b'\n_START_ARTICLE_\nFrancis Peyton Rous\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nV svojem laboratoriju se je Rous ukvarjal s prena\xc5\xa1anjem rakavih tvorb med osebki pri koko\xc5\xa1ih. Do svojega najpomembnej\xc5\xa1ega odkritja je pri\xc5\xa1el \xc5\xbee leta 1911, ko je iz krvi koko\xc5\xa1i z izra\xc5\xbeenim tumorjem odfiltriral vse celice in ve\xc4\x8dje delce ter jo vnesel v zdravo koko\xc5\xa1. Kmalu se je tudi prej zdravi koko\xc5\xa1i razvila tvorba, po vseh zna\xc4\x8dilnostih enaka tumorju bolne. Kmalu je uspel s prenosom \xc5\xa1e drugega tipa tumorja in leta 1912 je zapisal, da je\xc2\xa0\xc2\xbbagens\xc2\xab\xc2\xa0prenosa verjetno virus. Njegova teorija med sodobniki ni bila sprejeta in v naslednjih letih je Rous dokazoval, da ne gre za normalno reakcijo tkiva na prisotnost antigenov iz druge koko\xc5\xa1i. Eksperimentalno je s filtrati raz\xc5\xa1irjal tumorje v razli\xc4\x8dna tkiva in dokazal, da razli\xc4\x8dni virusi povzro\xc4\x8dijo razli\xc4\x8dne tipe tumorjev. Opazoval je tudi odpornost razli\xc4\x8dno zdravih gostiteljev na prenos tumorjev, pri \xc4\x8demer je uspe\xc5\xa1no lo\xc4\x8dil pojav odpornosti na virus in na tumor sam. Kljub prepri\xc4\x8dljivim dokazom teorija ni bila splo\xc5\xa1no sprejeta. Zato se je odlo\xc4\x8dil raz\xc5\xa1iriti delo \xc5\xa1e na sesal\xc4\x8dje tumorje, a poskusi na mi\xc5\xa1ih niso bili uspe\xc5\xa1ni._NEWLINE_Po tem neuspehu in ob pritisku prve svetovne vojne se je Rous preusmeril na bolj nujne medicinske raziskave. Naslednjih dvajset let se je ukvarjal predvsem z imunskimi reakcijami na transfuzijo krvi._NEWLINE_K raku se je ponovno vrnil leta 1934, ko je Richard Shope objavil odkritje, da se poseben tip tumorja, kasneje poimenovan Shopejev papilom, prena\xc5\xa1a med zajci z agensi, ki so po svojih lastnostih podobni virusom. To je bila za Rousa potrditev da je \xc5\xa1lo pri koko\xc5\xa1jih tumorjih dejansko za virusni prenos in pri\xc4\x8del raziskovati papilomaviruse. Vedel je, da so bradavice (papilomi) prisotni pri mnogo zajcih v divjini, a mu ni uspelo povzro\xc4\x8diti raka zgolj z vbrizgavanjem filtrata v zdrave osebke. Tako je razvil teorijo, da so virusi v populaciji splo\xc5\xa1no prisotni, a lahko povzro\xc4\x8dijo raka le ob dolo\xc4\x8denih pogojih. Predvsem katran se je izkazal kot u\xc4\x8dinkovit spro\xc5\xbeilec. V naslednjih letih je teorijo razdelal in razvil ve\xc4\x8d izhodi\xc5\xa1\xc4\x8d za raziskave interakcij med virusi in kemi\xc4\x8dnimi karcinogeni._NEWLINE_Poleg raziskovalnega dela je bil med letoma 1922 in 1970 urednik revije The Journal of Experimental Medicine.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nRousovo delo je do\xc5\xbeivelo \xc5\xa1ir\xc5\xa1e priznanje \xc5\xa1ele po drugi svetovni vojni, ko je postala teorija o virusnem prenosu nekaterih rakavih obolenj splo\xc5\xa1no sprejeta. Sprejet je bil za \xc4\x8dlana nacionalne akademije znanosti ZDA in tujega \xc4\x8dlana ve\xc4\x8d drugih akademskih in\xc5\xa1titucij, med njimi britanske Kraljeve dru\xc5\xbebe in Kraljeve danske akademije znanosti._NEWLINE_Leta 1966, 55 let po svojem najpomembnej\xc5\xa1em odkritju, je zanj prejel Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino.'