filozofski fakulteti Univerze v Ljubljani diplomiral iz zgodovine in primerjalne knji\xc5\xbeevnosti. Leta 1945 je \xc5\xa1tiri mesece delal kot prevajalec pri ljubljanskem uradu Tanjuga. V letih 1945-47 je bil pomo\xc4\x8dnik mestnega arhivarja in bibliotekar Slovanske knji\xc5\xbenice v Ljubljani, nato je postal asistent na Oddelku za zgodovino Filozofske fakultete, kjer je ostal do leta 1952. Medtem je tudi predaval na Vi\xc5\xa1ji pedago\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli. Med letoma 1952 in 1959 je predaval gospodarsko zgodovino na Ekonomski fakulteti. Leta 1959 se je vrnil na Filozofsko fakulteto in doktoriral iz zgodovine z doktorsko disertacijo Volilni sistem na Slovenskem\xc2\xa0: 1861-1918. Leta 1960 je bil izvoljen za docenta, 1969 za izrednega in leta 1974 za rednega profesorja; od leta 1969/70 do upokojitve 1990/91 je predaval slovensko zgodovino 19. stoletja. V letih 1972-74 je bil prodekan, 1974-77 pa dekan Filozofske fakultete, kjer je bil 1978-80 \xc5\xa1e predstojnik oddelka za zgodovino.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nUkvarjal se je predvsem z zgodovino 19. stoletja, kjer je bistveno prispeval k reviziji slovenske politi\xc4\x8dne zgodovine v tem obdobju. Njegova dognanja so spremenila in nadgradila v marsi\xc4\x8dem poenostavljeno sliko, ki jo je uveljavil literarni zgodovinar Ivan Prijatelj, in so ve\xc4\x8dinoma veljavna \xc5\xa1e danes. Sinteti\xc4\x8dno jih je predstavil v pregledu slovenske zgodovine v 19. stoletju (v soavtorstvu s F. Gestrinom, ve\xc4\x8d izdaj) in kot eden glavnih avtorjev \xc5\xa1e vedno standardne Zgodovine Slovencev (Ljubljana, 1979). Posebno te\xc5\xbeo imajo njegove raziskave zgodovine volitev, saj je njegovo delo Volitve na Slovenskem\xc2\xa0: 1861-1918 standardno in je bilo leta 1991 nagrajeno z nagrado Antona Gindelyja za zgodovino donavske monarhije, ter je do\xc5\xbeivelo prevod v nem\xc5\xa1\xc4\x8dino po ve\xc4\x8d kot tridesetih letih. Pomembne so tudi njegove pionirske raziskave zgodovine vsakdanjega \xc5\xbeivljenja in krajevne zgodovine._NEWLINE_Opravil je pomembno uredni\xc5\xa1ko delo pri izdajah Slovenske matice, kjer je med drugim uredil spomine Ivana Hribarja, Frana \xc5\xa0ukljeta in Josipa Vo\xc5\xa1njaka ter izbrane \xc4\x8dlanke svojega univerzitetnega u\xc4\x8ditelja Frana Zwittra. Dejaven je bil v strokovnih zdru\xc5\xbeenjih, od leta 1973 do 2000 je urejal osrednjo znanstveno revijo slovenskih zgodovinarjev, Zgodovinski \xc4\x8dasopis.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1991 je bil ob upokojitvi imenovan za zaslu\xc5\xbenega profesorja ljubljanske univerze. 27. maja 1993 je postal izredni, 27. maja 1997 pa redni \xc4\x8dlan Slovenske akademije znanosti in umetnosti. 1991 je dobil presti\xc5\xbeno avstrijsko Gindelyjevo nagrado, 1992 pa \xc5\xa1e \xc4\x8dastni kri\xc5\xbeec za znanost in umetnost Republike Avstrije. Ob svoji 80-letnici (2001) je postal \xc4\x8dastni \xc4\x8dlan Zveze zgodovinskih dru\xc5\xa1tev Slovenije, leta 2002 pa je bil odlikovan s srebrnim \xc4\x8dastnim znakom svobode Republike Slovenije.'