b'\n_START_ARTICLE_\nHenrik VII. Luksembur\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nMladost in prevzem grofije\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik VII. je bil najstarej\xc5\xa1i sin luksembur\xc5\xa1kega grofa Henrika VI. in Beatrice iz rodbine Avesnes. Imel je dva mlaj\xc5\xa1a brata, Balduina in Walrama.  Vzgajali so ga na dvoru francoskega kralja Filipa IV. Lepega, kjer je poleg francoske kulture kmalu spoznal tudi zna\xc4\x8dilnosti francoske zunanje politike, ki je \xc5\xa1irila svoj vpliv na mejne pokrajine Svetega rimskega cesarstva._NEWLINE_Henrikov o\xc4\x8de je bil s sosednjim grofom Ivanom I. Brabantskim v sporu glede posesti grofije Limburg. Leta 1288 je pri\xc5\xa1lo pri Worringenu med njima do odlo\xc4\x8dilnega spopada, v katerem je bila luksembur\xc5\xa1ka vojska popolnoma uni\xc4\x8dena. V bitki so padli Henrikov o\xc4\x8de in trije strici. Njihov vite\xc5\xa1ki boj proti premo\xc4\x8dnemu sovra\xc5\xbeniku je sicer rodbino proslavil, toda poraz ni pomenil le dokon\xc4\x8dne izgube grofije Limburg, ampak je tudi resno ogrozil integriteto luksembur\xc5\xa1ke vladavine. Ta bi morda razpadla, \xc4\x8de se ne bi francoska kraljica mati Marija Brabantska zavzela za devetletnega grofa Henrika VII., v imenu katerega je prevzela vladanje mati Beatrice v soglasju z nekaterimi luksembur\xc5\xa1kimi plemi\xc4\x8di. S posredovanjem francoskega kralja Filipa IV. je Ivan I. Brabantski pristal na pobotanje. Med pogoji sprave je bila tudi poroka med Henrikom VII. in nekoliko starej\xc5\xa1o brabantsko princeso Margareto. Zakon, sklenjen leta 1292 iz politi\xc4\x8dnih razlogov, pa se je izkazal kot izredno sre\xc4\x8den in harmoni\xc4\x8den; pobo\xc5\xbena in k asketstvu nagnjena Margareta je blagodejno vplivala na Henrikovo vladanje._NEWLINE_\xc4\x8ceprav je bila grofija Luksemburg del Svetega rimskega cesarstva, je Henrik VII. (ob polnoletnosti) novembra 1294 prisegel vazalstvo francoskemu kralju, ki ga je verjetno tedaj povzdignil v viteza. V angle\xc5\xa1ko francoski vojni (1294-97) je Henrik na francoski strani sodeloval v nepomembni toda tvegani voja\xc5\xa1ki akciji v grofiji Bar. Tedaj se je pogosto zadr\xc5\xbeeval na francoskem dvoru in novembra 1305 je spremljal Filipa IV. v Lyon na slovesnosti ob kronanju pape\xc5\xbea Klemena V., kjer je kralju ponovno prisegel zvestobo. Tam je bil prisoten tudi njegov mlaj\xc5\xa1i brat Balduin, dolo\xc4\x8den za duhovni\xc5\xa1ki stan, ki ga je Klemen V. leta 1308 osebno posvetil za nad\xc5\xa1kofa v Trierju._NEWLINE_Na za\xc4\x8detku vladanja je imel Henrik nekaj sporov s sosedi (z grofi Bar, s trierskim nad\xc5\xa1kofom, hinaultskim grofom) vendar jih je uspel razre\xc5\xa1iti s pravnimi sredstvi. Z vzornim vodenjem grofije in spretnim uveljavljanjem svojih interesov si je Henrik pridobil ugled in vpliv na \xc5\xa1ir\xc5\xa1em obmo\xc4\x8dju zahodno od Rena._NEWLINE_Henrik rimsko-nem\xc5\xa1kemu kralju Albertu I. (vladal 1298-1308) ni bil tako blizu, da bi se udele\xc5\xbeil njegovega kronanja v Aachnu, se pa mu je kmalu na to poklonil na dvornem zboru v N\xc3\xbcrnbergu in mu dal vazalsko prisego; tedaj je dobil pravico do sejma v Luksemburgu, ki je s tem postal trgovsko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de za obmo\xc4\x8dje ob reki Mozeli.\n_START_SECTION_\nIzvolitev za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja\n_START_PARAGRAPH_\n1. maja 1308 je Ivan \xc5\xa0vabski ubil svojega strica rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja Alberta I. \xc5\xa0tirje renski volilni knezi niso nikdar odpustili umorjenemu kralju, da je z ukinitvijo carin na Renu mo\xc4\x8dno zni\xc5\xbeal njihove dohodke in se zato niso strinjali s kandidaturo Albertovega sina Friderika Lepega za novega kralja. Tudi vojvoda Henrik Koro\xc5\xa1ki, ki so ga Habsbur\xc5\xbeani spodnesli pri kandidaturi za \xc4\x8de\xc5\xa1ki prestol, in Wettinci, ki so oboji imeli volilni glas, so bili podobnega mnenja. Volilni knezi tudi niso bili navdu\xc5\xa1eni nad predlogom francoskega kralja, ki je za cesarja predlagal svojega brata Karla, grofa Valois in An\xc5\xbeu. Tako je na pobudo pravkar imenovanega trierskega nad\xc5\xa1kofa Balduina prodrlo prepri\xc4\x8danje, da bi bil ugoden kandidat za kralja njegov starej\xc5\xa1i brat Henrik VII., ki je veljal za "majhnega grofa" s skromnim ozemljem na robu cesarstva. Henrik je na predvolilnih pogajanjih 22.-24. novembra 1308 v Rhensu obljubil volilnim knezom, da bo odpravil Albertove ukrepe, jim priznal od\xc5\xa1kodnino za izgubljene dohodke in jim zagotovil \xc5\xa1e dodatne koncesije; 27. novembra 1308 je bil v frankfurtskem dominikanskem samostanu soglasno izvoljen za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja (Henrik Koro\xc5\xa1ki na volitve ni poslal svojega predstavnika). 6. januarja 1309 sta bila Henrik VII. in Margareta kronana v Aachnu.\n_START_SECTION_\nUrejanje medsebojnih odnosov v Nem\xc4\x8diji\n_START_PARAGRAPH_\nKot je bilo v navadi, se je novi kralj odpravil na pot po cesarstvu. Spomladi 1309 je odjahal ob Renu navzgor do Berna, Z\xc3\xbcricha in mimo Bodenskega jezera do N\xc3\xbcrnberga. V srednjem iz zgornjem Porenju, na \xc5\xa0vabskem in Frankovskem so mu grofje, vitezi in predstavniki mest izrekali pokor\xc5\xa1\xc4\x8dino, on pa je potrjeval in delil imenovanja in privilegije. \xc4\x8ceprav je spor z Eberhardom I. von W\xc3\xbcrttemberg iz \xc4\x8dasa Alberta I. \xc5\xa1e kar trajal, so se mu poklonili tudi imetniki fevdov v ju\xc5\xbeni Nem\xc4\x8diji. Knezi iz srednjega in severnega dela cesarstva pa so se sprva vedli odklonilno._NEWLINE_Henrik se je septembra 1309 na dr\xc5\xbeavnem zboru v Speyerju sku\xc5\xa1al sporazumeti s sinovi ubitega Alberta I., ki niso bili zadovoljni s tem, da je novi kralj mesta Uri, Schwyz in Unterwalden, ki so bila prej pod habsbur\xc5\xa1ko oblastjo, proglasil za cesarska mesta. Po te\xc5\xbekih pogajanjih je Henrik Habsbur\xc5\xbeanom potrdil vse njihove cesarske fevde in jim dal za 50.000 mark srebra v fevd \xc5\xa1e Moravsko; v zameno je dobil njihov pristanek, da ne bodo podprli Henrika VI. Koro\xc5\xa1kega v njegovem prizadevanju za \xc4\x8de\xc5\xa1ko krono. Henrik VII. je v Speyerju objavil, da bo za\xc4\x8detkom jeseni 1310 odpotoval na kronanje v Italijo. Habsbur\xc5\xbeani so mu obljubili spremstvo 200 mo\xc5\xbe pod vodstvom vojvode Leopolda I. Tudi Henrikovo sodelovanje na ceremonialnem pokopu njegovih dveh predhodnikov, Alberta I. in Adolfa Nassavskega, v kraljevi grob v speyerski stolnici je bilo namenjeno ustvarjanju dobrih odnosov v cesarstvu._NEWLINE_Ker se grof Eberhard I. von W\xc3\xbcrttemberg ni odzval vabilu na zbor in je \xc5\xa1e naprej napadal cesarsko imetje, je kralj sogla\xc5\xa1al z ustanovitvijo zveze cesarskih mest pod vodstvom Esslingena za boj proti njemu in ta mesta za sedem let osvobodil vseh bremen in davkov.\n_START_SECTION_\nRaz\xc5\xa1iritev luksembur\xc5\xa1ke dinastije na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1310 se je Luksembur\xc5\xbeanom povsem nepri\xc4\x8dakovano odprla prilo\xc5\xbenost, da oblast svoje dinastije raz\xc5\xa1irijo na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko._NEWLINE_Po uboju zadnjega \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja iz rodbine P\xc5\x99emyslidov, Vaclava III. (avgusta 1306), je del \xc4\x8de\xc5\xa1kega plemstva za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja izvolil Henrika VI. Koro\xc5\xa1kega, na kar pa tedanji rimsko-nem\xc5\xa1ki kralj Albert I. ni hotel pristati in je spodbudil svojega sina Rudolfa III., da je z vojsko zavzel \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Toda Rudolf III. je \xc5\xbee po \xc5\xa1estih mesecih umrl (3. julija 1307), na kar so nekateri \xc4\x8de\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8di ponovno izvolili za kralja Henrika VI. Koro\xc5\xa1kega. Neenotnost in razprtije med \xc4\x8de\xc5\xa1kim plemstvom so spodbudili me\xc5\xa1\xc4\x8danstvo in duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino, da so se za\xc4\x8deli ozirati po mo\xc4\x8dnem in pravi\xc4\x8dnem vladarju._NEWLINE_Dva cerkvena mo\xc5\xbea (Konrad iz Zbraslava in Henrik iz Sedleca) sta v Heilbronnu obiskala Henrika VII., ga seznanila s krizo na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem in ponudila \xc4\x8de\xc5\xa1ki prestol \xc4\x8dlanu luksembur\xc5\xa1ke rodbine, ki pa bi se moral pred tem poro\xc4\x8diti z Elizabeto P\xc5\x99emysl, h\xc4\x8derko Vaclava II. Henrik se je strinjal. Potrdil je nekdanje privilegije \xc4\x8de\xc5\xa1ke krone za primer, da bo za kralja izvoljen kandidat, ki ga bo on predlagal, na kar je zbor pra\xc5\xa1kih baronov, plemstva in predstavnikov cesarskih mest koncem junija 1310 v Pragi pristal na izvolitev Luksembur\xc5\xbeana na \xc4\x8de\xc5\xa1ki prestol. Tudi dr\xc5\xbeavni knezi so v Frankfurtu pristali na odstavitev Henrika Koro\xc5\xa1kega. Henrik VII. je imel verjetno sprva v mislih svojega brata Walrama. Ko pa so \xc4\x8cehi izrazili \xc5\xbeeljo, da bi svojega kralja vzgojili sami, je pri\xc5\xa1el v po\xc5\xa1tev za kralja in \xc5\xbeenina \xc5\xa1tirinajstletni Henrikov sin Ivan, kateremu je o\xc4\x8de \xc5\xbee leta 1309 podelil dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino rodbine, grofijo Luksemburg. \xc5\xbde 1. septembra 1310 je bila v Speyerju zaroka. O\xc4\x8de je dal Ivanu v fevd kraljevino \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in mejno grofijo Moravsko in mu zagotovil pravico dedovanja po mo\xc5\xa1ki liniji. Za dejansko osvojitev \xc4\x8ce\xc5\xa1ke je o\xc4\x8de lahko dal sinu le majhno vojsko. Pra\xc5\xbeani so Ivanu sami odprli mestna vrata. Henrik VI. Koro\xc5\xa1ki se je branil v Kutni Gori, a drugega napada ni mogel vzdr\xc5\xbeati in se je ob vsesplo\xc5\xa1nem odporu proti njegovemu vladanju decembra 1310 umaknil na Koro\xc5\xa1ko. S \xc4\x8ce\xc5\xa1ko so Luksembur\xc5\xbeani pridobili volilni glas, in zelo pomembne \xc4\x8de\xc5\xa1ke rudnike srebra. Po politi\xc4\x8dni mo\xc4\x8di so se pribli\xc5\xbeali Habsbur\xc5\xbeanom in Wittelsbachom._NEWLINE_Henrik VII. je opusti zahteve po vklju\xc4\x8ditvi Turingije in mejne grofije Mei\xc3\x9fen v cesarstvo (kar sta njegova predhodnika trdovratno zahtevala), in se pobotal tudi z Wettinci (problem je hotel urediti pred odhodom v Italijo), dal njihovo grofijo Frideriku I., mei\xc3\x9fen\xc5\xa1kemu grofu, ponovno v fevd in jim s tem zagotovil polo\xc5\xbeaj v osrednji Nem\xc4\x8diji.\n_START_SECTION_\nPriprave na pohod v Italijo\n_START_PARAGRAPH_\nSeverna Italija, ki je od Otona I. spadala pod Sveto rimsko cesarstvo, \xc5\xbee od smrti staufovskega cesarja Friderika II. ni ob\xc4\x8dutila oblasti cesarstva in cesarstvu ni pla\xc4\x8devala davka. Na za\xc4\x8detku 14. stoletja je bila razdrobljena na \xc5\xa1tevilne mestne dr\xc5\xbeavice, v katerih so samostojno vladali mo\xc4\x8dni plemi\xc4\x8di (Milano) ali pa so bile organizirane kot mestne republike (Firence). Politi\xc4\x8dno so se uvr\xc5\xa1\xc4\x8dale med prista\xc5\xa1e pape\xc5\xbea (gvelfi) in prista\xc5\xa1e cesarstva (gibelini). Pri enih in drugih so se pora\xc5\xbeenci \xc4\x8dutili prikraj\xc5\xa1ane in so od cesarja pri\xc4\x8dakovali pravico._NEWLINE_Volilni knezi, ki jim kraljeva oblast v bli\xc5\xbeini ni bila prijetna, so \xc5\xbee takoj po kronanju Henrika vzpodbujali, naj uveljavi svojo cesarsko oblast v delu Italije, ki pripada cesarstvu.  Pa tudi Henrik sam se je zavedal, da za obvladovanje polo\xc5\xbeaja potrebuje cesarsko avtoriteto in je \xc5\xbee kmalu za\xc4\x8del pripravljati pohod na kronanje za cesarja v Rim. \xc5\xbde julija 1309 je Henrikova delegacija prinesla pape\xc5\xbeu Klemenu V. v Avignon, kjer je \xc5\xbeivel v "babilonskem ujetni\xc5\xa1tvu" (glej avignonsko pape\xc5\xa1tvo), prisego za\xc5\xa1\xc4\x8dite in se dogovorila o podrobnostih kronanja v Rimu (predvideno je bilo za 2. februar 1312, 350. letnico kronanja Otona Velikega); pape\xc5\xbeu je tudi obljubila, da se bo cesar udele\xc5\xbeil pohoda kri\xc5\xbearske vojske v Sveto de\xc5\xbeelo. Toda \xc5\xbee nekaj tednov kasneje je pape\xc5\xbe, ki je bil v Avignonu pod pritiskom francoskega kralja, dal v fevd bratrancu Filipa IV., Robertu An\xc5\xbeujskemu, kraljestvo Neapelj in prenesel nanj cesarske pravice v Romanji. Robert se je takoj povezal z gvelfi v Lombardiji in Toskani in Henriku je moralo postati jasno, da se proti njegovim na\xc4\x8drtom oblikuje koalicija nevarnih nasprotnikov. _NEWLINE_Ker pa so ga po drugi strani gibelini vabili v Italijo, je septembra 1309 na zboru v Speyerju napovedal odhod v Italijo za za\xc4\x8detek jeseni naslednje leto. Habsbur\xc5\xbeani so mu obljubili spremstvo dvestotih mo\xc5\xbe. Po pape\xc5\xbeevem nasvetu se je za\xc4\x8del pogovarjati o dinasti\xc4\x8dni povezavi med An\xc5\xbeujci in Luksembur\xc5\xbeani (Henrikova h\xc4\x8derka Beatrice naj bi se poro\xc4\x8dila z Robertovim sinom Karlom Kalabrijskim, ki naj bi bil povzdignjen v kralja Arelata). Junija 1310 je s Filipom IV. sklenil "ve\xc4\x8dni mir" in dal njegovemu najstarej\xc5\xa1emu sinu Filipu v fevd svobodno grofijo Burgundijo in zahteval v zameno njegovo udele\xc5\xbebo na pohodu v Italijo. Mirovni sporazum pa francoskega kralja ni oviral, da ne bi samovoljno delal popravke meje in spodbujal pape\xc5\xbea k podpiranju francoske politike in spodbujanju Roberta An\xc5\xbeujskega k uporu proti Henriku VII. Ta je sku\xc5\xa1al vsaj navidezno \xc4\x8dim dlje vzdr\xc5\xbeevati dobre odnose s francoskim dvorom. _NEWLINE_Henrik je odhajal v Italijo odlo\xc4\x8den, da si mestne dr\xc5\xbeavice podredi in v severni Italiji ponovno vzpostavi cesarsko oblast.\n_START_SECTION_\nPohod v Italijo in kronanje za cesarja v Rimu\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik je 21. septembra 1310 odrinil iz Colmarja proti jugu; spremljali so ga \xc5\xbeena Margareta, brata Walram in Balduin ter plemi\xc4\x8di (prete\xc5\xbeno iz de\xc5\xbeel zahodno od Rena) z vojsko 5.000 mo\xc5\xbe. Mimo Berna, Lozane, \xc5\xbdeneve in preko prelaza Mont Cenis so novembra prispeli v Torino. Henrika so sprva tako gvelfi kot gibelini navdu\xc5\xa1eno pozdravljali, mu prirejali manifestacije in prijateljske sprejeme. Pri\xc4\x8dakovali so, da bo odpravil krivice, ki so se jim dogodile. Dante je videl v njem od boga poslanega osvoboditelja in napovedoval njegovim nasprotnikom ve\xc4\x8dno prekletstvo. _NEWLINE_Henrik je v Torinu sprejel poklonitev prvih lombardijskih mest in dal razumeti, da se ne bo spu\xc5\xa1\xc4\x8dal v njihove (za tujca nerazumljive) razprtije. Sprva je sku\xc5\xa1al biti pravi\xc4\x8den do vseh, obravnaval vse enako in je z imenovanji in privilegiji nagrajeval podreditev cesarstvu._NEWLINE_V spremstvu svaka Amadeja V. Savojskega, ki ga je povzdignil v dr\xc5\xbeavnega kneza, ter s podporo mejnega grofa Teodora I. del Montferrata, ki mu je priskrbel pomo\xc5\xbene \xc4\x8dete, je najprej obiskal tista mesta na obeh straneh Pada, ki mu niso bila naklonjena, in se potem napotil v Milano, kjer je pregnal novega gvelfskega oblastnika Guido della Torre in ponovno postavil na oblast Mattea I. Viscontija (ki je napolnili Henrikovo prazno blagajno). Nad\xc5\xa1kof Castone della Torre ga je kronal z \xc5\xbeelezno krono Langobardov, tako da se je lahko po\xc4\x8dutil kot resni\xc4\x8dni vladar cesarske Italije._NEWLINE_Henrik je za glavnega upravnika severne Italije imenoval Amadeja V. Savojskega. V manj\xc5\xa1ih mestih je postavljal svoje gibelinske upravnike, ki naj bi skrbeli za red in varnost. Poskrbel je za vra\xc4\x8danje pregnanih dru\xc5\xbein; s tem pa je povzro\xc4\x8dal nove konflikte. Spretno inscenirani upor, ki je februarja 1311 izbruhnil v Milanu in so ga nem\xc5\xa1ki vitezi hitro zadu\xc5\xa1ili, je Henriku odvzel iluzijo o pomirjeni in enotni cesarski Italiji. Odtlej so se v gvelfskih sredi\xc5\xa1\xc4\x8dih vse pogosteje pojavljali novi oboro\xc5\xbeeni upori, ki so jih vzpodbujali pobegli Guido della Torre in pa Firence, ki bi se rade na ra\xc4\x8dun Pise raz\xc5\xa1irile do morja. Bogate Firence so se z Bologno povezale v proticesarsko zvezo (marec 1311). Toda Henrik se ni usmeril proti njim, ampak se je mudil z zavzemanjem majhnih krajev. Posebno hud odpor sta nudili Cremona, ki jo je Henrik po padcu eksemplari\xc4\x8dno kaznoval, in Brescia, ki se je nem\xc5\xa1ki vojski upirala od konca maja do srede septembra 1311. Veliko padlih, med njimi Henrikov brat Walram, epidemija, pomanjkanje denarja za pla\xc4\x8devanje najemnikov so ve\xc4\x8dali nedisciplino kraljeve vojske. S strogimi kaznimi, kot so odvzem privilegijev, podiranje mestnih obzidij in visoke denarne kazni, je kralj izgubljal simpatije tudi pri dotlej naklonjenih mu mestnih oblasteh, ki so se vse bolj pridru\xc5\xbeevale opoziciji, ki sta jo vodila Robert An\xc5\xbeujski in Firence. Zaradi pomanjkanja denarja je bil Henrik prisiljen v prodajanje vikariatov predstavnikom mo\xc4\x8dnih rodbin ali dotedanjim oblastnikom, s \xc4\x8demer je \xc5\xa1e pospe\xc5\xa1eval napa\xc4\x8dne personalne odlo\xc4\x8ditve in ma\xc5\xa1\xc4\x8devalnost._NEWLINE_Pape\xc5\xbe je pod pritiskom francoskega dvora prepovedal prehod cesarske vojske skozi Romanjo proti Bologni. Henrik je sredi oktobra v Paviji sklical parlament Lombardije, vendar ni na\xc5\xa1el pripravljenosti za pomo\xc4\x8d. Ker mu je bila pot proti jugu zaprta, je s skromnim spremstvom samo \xc5\xa1e 600-tih vitezov odkorakal v Genovo, kjer je prezimil. Decembra mu je umrla \xc5\xbeena, ki je znala bla\xc5\xbeiti njegov prizadeti ponos, ob\xc4\x8dasne izbruhe jeze in ma\xc5\xa1\xc4\x8devalnosti in imela tako pomemben vpliv na njegove odlo\xc4\x8ditve._NEWLINE_Tedaj so se proticesarski zvezi Firenc in Bologne pridru\xc5\xbeile \xc5\xa1e sosednje mestne dr\xc5\xbeavice (in spomladi 1312 tudi Padova in Pvia; Benetke so ohranile nevtralnost). Henrik je Firence izob\xc4\x8dil iz cesarstva, a to ni imelo nikakr\xc5\xa1nega u\xc4\x8dinka. Velik del cesarske Italije je bil \xc5\xa1e vedno na njegovi strani in tudi prehodi preko Alp so bili za njegovo vojsko \xc5\xa1e vedno prehodni. Henrik je \xc5\xa1e vedno upal, da mu bo uspelo pogoditi se z Robertom An\xc5\xbeujskim o dinasti\xc4\x8dni povezavi med rodbinama, ki naj bi pripeljala do hitre re\xc5\xa1itve polo\xc5\xbeaja, pa \xc4\x8deprav je dobival zanesljiva poro\xc4\x8dila o sovra\xc5\xbenem delovanju Robertove diplomacije in o bojih, ki so \xc5\xbee potekali v Rimu med privr\xc5\xbeenci cesarstva in neapeljsko vojsko._NEWLINE_Ker so pot ob Ligurijski obali obvladovali nasprotniki, se je Henrik pustil februarja 1312 na genovskih ladjah prepeljati v Piso, kjer je bil sprejet s \xc4\x8dastmi. 23. aprila je vojska nadaljevala pot preko Viterba proti Rimu. Henrik je \xc5\xbee od Genove posku\xc5\xa1al pripraviti pape\xc5\xbea, da bi dosegel umik neapeljske vojske, ki je \xc5\xbee zavzela Rim, med tem ko so odposlanci francoskega kralja in njegovega brata Karla Valois, neuspelega kandidata za cesarja, silili pape\xc5\xbea da odpove kronanje._NEWLINE_6. maja je Henrikova vojska pod sovra\xc5\xbenim ognjem prodrla v predele Rima, ki so jih nadzorovali gibelini iz rodbine Colonna. Prodor do cerkve sv. Petra ni uspel zaradi prehude obrambe vojske gvelfske rodbine Orsini in neapeljske vojske pod vodstvom Ivana Garvine, Robertovega brata._NEWLINE_Naslednji tedni so minili v mrzli\xc4\x8dnih pogajanjih z Robertom, pozivih francoskega kralja me\xc5\xa1\xc4\x8danom Rima, naj ne podpirajo Henrika, in poskusih Henrikove vojske, da zavzame klju\xc4\x8dne polo\xc5\xbeaje v mestu. Nazadnje je Henrik dolo\xc4\x8dil za dan kronanja praznik Petra in Pavla, 29. junij 1312. Improvizirano kronanje so izpeljali trije od pape\xc5\xbea dolo\xc4\x8deni kardinali  pri sv. Janezu v Lateranu. To je bilo prvo kronanje za cesarja po smrti Friderika II. pred 62 leti._NEWLINE_Henrik VII. je kot Imperator Romanorum et semper Augustus v kronski encikliki obvestil kr\xc5\xa1\xc4\x8danski svet o zvi\xc5\xa1anju njegove \xc4\x8dasti in o univerzalnem zna\xc4\x8daju cesarske oblasti, kateri naj bi bilo podrejeno vse \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo. Filip IV. se s tem seveda ni strinjal in je v odzivu opozoril ne enakovrednost polo\xc5\xbeaja francoskega kralja s cesarskim. Ker se je bal, da bi si novi cesar lahko posku\xc5\xa1al podrediti tudi Neapeljsko kraljestvo, je pape\xc5\xbe zahteval prekinitev bojevanja in takoj\xc5\xa1en odhod Henrika iz Italije. Pape\xc5\xbeevo ukazovanje Henriku ni bilo po godu. Ker Robert cesarju ni hotel priznati vazalstva, so pogajanja z njim dokon\xc4\x8dno propadla. Henrik je 4. julija 1312 sklenil pogodbo o zavezni\xc5\xa1tvu z Robertovim sovra\xc5\xbenikom, kraljem Sicilije, Friderikom II./III. Sicilskim (s katerim je bil v stiku \xc5\xbee ve\xc4\x8d mesecev in ki mu je obljubil tudi denarno pomo\xc4\x8d) in se dogovoril za poroko med njegovim sinom Petrom in svojo h\xc4\x8derko Beatrice. Friderik Sicilski naj bi septembra 1313 za\xc4\x8del napadati Neapelj z morja.\n_START_SECTION_\nPriprave za napad na Neapelj in Henrikova smrt\n_START_PARAGRAPH_\nS kronanjem so mnogi Henrikovi spremljevalci imeli svoje delo za opravljeno in so se z vojskami vrnili domov. Konec avgusta je tudi cesar s preostankom svoje vojske zapustil Rim. 12. septembra 1312 je v Arezzu spro\xc5\xbeil postopek proti Robertu An\xc5\xbeujskemu, katerega je obto\xc5\xbeil zarote proti cesarstvu in cesarju in mu dal na razpolago tri mesece \xc4\x8dasa, da obto\xc5\xbebe ovr\xc5\xbee. Sredi septembra je cesar v odprti bitki pri Incisi premagal vojsko Firenc in za\xc4\x8del mesto oblegati. Mesto je zdr\xc5\xbealo do konca oktobra, ko so malarija, za katero je zbolel tudi Henrik, in druge epidemije, nezadostna preskrba in pomanjkanje denarja prisilili cesarjevo vojsko, da je z obleganjem odnehala. Od uni\xc4\x8devalne vojne, ki je sledila, so imele ve\xc4\x8d koristi Firence in njeni zavezniki, tako da se je moral Henrik marca 1313 umakniti v Piso._NEWLINE_V Pisi je izdajal ukaze in zakone in sku\xc5\xa1al urediti nesporazume s kurijo. Ker se Robert ni odzval, ga je cesar 26. aprila 1313 (v odsotnosti in brez posledic) izob\xc4\x8dil, ga odstavil, mu odvzel vse imetje in fevde, vse pravice in nazive, in ga obsodil na smrt z me\xc4\x8dem. Najve\xc4\x8d pozornosti je posvetil pripravi pohoda nad Neapelj, ki ga je pape\xc5\xbe izrecno prepovedal. Brata Balduina je poslal v Nem\xc4\x8dijo, da bi poleti pripeljal na jug nove \xc4\x8dete._NEWLINE_\xc5\xa0e preden so nove \xc4\x8dete prispele, se je Henrik z vojsko odpravil proti Neaplju. 8. avgusta je s 4000 mo\xc5\xbemi napadel Sieno, ponovno zbolel za malarijo in 24. avgusta 1313 petintridesetleten umrl v samostanu Buonconvento ju\xc5\xbeno od Siene. Pokopali so ga v katedrali v Pisi._NEWLINE_Friderik III. Sicilski je pozival cesarsko vojsko, naj se bojuje naprej, a ta se je kot v begu umaknila iz Italije.\n_START_SECTION_\nOsebnost in dose\xc5\xbeki Henrika VII.\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovinarji so Henriku VII. pripisali vse vrline srednjeve\xc5\xa1kega vladarja: pobo\xc5\xbenost s potezami asketstva, miroljubnost, osebno hrabrost, pravi\xc4\x8dnost, zvestobo v zakonu. Ko pa je bila ob zelo te\xc5\xbekih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah ranjen njegov ponos in prizadeta \xc4\x8dast gospodarja, se je njegova ljubeznivost lahko sprevrgla v nepopustljivost, jezo in ma\xc5\xa1\xc4\x8devalnost. Dosledno in premi\xc5\xa1ljeno je zasledoval svoje politi\xc4\x8dne cilje in znal izkoristiti prilo\xc5\xbenosti, ki so se mu ponudile._NEWLINE_V Nem\xc4\x8diji je Henrik deloval zelo pomirjevalno. Dosegel je poravnavo s Habsbur\xc5\xbeani in z Wettinci in ob lojalnih odnosih z Wittelsbachi vzpostavil v cesarstvu kar neobi\xc4\x8dajno enotnost. Trudil se je za prijateljske odnose s Francijo._NEWLINE_Ko pa je sku\xc5\xa1al enako delovati v Italiji, je tam naletel na povsem druga\xc4\x8dne, tuje mu razmere in tr\xc4\x8dil ob interese francoskega kralja, pape\xc5\xa1tva in an\xc5\xbeujske dinastije. Henrikova idealisti\xc4\x8dna te\xc5\xbenja, da vzpostavi spet red po volji boga, prinese mir in pravi\xc4\x8dnost, ni imela realnih mo\xc5\xbenosti za uspeh. Nasprotno, Henrikovo posredovanje je razprtije med mestnimi dr\xc5\xbeavicami na Apeninskem polotoku \xc5\xa1e poglobilo. Po drugi strani pa je Italijo tudi spomnilo, da je neko\xc4\x8d pripadala cesarstvu in spro\xc5\xbeilo teoreti\xc4\x8dne razprave o pristojnostih pape\xc5\xa1tva in cesarstva, ki so se nadaljevale med vladanjem Henrikovega naslednika, Ludvika IV. Wittelsba\xc5\xa1kega._NEWLINE_Najve\xc4\x8dje pridobitve za svojo dinastijo, osvojitve \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, v kratkem \xc4\x8dasu, ki mu je bil na razpolago, verjetno mi mogel prav dojeti. Materialne in politi\xc4\x8dne osnove, ki jih je s tem pridobila luksembur\xc5\xa1ka dinastija, pa je znal optimalno izkoristiti njegov vnuk Karel IV.'