b'\n_START_ARTICLE_\nFranc Lesko\xc5\xa1ek\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nLesko\xc5\xa1ek je bil vajenec pri klju\xc4\x8davni\xc4\x8darju v \xc5\xbdalcu, nato se je v Westnovi tovarni v Celju (kasneje EMO Celje) izu\xc4\x8dil za kovinostrugarja. Med 1. svetovno vojno je bil vpoklican v Avstro-ogrsko vojsko in ve\xc4\x8dino \xc4\x8dasa pre\xc5\xbeivel na so\xc5\xa1ki fronti. Po koncu vojne je bil med prostovoljci \xe2\x80\x93 borci za severno mejo na Koro\xc5\xa1kem. Po koro\xc5\xa1kem plebiscitu se je vrnil v Celje, kjer se je zaposlil v Westnovi tovarni emajlirane posode in se aktivno vklju\xc4\x8dil v sindikalno gibanje. V tovarni je sodeloval pri organizaciji stavk (mdr. leta 1922), zaradi \xc4\x8desar je moral podjetje zapustiti in je delal v \xc5\xa1tevilnih tovarnah po Evropi, kjer je sodeloval pri organizaciji novih stavk. \xc4\x8clan Komunisti\xc4\x8dne partije Jugoslavije (KPJ) je bil od leta 1926, od leta 1934 je bil \xc4\x8dlan njenega centralnega komiteja (CK). Leta 1933 se je vrnil v domovino in bil v ljubljanskem Saturnusu izvoljen za delavskega zaupnika, nato \xc5\xa1e za tajnika Zveze kovinarskih delavcev za Slovenijo in predsednika strokovne komisije zdru\xc5\xbeenih delavskih strokovnih sindikatov za Slovenijo. V ozadju je deloval kot ilegalni komunisti\xc4\x8dni funkcionar ter izkori\xc5\xa1\xc4\x8dal svoj polo\xc5\xbeaj za radikalizacijo delavskega gibanja, saj mu je pomagalo, da oblasti dolgo niso vedele, da je komunist. Leta 1935 je skupaj s Kardeljem odpotoval v Sovjetsko zvezo, kjer je delal za Kominterno in bil na avgustovskem posvetovanju 1936 v Moskvi kot edini Slovenec imenovan v politbiro KPJ. Ko je Kominterna leta 1937 za novega generalnega sekretarja KPJ dolo\xc4\x8dila Josipa Broza Tita, ga je slednji imenoval za \xc4\x8dlana novega vodstva KPJ v domovini. Aprila 1937 je bil na ustanovnem kongresu KPS na \xc4\x8cebinah izvoljen za sekretarja CK KPS. Na zadnjih parlamentarnih volitvah v Kraljevini Jugoslaviji leta 1938 je kandidiral na listi zdru\xc5\xbeene opozicije. Leta 1940 se je s pravo\xc4\x8dasnim umikom v ilegalo izognil aretaciji ter bil vnovi\xc4\x8d izvoljen v CK KPJ in njegov politbiro. Takoj po okupaciji je postal predsednik vojne komisije CK KPS, po ustanovitvi slovenskih partizanskih enot leta 1941, ga je Kardelj imenoval za poveljnika glavnega \xc5\xa1taba partizanskih odredov Slovenije, kar je ostal do 1. oktobra 1942. Od 1942 je bil \xc4\x8dlan Izvr\xc5\xa1nega odbora OF in Vrhovnega \xc5\xa1taba NOV in PO Jugoslavije; udele\xc5\xbeil se je Zbora odposlancev slovenskega naroda v Ko\xc4\x8devju in bil izvoljen v Predsedstvo SNOO/SNOS, pa tudi AVNOJ-a. Po vojni, ko so komunisti prevzeli oblast. je bil do konca leta 1945 \xc5\xa1e sekretar CK KPS in republi\xc5\xa1ki minister za industrijo in rudarstvo, 1947 je postal minister za te\xc5\xbeko industrijo v zvezni vladi in predsednik zveznega sveta za strojegradnjo ter bil tesno povezan z industrializacijo v Jugoslaviji ter povojno obnovo in \xc5\xa1iritvijo slovenske industrije. 1947\xe2\x80\x9358 je bil \xc4\x8dlan jugoslovanske vlade oz. (od 1953) Zveznega izvr\xc5\xa1nega sveta (1951\xe2\x80\x9353 obenem  tudi predsednik sveta za industrijo LRS).1958\xe2\x80\x9363 je bil podpredsednik jugoslovanske (zvezne) ljudske skup\xc5\xa1\xc4\x8dine. Bil je \xc4\x8dlan politbiroja oz. izvr\xc5\xa1nega komiteja CK KPJ/ZKJ (1948\xe2\x80\x9364) in od 1959 obenem izvr\xc5\xa1nega komiteja CK ZKS. Bil je predsednik ZZB NOV Slovenije 1965\xe2\x80\x9369, nato njen \xc4\x8dastni predsednik. Odlikovan je bil z najvi\xc5\xa1jimi dr\xc5\xbeavnimi odlikovanji. Bil je rezervni generalpodpolkovnik JLA, junak socialisti\xc4\x8dnega dela in \xc4\x8dlan Sveta federacije. Pokopan je v grobnici narodnih herojev v Celju.'