b'\n_START_ARTICLE_\nPrva kitajsko-japonska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPrva Kitajsko Japonska vojna (tudi sino-japonska vojna) se je odvijala med kitajsko dinastijo Qing in Japonskim imperijem v obdobju vladavine Meiji za vpliv na Korejskem polotokom, ter  se kon\xc4\x8dala z Japonsko zmago. Z zmago si je Japonska priklju\xc4\x8dila Korejski polotok, Tajvan, otok Penghu (Peskadore) in polotok Liaodong._NEWLINE_V prvi polovici 19. stoletja se Japonska odprla svetu in s tem kon\xc4\x8dala \xc5\xa1ogunsko prevlado ter za\xc4\x8dela z reformo Meiji (1868), s katero se je hitro modernizirala in militarizirala. _NEWLINE_Isto\xc4\x8dasni poskusi reform pod kitajsko dinastijo Qing so spodleteli. Kitajska je bila pred tem priznana kot vodilna sila v Aziji in je dejansko ali formalno nadzorovala veliko okoli\xc5\xa1kih obmo\xc4\x8dji med drugimi josonsko Korejo,[Vietnam|Vietnam] in ob\xc4\x8dasno Japonsko. Po izgubljenih opijskih vojnah (1840-1842 in 1859-1860) pa je Japonska zagledala prilo\xc5\xbenost  in se odlo\xc4\x8dila zase\xc4\x8di Korejo, ki je bila izjemno pomembna strate\xc5\xa1ka to\xc4\x8dka med Kitajsko in Japonsko.\n_START_SECTION_\nZaostrovanje napetosti\n_START_PARAGRAPH_\nKoreja je bila izjemno pomembna strate\xc5\xa1ka to\xc4\x8dka med Kitajsko in Japonsko. Japonci so celo opisali z besedami pu\xc5\xa1\xc4\x8dica namerjena v srce Japonske. Ker je imela Kitajska tam voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d so se Japonci po\xc4\x8dutili ogro\xc5\xbeene, poleg tega pa so ugotovili da bi korejsko \xc5\xbeelezo in premog pozitivno vplivala na njihovo nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8do industrijsko dejavnost.\n_START_SECTION_\nIncident pri otoku Ganghwa\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1875 so iz korejskih \xc5\xa1otorov na pla\xc5\xbei otoka Ganghwa streljali na med japonsko izvidni\xc5\xa1ko ladjo in njene spremljevalne voja\xc5\xa1ke ladje. Japonska je na streljanje odgovorila in uni\xc4\x8dila korejske \xc5\xa1otore, incident pa kot izgovor za odprtje Koreje. Kitajci, ki si niso \xc5\xbeeleli spopada, so Korejo prepri\xc4\x8dali v pogajanja. Leta 1876 sta Japonska in Koreja podpisali sporazum v Ganghwaju in s tem priznali Korejo, kot neodvisno dr\xc5\xbeavo. Kljub temu pa je Koreja leta 1882 razglasila, da je \xc5\xa1e vedno odvisna od Kitajske.\n_START_SECTION_\nKapshinski upor\n_START_PARAGRAPH_\nPo letu 1882 je tako Kitajska okrepila svojo pozicijo v Koreji s trgovinskim sporazumom, posojili in \xc5\xa1estimi kitajskimi bataljoni, ki naj bi prepre\xc4\x8devali japonsko agresijo. To je privedlo  do spopadov med pro-kitajskimi in pro-japonskimi silami v letu 1884. Kitajska, ki je bila v vojni s Francijo je bila primorna vpoklicati tri od osmih bataljonov, kar so podporniki Japonske izkoristili kot prilo\xc5\xbenost za upor, v katerem so zajeli kralja.   Na dr\xc5\xbeavni udar je odgovoril kitajski general Yuan Shikai, ki je napadel zajeto pala\xc4\x8do z vojsko 5000 korejskih in kitajskih vojakov, ter premagal pro-japonske sile.\n_START_SECTION_\nUpor Tonghak\n_START_PARAGRAPH_\nV 1860 je religija Tonghak, ki je bila znana po Budisti\xc4\x8dni meditaciji, Konfucijanski etiki, \xc5\xa1amanizmu, Taoisti\xc4\x8dni kultivaciji energije, in  Katoli\xc5\xa1kemu bogu nasprotovala Zahodnim nauku. Upor se je za\xc4\x8del med ni\xc5\xbejimi sloji aristokratov in sicer proti opresiji in tujim vplivom na Korejskih tleh. Koreja je religijsko gibanje prepovedala in le to je bilo prisiljeno delovati podtalno. Pri tem jim je z organizacijo uporov in protestov pomagala skrivna japonska dru\xc5\xbeba imenovana Genyosha. Gibanje se je ohranilo vse do leta 1894, ko je  11. januarja  Koreja nad Tonghake poslala vojsko in pri tem za pomo\xc4\x8d prosila Kitajsko. Sodelovanje 2800 enot pod vodstvom Yuan Shikaija je Tonghake prisilio v predajo. Japonska je kitajsko pomo\xc4\x8d Koreji razumela kot kr\xc5\xa1enje sporazuma in poslala 800 svojih enot v Korejo, kjer so obkolile Seoul. Ko so zavzeli pala\xc4\x8do so kralja prisilil, da \xc5\xa1e enkrat prizna neodvisnost Koreje in da prepusti monopol nad korejskimi surovinami sedaj Japonski.\n_START_SECTION_\nPotek vojne\n_START_PARAGRAPH_\nUradno se je vojna pri\xc4\x8dela, ko je pri\xc5\xa1lo do pomorskega spopada v Asanskem zalivu, ki je vodil v bitko pri Pungdoju. Japonske je hitro napadla kitajske pozicije na korejski strani Asanskega zaliva. Japonska je z zmagami v bitkah pri Seonghwanu in Pyongyangu pregnala kitajsko vojsko s polotoka. Z agresivnimi napadi so nadaljevali v bitki pri reku Yalu, kjer so potopili 8 kitajskih bojnih ladij. Korejsko-kitajske \xc4\x8dete so se bile primorane umakniti v Mand\xc5\xbeurijo, vendar pa so jim Japonci sledili in jih premagali v bitki pri Jiulangchengu in Lushunkouu (Port Arthur), kjer  so Japonci pobili tudi ve\xc4\x8d tiso\xc4\x8d kitajskih civilistov. Sledila je \xc5\xa1e bitka pri Weihaiweiju, sklepno dejanje vojne pa je bila bitka v bli\xc5\xbeini pristani\xc5\xa1\xc4\x8da Yingkou v Mand\xc5\xbeuriji.\n_START_SECTION_\nKonec vojne - Sporazum v Shimonosekiju\n_START_PARAGRAPH_\n17. aprila 1895 sta Japonska in Kitajska podpisali sporazum v Shimonosekiju in s tem kon\xc4\x8dali vojno. Kitajska je umaknila vso oblast nad Korejo, Tajvan, oto\xc4\x8dje Penghu ter vzhodni del  polotoka Liaodong  pa prepustila Japonski. Kitajska je morala pla\xc4\x8dati vojno od\xc5\xa1kodnino in reparacije.  Poleg tega je Japonska s sporazumom dobila tudi pravico gradnje tovarn in industrije na Kitajskem.'