b'\n_START_ARTICLE_\nAsonanca\n_START_PARAGRAPH_\nAsonanca ali samoglasni\xc5\xa1ki stik je ujemanje enega, dveh, redkeje treh samoglasnikov na koncu verzov. Asonanca je vokalna polrima, to je ujemanje vokalov od zadnjega poudarka naprej. Asonanca je pomembna prvina v romanskih jezikih, ki so bogati vokalov. Asonanca zveni mehko in zra\xc4\x8dno, je eleganten zvo\xc4\x8dni stik, primeren za liriko in epske pesmi, kakr\xc5\xa1na je romanca. Zna\xc4\x8dilna je za srednjeve\xc5\xa1ko in poznej\xc5\xa1o poezijo v romanskih jezikih. Do najlep\xc5\xa1ega zvena se je povzpela v \xc5\xa1panski knji\xc5\xbeevnosti: v t. i. \xc5\xa1panskih romancah asonanca povezuje vsak drugi verz, zato se tak zvo\xc4\x8dni stik imenuje \xc5\xa1panska asonanca. Primer \xc5\xa1panske asonance je pripovedna pesem Turja\xc5\xa1ka Rozamunda pesnika Franceta Pre\xc5\xa1erna. _NEWLINE_Vrste asonance: mo\xc5\xa1ka (ujema se en samoglasnik na koncu verza), \xc5\xbeenska (ujemata se dva samoglasnika) in teko\xc4\x8da (ujemajo se trije samoglasniki)\n_START_SECTION_\nIzvor\n_START_PARAGRAPH_\nAsonanca je nastala v \xc5\xa0paniji. Izraz asonanca prihaja iz latinskega glagola sonare-zveneti. Predpona a- pa izhaja iz latinskega predloga ad - k, proti, v bli\xc5\xbeini. Izraz asonanca torej pomeni sozven.\n_START_SECTION_\nPrimeri\n_START_PARAGRAPH_\nHrast stoji v turja\xc5\xa1kem dvori, ----_NEWLINE__NEWLINE_vrh vzdiguje svoj v oblake,----_NEWLINE__NEWLINE_v senci pri kamniti mizi----_NEWLINE__NEWLINE_zbor sedi gospode \xc5\xbelahtne,----_NEWLINE__NEWLINE_ker Turja\xc4\x8dan spet gostuje ----                         _NEWLINE__NEWLINE_Rozamundine snuba\xc4\x8de.---_NEWLINE__NEWLINE_\xe2\x80\x94 France Pre\xc5\xa1eren: Turja\xc5\xa1ka Rozamunda_NEWLINE__NEWLINE_\xc4\x8cez tiso\xc4\x8d let, ko naju ve\xc4\x8d ne bo,_NEWLINE__NEWLINE_bo spet prav tak ve\xc4\x8der, kot je nocoj._NEWLINE__NEWLINE_Na modrem nebu, daljen in svetal,_NEWLINE__NEWLINE_spet kot nocoj bo Orion sijal._NEWLINE__NEWLINE_\xe2\x80\x94 Gregor Strni\xc5\xa1a: Orion'