b'\n_START_ARTICLE_\nGerald Edelman\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nOdra\xc5\xa1\xc4\x8dal je v New Yorku, v dru\xc5\xbeini zdravnika Edwarda Edelmana in njegove \xc5\xbeene Anne Freedman, ki je delala v zavarovalni\xc5\xa1tvu. V mladosti je igral violino, a je namesto poklicne glasbene poti po diplomi na zasebnem kolid\xc5\xbeu Ursinus izbral \xc5\xa1tudij medicine na Univerzi Pensilvanije. Po pridobitvi naziva leta 1954 je opravil pripravni\xc5\xa1tvo v Splo\xc5\xa1ni bolni\xc5\xa1nici Massachusettsa v Bostonu, nato pa tri leta slu\xc5\xbeil v sanitetnem \xc5\xa1tabu Kopenske vojske Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav Amerike v Parizu. V tem \xc4\x8dasu se je poro\xc4\x8dil z Maxine Morrison, s katero je imel tri otroke._NEWLINE_Po vrnitvi v domovino je vpisal doktorski \xc5\xa1tudij kemije na Rockefellerjevem in\xc5\xa1titutu za medicinske raziskave (kasneje preoblikovanem v Univerzo Rockefeller) in leta 1960 obranil doktorsko disertacijo, nakar je na isti ustanovi ostal kot raziskovalec in predavatelj. Leta 1963 je bil izvoljen za prodekana za \xc5\xa1tudijske zadeve na Univerzi Rockefeller, to delo je opravljal do leta 1966, ko je postal profesor.\n_START_SECTION_\nDelo na podro\xc4\x8dju imunologije\n_START_PARAGRAPH_\nUsmeril se je v imunologijo in se lotil takrat najpomembnej\xc5\xa1ega nere\xc5\xa1enega vpra\xc5\xa1anja tega podro\xc4\x8dja: kaj omogo\xc4\x8da protitelesom specifi\xc4\x8dno vezavo na stra\xc5\xa1ansko raznolike antigene iz okolja, kar spro\xc5\xbei tar\xc4\x8den imunski odziv. Menil je, da se odgovor skriva v natan\xc4\x8dni zgradbi te molekule. Najprej mu je uspelo z redukcijo disulfidnih vezi razcepiti protitelesa na strukturne enote in dokazati, da so grajeni iz dveh enakih te\xc5\xbekih ter dveh enakih lahkih verig. Do leta 1969 je vzporedno s Porterjem razvozlal \xc5\xa1e natan\xc4\x8dno zaporedje okrog 1300 aminokislin, kolikor jih gradi to molekulo pri ljudeh. Za podvig je bilo klju\xc4\x8dno njegovo medicinsko ozadje, s kolegom Josephom Gallyjem je namre\xc4\x8d odkril ve\xc4\x8djo koli\xc4\x8dino homogenih lahkih enot protitelesa v urinu nekega bolnika z mielomom, kar je omogo\xc4\x8dilo analizo s takrat dostopnimi biokemi\xc4\x8dnimi metodami, za razliko od raznolike me\xc5\xa1anice teh molekul v krvi. To je bil eksperimentalen dokaz za teorijo, da imajo protitelesa stabilen strukturni del in mo\xc4\x8dno variabilen del za vezavo z antigeni po na\xc4\x8delu klju\xc4\x8d-klju\xc4\x8davnica, ter potrditev hipoteze, da ima variabilnost genetsko ozadje. Mehanizem tvorjenja variabilnega mesta za vezavo z antigenom iz omejenega nabora genov so kasneje opisali drugi raziskovalci.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1e delo\n_START_PARAGRAPH_\nV 1970. letih se je aktivnost njegove skupine na Univerzi Rockefeller raz\xc5\xa1irila na beljakovine, ki ve\xc5\xbeejo ogljikove hidrate, medceli\xc4\x8dne stike in embrionalni razvoj tkiv. Odkril je nov razred transmembranskih beljakovin, celi\xc4\x8dne adhezivne molekule, ki tvorijo medceli\xc4\x8dne stike._NEWLINE_Tudi to je bilo pomembno odkritje, vendar je v tistih letih Edelmana \xc5\xbee pritegnil izziv nevrobiologije oz. mo\xc5\xbegan kot biolo\xc5\xa1ke osnove za um in zavest, zato se je do 1980. let povsem preusmeril na to podro\xc4\x8dje. Gradil je na svojem predhodnem delu in \xc5\xbeiv\xc4\x8devje primerjal s sistemom pridobljene imunosti, saj gre v obeh primerih za sistema, ki sta pri vsakem posamezniku izpostavljena druga\xc4\x8dnemu okolju in se spreminjata vse \xc5\xbeivljenje. V naslednjih treh desetletjih je razvil svojo teorijo\xc2\xa0\xc2\xbbnevralnega darvinizma\xc2\xab\xc2\xa0\xe2\x80\x93 po tej teoriji naj bi v populaciji \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih celic potekal podoben proces nastajanja raznolikih povezav in nato njihova selekcija na podlagi zunanjih dra\xc5\xbeljajev kot to velja za populacijo protiteles. Zavrnil je podobo mo\xc5\xbegan kot ra\xc4\x8dunalnika in se namesto tega osredoto\xc4\x8dil na dinami\xc4\x8dnost in plasti\xc4\x8dnost sistema._NEWLINE_Za raziskave na tem podro\xc4\x8dju je leta 1981 ustanovil In\xc5\xa1titut za nevroznanosti (The Neurosciences Institute, NSI), ki se je leta 1992 preselil v namensko zgrajen kompleks v kampusu Scrippsovega raziskovalnega in\xc5\xa1tituta v La Jolli (del mestnega obmo\xc4\x8dja San Diega, Kalifornija). NSI je vodil po na\xc4\x8delu, da dosegajo raziskovalci najbolj\xc5\xa1e rezultate, \xc4\x8de niso neposredno obremenjeni s financiranjem in objavljanjem, zato je ve\xc4\x8djidel sam skrbel za pridobivanje sredstev, sicer razmeroma skromnih. Poleg tega je tudi predaval na Scrippsovem in\xc5\xa1titutu in deloval kot vodja oddelka za nevrobiologijo. Svojo teorijo je opisal v vrsti znanstvenih \xc4\x8dlankov in ve\xc4\x8d knjigah, ki pa so v strokovni javnosti naleteli na me\xc5\xa1an odziv, predvsem zaradi izrazito zgo\xc5\xa1\xc4\x8denega sloga, ki je bil celo marsikomu iz stroke nerazumljiv. Nastalo je tudi znamenito rivalstvo med njim in nobelovcem Francisom Crickom (soodkriteljem zgradbe DNA, ki se je prav tako v kasnej\xc5\xa1em obdobju kariere preusmeril v nevroznanost), ki je razvil nekoliko druga\xc4\x8dno filozofijo uma._NEWLINE_V zadnjih letih je trpel za rakom prostate in Parkinsonovo boleznijo. Kljub temu je In\xc5\xa1titut za nevroznanosti, ki se je leta 2012 lo\xc4\x8dil od Scrippsovega in\xc5\xa1tituta, vodil prakti\xc4\x8dno do svoje smrti leta 2014.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nOkrog odkritja natan\xc4\x8dne zgradbe protiteles je hitro nastalo \xc5\xbeivahno raziskovalno podro\xc4\x8dje, ki je omogo\xc4\x8dilo viden napredek klini\xc4\x8dne imunologije. Zanj sta Edelman in Porter \xc5\xbee nekaj let po objavi aminokislinskega zaporedja prejela Nobelovo nagrado za imunologijo in medicino. Edelman je prejel tudi vrsto manj\xc5\xa1ih priznanj, kot sta medalja Linusa Paulinga, ki jo podeljuje Univerza Stanford za izjemne prispevke znanosti, in Buchmanova spominska nagrada Kalifornijskega tehnolo\xc5\xa1kega in\xc5\xa1tituta._NEWLINE_Izvoljen je bil za \xc4\x8dlana Ameri\xc5\xa1ke akademije umetnosti in znanosti ter Nacionalne akademije znanosti ZDA. Ve\xc4\x8d univerz, med njimi Univerza v Bologni in Diderotova univerza v Parizu, mu je podelilo \xc4\x8dastne ali zaslu\xc5\xbene doktorate.'