b'\n_START_ARTICLE_\nKmetske slike\n_START_PARAGRAPH_\nKmetske slike so zbirka \xc4\x8drtic in novel Janka Kersnika. Kersnik je besedila objavljal med letoma 1882 in 1891 v \xc4\x8dasniku Ljubljanski zvon. Kmetske slike so pravzaprav slike, ki prikazujejo \xc5\xbeivljenje kmetov v tistih \xc4\x8dasih, ko so kmetje imeli zelo trdo, surovo in predvsem revno \xc5\xbeivljenje. Za ta izbor zgodb in tudi za njihov skupni naslov se je prvi odlo\xc4\x8dil Ivan Prijatelj v \xc4\x8detrtem zvezku Kersnikovih Zbranih spisov leta 1905. Kmetske slike zajemajo osem zgodb: Ponkr\xc4\x8dev o\xc4\x8da, Rojenica, V zemlji\xc5\xa1ki knjigi, Ma\xc4\x8dkova o\xc4\x8deta, Mohori\xc4\x8dev Tone, Otro\xc5\xa1ki dohtar, Kmetska smrt in Mamon._NEWLINE_V drobnih slikah je prikazal kmetov trdi boj za obstanek, njegovo zadol\xc5\xbeevanje in pravdarsko strast, njegove nespametne \xc5\xbeenitve zaradi grunta. Iz njih spoznamo, kako se poraja iz bede in lakote zagrizeno sovra\xc5\xa1tvo med o\xc4\x8detom in sinom (Ma\xc4\x8dkova o\xc4\x8deta), kako zelo je kmet navezan na zemljo in kako naraven pojav mu je smrt (Kmetska smrt), kako brezsr\xc4\x8dni so otro\xc5\xa1ki varuhi, ki jim ni mar za ljubezen, temve\xc4\x8d ob porokah upo\xc5\xa1tevajo samo bogastvo (Otro\xc5\xa1ki dohtar) in kako kmet svoja \xc4\x8dustva podreja koristim zemlje (Mohori\xc4\x8dev Tone).\n_START_SECTION_\nVplivi\n_START_PARAGRAPH_\nNa zamisel povesti iz kme\xc4\x8dkega okolja je pri\xc5\xa1el Kersnik najbr\xc5\xbe po Tav\xc4\x8darjevem zgledu, ki je svoje Slike z lo\xc5\xa1kega pogorja objavljal od leta 1876 naprej. Pozneje se je tej spodbudi pridru\xc5\xbeil \xc5\xa1e vpliv Turgenjeva iz Lov\xc4\x8devih zapiskov. Kmetske slike se ukvarjajo z usodami in liki kme\xc4\x8dkih ljudi tedanjega \xc4\x8dasa. V ciklu je opaziti razvoj od Tav\xc4\x8darjevega tipa kme\xc4\x8dke novele do zvrsti, ki je za Kersnika zna\xc4\x8dilna.\n_START_SECTION_\nSnov\n_START_PARAGRAPH_\nSnov za Kmetske slike je Kersnik \xc4\x8drpal iz svojega doma\xc4\x8dega okolja, iz pokrajine v okolici Brda pri Lukovici, blizu Ljubljane. Kme\xc4\x8dke ljudi je Kersnik poznal iz svoje bli\xc5\xbeine, vsak dan jih je lahko opazoval pri delu na polju in doma, z njimi se je ukvarjal v svoji pisarni, ko so prihajali po nasvete ali pa se borili za svoj prav. To je postalo motiv in snov za njegovo kratko prozo. Podobno kot Ivan Tav\xc4\x8dar, je ve\xc4\x8dino ljudi, ki je uporabil za osrednje like zgodb, posnel po resni\xc4\x8dnih osebah. Literarni zgodovinarji so kasneje posku\xc5\xa1ali ugotoviti po kateri resni\xc4\x8dni osebi je kateri pripovedni lik posnet. Pri tem jim je v veliki meri pomagal pisateljev sin, Anton Kersnik. V besedilih prevladujejo motivi nezakonskih otrok, dru\xc5\xbeinskih prepirov, dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine, tragi\xc4\x8dne usode mladih in smrti starej\xc5\xa1ih kmetov. Kersnik opisuje tipi\xc4\x8dne predstavnike kme\xc4\x8dkega okolja, kjer vladajo trdni biolo\xc5\xa1ki in socialni zakoni. Kme\xc4\x8dke ljudi prikazuje objektivno, a s \xc4\x8dustvenimi podtoni.\n_START_SECTION_\nSlog\n_START_PARAGRAPH_\nV okviru slovenske proze 19. stoletja pomenijo Kersnikove Kmetske slike premik iz tradicionalne va\xc5\xa1ke ali doma\xc4\x8dijske povesti romanti\xc4\x8dno realisti\xc4\x8dnega tipa v\xc2\xa0\xc2\xbbmoderno\xc2\xab\xc2\xa0obravnavo kme\xc4\x8dke snovi. Po ve\xc4\x8dini spadajo med drobno realisti\xc4\x8dno prozo, ki se je v Evropi uveljavila sredi 19. stoletja. Kersnikov prispevek k razvoju na\xc5\xa1ega realizma je pomemben, saj je v realisti\xc4\x8dno prikazovanje sodobnega \xc5\xbeivljenja na pode\xc5\xbeelju vpletel tudi dru\xc5\xbebenokriti\xc4\x8dno noto. Kmetstvo za Kersnika ni ve\xc4\x8d reprezentativen slovenski dru\xc5\xbebeni stan, vanj je posegel z moralno-kriti\xc4\x8dnim prijemom. Tako je ugotovil, da je kme\xc4\x8dki svet prav tako dru\xc5\xbebeno in moralno razrvan, kot katerikoli drugi. Resni\xc4\x8dnost slovenskega kmeta se je razkrila kot tragi\xc4\x8dna in problemati\xc4\x8dna. Ker je pisal o svojem \xc4\x8dasu in o ljudeh iz neposredne okolice dru\xc5\xbebenokriti\xc4\x8dno, si je nakopal precej o\xc4\x8ditkov in zamer, enkrat s strani duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine in u\xc4\x8diteljskih vrst, drugi\xc4\x8d s strani sodnikov, tretji\xc4\x8d zdravnikov ali davkarjev. Vendar se pisatelj nanje ni dosti oziral. Vseeno se je trudil slikati le resnico in risati \xc4\x8dloveka v njegovem dejanju in \xc5\xbeivljenju.\n_START_SECTION_\nSlika\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi je \xc4\x8drtice zbral in jih zdru\xc5\xbeil v cikel z naslovom Kmetske slike Ivan Prijatelj leta 1905 v \xc4\x8detrtem zvezku Kersnikovih Zbranih spisov. Pri tem se je oprl na njihovo snovno sorodnost in oblikovno zgrajenost. Z izrazom slika je hotel najbr\xc5\xbe poudariti, kako zelo so zgodbe zajete iz resni\xc4\x8dnosti in kako \xc5\xbeivo se v njih odra\xc5\xbea pisateljev realisti\xc4\x8dni slog. V tem pogledu jih je ozna\xc4\x8dil kar se da dobro in v slovenski literarni zgodovini ustalil ta pojem. Kersnik sam jim dolgo ni mogel najti primernega naziva. Od leta 1881, ko je pripravljal Ponkr\xc4\x8devega o\xc4\x8deta, pa do leta 1886, ko je zasnoval Mohori\xc4\x8devega Toneta, je v pismih Levcu nihal med izrazi\xc2\xa0\xc2\xbbkratka povest\xc2\xab,\xc2\xa0\xc2\xbbmajhna povest\xc2\xab,\xc2\xa0\xc2\xbbmajhna noveleta\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbpovestica\xc2\xab. 24. junija 1887 pa je sporo\xc4\x8dil prijatelju v Ljubljano:\xc2\xa0\xc2\xbbAko ho\xc4\x8de\xc5\xa1, napravi notico (v Ljubljanskem Zvonu), da s 1. avgustom kon\xc4\x8dam Testament, da bom pa v prihodnjih \xc5\xa1tevilkah priob\xc4\x8dil par kratkih prizorov ali slik ali kakor jih u\xc5\xbee ho\xc4\x8de\xc5\xa1 imenovati.\xc2\xab\xc2\xa0In v resnici je do takrat objavljal svoje \xc4\x8drtice brez posebne oznake, \xc5\xa1ele leta 1889 pa je Kmetsko smrt opremil s podnaslovom Slika.\n_START_SECTION_\nPonatisi\n_START_PARAGRAPH_\nTako kot je bilo v zadnji tretjini devetnajstega stoletja povsem obi\xc4\x8dajno, je tudi Kersnik svoje spise, razen romana Na \xc5\xbderinjah, objavljal v nadaljevanjih, v\xc4\x8dasih skrit za psevdonimi, v tedanji periodiki, najve\xc4\x8d v Ljubljanskem zvonu, katerega solastnik je bil, pa tudi v Slovenskem narodu in drugod. Nepopolni zbrani spisi Janka Kersnika so najprej v se\xc5\xa1itkih in nato v knjigah za\xc4\x8deli izhajati tri leta po njegovi smrti. Od leta 1905 do leta 2002 so Kmetske slike iz\xc5\xa1le enaindvajsetkrat, pri razli\xc4\x8dnih zalo\xc5\xbebah in ob spremnih besedah razli\xc4\x8dnih literarnih teoretikov in zgodovinarjev. Prvi je o Kersniku in o Kmetskih slikah pisal Ivan Prijatelj v monografiji Janko Kersnik, njega delo in doba leta 1914, kasneje so spremne beseda k izdajam Kmetskih slik pisali \xc5\xa1e Boris Paternu, Anton Ocvirk, Viktor Smolej, Iztok Ilich in Gregor Kocijan. Slednji je leta 2009 pri ZRC SAZU izdal tudi monografijo o Janku Kersniku.'