b"\n_START_ARTICLE_\nGeorge Eliot\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nMarry Ann Evans se je rodila 22. novembra 1819 kot drugi otrok Roberta Evansa (1773\xe2\x80\x931849) in Christiane (1788\xe2\x80\x931836). Imela je \xc5\xa1e starej\xc5\xa1o sestro, mlaj\xc5\xa1ega brata, brata dvoj\xc4\x8dka sta umrla kmalu po rojstvu, hkrati pa je \xc5\xa1e imela po o\xc4\x8detovi strani iz prej\xc5\xa1njega zakona polbrata in polsestro. Ker je njen o\xc4\x8de zgodaj prepoznal njeno inteligentnost in ker ni bila ravno pretirano lepa, se je raje odlo\xc4\x8dil, da bo denar vlo\xc5\xbeil v njeno izobrazbo, kot pa v iskanje bodo\xc4\x8dih snubcev. Med devetim in trinajstim letom je obiskovala lokalno dekli\xc5\xa1ko evangeli\xc4\x8dansko \xc5\xa1olo v Attleboroughu, med trinajstim in \xc5\xa1estnajstim pa v Coventryju, kjer je pri\xc5\xa1la pod vpliv Marie Lewis, glavne guvernante, ki je v zavest mladega dekleta vcepila mo\xc4\x8dno evangeli\xc4\x8dansko pobo\xc5\xbenost. V njeni zadnji \xc5\xa1oli, ki jo je obiskovala v kraju Coventry se je njena verska gore\xc4\x8dnost, strast \xc5\xa1e pove\xc4\x8dala, izbolj\xc5\xa1ala pa je tudi znanje nem\xc5\xa1\xc4\x8dine in franco\xc5\xa1\xc4\x8dine. Ko ji je umrla mati se je vrnila v doma\xc4\x8di kraj, da bi skrbela za o\xc4\x8deta in dom. O\xc4\x8de ji je dovolil obiskovati te\xc4\x8daje nem\xc5\xa1kega in latinskega jezika. Leta 1841 sta se skupaj preselila v Coventry. Tam se je seznanila s premo\xc5\xbenim izdelovalcem traku Charlesom Brayom in njegovo sestro Caro, ki sta bila znana po svoji svobodomiselnosti. Charles Bray je pred tem obogatel s tekstilno dejavnostjo in je z dobi\xc4\x8dkom od dejavnosti podpiral ustanavljanje \xc5\xa1ol, njun dom pa je slu\xc5\xbeil za salonska sre\xc4\x8danja ti. Rosehill kro\xc5\xbeka (Rosehill Circle) \xc5\xa1tevilnih znanih intelektualcev. Med drugimi so bili gostje teh sre\xc4\x8danj Robert Owen, Herbert Spencer, Harriet Martineau in Ralph Waldo Emerson. Na teh sre\xc4\x8danjih se je seznanila s kritiko religije Davida Straussa in Ludwiga Feuerbacha. Njeno prvo literarno delo je bil prevod Straussovega Jezusovo \xc5\xbeivljenje (Das Leben Jesu, 1835). Kasneje je prevedla \xc5\xa1e Feuerbachovo Bistvo kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. \xc5\xa0tudija o izvoru kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva njenega svaka Charlesa Christiana Hennella je \xc5\xa1e poglobila njene dvome o veri. Bray je po drugi strani dosegel, da so v lokalnem \xc4\x8dasopisu objavili nekaj njenih kraj\xc5\xa1ih literarnih del. Kmalu je prekinila s pravovernostjo in o\xc4\x8detu tudi priznala, da ne bo ve\xc4\x8d obiskovala cerkve. O\xc4\x8de ji je zagrozil, da jo bo vrgel na cesto, zato se se je dru\xc5\xbeinskemu miru na ljubo uklonila in ponovno za\xc4\x8dela obiskovati svete ma\xc5\xa1e, kar pa je ni vrnilo v pravovernost. Za ljubo dru\xc5\xbeinskega miru se je odlo\xc4\x8dila \xc5\xbeiveti z o\xc4\x8detom vse do njegove smrti leta 1849. _NEWLINE_\xc5\xbde pet dni po o\xc4\x8detovem pogrebu je skupaj s Brayjema odpotovala v \xc5\xa0vico, kjer se je nastanila v \xc5\xbdenevi. Tam je \xc5\xbeivela z dru\xc5\xbeino\xc2\xa0 slikarja, ki jo je tudi upodobil na portretu s svetlo rjavimi lasmi, sivo-modrimi o\xc4\x8dmi in zelo svetlo poltjo. V \xc5\xbdenevi je veliko brala in se sprehajala. Leta 1850 se je vrnila v London in se odlo\xc4\x8dila postati svobodna knji\xc5\xbeevnica. Nastanila se je pri zalo\xc5\xbeniku Johnu Chapmanu, ki ji je pred tem objavil prevod Straussovega Jezusovega \xc5\xbeivljenja. Chapman je bil urednik liberalnega \xc4\x8dasopisa The Westminster Review, vendar je ve\xc4\x8dino dela opravila Evansova kot njegova asistentka. Da bi bila zadrega \xc5\xa1e ve\xc4\x8dja, je bil Chapman poro\xc4\x8den. Za zaposlitev, ali mogo\xc4\x8de kaj ve\xc4\x8d, je trajala do sredine 1854, ko je pritisk gospe Chapman postal prevelik, \xc4\x8deprav ni dokazov, da bi med njenim soporogom in Evansom \xc5\xa1lo za eroti\xc4\x8dno razmerje. Kmalu zatem je spoznala filozofa in literarnega kritika Georga Henryja Lewesa, ki je tudi bil poro\xc4\x8den, a je z \xc5\xbeeno sporazumno \xc5\xbeivel v precej odprtem razmerju. Skupaj sta imela tri otroke in Agnes iz nezakonskega razmerja z njegovim prijateljem, urednikom The Daily Telegrapha Thorntonom L. Huntom \xc5\xa1e \xc5\xa1tiri. Ker je priznal \xc5\xbeenine nezakonske otroke, se od nje legalno tudi ni mogel lo\xc4\x8diti, kar pa ga ni oviralo, da se ne bi ponovno poro\xc4\x8dil z Evansovo. Lewes je z \xc5\xbeeno in Huntom ostal v prijateljskih odnosih. Njuno razmerje je trajalo vse do Lewesove smrti leta 1878.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nPrve objave so bile v The Westminster Review pod imenom Marian Evans. V enem svojih zadnjih esejev za to revijo je uporabila psevdonim George Eliot. Leta 1857, ko je bila stara 38 let, je v glasilu Blackwood's Magazine objavljala Prizore iz duhovni\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja (Scenes of Clerical Life). Adam Bede (1859) je bil njen prvi dokon\xc4\x8dan roman. Kritiki so domnevali, da ga je spisal nek pode\xc5\xbeelski duhovnik, ali pa njegova \xc5\xbeena. Ko govorice in razne domneve o avtorstvu priljubljenega romana niso potihnile, se je Evansova dokon\xc4\x8dno razkrila kot resni\xc4\x8dni George Eliot, podpisani avtor omenjenega romana. Javnost je bila presene\xc4\x8dena nad avtorico, \xc5\xa1e bolj pa nad njenim zasebnim \xc5\xbeivljenje, kar pa je le ve\xc4\x8dalo priljubljenost njenih del. Naslednji deloma avtobiografski roman je bil Mlin na reki Floss (The Mill on the Floss, 1860), ki ga je posvetila soprogu. Klasiko Middlemarch, \xc5\xa0tudijo provincialnega \xc5\xbeivljenja (Middlemarch, A Study of Provincial Life) je objavila v letih 1871-72. Ob objavi zadnjega romana Daniel Deronda je \xc5\xbee prete\xc5\xbeno izginila iz o\xc4\x8di splo\xc5\xa1ne in kriti\xc5\xa1ke javnosti.Ponovno so jo popularizirali moderni pisci v 20. stoletju, mdr. ameri\xc5\xa1ka pisateljica Virginia Woolf."