b'\n_START_ARTICLE_\nValentin Oro\xc5\xbeen\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nOro\xc5\xbeen se je rodil preprostim kme\xc4\x8dkim star\xc5\xa1em. \xc5\xa0olo je najprej obiskoval v \xc5\xa0entjurju, kasneje pa v Celju in Gradcu obiskoval gimnazijo. Bogoslovje je \xc5\xa1tudiral v Celovcu in \xc5\xa0entandra\xc5\xbeu na Koro\xc5\xa1kem._NEWLINE_Dne 4. avgusta 1835 je prejel zakrament svetega reda (ma\xc5\xa1ni\xc5\xa1ko posve\xc4\x8denje). Na praznik Marijinega vnebovzetja istega leta je imel novo ma\xc5\xa1o, na kateri se je prepevala njegova Pesem pri novi sv. me\xc5\xa1i. Kot kaplan je slu\xc5\xbeil najprej v Pi\xc5\xa1ecah (1835 - 1836), nato pa na Ljubnem ob Savinji (1836 - 1838), v Polj\xc4\x8danah (1838 \xe2\x80\x93 1842), \xc5\xa0marju pri Jel\xc5\xa1ah (1842 - 1844), Podsredi (1844 - 1846), v Pil\xc5\xa1tanju (1846) in nazadnje pri Svetem Mihaelu v Labotski dolini (1846 - 1852). Potem je slu\xc5\xbeil kot provizor v Selah pri Slovenj Gradcu (1852 - 1855), nato pa kot kurat pri Svetem Martinu na Dreti blizu Gornjega Grada. Leta 1872 se je upokojil ter svoja poslednja leta pre\xc5\xbeivel nekoliko\xc2\xa0\xc2\xbboslabljen na umu\xc2\xab\xc2\xa0v Okonini pri Gornjem Gradu, kjer je tudi umrl. Pokopan je na radmirskem pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du._NEWLINE_Valentin Oro\xc5\xbeen je bil \xc4\x8dlovek vesele in \xc5\xbeivahne narave ter zelo odkritosr\xc4\x8den. Rad je bil v dru\xc5\xbebi svojih prijateljev, s katerimi je prepeval. Bil je zelo narodno zaveden \xc4\x8dlovek, rodoljub.\xc2\xa0\xc2\xbbSlovan bil je z du\xc5\xa1oj, s telesom\xc2\xab. \xc5\xbdelel si je, da bi bili vsi ju\xc5\xbeni Slovani zdru\xc5\xbeeni v veliki in edini Jugoslaviji. Predvsem pa, da bi bili tudi literarno zedinjeni, \xc5\xa1e posebej Slovenci in Hrvati, ki naj bi uporabljali skupen jezik, nekak\xc5\xa1no me\xc5\xa1anico sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine in hrva\xc5\xa1\xc4\x8dine. Vse to se mu je zdelo neobhodno nujno._NEWLINE_Oro\xc5\xbeen je bil Slom\xc5\xa1kov u\xc4\x8denec, in to \xc5\xbee v Celovcu (1831 - 1835). Od njega se je navzel slovenskega duha in rodoljubja. V Slom\xc5\xa1kovem Ahacelnu leta 1833 najdemo tudi prvo Oro\xc5\xbenovo pesem Spomlad, v Slom\xc5\xa1kovi knji\xc5\xbenici Troje ljubeznivih otrok pa drugo, pesem O\xc4\x8detova roka._NEWLINE_Ob dvestoletnici njegovega rojstva, 31. januarja 2008, je Ob\xc4\x8dina \xc5\xa0entjur v sodelovanju z Krajevno skupnostjo Vrbno-Podgrad na mestu njegove rojstne hi\xc5\xa1e pripravila osrednjo prireditev. V po\xc4\x8dastitev rojaka so odkrili tudi spominsko plo\xc5\xa1\xc4\x8do.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nOro\xc5\xbenove pesmi so preproste, sr\xc4\x8dne, nekatere celo dramati\xc4\x8dno \xc5\xbeivahne. Kakih globljih idej pri njem ne zasledimo. Kar nekaj njegovih najbolj\xc5\xa1ih pesnitev je nastalo tako, da je nekje sli\xc5\xa1al pesem, ter ji potem napev in besedilo malce po svoje prikrojil. Bil pa je izreden pevec in ljudje so ga radi poslu\xc5\xa1ali. V dokaz temu so danes ponarodele pesmi, kot so Moje \xc5\xbeelje, Vse mine, Lastovici v slovo, O\xc4\x8detova roka, Spomlad, Pri zibeli, Veselje \xc5\xa0tajerca, Napitnica, in \xc5\xa1e druge. Pesni\xc5\xa1kega blaga glede na njegovo \xc5\xa1tiridesetletno delovanje (1830 - 1872) sicer ni prav veliko. Veliko raj\xc5\xa1i je namre\xc4\x8d pel kakor pa pesnil. Napisal je tudi nekaj proznih besedil. Znan je predvsem njegov prevod takrat zelo znane igre Die kleine Lautenspielerin, ki ga je dokon\xc4\x8dal pribli\xc5\xbeno v letih med 1833 in 1840. Sodeloval je tudi pri prevajanju Wolfove Biblije._NEWLINE_Kmalu po njegovi smrti so njegovi prijatelji in znanci iz Savinjske doline izrazili \xc5\xbeeljo, da bi pesmi zbrali in izdali. To se je uresni\xc4\x8dilo leta 1879.'