b'\n_START_ARTICLE_\nLojze Ude starej\xc5\xa1i\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nLjudsko \xc5\xa1olo je obiskoval v Tr\xc5\xbei\xc4\x8du (1903-1907), ter nato nadaljeval na klasi\xc4\x8dni gimnaziji v \xc5\xa0entvidu pri Ljubljani. Aprila 1915 je bil mobiliziran v avstrijsko vojsko, januarja 1917 je dobil \xc4\x8din prapor\xc5\xa1\xc4\x8daka (F\xc3\xa4hnrich), pozneje poro\xc4\x8dnika, v vojski ostal do razpada avstro-ogrske monarhije. Kot poro\xc4\x8dnik se je pridru\xc5\xbeil koro\xc5\xa1kim prostovoljcem, ki so pod poveljstvom majorja A. Lavri\xc4\x8da 19. novembra 1918 zasedli Borovlje in se udele\xc5\xbeil \xc5\xa1e drugih bojev za slovensko severno mejo. Jeseni 1919 se je vpisal na ljubljansko univerzo absolviral pravo (diplomiral maja 1929) in 7 semestrov filozofije. Slu\xc5\xbeboval je kot pripravnik 1929\xe2\x80\x931935 na okrajnem sodi\xc5\xa1\xc4\x8du v Tr\xc5\xbei\xc4\x8du in Ljubljani, ter v odvetni\xc5\xa1kih pisarnah v Murski Soboti, Lendavi in Celju. Odvetni\xc5\xa1ki izpit opravil aprila 1935 in julija istega leta odprl odvetni\xc5\xa1ko pisarno v Lenartu v Slovenskih goricah, kjer je ostal do 1941. Isto\xc4\x8dasno je bil tudi publicist in opozicijski politik. Ob nem\xc5\xa1ki okupaciji \xc5\xa0tajerske se je pred prisilno preselitvijo v Srbijo z dru\xc5\xbeino umaknil v Ljubljano in se povezal z OF. Januarja 1944 je ob ustanovitvi partizanskega Znanstvenega in\xc5\xa1tituta postal njegov tajnik, pozneje vr\xc5\xa1ilec dol\xc5\xbenosti direktorja. V letih 1948\xe2\x88\x921956 je bil vsako drugo leto direktor In\xc5\xa1tituta za narodnostna vpra\xc5\xa1anja. Po politi\xc4\x8dni odstranitvi pa je bil referent v Narodni in univerzitetni knji\xc5\xbenici za zamejski in tuji tisk (1956-1965). Dru\xc5\xa1tveno se je udejstvoval v Zvezi prostovoljcev za severno mejo ter kot odbornik in predavatelj v Dru\xc5\xa1tvu za mednarodno pravo na pravni fakulteti. Je avtor ve\xc4\x8d knjig o kulturni in politi\xc4\x8dni zgodovini Slovencev (posebej Koro\xc5\xa1kih) v 20. stoletju.'