b'\n_START_ARTICLE_\nB. F. Skinner\n_START_SECTION_\nPrispevek k psihologiji\n_START_PARAGRAPH_\nNa znanstvenem podro\xc4\x8dju se je uveljavljal v \xc4\x8dasu, ko so se behavioristi \xc5\xbee odlo\xc4\x8dno usmerili k teorijam o notranjih stanjih kot so goni, potrebe, navade in podobno. To ga ni prestra\xc5\xa1ilo in odlo\xc4\x8den je bil zakorakati v nasprotno smer. Sicer je priznaval obstoj notranjih stanj, zavesti in biolo\xc5\xa1kih faktorjev pri vedenju, a ker teh ni mogo\xc4\x8de znanstveno raziskovati, jim ni posve\xc4\x8dal dodatne pozornosti. Menil je, da teh stanj in faktorjev ni potrebno raziskovati, da bi pojasnili vedenje. Trdil je, da je vse vedenje mo\xc5\xbeno opisati in pojasniti z analizo odnosov med dra\xc5\xbeljaji in odzivi. Omenjeni avtor je bil absolutni zagovornik determinizma, saj je zanj celotno vedenje pod nadzorom dra\xc5\xbeljajev. Zanj je tako svobodna volja iluzija. Njegovo teoretsko izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de je radikalni beheviorizem, po katerem je predmet psihologije vedenje, katerega je mogo\xc4\x8de opazovati objektivno. Zanj je splo\xc5\xa1no na\xc4\x8delo obna\xc5\xa1anja to, da ponavljamo odzive, ki vodijo k pozitivnim izidom in ne ponavljamo odzivov, ki vodijo k nevtralnim ali negativnim izidom. To splo\xc5\xa1no na\xc4\x8delo ja apliciral v svoje teoriji instrumentalnega/operantnega pogojevanja. Ko se \xc4\x8dlovek ali nek organizem na dolo\xc4\x8den na\xc4\x8din vede, s svojo dejavnostjo ali vedenjem spro\xc5\xbei v okolju razli\xc4\x8dne posledice. \xc4\x8ce so ugodne, se verjetnost vedenja, ki je te posledice povzro\xc4\x8dilo, pove\xc4\x8da, \xc4\x8de pa so posledice neugodne, se verjetnost vedenja zmanj\xc5\xa1a. Tako bi lahko rekli, da \xc4\x8dlovek ali organizem\xc2\xa0\xc2\xbboperira\xc2\xab\xc2\xa0v okolju, da bi spro\xc5\xbeil ugodne posledice. Skinner tem ugodnim posledicam pravi operanti, v terminologiji u\xc4\x8denja pa temu pravijo nagrade. Skinner je svojo teorijo zgradil predvsem na oja\xc4\x8devanju in tako je oja\xc4\x8devanje ali okrepitev klju\xc4\x8dni pojem njegove teorije, ki jo lahko imenujemo tudi teorija okrepitve.'