b'\n_START_ARTICLE_\nTakaaki Kad\xc5\xbeita\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nNjegova \xc5\xbeena Mi\xc4\x8diko \xc5\xbeivi v Tojami._NEWLINE_Kad\xc5\xbeita je \xc5\xa1tudiral na Univerzi v Saitami in diplomiral leta 1981. Doktoriral je leta 1986 na Univerzi v Tokiu. Od leta 1988 je zaposlen na In\xc5\xa1titutu za raziskave kozmi\xc4\x8dnih \xc5\xbearkov (ICRR), Univerze v Tokiu, kjer je leta 1992 postal izredni, leta 1999 pa redni profesor._NEWLINE_V letu 1999 je postal predstojnik ICRR. Zaposlen je na In\xc5\xa1titutu za fiziko in matematiko Vesolja (IPMU) v Ka\xc5\xa1ivi pri Tokiu, ki sta ga leta 2007 ustanovila Hito\xc5\xa1i Murajama in Univerza v Tokiu, in predstojnik ICRR._NEWLINE_Leta 1998 je Kad\xc5\xbeitova skupina v nevtrinskem observatoriju Super-Kamiokande odkrila, da kadar kozmi\xc4\x8dni \xc5\xbearki zadenejo Zemljino ozra\xc4\x8dje, nastali nevtrini spremenijo okus preden zadanejo detektor pod goro Kamioka. To odkritje je pomagalo dokazati obstoj nevtrinskih oscilacij in, da imajo zaradi tega maso. Nevtrinski observatorij Sudbury v Kanadi je pod McDonaldovim vodstvom odkril podobne rezultate, in leta 2015 sta Kad\xc5\xbeita in McDonald prejela Nobelovo nagrado. Njuno delo je razre\xc5\xa1ilo dolgo znani problem Son\xc4\x8devih nevtrinov, ki je bil veliko nesoglasje med predvidenimi in izmerjenimi nevtrinskimi tokovi s Sonca in je nakazovalo, da je standardni model, ki zahteva nevtrine brez mase, pomanjkljiv. V novinarski konferenci na Univerzi v Tokiu kmalu po najavi Nobelove nagrade, je Kad\xc5\xbeita dejal:\xc2\xa0\xc2\xbbSeveda bi se rad zahvalil nevtrinom. In ker nevtrini nastanejo iz kozmi\xc4\x8dnih \xc5\xbearkov, bi se rad zahvalil tudi njim.\xc2\xab_NEWLINE_Kad\xc5\xbeita je po prejetju Nobelove nagrade najprej poklical svojega mentorja in raziskovalca Ko\xc5\xa1ibo, prejemnika Nobelove nagrade za fiziko leta 2002.'