b'\n_START_ARTICLE_\nCarlos Filipe Ximenes Belo\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje in versko poslanstvo\n_START_PARAGRAPH_\nPeti otrok u\xc4\x8ditelja\xc2\xa0Dominga Vaz Filipe in Ermelinde Baptista Filipe, se je kot\xc2\xa0Carlos Filipe Ximenes Belo\xc2\xa0rodil v vasi Wailakama, v bli\xc5\xbeini Vemasse, na severni obali Vzhodnega Timorja. Njegov o\xc4\x8de, u\xc4\x8ditelj, je umrl dve leti po\xc2\xa0njegovem rojstvu. Njegova otro\xc5\xa1ka leta je pre\xc5\xbeivel v katoli\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli na Baucau in Ossu, nakar je nadaljeval \xc5\xa1tudij v semeni\xc5\xa1\xc4\x8du, kjer je diplomiral leta 1968. Od leta 1969 do 1981, razen iz obdobja prakti\xc4\x8dnega usposabljanja (1974-1976) v Vzhodni Timoru in v Macau, je skoraj ves \xc4\x8das prebil na Portugalskem in v Rimu, kjer je potem, ko je postal \xc4\x8dlan Salezijancev, \xc5\xa1tudiral\xc2\xa0filozofijo in teologijo. V duhovnika je bil posve\xc4\x8den leta 1980._NEWLINE_Ob vrnitvu v Vzhodni Timor julija 1981 je postal u\xc4\x8ditelj za 20 mesecev in nato voditelj Salezijanskega kolid\xc5\xbea v\xc2\xa0Fatumaca.\n_START_SECTION_\nPastorala vodstvo\n_START_PARAGRAPH_\nKo prevzame funkcijo vodenja diakonije Dili, postane dejansko vodja cerkve Vzhodnega Timorja in je tako\xc2\xa0neposredno odgovoren\xc2\xa0pape\xc5\xbeu. 6. februarja 1989 je bila posve\xc4\x8den v\xc2\xa0\xc5\xa1kofa \xc5\xa1kofije Lorium._NEWLINE_O\xc4\x8de Belo je bil izbira nuncija iz D\xc5\xbeakarte in\xc2\xa0Indonezijskih voditeljev zaradi njegove domnevne podrejenosti. Timorski duhovniki niso imeli pri imenovanju besede in niso niti prisostvovali posve\xc4\x8denju. \xc5\xbde v petih mesecih od posve\xc4\x8denja je vehementno izrazil nestrinjanje z brutalnim vedenjem Indonezijcev ob pokolih iz leta 1983. Cerkev je bila ena redkih in\xc5\xa1titucij sposobna javnega delovanja z mednarodno skupnostjo in je tako javno obsodila mnoge aretacije. Belo je tako kot administrator diakonije pri\xc4\x8del z javnim delovanjem in pisanjem pisem kljub izoliranosti od\xc2\xa0upora do\xc2\xa0Indonezijcev in nezainteresirane mednarodne javnosti._NEWLINE_V februarju 1989 je pisal tako predsedniku Portugalske, pape\xc5\xbeu in\xc2\xa0Generalnem sekretarju OZN ter zahteval, da Zdru\xc5\xbeeni narodi poskrbijo za referendum, ki bo poskrbel za mednarodno pomo\xc4\x8d in prihodnost prebivalcev, "ki umirajo kot ljudje in narod". Pisma so \xc5\xbee aprila postala javna, on pa tar\xc4\x8da delovanja Indonezijcev. Njegovo delovanje je postalo \xc5\xa1e bolj sporno za oblast, ko je pod svojo za\xc5\xa1\xc4\x8dito in v zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de spravil pre\xc5\xbeivele iz pokola Santa Cruz leta 1991 in bil eden prvih, ki je poskrbel, da je javnost zvedela za smrt preko 250 \xc5\xbertev ob okupaciji._NEWLINE_\xc5\xa0kof Belo je bil za svoja prizadevanja v imenu Vzhodnega Timorja mednarodno priznan in ve\xc4\x8dkrat odlikovan. Najve\xc4\x8dja nagrada je bila Nobelova nagrada, ki mu je prinesla tudi la\xc5\xbeji\xc2\xa0dostop do razli\xc4\x8dnih dr\xc5\xbeavnikov pri njegovem nadaljnjem delu.\n_START_SECTION_\nNove pastoralne dejavnosti\n_START_PARAGRAPH_\nKo se je\xc2\xa0Vzhodni Timor osamosvojil 20. maja 2002, je nadaljnje delovanje kot vodja diakonije postalo prete\xc5\xbeko za \xc5\xa1kofa Belo. Pape\xc5\xbe Janez Pavel II\xc2\xa0je sprejel\xc2\xa0njegov odstop kot apostolski administrator diakonije Dili 26. novembra 2002._NEWLINE_Po\xc2\xa0odstopu se je \xc5\xa1kof Belo odpravil\xc2\xa0na Portugalsko na medicinsko zdravljenje. V za\xc4\x8detku leta 2004 so \xc5\xbeeleli nekateri volivci, da vstopi v politiko, a je zavrnil tak\xc5\xa1ne predloge in nadaljeval z okrevanjem. _NEWLINE_V izjavi 8. junija 2004 je \xc5\xa1kof Belo povedal, da se bo po dalj\xc5\xa1em premi\xc5\xa1ljevanju in sestankovanju odlo\xc4\x8dil, da se bo posvetil mladostni \xc5\xbeelji misijona tokrat\xc2\xa0diakonije Maputo, sicer glavnega mesta Mozambika. Misijon je za\xc4\x8del v\xc2\xa0juliju 2004; istega leta je prejel \xc4\x8dastni doktorat katoli\xc5\xa1ke univerze CEU Cardinal Herrera Univerze.'