b'\n_START_ARTICLE_\nSistem astronomskih konstant IAU (1976)\n_START_PARAGRAPH_\nMednarodna astronomska zveza (IAU) je na svojem 16. generalnem zasedanju v Grenoblu leta 1976 sprejela Resolucijo \xc5\xa1t. 1, ki je vpeljala sistem astronomskih konstant, ki so priporo\xc4\x8dene za uporabo pri astronomskih opazovanjih in efemeridah. Sistem je nadomestil tistega prej\xc5\xa1njega iz leta 1964, ostal pa je vse do leta 2009. Leta 1994 je IAU opazila, da so to\xc4\x8dne vrednosti konstant \xc5\xbee zastarele, a je kljub temu nadaljevala z uporabo spodaj opisanega sistema, ki ga je opisala kot "trenutno najbolj to\xc4\x8dnega"._NEWLINE__NEWLINE_Sistem konstant je pripravila 4. komisija pod vodstvom P. Kennetha Seidelmanna (po katerim se imenuje tudi asteroid 3217 Seidelmann)._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu se je tudi vpeljala nova standardna epoha J2000,0. Sledili so ji: nov temeljni katalog FK5, izrazi za precesijo enakono\xc4\x8dij, leta 1979 novi izrazi za zvezo med univerzalnim \xc4\x8dasom in siderskim \xc4\x8dasom, leta 1979 in 1980 pa \xc5\xa1e teorija nutacije. Takrat \xc5\xa1e niso poznali rotacijskih konstant za planete, zato je IAU zadol\xc5\xbeila Skupino za kartografske koordinate in rotacijske elemente z namenom, da pripravi priporo\xc4\x8dljive konstante.'