b'\n_START_ARTICLE_\nAdolf Bibi\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0tudiral je na ljubljanski univerzi, diplomiral iz prava 1957 in 1970 doktoriral iz pravnopoliti\xc4\x8dnih znanosti na Pravni fakulteti v Ljubljani (PF). Strokovno se je izpopolnjeval v Sovjetski zvezi in Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah Amerike. Nekaj \xc4\x8dasa je opravljal sodni\xc5\xa1ki poklic, leta 1960 pa je postal asistent na ljubljanski PF ter se izpopolnjeval na in\xc5\xa1titutih za dru\xc5\xbebene vede v Beogradu oz. za sociologijo v Ljubljani, kasneje pa \xc5\xa1e po pol leta v ZDA in Sovjetski zvezi, kot tudi v Franciji in Nem\xc4\x8diji. Leta 1962 je pre\xc5\xa1el na Visoko \xc5\xa1olo za politi\xc4\x8dne vede v Ljubljani, kjer je bil ustanovni in dolgoletni predstojnik raziskovalnega centra za politi\xc4\x8dne vede, 1976 je bil izvoljen za rednega profesorja ob\xc4\x8de politologije in zgodovine politi\xc4\x8dne misli, takrat \xc5\xbee na FSPN (njen dekan je bil med leti 1977 in 1979, nato predstojnik katedre za politi\xc4\x8dne vede (v 90. letih za teoreti\xc4\x8dno politologijo) ter od 1991 do 1993 tudi prvi predstojnik Oddelka za politologijo po reogranizaciji Fakultete za dru\xc5\xbebene vede (FDV). O zgodovini politi\xc4\x8dnih idej je dolgo \xc4\x8dasa vzporedno predaval tudi na Filozofski fakulteti. Profesor Bibi\xc4\x8d je bil \xc4\x8dlan ve\xc4\x8d strokovnih dru\xc5\xa1tev in uredni\xc5\xa1kih odborov revij, mdr. je bil dolgoletni glavni in odgovorni urednik osrednje slovenske dru\xc5\xbeboslovne revije Teorija in praksa (1973-1986), pobudnik ustanovitve (1968) in prvi predsednik Slovenskega politolo\xc5\xa1kega dru\xc5\xa1tva ter v letih 1976\xe2\x88\x921982 \xc4\x8dlan izvr\xc5\xa1nega odbora Mednarodnega zdru\xc5\xbeenja za politi\xc4\x8dne vede (IPSA). 1986\xe2\x88\x9290 je bil predstojnik Marksisti\xc4\x8dnega centra pri Centralnem komiteju ZKS. Za ve\xc4\x8d objavljenih del je 1982 prejel Kidri\xc4\x8devo nagrado._NEWLINE_Bibi\xc4\x8d je med slovenskimi dru\xc5\xbeboslovci izstopal po plodovitosti, globini teoreti\xc4\x8dnega razmisleka in analiti\xc4\x8dni prodornosti, ter je imel odlo\xc4\x8dilen dele\xc5\xbe pri uveljavljanju politologije in njenem vklju\xc4\x8devanju v pedago\xc5\xa1ki in znanstvenoraziskovalni sistem dru\xc5\xbebenih znanosti na Slovenskem. njegova bibliografija vsebuje 313 zapisov med njimi ve\xc4\x8d monografij ter zbornikov, ki jih je uredil, zlasti o problematiki predmeta in vloge politi\xc4\x8dne znanosti, interesov in intersnih skupin, teorije civilne dru\xc5\xbebe in sodobne dr\xc5\xbeave ter \xc5\xa1e posebej pluralizma. Politi\xc4\x8dni filozofi, ki se jim je posve\xc4\x8dal, so bili v prvi vrsti G. W. F. Hegel, Karl Marx, Rosa Luxemburg, Edvard Kardelj in Antonio Gramsci, vendar je obravnaval tudi \xc5\xa1tevile politi\xc4\x8dne mislece od antike, preko srednjega in novega veka, do modernih politi\xc4\x8dnih znanstvenikov 20. stoletja razli\xc4\x8dnih nazorskih orientacij; z nekaterimi od teh je tudi sodeloval.'