b'\n_START_ARTICLE_\nJu\xc5\xa1 Kozak\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nJu\xc5\xa1 Kozak se je rodil posestniku, gostilni\xc4\x8darju in mesarju v \xc5\xa1entpetrskem predmestju Ljubljane. Otro\xc5\xa1tvo je pre\xc5\xbeivljal skupaj z mlaj\xc5\xa1im bratom Ferdom Kozakom. Osnovno \xc5\xa1olo in maturo je opravil v rodnem mestu, nato pa je na Dunaju med letoma 1911 in 1914 \xc5\xa1tudiral zemljepis in zgodovino. Bil je vodja slovenskih \xc5\xa1tudentov na Dunaju in sodeloval pri prepovedanemu gibanju preporodovcev, zaradi \xc4\x8desar je bil po sarajevskem atentatu skoraj pol leta v preiskovalnem zaporu, na procesu v Ljubljani leta 1914 pa obsojen na en mesec zapora. V prvi svetovni vojni je bil med letoma 1914 in 1917 vojak na ruski in so\xc5\xa1ki fronti. Leta 1920 je diplomiral na Filozofski fakulteti v Ljubljani, a je \xc5\xbee od leta 1918 opravljal poklic u\xc4\x8ditelja. Od 1918 do 1941 je pou\xc4\x8deval na ljubljanskih gimnazijah (na Poljanski gimnaziji je u\xc4\x8dil Borisa Fakina - Igorja Torkarja), hkrati pa je bil med letoma 1935 do 1941 urednik Ljubljanskega zvona in knji\xc5\xbene zbirke Slovenske poti (od 1932 do 1934). Med drugo svetovno vojno je sodeloval z Osvobodilno fronto, zato so ga Italijani leta 1942 zaprli in internirali, po kapitulaciji Italije pa se je leta 1944 pridru\xc5\xbeil partizanom. Po koncu druge svetovne vojne je bil urednik Slovenskega zbornika (1945), revije Novi svet (od 1946 do 1947) in upravnik Drame SNG v Ljubljani (od leta 1948 do upokojitve leta 1955). Redni \xc4\x8dlan SAZU je postal leta 1961 (dopisni \xc4\x8dlan JAZU je bil \xc5\xbee od 1951). Leta 1963 je prejel Pre\xc5\xa1ernovo nagrado za \xc5\xbeivljenjsko delo v slovenski literaturi.\n_START_SECTION_\nKnji\xc5\xbeevno delo\n_START_PARAGRAPH_\nKozak se je oblikoval ob Cankarjevi pripovedni prozi in vitalizmu \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8deve lirike. Z novelami in \xc4\x8drticami, v katerih je spo\xc4\x8detka v impresionisti\xc4\x8dnem slogu upodabljal \xc5\xbeivljenje, je sodeloval v Slovanu in Ljubljanskem zvonu. V obdobju od 1918 do 1930 je razkrival razkol med patriarhalnim kme\xc4\x8dkim in sodobnim me\xc5\xa1\xc4\x8danskim \xc5\xbeivljenjem v novelah Razori (1918), Marki Groll (1918), Dota (1923), Tuja \xc5\xbeena (1929) in Lete\xc4\x8di angel (1930). Vrh zgodnjega obdobja ustvarjanja predstavlja roman \xc5\xa0entpeter, ki je od leta 1924 do 1926 izhajal v Ljubljanskem zvonu, leta 1931 pa iz\xc5\xa1el tudi v knji\xc5\xbeni izdaji. Delo je zasnovano kot dru\xc5\xbeinski roman, v katerem Kozak z realisti\xc4\x8dnim slikanjem in mnogimi novoromanti\xc4\x8dnimi ter ekspresionisti\xc4\x8dnimi potezami prikazuje razgibano podobo ljubljanskega predmestja na koncu 19. stoletja. Kozak je napisal planinski in kme\xc4\x8dki povesti Beli macesen (1926) in Lectov grad (1929). Beli macesen je prvi izraziti primer planinske povesti, ki je po navedbi Mirana Hladnika omogo\xc4\x8dila, da je hribe osvojila tudi liberalna me\xc5\xa1\xc4\x8danska literatura. _NEWLINE_Leta 1932 se je z zaporni\xc5\xa1ko pripovedjo Celica premaknil v smer socialnega realizma. Pisatelj popisuje do\xc5\xbeivetja v je\xc4\x8di leta 1914 in skozi bogato galerijo oseb iz jetni\xc5\xa1nice in izven njenih zidov slika podobo \xc4\x8dloveka, ki je sanjal o pravici in svobodi._NEWLINE_Podobo \xc4\x8dasa pred drugo svetovno vojno, ko je fa\xc5\xa1izem grozil uni\xc4\x8diti evropsko kulturo, je Kozak razgrnil v zbirki pripovednih esejev Maske (1940), kjer je prepri\xc4\x8dljiv popis mesta Ljubljana in njegovih spominov na otro\xc5\xa1tvo. Po osvoboditvi je izdal esejisti\xc4\x8dno knjigo Blodnje (1946), v kateri analizira nastajanje svojega idejnega in literarnega obzorja. Kozakovo najobse\xc5\xbenej\xc5\xa1e delo je roman Lesena \xc5\xbelica  (1947 in 1952) z mozaikom spominov, ki opisujejo dogodke iz \xc5\xbeivljenja pisatelja in njegove dru\xc5\xbeine in hkrati kroniko preganjanega naroda.   _NEWLINE_Tematiko povojnega \xc5\xbeivljenja je ubesedil v povestih: Agrarna reforma (1947), Ga\xc5\xa1per Osat (1949), Balada o ulici v neenakih kiticah (1956). Poleg na\xc5\xa1tetih del je Kozak napisal \xc5\xa1e reporta\xc5\xbeni potopis Za prekmurskimi kolniki (1934), satiri\xc4\x8dno pravljico \xc5\xa0pridion (1937) in portret otroka Ale\xc5\xa1 (1953). Njegovo zadnje delo pa je izpovedni roman Pavljihova kronika (1964)._NEWLINE_V Kozakovih delih se odra\xc5\xbeajo refleksivnost, dru\xc5\xbebena kritika ter promocija humanisti\xc4\x8dnih in progresivnih misli. Veljavo daje predvsem osebnim spoznanjem, odsev tega je tudi njegov slog, ki pogosto razodeva bolj misleca kot pripovednika. Ustvaril je pripovedni tip esejistike, ki je postala va\xc5\xbeen del nove stvarnosti in socialnega realizma tridesetih let prej\xc5\xa1njega stoletja.'