b'\n_START_ARTICLE_\nEngelbert I. Spanheimski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nEngelbert je bil sin Siegfrieda I. Spanheimskega in njegove \xc5\xbeene Rikarde. Imel je tri brate, od katerih po imenu poznamo dva in sicer Hartvika, nad\xc5\xa1kofa iz Magdeburga, in Hermana. Engelbert se je poro\xc4\x8dil s plemenito Hedviko. O Hedvikinem plemi\xc5\xa1kem izvoru danes ne obstaja soglasje. Mo\xc5\xbeno je, da gre za h\xc4\x8derko vojvode Henrika III. Koro\xc5\xa1kega iz rodu Eppensteincev, lahko gre za h\xc4\x8derko Bernarda II. Sa\xc5\xa1kega, mo\xc5\xbeno pa je, da je furlanskega porekla. Kakorkoli \xc5\xbee- njeno poreklo je zelo verjetno mo\xc4\x8dno okrepilo Engelbertov polo\xc5\xbeaj na Koro\xc5\xa1kem. V njunem zakonu se je rodilo \xc5\xa1est potomcev: Engelbert II., Henrik IV. Koro\xc5\xa1ki, Bernard Mariborski, Siegfried II., Hartvik II in Rikarda. Sinova Henrik IV in Engelbert II. sta se povzpela na polo\xc5\xbeaj koro\xc5\xa1kih vojvod. Engelbert I. je umrl aprila v letu 1096.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dno delovanje in dose\xc5\xbeki\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu Engelberta I. se je med pape\xc5\xbei in Henrikom IV, cesarjem Svetega rimskega cesarstva, vnel boj za investituro (ume\xc5\xa1\xc4\x8danje cerkvenih dostojanstvenikov). Engelbert I. Spanheimski je bil odvetnik solnogra\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa, zato je leta 1085 za\xc5\xa1el v hud spor z oglejskim patriarhom Bertoldom, ki je posegel po grofovih posestvih na Koro\xc5\xa1kem, Engelbert pa se je temu upiral. Tedanji nem\xc5\xa1ki vladar Henrik IV. Nem\xc5\xa1ki je bil zaradi mo\xc4\x8dnih pape\xc5\xa1kih in drugih nasprotnikov odvisen tako od podpore patriarha kakor tudi Engelberta, zato se je osebno potrudil, da je njun spor \xc4\x8dim bolj omilil. Ob smrti cesarja Henrika IV. (1106) pape\xc5\xa1ka stranka v slovenskih de\xc5\xbeelah \xc5\xbee prevladuje in na ra\xc4\x8dun cerkvenih posesti so se tedaj povzpele mnoge plemi\xc5\xa1ke rodbine. Tudi Spanheimi so pod Engelbertom I. postali prista\xc5\xa1i pape\xc5\xa1ke stranke, ki je leta 1122 glede ume\xc5\xa1\xc4\x8danja cerkvenih dostojanstvenikov dosegla za cesarja manj ugodno kompromisno re\xc5\xa1itev, zato se je njihova veljava pove\xc4\x8dala. Engelbert I. je v podporo cerkvi leta 1091 k sebi poklical skupino benediktincev iz samostana Hirsau v severnem Schwarzwaldu, jim podelil svoj grad in cerkev v dana\xc5\xa1njem \xc5\xa0entpavlu v Labotski dolini - tako je nastal pomemben koro\xc5\xa1ki benediktinski samostan \xc5\xa0entpavel. Proti koncu svojega \xc5\xbeivljenja je Engelbert tudi sam postal benediktinski menih v svojem novem samostanu, kjer je leta 1096 tudi umrl.'