b'\n_START_ARTICLE_\nThomas Hardy\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nThomas Hardy se je rodil 2. junija 1840 v Higher Bockhamptonu (takrat Upper Bockhampton), zaselku v \xc5\xbeupniji Stinsford na vzhodu Dorchestra v Dorsetu v Angliji, kjer je njegov o\xc4\x8de Thomas (1811\xe2\x80\x931892) delal kot kamnosek in lokalni graditelj. Proti koncu leta 1839 se je v Beaminsterju poro\xc4\x8dil z Jemimo. Jemima je bila zelo izobra\xc5\xbeena in je pou\xc4\x8devala Thomasa, dokler ni pri osmih letih od\xc5\xa1el v \xc5\xa1olo v Bockhampton. Ve\xc4\x8d let je obiskoval akademijo gospoda Lasta za mlade gospode v Dorchestru, kjer se je nau\xc4\x8dil latin\xc5\xa1\xc4\x8dine in dokazal, da ima akademske zmo\xc5\xbenosti.  Ker Hardyjeva dru\xc5\xbeina ni bila dovolj sredstev, da bi mu zagotovila univerzitetno izobrazbo, se je njegovo redno izobra\xc5\xbeevanje kon\xc4\x8dalo, ko je bil star 16 let. Postal je vajenec Jamesa Hicksa, lokalnega arhitekta. _NEWLINE_Hardy se je pred selitvijo v London leta 1862 izu\xc4\x8dil za arhitekta. V Londonu se je vpisal na Kraljev kolid\xc5\xbe (King\'s College). Dobil je nagrado Kraljevega in\xc5\xa1tituta britanskih arhitektov (Royal Institute of British Architects) in Zveze arhitektov (Architectural Association). Aprila 1862 je postal pomo\xc4\x8dnik arhitekt pri Arthurju Blomfieldu in delal v \xc5\xbeupnijski cerkvi Vseh svetih v Windsorju v Berkshiru med letoma 1862 in 1864. Retabel, ki ga je morda zasnoval Hardy, je bil odkrit za opa\xc5\xbeem Vseh svetnikov avgusta 2016.  Sredi leta 1860 je bil Hardy odgovoren za izkop dela pokopali\xc5\xa1\xc4\x8da Stare cerkve svetega Pankracija pred njenim uni\xc4\x8denjem, ko je bila Midlandska \xc5\xbeeleznica podalj\xc5\xa1ana do nove postaje pri St. Pancrasu._NEWLINE_Hardy se ni nikoli po\xc4\x8dutil doma v Londonu, ker se je zavedal razrednih razlik in svoje dru\xc5\xbebene manjvrednosti. V tem \xc4\x8dasu se je za\xc4\x8del zanimati za socialno reformo in dela Johna Stuarta Milla. Njegov dorsetski prijatelj Horac Moule ga je seznanil z deli Charlesa Fourierja in Augusta Comta. Po petih letih se je, zaskrbljen zaradi zdravja, vrnil v Dorset, se naselil v Weymouthu in se odlo\xc4\x8dil, da se bo posvetil pisanju.\n_START_SECTION_\nRomanopisec\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1870, ko je kot arhitekt obnovil \xc5\xbeupnijsko cerkev v St. Juliotu v Cornwallu, je Hardy sre\xc4\x8dal in se zaljubil v Emmo Gifford, s katero se je poro\xc4\x8dil v Kensingtonu jeseni leta 1874. Leta 1885 sta se Thomas in njegova \xc5\xbeena preselila v Max Gate, hi\xc5\xa1o, ki jo je zasnoval Hardy in zgradil njegov brat. \xc4\x8ceprav sta se odtujila, je Emmina smrt leta 1912 nanj zelo vplivala. Hardy je odpotoval v Cornwall ponovno obiskat mesta, povezana z njegovim dvorjenjem; njegove Pesmi 1912\xe2\x80\x9313 so posledica njene smrti. Leta 1914 se je Hardy poro\xc4\x8dil s svojo tajnico Florence Emily Dugdale, ki je bila 39 let mlaj\xc5\xa1a, a ga je smrt njegove \xc5\xbeene \xc5\xa1e vedno te\xc5\xbeila in je posku\xc5\xa1al premagati \xc5\xbealost s pisanjem poezije.  Leta 1910 je bil Hardy odlikovan z redom za zasluge in bil tudi prvi\xc4\x8d nominiran za Nobelovo nagrado za knji\xc5\xbeevnost. Za nagrado je bil nomiran \xc5\xa1e enkrat 11 let pozneje.\n_START_SECTION_\nZadnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nHardy je decembra 1927 zbolel za plevritisom in je umrl 11. januarja 1928 po deveti uri v Max Gatu, ko je na smrtni postelji narekoval svojo zadnjo pesem za \xc5\xbeeno; na njegovem mrli\xc5\xa1kem listu je kot vzrok smrti napisano "sr\xc4\x8dno-\xc5\xbeilna sinkopa" in "starost". Pogreb je bil 16. januarja v Westminstrski opatiji. Hardy je \xc5\xbeelel, da se njegovo telo pokoplje v Stinsfordu v grobu z  njegovo prvo \xc5\xbeeno Emmo. Njegova dru\xc5\xbeina in prijatelji so se strinjali, vendar pa je izvr\xc5\xa1evalec njegove oporoke sir Sydney Carlyle Cockerell vztrajal, da ga pokopljejo v Pesni\xc5\xa1kem kotu (Poet\'s Corner) v opatiji. Kompromis je bil dose\xc5\xbeen tako, da so njegovo srce pokopali v Stinsfordu z Emmo, njegov pepel pa v opatiji. _NEWLINE_Kmalu po Hardyjevi smrti je izvr\xc5\xa1evalec njegove zapu\xc5\xa1\xc4\x8dine za\xc5\xbegal pisma in zapiske, ohranjenih je le 12 dokumentov, v enem so zapiski in izvle\xc4\x8dki iz \xc4\x8dasopisnih zgodb iz leta 1820. Raziskave so pokazale, da jih je Hardy uporabljal v svojih delih. V letu njegove smrti je gospa Hardy objavila Zgodnje \xc5\xbeivljenje Thomasa Hardyja (The Early Life of Thomas Hardy), 1841\xe2\x80\x931891. Delo sestavljajo sodobni zapiski, pisma, dnevniki in biografski zapisi, pa tudi ustne informacije pogovorov ve\xc4\x8d let._NEWLINE_Hardyjevo delo so ob\xc4\x8dudovali \xc5\xa1tevilni mlaj\xc5\xa1i pisatelji, tudi D. H. Lawrence, John Cowper Powys in Virginia Woolf. V svoji avtobiografiji Goodbye to All That (1929) se Robert Graves spominja sre\xc4\x8danja s Hardyjem v Dorsetu v za\xc4\x8detku leta 1920, ko ga je skupaj z novo \xc5\xbeeno toplo prejel ter ga spodbujal pri njegovem delu._NEWLINE_Hardyjeva rojstna hi\xc5\xa1a v Bockhamptonu in njegova hi\xc5\xa1a Max Gate v Dorchestru sta v lasti Dr\xc5\xbeavnega sklada.'