b'\n_START_ARTICLE_\nAleksander Aleksandrijski\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nO Aleksandrovi mladosti ne vemo veliko. Ma\xc5\xa1ni\xc5\xa1ko posve\xc4\x8denje je sprejel v Aleksandriji. Kot duhovnik je izkusil krvavo preganjanje kristjanov pod cesarjema Galerijem in Maksiminom Dajom. Leta 313 je nasledil patriarha Ahilasa. Videti je bilo, da bo njegovo \xc5\xa1kofovanje potekalo mirno in sre\xc4\x8dno. Njegova krotka in vendar krepka beseda je zaorala globoke brazde v srcih tistih, ki so se z njim sre\xc4\x8dali. Z gore\xc4\x8dnostjo in vztrajno prizadevnostjo je v kratkem \xc4\x8dasu pokristjanil celo Aleksandrijo. Zelo si je prizadeval, da je vzgojil v celi metropoliji veliko zglednih duhovnikov. V mladem Atanaziju je spoznal \xc5\xbee kot de\xc4\x8dku njegove izredne naravne darove in ga usmeril v cerkveno slu\xc5\xbebo. _NEWLINE_Kakor hitro pa je za\xc4\x8delo \xc5\xbeito iti v klasje, je hudi duh posejal vmes ljuljko. Kot orodje mu je bil ravno \xc4\x8dlovek, ki bi moral biti Aleksandru najbolj hvale\xc5\xbeen: \xc4\x8de je v Atanaziju na\xc5\xa1el najbolj\xc5\xa1ega sodelavca in naslednika, je v Ariju na\xc5\xa1el hudega nasprotnika.\n_START_SECTION_\nArij u\xc4\x8di herezijo\n_START_PARAGRAPH_\nArij je bil u\xc4\x8denec Lukijana Antiohijskega. V \xc4\x8dasu Aleksandrijskega \xc5\xa1kofa Petra (300-311) je najprej bil privr\xc5\xbeenec melecijancev, potem pa se je vrnil v katoli\xc5\xa1ko Cerkev.  Ko je bil Aleksander \xc5\xa1e duhovnik, je vzel pod za\xc5\xa1\xc4\x8dito bogoslovca Arija, ki ga je \xc5\xa1kof Peter izgnal iz \xc5\xa1kofije in niti sli\xc5\xa1ati ni hotel o sprejemu nazaj. Aleksander ni odnehal in tako se je Arij pomiril s Petrovim naslednikom \xc5\xa1kofom in patriarhom Ahilasom v Aleksandriji, ki ga je sprejel nazaj v ob\xc4\x8destvo Cerkve ter mu tudi podelil duhovni\xc5\xa1ko posve\xc4\x8denje. Arij je torej postal duhovnik, ker mu je pomagal prav poznej\xc5\xa1i \xc5\xa1kof Aleksander - pa je to dobroto kmalu ob\xc5\xbealoval. _NEWLINE_Arij je bil u\xc4\x8den \xe2\x80\x93 vendar bolj v posvetnih kot duhovnih vedah. Bil je \xc4\x8dlovek lepe in prikupne zunanjosti in se je ljudem kazal silno pobo\xc5\xbenega; \xc5\xbeal pa je vna\xc5\xa1al med vernike nemir, prepir in neslogo, tudi s pesmimi, ki jih je napisal v duhu novega nauka. Za\xc4\x8del je namre\xc4\x8d u\xc4\x8diti mno\xc5\xbeice, ki so njegovo zapeljivo podajanje zavzeto sprejemale, da Jezus ni Bog, ampak le navaden \xc4\x8dlovek, ki ga je Bog O\xc4\x8de obdaril z izrednimi zmo\xc5\xbenostmi, da je presegal ljudi in celo angele. Najprej je deloval skrivaj, 319 pa je \xc5\xbee nastopal javno ter mnoge odvrnil od kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. \xc5\xa0kof Aleksander je najprej nastopil zelo blago; ko pa ni ni\xc4\x8d pomagalo, je postal odlo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i. Posku\xc5\xa1al je Arija vrniti nazaj v kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko ob\xc4\x8destvo \xe2\x80\x93 pa je vse bilo zaman.\n_START_SECTION_\nPrvi ekumenski koncil\n_START_PARAGRAPH_\nKo je \xc5\xa1kof Aleksander uvidel, da dobronamerno o\xc4\x8detovsko prepri\xc4\x8devanje ni\xc4\x8d ne zale\xc5\xbee, ga je najprej opomnil, nato pa je sklical \xc5\xa1kofe na koncil. Na aleksandrijski cerkveni zbor 320, ki mu je predsedoval patriarh Aleksander, je pri\xc5\xa1lo 100 \xc5\xa1kofov. Koncil je Arija izob\xc4\x8dil iz Cerkve in mu prepovedal sleherno duhovni\xc5\xa1ko dejavnost._NEWLINE_Arij pa je le \xc5\xa1e bolj motil kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko enotnost in pridobil celo dva \xc5\xa1kofa na svojo stran. Zato je o vsem tem obvestil pape\xc5\xbea Silvestra in prosil za posredovanje tudi zemeljskega vladarja Konstantina. Cesar je najprej imel za povzro\xc4\x8ditelja nemirov patriarha Aleksandra; nato pa je le privolil in sporazumno s pape\xc5\xbeem 325 sklical v Nicejo v Bitiniji ekumenski koncil, ki naj bi prinesel mir Cerkvi in cesarstvu. Na prvi vesoljni cerkveni zbor sta pri\xc5\xa1la v imenu bolnega in ostarelega pape\xc5\xbea njegova odposlanca, 318 \xc5\xa1kofov in sam cesar. Na tem koncilu so preiskali Arijevo u\xc4\x8denje in ugotovili, da nasprotuje tradicionalnemu kr\xc5\xa1\xc4\x8danskemu u\xc4\x8denju. Patriarh Aleksander Aleksandrijski in njegov diakon Atanazij, mirski \xc5\xa1kof Nikolaj in ve\xc4\x8dina \xc5\xa1kofov so izglasovali, da je bilo arijanstvo obsojeno in sprejeta Nicejska veroizpoved.\n_START_SECTION_\nAleksandrova mariologija\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander Aleksandrijski je v apologetiki z arijanstvom poudaril Jezusovo Bo\xc5\xbejo naravo; obenem pa je v povezavi s tem povezoval tudi Marijino vlogo: ona ni rodila Jezusa le kot \xc4\x8dloveka, ampak tudi kot Boga; s tem, da je postal kot sin Marije \xc4\x8dlovek, Kristus ni prenehal biti kot sin Boga O\xc4\x8deta Bog. Zato Marija ni le "Christotokos" (roditeljica Kristusa), ampak tudi "Theotokos" (roditeljica Boga), V 3. In 4. stoletju poznamo namre\xc4\x8d nekatere vidike o Marijini vlogi pri Jezusovem u\xc4\x8dlove\xc4\x8denju. To so razmi\xc5\xa1ljanja o Mariji Bo\xc5\xbeji materi, Mariji kot devici med in po porodu in njeni svetosti. Naziv "Theotokos", kar pomeni "Bogorodica", so uporabljali razli\xc4\x8dni pisci, prvi pa ga je uporabil \xc5\xa1kof Aleksander Aleksandrijski. Na Efe\xc5\xa1kem koncilu (431) so glede na izro\xc4\x8dilo sprejeli ta naziv, zavrnili pa so Nestorijev mariolo\xc5\xa1ki nauk. Tudi naziva "in partu" in "post partum" (devica med in po porodu) so priznavali cerkveni o\xc4\x8detje.\n_START_SECTION_\nSmrt in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nPo nicejskem vesoljnem cerkvenem zboru se je patriarh Aleksander vrnil nazaj v Aleksandrijo, kjer so ga verniki navdu\xc5\xa1eno sprejeli kot zmagovalca v obrambi kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva proti arijanstvu. Kmalu nato je pa hudo zbolel in 26. februarja 326 umrl. Verno ljudstvo ga je za\xc4\x8delo \xc4\x8dastiti kot svetnika. Njegov naslednik je postal njegov zvesti sodelavec Atanazij.'