b"\n_START_ARTICLE_\nJulija Kristeva\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nKristeva je bila rojena kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim star\xc5\xa1em 24. junija 1941 v Slivenu (Bolgarija). S sestro sta bili vpisani na frankofonsko \xc5\xa1olo, ki so jo vodile dominikanske nune. V tem \xc4\x8dasu se je seznanila z delom Mihaila Bahtina. Na \xc5\xa1tudij je od\xc5\xa1la na Univerzo v Sv. Klimenta Ohridskega Sofiji, kjer je leta 1966 promovirala. Med podiplomskem \xc5\xa1tudijem je pridobila raziskovalno \xc5\xa1tipendijo, ki ji je omogo\xc4\x8dila selitev v Francijo, decembra 1965, ko je bila stara 24 let. Izobra\xc5\xbeevanje je nadaljevala na razli\xc4\x8dnih francoskih univerzah, med drugimi u\xc4\x8denjaki je \xc5\xa1tudirala tudi pri  Lucienu Goldmannu in Rolandu Barthesu. Spoznala je vodilne francoske intelektualce, kot so: Roland Barthes, H\xc3\xa9l\xc3\xa8ne Cixous, Michel Foucault in Jacques Derrida. Kristeva je razen v lingvistiki delovala tudi v literarni teoriji in teoriji spolov. Na njeno ustvarjalno delo so vplivali: Jacques Lacan, Ferdinand de Saussure, John Searle in Sigmud Freud. Z idejami strukturalizma, semiotike in feminizma se je ukvarjala tudi sama. 2. avgusta 1967 se je Kristeva poro\xc4\x8dila s pisateljem Philippom Sollersom (rojen Philippe Joyaux). Svoja literarna dela objavlja tudi pod imenom Julija Joyaux._NEWLINE_U\xc4\x8dila je na Univerzi Columbija v zgodnjih 70.ih letih dvajsetega stoletja, \xc5\xa1e vedno pa je gostujo\xc4\x8da profesorica.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nPo vstopu v 'Tel Quel group', ki jo je ustanovil Sollers, se je Kristeva osredoto\xc4\x8dila na politiko jezika in postala aktivna \xc4\x8dlanica skupine. Usposabljala se je v psihoanalizi in leta 1979 iz nje diplomirala. V nekaterih pogledih lahko njeno delo obravnavamo kot poskuse prilagoditve pristopa psihoanalize k poststrukturalni kritiki. Na primer njen pogled na to podro\xc4\x8dje in njegovo zgradbo si deli podobnosti s Sigmundom Freudom in Lacanom. Vendar Kristeva zavra\xc4\x8da vsako stati\xc4\x8dno razumevanje subjekta v strukturalisti\xc4\x8dnem smislu in subjekt postavlja v sfero procesnega. Na ta na\xc4\x8din prispeva k poststrukturalni kritiki bistva struktur, hkrati pa ohranja nauke psihoanalize.\n_START_SECTION_\nSemiotika\n_START_PARAGRAPH_\nEden najpomembnej\xc5\xa1ih Kristevinih prispevkov je, da je znak, signifikator sestavljen iz dveh delov, simboli\xc4\x8dnega in semioti\xc4\x8dnega. Kot je pojasnjeno v delu The History of Women in Philosophy avtorice Augustine Perumalil, je Kristevina semiotika tesno povezana z Freudovim Ojdipovim kompleksom in Lacanovo zrcalno fazo. Gre za \xc4\x8dustveno podro\xc4\x8dje, povezano z instinkti, ki prebiva v izgovorjavi jezika namesto v denotativnem pomenu besed. V knjigi Julia Kristeva and Feminist Thought avtorica Birgit Schipper govori o semiotiki kot o podro\xc4\x8dju, ki je povezano z glasbo, pesni\xc5\xa1tvom, ritmom in tistim, \xc4\x8demur primanjkuje strukture in pomena. Tesno je povezano z \xc5\xbeenskim in predstavlja nerazlikovano stanje v zrcalni fazi._NEWLINE_Ko otrok vstopi v zrcalno fazo, se nau\xc4\x8di razlikovanja med sabo in drugimi ter vstopi na podro\xc4\x8dje simbolnega. Kristeva podro\xc4\x8dje simboli\xc4\x8dnega opi\xc5\xa1e kot prostor, v katerem razvoj jezika omogo\xc4\x8di otroku, da postane govore\xc4\x8da oseba in razvije ob\xc4\x8dutek za identiteto, lo\xc4\x8deno od matere. Pri tem procesu lo\xc4\x8ditve se mora otrok oddaljiti od svoje matere, da lahko vstopi v svet jezika, kulture, pomena in socializacije. To podro\xc4\x8dje jezika imenujemo simbolni jezik, ki je, v nasprotju semioti\xc4\x8dnim, povezan z mo\xc5\xbeatostjo, zakonom in strukturo. Kristeva se od Lacana razlikuje po ideji, da tudi po vstopu v simboli\xc4\x8dno \xc5\xa1e vedno nihamo med simboli\xc4\x8dnim in semioti\xc4\x8dnim. Torej, namesto da oblikujemo fiksno identiteto, smo vedno v procesu oblikovanja identitete. Ker se deklice do neke mere poistovetijo z materjo, je velika mo\xc5\xbenost, da ohranijo tesno povezanost s semioti\xc4\x8dnim._NEWLINE_Kristeva je tudi prilagodila Platonov sicer precej obroben koncept h\xc3\xb4ra (starogr\xc5\xa1ko \xcf\x87\xcf\x8e\xcf\x81\xce\xb1), ki se pojavi v Timaju 48e4 kot tretji rod med bivajo\xc4\x8dim, ve\xc4\x8dnim na eni strani in postajajo\xc4\x8dim, posnetim na drugi strani. Njena ideja je bila interpretira na kot: omemba maternice, metafora za zvezo med materjo in otrokom in kot za\xc4\x8dasno predhodno obdobje zrcalne faze.\n_START_SECTION_\nFeminizem\n_START_PARAGRAPH_\nJulija Kristeva je igrala pomembno vlogo pri oblikovanju feministi\xc4\x8dnih teorij. Feminizem razdeli na tri vrste, pri \xc4\x8demer zavra\xc4\x8da Simone de Beauvoir. Njeno mnenje o feminizmu je v\xc4\x8dasih interpretirano kot zavra\xc4\x8danje feminizma nasploh, saj naj bi ideja o nespolni oz. ve\xc4\x8d spolni identiteti izklju\xc4\x8devala obstoj tistega, kar je subjektom posameznega spola skupno in je zato del njihove identifikacije.\n_START_SECTION_\nPisateljevanje\n_START_PARAGRAPH_\nKristeva je avtorica \xc5\xa1tevilnih romanov in novel, ki se pribli\xc5\xbeajo detektivskim zgodbam. Kljub detektivskim zapletom oz. kriminalisti\xc4\x8dnim fabulam, pa se bralci seznanijo z njenimi filozofskimi koncepti. Knji\xc5\xbeevne osebe se razvijajo in ka\xc5\xbeejo svojo notranjost predvsem preko psiholo\xc5\xa1kih dejavnikov, zato se njena dela pribli\xc5\xbeajo pozni dobi ustvarjanja Dostojevskega. V nekaterih delih lahko zaznamo tudi pristop avtobiografije.\n_START_SECTION_\nNagrade\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 2004 je za inovativno raziskavo vpra\xc5\xa1anj na sti\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8du jezika, kulture in literature prejela Holbergovo mednarodno nagrado (Holberg International Memorial Prize). Prejela pa je tudi nagrado Hannah Arendt in nagrado VIZE 97."