b'\n_START_ARTICLE_\nZaj\xc4\x8dek gre na luno\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nNeko\xc4\x8d sta se pod velikim drevesom sre\xc4\x8dala zajec in zajka. Ker sta si bila v\xc5\xa1e\xc4\x8d, sta \xc4\x8dez nekaj \xc4\x8dasa dobila \xc5\xa1est majhnih zaj\xc4\x8dkov, pet sivih in enega belega. Ko so dovolj zrasli, da so lahko sami za\xc4\x8deli jesti deteljo, je beli zaj\xc4\x8dek za\xc4\x8del hirati. Mama je bila zaskrbljena, zato ga je vpra\xc5\xa1ala, kaj mu je. Zaj\xc4\x8dek je odgovoril, da je la\xc4\x8den in da detelje na tem travniku ne more jesti. Mama se je ujezila, saj je bilo vse naokoli polno najbolj so\xc4\x8dne detelje. Mama je zavpila na zaj\xc4\x8dka in ga odgnala od hi\xc5\xa1e misle\xc4\x8d, da je zaj\xc4\x8dek razvajen in da naj si sam v svetu poi\xc5\xa1\xc4\x8de kaj bolj\xc5\xa1ega. Beli zaj\xc4\x8dek je odskakljal na drugi konec travnika, \xc5\xa1e enkrat poskusil deteljo, vendar je pojesti ni mogel. Pa je veter prinesel nadvse prijeten vonj in beli zaj\xc4\x8dek je za\xc4\x8del te\xc4\x8di proti vetru. Tekel je in tekel, ta\xc4\x8dke so ga \xc5\xbee mo\xc4\x8dno bolele, pa je \xc5\xa1e tekel. Tekel je ves dan in vso no\xc4\x8d, drugo jutro je imel ta\xc4\x8dke odrgnjene do krvi, pa je \xc5\xa1e kar tekel in tekel, in ko ni mogel ve\xc4\x8d te\xc4\x8di, je hodil, in ko ni mogel ve\xc4\x8d hoditi, se je plazil. Kon\xc4\x8dno je beli zaj\xc4\x8dek pri\xc5\xa1el do ogromnega travnika, kjer je rasla \xc5\xbeivo zelena \xc5\xa1tiriperesna detelja \xc4\x8disto na gosto. Poskusil jo je in vedel, da je to tisto. Jedel jo je dokler ni za\xc5\xa1lo sonce, trikrat prevrnil kozolec in zaspal. Pa se je na zemljo spustila srebrna krogla, ki je zbudila belega zaj\xc4\x8dka. Odprla so se vrata in iz nje so poskakljali lunini zajci s srebrnimi ko\xc5\xbeuhi in \xc4\x8drnimi lesketajo\xc4\x8dimi o\xc4\x8dmi. Pri\xc4\x8deli so se pasti po \xc5\xa1tiriperesni detelji, ko so zagledali belega zaj\xc4\x8dka. Ugotovili so, da ni njihov in mu povedali, da ne bi smel biti tam, ker je to lunin travnik. Vendar je beli zaj\xc4\x8dek zajokal in jim povedal, da druge detelje ne more jesti. \xc4\x8ce ga spodijo, bo umrl od lakote. Lunini zajci so bili zaskrbljeni. \xc4\x8ce ostali zemljini zajci najdejo travnik, ga bodo celega popasli in tako ne bi ni\xc4\x8d ostalo za lunine zajce. Pa se je spomnil lunin zajec, da lahko travnik odnesejo s sabo na luno, belega zaj\xc4\x8dka pa so ostali povabili, da se jim pridru\xc5\xbei na luni. Zaj\xc4\x8dka je skrbelo, da bo mama zajka jezna, \xc4\x8de ga ne bo nazaj, in prav tako tudi o\xc4\x8de in bratje. Pa so mu lunini zajci obljubili, da se bodo na zemljo vrnili ob vsaki polni luni. Ko so lunini zajci nosili travnik v srebrno kroglo, je nekaj \xc5\xa1tiriperesnih deteljic popadalo na tla in veter jih je raznesel po vsem svetu. Zato lahko, \xc4\x8de imamo res sre\xc4\x8do, najdemo na travniku \xc5\xa1tiriperesno deteljico.'