b'\n_START_ARTICLE_\nWilhelm von Tegetthoff\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo in \xc5\xa1olanje\n_START_PARAGRAPH_\nWilhelm, s polnim imenom Wilhelm Joseph Franz Seraph Gabriel von Tegetthoff, je bil rojen v Mariboru, na \xc5\xa0tajerskem, o\xc4\x8detu baronu Carlu von Tegetthoffu, pehotnem \xc4\x8dastniku in materi Leopoldini, roj. Czermak._NEWLINE_Sprva je za izobrazbo malega Wilhelma skrbel eden od u\xc4\x8diteljev de\xc5\xa1kega vzgajali\xc5\xa1\xc4\x8da 47. pehotnega polka, po kon\xc4\x8dani normalki je v letih 1837\xe2\x80\x9340 obiskoval mariborsko gimnazijo, v letih 1840\xe2\x80\x9345 pa avstrijsko mornari\xc5\xa1ko kadetnico (Collegio di cadetti di marina) v Benetkah.\n_START_SECTION_\nVoja\xc5\xa1ka kariera\n_START_PARAGRAPH_\nWilhelm je kot mornari\xc5\xa1ki \xc4\x8dastnik pod poveljstvom viceadmirala Dahlerupa sodeloval v avstrijski blokadi Benetk od maja do avgusta 1849. 16. junija 1851 je bil povi\xc5\xa1an v \xc4\x8din poro\xc4\x8dnika fregate , kasneje je napredoval do \xc4\x8dina poro\xc4\x8dnika linijske ladje (16. decembra 1852). Med krimsko vojno je bil poveljnik avstrijskega parnika Taurus, zasidranega v pristani\xc5\xa1\xc4\x8dih ob ustju Donave. V letih 1857-58 je skupaj z raziskovalcem Theodorjem von Heuglinom plul po Rde\xc4\x8dem morju in Adenskem zalivu, kjer je za Avstrijo raziskoval mo\xc5\xbenosti za pridobitev kolonialnih posesti, v lu\xc4\x8di skoraj\xc5\xa1njega odprtja Sue\xc5\xa1kega prekopa. Ko je 20. januarja 1858 obiskal Aden, ga je tam pri\xc4\x8dakala vest o povi\xc5\xa1anju v \xc4\x8din kapitana korvete. V letih 1859-60 je kot ajudant novega vrhovega poveljnika avstrijske mornarice, nadvojvode Maksimilijana sodeloval pri odpravi v Brazilijo. 27. aprila 1860 je bil imenovan za kapitana fregate in leta 1861 kapitana linijske ladje ter mu je bilo zaupano poveljstvo nad ladjevjem avstrijske mornarice na obmo\xc4\x8dju Levanta , v strate\xc5\xa1ko pomembnem vzhodnem Sredozemlju._NEWLINE_Med vojno za Schleswig-Holstein (1864) je dobil poveljstvo nad manj\xc5\xa1im delom avstrijskega ladjevja, s katerim je Avstrija Prusom prisko\xc4\x8dila na pomo\xc4\x8d proti mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i danski mornarici, ki je blokirala severna nem\xc5\xa1ka pristani\xc5\xa1\xc4\x8da (ustje reke Labe in pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Hamburg). Tegetthoff se je spopadel z danskim kapitanom Edouardom Suensonom v bitki za Helgoland , kjer je izbojeval\xc2\xa0\xc2\xbbpirovo zmago\xc2\xab\xc2\xa0z dvema fregatama, SMS Radetzky in SMS Schwarzenberg. Za pogum v bitki za Helgoland je bil nagrajen z admiralsko zastavo, cesar Franc Jo\xc5\xbeef pa ga je 10. maja 1864 kar s telegramom povi\xc5\xa1al v \xc4\x8din kontraadmirala.\n_START_SECTION_\nNaloge po bitki pri Visu\n_START_PARAGRAPH_\nPo zmagi pri Visu je Tegetthoff pozval cesarja Franca Jo\xc5\xbeefa k priklju\xc4\x8ditvi zaledja dalmatinske obale, z namenom, da se za\xc5\xa1\xc4\x8diti obmo\xc4\x8dje, potrebno za razvoj pomorskih baz. To je bilo dejansko dose\xc5\xbeeno \xc5\xa1ele po Tegetthoffovi smrti z zasedbo (1878) in priklju\xc4\x8ditvijo Bosne in Hercegovine (1908).\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0tudijsko potovanje in mehi\xc5\xa1ka misija\n_START_PARAGRAPH_\nTegetthoff je bil v letih 1866-67 na \xc5\xa1tudijskem potovanju v Franciji, Zdru\xc5\xbeenem kraljestvu in v ZDA. Med njegovim obiskom industrijske razstave v Parizu je bil 1. julija 1867 s depe\xc5\xa1o pozvan, naj se nemudoma vrne na Dunaj, saj je na dvor pri\xc5\xa1la vest, da je bil mehi\xc5\xa1ki cesar Maksimilijan I. Mehi\xc5\xa1ki (brat cesarja Franca Jo\xc5\xbeefa) po obsodbi na smrt 19. junija 1864 v Queretaru usmr\xc4\x8den. Zaupana mu je bila tajna naloga pripeljati v Avstrijo truplo pokojnega cesarja, zato je Wilhelm skupaj z bratom Carlom (ki mu je hotel pomagati iz nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dih zdravstvenih in finan\xc4\x8dnih te\xc5\xbeav) odpotoval v Mehiko, kjer so bile razmere po prevzemu oblasti Benita Juareza \xc5\xa1e zelo negotove. Po dolgotrajnih diplomatskih prizadevanjih je bilo truplo pokojnega cesarja z voja\xc5\xa1kim spremstvom le odposlano v Veracruz. Tegetthoff pa si je moral zelo naprezati tudi za izpustitev tistih avstrijskih dr\xc5\xbeavljanov, ki so slu\xc5\xbeili pokojnemu cesarju, bili sprva nekateri celo obsojeni na smrt, vendar nato ve\xc4\x8dinoma pomilo\xc5\xa1\xc4\x8deni in obsojeni na izgon. V pismu svoji zaupnici in prijateljici, baronici von Lutteroth, je Tegetthoff zaupal, da je fregata SMS Novara za plovbo od mehi\xc5\xa1kega Veracruza do Havane potrebovala pet dni, od tam do Cadiza v \xc5\xa0paniji pa nadaljnjih enaindvajset dni in pol. V pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Trst je SMS Novara prispela 16. januarja 1868, s tem je bila mu\xc4\x8dna misija uspe\xc5\xa1no zaklju\xc4\x8dena. 18. januarja je na Dunaju Tegetthoff vodil sve\xc4\x8dani sprevod pri pogrebu cesarja Maksimilijana v grobnici Kapucinske cerkve.\n_START_SECTION_\nPrevzem vodstva avstro-ogrske vojne mornarice\n_START_PARAGRAPH_\nTegetthoff je bil po preoblikovanju avstrijskega cesarstva v dvojno monarhijo 25. februarja 1868, v skladu z voljo dvora, imenovan za vrhovnega poveljnika avstro-ogrske vojne mornarice, s tem pa je dobil tudi odlo\xc4\x8dilno besedo pri najpomembnej\xc5\xa1ih odlo\xc4\x8ditvah glede njene organizacije in temeljnih ciljev razvoja. Tegetthoff je bil hkrati imenovan tudi za vodjo mornari\xc5\xa1ke sekcije vojnega ministrstva na Dunaju, katerega naloge (bolj administrativnega zna\xc4\x8daja) je dotlej opravljal viceadmiral Ludwig von Fautz. Kot \xc5\xa1ef mornari\xc5\xa1ke sekcije vojnega ministrstva si je Tegetthoff prizadeval za moderno in bolj u\xc4\x8dinkovito upravo njemu zaupanega podro\xc4\x8dja, ki je bilo dejansko povsem lo\xc4\x8deno od ostalih vej oboro\xc5\xbeenih sil, ter za razmejitev razli\xc4\x8dnih strokovnih delovnih podro\xc4\x8dij. Tegetthof se je takoj po prevzemu novih funkcij sre\xc4\x8dal z birokratskimi in politi\xc4\x8dnimi\xc2\xa0\xc2\xbbmlini na veter\xc2\xab, ki so ga na razne na\xc4\x8dine ovirali pri velikopoteznem cilju zagotoviti na\xc4\x8drtovanih petnajst za boj sposobnih oklepnic ter primerne obalne infrastrukture. Velika nasprotovanja in neuspehe je do\xc5\xbeivljal tudi v Reichstagu (avstro-ogrskem parlamentu), v katerem so poslanci nasprotovali najetju posebnih, samo za podro\xc4\x8dje mornarice namenjenih kreditov. S tem je bila gradnja flote zelo upo\xc4\x8dasnjena. Petnajst velikih oklepnic, ki jih je predvideval njegov cesarju predlo\xc5\xbeeni na\xc4\x8drt iz septembra 1868, habsbur\xc5\xa1ka monarhija ni imela niti v letih tik pred prvo svetovno vojno._NEWLINE_Politi\xc4\x8dne spremembe, ki jih je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1evala nespametna odlo\xc4\x8ditev, da ob vzpostavitvi dvojne monarhije vojna mornarica ne dobi posebnega ministrstva, so Tegetthoffa \xc4\x8dedalje bolj oddaljevale od njegovih idealov in ciljev. Kot ugledna javna osebnost se je moral udele\xc5\xbeevati najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih prireditev, ki pa mu niso prinesle notranjega zadovoljstva in jih ni znal izrabiti za \xc5\xa1iritev svojih idej ter za lobiranje v pomembnih in pogosto za vojno mornarico odlo\xc4\x8dujo\xc4\x8dih krogih. V \xc4\x8dasu svojega poveljevanja si je prizadeval, da bi bila vsa habsbur\xc5\xa1ka flota kar najbolje pripravljena na najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e izzive. Bli\xc5\xbeajo\xc4\x8da se otvoritev Sue\xc5\xa1kega prekopa je ponovno pove\xc4\x8dala pomen sredozemskega morja. Leta 1871 je bilo v avstro-ogrski vojni mornarici zgolj 374 \xc4\x8dastnikov (od tega 58 kadetov). Mornari\xc5\xa1ka akademija, ki se je v letih 1848-1866 selila med Benetkami, Trstom in Reko, je na Reki dobila nov program, po britanskih zgledih, saj je Tegetthoff od mornari\xc5\xa1kih \xc4\x8dastnikov pri\xc4\x8dakoval in zahteval ne samo obvladovanje stroke, ampak tudi splo\xc5\xa1no \xc5\xa1iroko razgledanost. K temu je pripomogla tudi izobrazba profesorjev, ki so bili na mornari\xc5\xa1ki akademiji po tegetthoffovi prenovi povsem primerljivi s svojimi kolegi v civilnih krogih, in pa napotitev kadetov na obvezna dalj\xc5\xa1a mornari\xc5\xa1ka kri\xc5\xbearjenja po svetu. V praksi je bil zaklju\xc4\x8dek \xc5\xa1tudija na mornari\xc5\xa1ki akademiji primerljiv s kon\xc4\x8danim \xc5\xa1tudijem na univerzi. Avstro-Ogrska je v tegetthoffovi dobi za\xc4\x8dela graditi oklepni fregati SMS Custoza in SMS Erzherzog Albrecht, ki sta bili v slu\xc5\xbebo vklju\xc4\x8deni 1871 in 1872.\n_START_SECTION_\nOtvoritev Sue\xc5\xa1kega prekopa\n_START_PARAGRAPH_\nJeseni 1869 je Tegetthofa doletela velika \xc4\x8dast, da je na jahti Greif s cesarjem Francem Jo\xc5\xbeefom odpotoval v Carigrad in nato na slovesnosti ob otvoritvi Sue\xc5\xa1kega prekopa. Glede na to, da so celo zunanji minister Beust, ogrski predsednik vlade grof Gyula Andrassy in trgovinski minister Ignaz von Plener, pluli lo\xc4\x8deno po Donavi in \xc4\x8crnem morju, je bila to izjemna cesarjeva pozornost. Avstrijska delegacija je po sprejemu pri sultanu odpotovala na obisk Svete de\xc5\xbeele. Iz Jaffe so s karavano pripotovali v Jeruzalem in Betlehem in se nato vrnili na obalo. Od tam je cesarska jahta v spremstvu oklepnic SMS Erzherzog Ferdinand Max in SMS Habsburg  ki jima je poveljeval kontraadmiral Friedrich von P\xc3\xb6ck, odplula proti prekopu. Avstrijska eskadra je 17. novembra v slavnostnem sprevodu v Sue\xc5\xa1ki prekop pri Port Saidu zaplula takoj za francosko jahto Aigle s cesarico Evgenijo na krovu, vse do Rde\xc4\x8dega morja. Delegacija s cesarjem na \xc4\x8delu je obiskala tudi piramide, cesarska jahta se je decembra 1869 vrnila v Trst. Tegetthoff kljub cesarjevi prisr\xc4\x8dni zdravici ob plovbi mimo otoka Vis ni mogel biti brezskrben, saj so ga ob politi\xc4\x8dnih gordijskih vozlih te\xc5\xbeili tudi osebni zdravstveni problemi.\n_START_SECTION_\nBolezen in smrt\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde v letu 1870 so se morali zdravniki ponovno ukvarjati s tegetthoffovimi rakastimi tvorbami na ustnici, toda bolezen je kljub terapevtskim posegom vse bolj napredovala in ga slabila. V za\xc4\x8detku leta 1871 je imel Tegetthoff vse pogostej\xc5\xa1e dihalne te\xc5\xbeave, zaradi katerih je zaprosil za dalj\xc5\xa1i dopust. V nedeljo, 2. aprila 1871, se je kljub povi\xc5\xa1ani temperaturi na Dunaju udele\xc5\xbeil sprejema pri kneginji Eleonori von Schwarzenberg, vendar se je na njem, zaradi slabega po\xc4\x8dutja, zadr\xc5\xbeal le kratek \xc4\x8das. V svoje stanovanje se je mo\xc4\x8dno prehlajen vrnil pe\xc5\xa1 in naslednjega dne oble\xc5\xbeal. Sprva je odklanjal zdravni\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d in jo sprejel \xc5\xa1ele ob hudih te\xc5\xbeavah z dihanjem. \xc5\xbde 4. aprila zve\xc4\x8der se je za\xc4\x8del njegov poslednji boj, ki ga je nezavesten kon\xc4\x8dal \xc5\xa1ele \xc4\x8dez tri dni, 7. aprila 1871, star komaj triin\xc5\xa1tirideset let. Tegetthoffov pogreb, ki ga je vodil pore\xc5\xa1ko-puljski \xc5\xa1kof Juraj Dobrila, je bil 10. aprila 1871 na dunajskem pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du Matzleindorf. Tegetthoffove posmrtne ostanke so konec oktobra 1872 premestili v dru\xc5\xbeinski grob na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du St. Leonhard v Gradcu. Zanj je do leta 1883 skrbela mati Leopoldina, ki je vanj kmalu za Wilhelmom pokopala sina Albrechta, pozneje pa \xc5\xa1e sina Carla.\n_START_SECTION_\nOdlikovanja in nagrade\n_START_PARAGRAPH_\npoveljni\xc5\xa1ki kri\xc5\xbeec reda Marije Terezije _NEWLINE_Veliki kri\xc5\xbe cesarskega reda Leopolda 1 stopnje ( Leopold orden - Grosskreuz )_NEWLINE_vitez III. stopnje reda \xc5\xbeelezne krone_NEWLINE_Veliki kri\xc5\xbe cesarskega reda \xc5\xbdelezne krone 1. stopnje ( Eisernen krone orden 1 klasse Grosskreuz )_NEWLINE_veliki kri\xc5\xbeec cesarskega reda na\xc5\xa1e Gospe guadeloupske'