b'\n_START_ARTICLE_\nMedi\xc4\x8dejska Venera\n_START_PARAGRAPH_\nMedi\xc4\x8dejska Venera je helenisti\xc4\x8dna marmorna skulptura, visoka 1,53 metra, ki prikazuje gr\xc5\xa1ko boginjo ljubezni Afrodito. Je marmorna kopija iz 1. stoletja pr. n. \xc5\xa1t., morda iz Aten, bronastega izvirnika gr\xc5\xa1kega kipa Afrodite iz Knida, ki jo je izdelal kipar v Praksitelovem obdobju, morda ob koncu stoletja. Postala je usmeritev zahodnega klasi\xc4\x8dnega sloga z upo\xc5\xa1tevanjem sprememb okusa in klasi\xc4\x8dne znanosti . Kip hrani Galerija Uffizi, Firence, Italija.\n_START_SECTION_\nIzvor\n_START_PARAGRAPH_\nBoginja je upodobljena v be\xc5\xbenem, hipnem polo\xc5\xbeaju, kot da bi jo nekdo presenetil ob izhodu iz morja, na kar namiguje delfin ob njenih nogah, ki kipu daje potrebno oporo, ni pa bil nujen pri bronastem izvirniku._NEWLINE_Na svoji bazi ima gr\xc5\xa1ki napis CLEOMENES SON APOLLODORUS ATENE.  Napis ni izviren, v 18. stoletju je bilo ime "Cleomenes" na skulpturah skromne kakovosti, da bi pove\xc4\x8dal njihovo vrednost, medtem ko je napis na Medi\xc4\x8dejski Veneri dvomljiv, ker so delo pripisovali enemu od velikih imen: poleg Praksitela sta manj verjetna Fidija ali Skopas.  Roki je restavriral Ercole Ferrata z dolgimi, koni\xc4\x8dastimi manieristi\xc4\x8dnimi prsti, ki jih niso imeli za nezdru\xc5\xbeljive s kipom vse do 19. stoletja._NEWLINE_Medi\xc4\x8dejska Venera je ime, pod katerim so prepoznane \xc5\xa1tevilne replike in fragmenti te posebne razli\xc4\x8dice Praksitelove teme, ki je vpeljal golo figuro v \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki velikosti. \xc4\x8ceprav ta posebna razli\xc4\x8dica ni znana v literaturi, je morala biti znana gr\xc5\xa1kim in rimskim poznavalcem. Med replikami in fragmenti je manj pomembna , a najbli\xc5\xbeja po zna\xc4\x8dilnostih in najbolj\xc5\xa1e kakovosti je marmorna Afrodita v Metropolitanskem muzeju umetnosti._NEWLINE_Take skulpture imenujejo "rimske kopije, pri \xc4\x8demer se zavedajo, da so jih pogosto ustvarjali gr\xc5\xa1ki kiparji kjer koli pod rimsko hegemonijo, med diktaturo Sule in premikom prestolnice v Konstantinopel leta 81 pr. n. \xc5\xa1t. do 330 n. \xc5\xa1t."  Njihova kakovost se razlikuje, nekatere so naredili dobri kiparji za zahtevnega pokrovitelja, veliko je bilo obi\xc4\x8dajnih, ki so jih mno\xc5\xbei\xc4\x8dno delali za vrtove.\n_START_SECTION_\nOdkritje in razstava\n_START_PARAGRAPH_\nIzvor Venere ni listinsko dokazan: "Zdi se, da je njen ugled rasel postopoma," sta menila Francis Haskell in Nicholas Penny. Prikazana je bila v zbirki v Medi\xc4\x8dejski vili v  Rimu, na treh slikah v antologiji najplemenitej\xc5\xa1ih skulptur tistega \xc4\x8dasa, ohranjenih v Rimu, ki jih je zbral Fran\xc3\xa7ois Perrier: Segmenta nobilia signorum et statuarum que temporis dentem invidium evase, Rim 1638.  Venera je bila znana \xc5\xbee leta 1559 in zdi se, da je bila med najbolj znanimi rimskimi skulpturami, ki so bile narejene v tistem \xc4\x8dasu. Skulpturo je naro\xc4\x8dil Nicol\xc3\xb2 Orsini, grof Pitigliano, kot darilo za \xc5\xa1panskega kralja Filipu II. Naredil jo je nizozemski kipar, ki se je u\xc4\x8dil v ateljeju Benvenuta Cellinija, Willem Danielsz van Tetrode, v Italiji imenovan Guglielmo Fiammingo. _NEWLINE_\xc4\x8ceprav so obiskovalci v Rimu, kot je John Evelyn, ugotovili, da je to "\xc4\x8dude\xc5\xbe umetnosti", so kip avgusta 1677 poslali v Firence, kar je odobril Inocenc XI., ker se jim je zdelo, da spodbuja nespodobno vedenje. V pala\xc4\x8di Uffizi je kip pomenil vrhunec t.i. Grand Toura ("veliko potovanje") in je bil splo\xc5\xa1no cenjen kot eden najstarej\xc5\xa1ih, ohranjenih anti\xc4\x8dnih kipov, dokler se v 19. stoletju ni za\xc4\x8del spreminjati okus, bilo je nekaj nasprotujo\xc4\x8dih glasov (Haskell in Penny, str. 325).  Luca Giordano je naredil na stotine risb, Samuel Rogers (angle\xc5\xa1ki pesnik) ga je stalno obiskoval, Johan Zoffany (nem\xc5\xa1ki neoklasicisti\xc4\x8dni slikar) pa je kip vklju\xc4\x8dil v svojo sliko Tribuna Uffizi leta 1778, lord Byron je kipu namenil pet kitic v svoji pesnitvi Childe Harold. To je bilo eno dragocenih umetni\xc5\xa1kih del, ki so bila v Palermo odpeljana leta 1800, da bi se izognila Francozom, a brez uspeha: mo\xc4\x8dan diplomatski pritisk je omogo\xc4\x8dil, da je bila Medi\xc4\x8dejska Venera leta 1803 poslana v Pariz. Po Napoleonovem padcu je pri\xc5\xa1la  27. decembra 1815 nazaj v Firence.\n_START_SECTION_\nAfrodita  v Metropolitanskem muzeju\n_START_PARAGRAPH_\nMarmorna Afrodita v Metropolitanskem muzeju umetnosti v New Yorku je natan\xc4\x8dna replika Medi\xc4\x8dejske Venere. Polo\xc5\xbeaj glave ni sporen, ker ni bila odlomljena tako kot drugi deli, roke so bile dokon\xc4\x8dno izgubljene. Na podstavku je leva noga z delfinom in deblom kot podporo ter sled manjkajo\xc4\x8de desne noge, obnovljene v mavcu, kajti kip je bil v dveh delih, dodane so mu bile spodnje noge v mavcu po Medi\xc4\x8dejski Veneri. Pri dataciji replik pomagajo manj\xc5\xa1e podrobnosti delfinov, ki so jih dodali kopisti, pri katerih so v ospredju slogovne konvencije: metropolitanska Afrodita datira v Avgustovo obdobje in ima medi\xc4\x8dejske zna\xc4\x8dilnosti._NEWLINE_Metropolitanska Afrodita je bila v zbirki grofa von Harbuvala, Chamar\xc3\xa9ja iz \xc5\xa0lezije, . Njegov prednik grof Schlabrendorf je bil na velikem potovanju (grand tour) in si je dopisoval z  Winckelmannom.\n_START_SECTION_\nSodobne kopije\n_START_PARAGRAPH_\nMedi\xc4\x8dejska Venera je ena najbolj kopiranih skulptur. Ludvik XIV. jih je imel ni\xc4\x8d manj kot pet, marmorne, delo Carlierja, Cl\xc3\xa9riona, Coysevoxa in Fr\xc3\xa9meryja, ter bronasto bratov Keller (Haskell in Penny, str. 325). V svincu so kopije v \xc5\xa1tevilnih angle\xc5\xa1kih in evropskih vrtovih, v\xc4\x8dasih za\xc5\xa1\xc4\x8ditene z majhnimi templji. Majhne bronaste izvedbe so se uveljavile kot najbolj znane med starinami, ki so bile v kabinetih zbiralcev._NEWLINE_Ameri\xc5\xa1ki kipar Hiram Powers je naredil kip Gr\xc5\xa1ka su\xc5\xbenja, 1844, ki temelji na Medi\xc4\x8dejski Veneri._NEWLINE_Prav tako je mogo\xc4\x8de videti repliko v belem carrarskem marmorju Venerina roka, ki jo je izklesal Niccol\xc3\xb2 Bazzanti, iz umetni\xc5\xa1ke galerije Pietra Bazzantija in njegovega sina v Firencah, v Mestnem muzeju Revoltella v Trstu.'