b'\n_START_ARTICLE_\nSrednjeve\xc5\xa1ke komune v Italiji\n_START_SECTION_\nItalijanska razli\xc4\x8dica\n_START_PARAGRAPH_\nPovsod po Evropi so se te skupnosti organizirale za za\xc5\xa1\xc4\x8dito privatne lastnine in prostega trgovanja, zato nad seboj niso priznavale nobene ekonomske oblasti, a se niso upirale ostalim tipi\xc4\x8dnim fevdalnim obveznostim. Samo italijanske komune so pojem lastnine in svobode jemale bolj iz politi\xc4\x8dnega vidika in so prav zato edine, ki so se pozneje (od 13. stoletja dalje) razvile v samostojna mesta in dr\xc5\xbeave. Seveda tu govorimo le o severni polovici Apeninskega polotoka, ki je spadala pod Sveto rimsko cesarstvo, katere uprava ni imela pregleda niti nad najbli\xc5\xbenjimi fevdi, kaj \xc5\xa1ele nad obrobnimi deli dr\xc5\xbeave. Na jugu Italije so vladali Normani, s strogo fevdalno ureditvijo, ki je sicer dovoljevala nastanek komun, vendar s skrajno omejenimi pravicami. V glavnem so smele te komune samo skrbeti za javni red v mestu in pobirati dajatve za fevdalne gospode.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0kofovska in lai\xc4\x8dna uprava\n_START_PARAGRAPH_\nItalijansko ljudstvo se je sicer postopoma otreslo fevdalnih gospodov, ostalo pa je deloma pod vplivom Cerkve, saj je imela Srednjeve\xc5\xa1ka miselnost \xc5\xa1e vedno veliko spo\xc5\xa1tovanje do cerkvenih predstavnikov. Ko so me\xc5\xa1\xc4\x8dani pri\xc5\xa1li na oblast, so se velikokrat zavedali svoje nezadostne pripravljenosti na vladanje in so se zato obrnili na \xc5\xa1kofe. Tako so v raznih italijanskih komunah s \xc4\x8dasom pri\xc5\xa1li do pomembnih upravnih polo\xc5\xbeajev samo \xc5\xa1kofje in njihovi poobla\xc5\xa1\xc4\x8denci._NEWLINE_Oblast je ostala v lai\xc4\x8dnih rokah v tistih komunah, kjer je bilo na razpolago dovolj \xc5\xa1olanih ljudi (sodnikov, notarjev) in dovolj kapitala (ve\xc4\x8djih posestnikov in trgovcev). Te skupnosti so se sprva imenovale konzularne komune in njihovi predstavniki konzuli. To poimenovanje da razumeti, da so se ta mesta zgledovala po starorimskem na\xc4\x8dinu upravljanja. Nekateri zgodovinarji menijo, da je sploh vsa zgodovina italijanskih srednjeve\xc5\xa1kih komun le naravna posledica dolo\xc4\x8dene rimljanske miselnosti, ki naj bi se bila trajno zakoreninila v nekaterih politi\xc4\x8dnih in socialnih ozirih. Drugi so mnenja, da se je \xc5\xa1lo le za sklicevanje na neko idealizirano preteklost. Edina gotova dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina starorimske dr\xc5\xbeave je vsebina statutov, to je komunskih zakonikov, ki temeljijo vsi na zakonodaji anti\xc4\x8dnega Rima._NEWLINE_Konzulov je bilo navadno dvanajst in so predstavljali bodisi zakonodajno kot sodno oblast. V slu\xc4\x8daju va\xc5\xbenej\xc5\xa1ih problemov so sklicali parlamentum, to je splo\xc5\xa1no ljudsko zborovanje, \xc4\x8digar mnenje je bilo odlo\xc4\x8dilno._NEWLINE_Dejansko so konzularne komune trajale malo \xc4\x8dasa, ker so spori med konzuli privedli do volitve vi\xc5\xa1jega predstavnika, imenovanega podest\xc3\xa0. Moral je biti tujec, torej rojen in do tedaj bivajo\xc4\x8d izven zadevne komune, in na oblasti je ostal le eno leto. Predsedoval je skupnosti, ki se je imenovala velika komuna (commune majus). To so bile podestatske komune, ki niso ve\xc4\x8d sklicevale parlamenta.\n_START_SECTION_\nNotranji spori\n_START_PARAGRAPH_\nKer so bila mesta v stalnih bojih s sosedi, je komuna potrebovala vedno novih vojakov in gmotnih sredstev. Mestni obrtniki, ki so bili zdru\xc5\xbeeni v cehe, so bili \xc5\xa1tevilni in so si lahko sami priskrbeli bojno opremo. Komune so se torej obrnile nanje sprva za obrambo mesta, pozneje tudi za osvojevalne bitke. Seveda so se na ta na\xc4\x8din obrtniki priborili do oblasti: ustvarili so malo komuno (commune minus), na \xc4\x8delu katere je bil capitano, prav tako tujec in izvoljen za eno leto. Ker so bila vsa mesta vedno vpletena v ve\xc4\x8dje in manj\xc5\xa1e spopade s sosedi, za kar je bilo potrebno sodelovanje vseh me\xc5\xa1\xc4\x8danov, je velika komuna pa\xc4\x8d morala sprejeti malo in podest\xc3\xa0 si je moral deliti oblast s capitanom._NEWLINE_Vendar to ni bilo razredno nasprotovanje, kot bi ga danes imenovali: v resnici je to bila le osebna borba za oblast med bogatej\xc5\xa1imi me\xc5\xa1\xc4\x8dani, ki je ve\xc4\x8dkrat popolnoma opusto\xc5\xa1ila in obubo\xc5\xbeala mesto. Posledice so bile za me\xc5\xa1\xc4\x8dane tako hude, da so po nekaterih bitkah z drugimi mesti morali sprejeti mir\xc2\xa0\xc2\xbbza vsako ceno\xc2\xab, tudi s predajo sovra\xc5\xbenemu nasprotniku._NEWLINE_Kjer se to ni zgodilo, je ostala oblast v rokah najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega ali najspretnej\xc5\xa1ega med tekmeci, kar je po nekaj desetletjih privedlo do sinjorij.\n_START_SECTION_\nZunanji spori\n_START_PARAGRAPH_\nPrav zaradi za\xc4\x8detne opredelitve, ko so se komune obrnile nekatere do \xc5\xa1kofov in druge do lai\xc4\x8dnih osebnosti, so se \xc5\xbee v prvih zametkih italijanskih komun pokazale ideolo\xc5\xa1ke smernice, ki so kmalu privedle do politi\xc4\x8dnega dualizma. To je bil zgodovinski povod za nastanek poznej\xc5\xa1ega strankarskega boja med gvelfi in gibelini, ki je zajel vsa mesta tedanje Italije. Vsesplo\xc5\xa1no gibanje za osvojevanje novih ozemelj in \xc5\xa1iritev oblasti nad sosednje komune se je \xc5\xa1e stoletja skrivalo za ideolo\xc5\xa1kimi pretvezami in versko pobarvanimi spori strank.'