b'\n_START_ARTICLE_\nBeethovnov spomenik\n_START_PARAGRAPH_\nBeethovnov spomenik je velik bronast kip Ludwiga van Beethovna, ki stoji na M\xc3\xbcnsterplatzu v Bonnu, Beethovnovem rojstnem kraju. Odkrit je bil 12. avgusta 1845  v \xc4\x8dast 75. obletnice skladateljevega rojstva.\n_START_SECTION_\nOzadje\n_START_PARAGRAPH_\nCarl Heinrich Breidenstein (1796\xe2\x80\x931876) je bil prvi nem\xc5\xa1ki profesor muzikologije na Univerzi v Bonnu od leta 1823. Leta 1828 je prvi\xc4\x8d izrazil idejo o spomeniku Beethovnu v njegovem rojstnem mestu. Leta 1832 je napisal \xc4\x8dlanek, v katerem je predlagal, da bi morali Beethovnu postaviti spomenik "ali \xc5\xa1e bolje, \xc5\xbeiv spomenik, posve\xc4\x8den umetnosti, izobra\xc5\xbeevanju itd."_NEWLINE_Do takrat v Nem\xc4\x8diji in Avstriji niso imeli navade postavljati kipov velikim kulturnim osebnostim. Friedrich Schiller je moral \xc4\x8dakati do leta 1839, prvi spomenik Mozartu (v Salzburgu, Avstrija) je bil postavljen \xc5\xa1ele leta 1842 in prvi kip Beethovnu na Dunaju, v mestu, v katerem je pre\xc5\xbeivel ve\xc4\x8dino \xc4\x8dasa, bil z njim najbolj povezan, na Dunaju je umrl, je bil postavljen \xc5\xa1ele leta 1880._NEWLINE_17. decembra 1835 je Bonsko zdru\xc5\xbeenje za Beethovnov spomenik, ki ga je vodil slavni Shakespearjev prevajalec August Wilhelm Schlegel, objavilo razpis za trajni spomin na Beethovna. Poslali so ga vsem glavnim glasbenim publikacijam v Nem\xc4\x8diji, Franciji in Angliji. Bavarski kralj Ludvik I. je bil navdu\xc5\xa1en, vendar odziv ni bil preve\xc4\x8d obetaven: v Parizu je Luigi Cherubini obljubil poseben koncert za zbiranje sredstev, a si je nato premislil; v Londonu sta Beethovnova prijatelja sir George Smart in Ignaz Moscheles darovala dobrodelni koncert v gledali\xc5\xa1\xc4\x8du Drury Lane, vklju\xc4\x8dno z Odo radosti iz Devete simfonije, vendar je bil slabo obiskan. _NEWLINE_Franz Liszt se je vklju\xc4\x8dil v projekt oktobra 1839, ko je postalo jasno, da je izvedba v nevarnosti zaradi pomanjkanja finan\xc4\x8dne pomo\xc4\x8di. Do takrat so francoski prispevki zna\xc5\xa1ali manj kot 425 frankov; Lisztova osebna donacija pa je presegla 10.000 frankov. Prizadeval si je za spomenik in vlo\xc5\xbeil svojo osebno energijo v koncert in recitale, katerih prihodki so bili namenjeni skladu za gradnjo. En tak koncert je bil njegov zadnji javni nastop s Fr\xc3\xa9d\xc3\xa9ricom Chopinom, klavirski duo koncert je bil v dvorani Salle Pleyel in Pari\xc5\xa1kem glasbenem konservatoriju 25. in 26. aprila 1841. _NEWLINE_Edini pogoj za udele\xc5\xbebo Liszta je bil, da mora biti kipar Beethovnovega kipa Italijan Lorenzo Bartolini. Toda naro\xc4\x8dilo je bilo oddano Nemcu Ernstu Juliusu Hahnelu (1811\xe2\x80\x931891).  Ulil ga je Jakob Daniel Burgschmiet iz N\xc3\xbcrnberga._NEWLINE_Liszt se je prav zato vrnil na koncertne odre; prej se je upokojil in ni ve\xc4\x8d komponiral, \xc4\x8das je pre\xc5\xbeivljal s svojo dru\xc5\xbeino. Napisal je tudi posebno delo ob odkritju: Festivalsko kantato ob slovesni postavitvi Beethovnovega spomenika v Bonnu (Festkantate zur Enth\xc3\xbcllung des Beethoven-Denkmals in Bonn S.67). Drugi glasbeniki so sodelovali \xc5\xbee prej: Robert Schumann je ponudil, da napi\xc5\xa1e Grande Sonate in jo objavi z zlato obrobo in \xc4\x8drnim trakom, prihodke od prodaje pa nameni za gradbeni sklad. Njegova sonata Majhen prispevek k Beethovnovemu spomeniku: trpljenje, nagrade, zmaga: velika sonata za klavir za Beethovnov spomenik, Florestan in Eusebius (Obolen auf Beethovens Monument: Ruinen, Troph\xc3\xa4en, Palmen: grosse Sonate f\xc3\xbcr das Pianoforte f\xc3\xbcr Beethovens Denkmal, von Florestan und Eusebius) je do\xc5\xbeivela nekaj sprememb imena. Zalo\xc5\xbeniki je leta 1836 niso sprejeli, zato jo je popravljal in je bila objavljena leta 1839 kot njegova Fantazija v C-duru (Fantasie v C, opus 17) s posvetilom Lisztu. V prvem stavku Schumann morda namiguje na temo iz pesmi Beethovnovega ciklusa An die Ferne Geliebte (Oddaljena ljubljena) , kar je bil verjetno namig na njegovo "oddaljeno ljubljeno", Claro Wieck, ki je bila takrat lo\xc4\x8dena od njega v Parizu po naro\xc4\x8dilu njenega o\xc4\x8deta Friedricha Wiecka.  Leta 1841 je Felix Mendelssohn za ta projekt napisal svoje Variacije s\xc3\xa9rieuses v d-molu. _NEWLINE_Odkritje spomenika je bilo prvotno predvideno za 6. avgust 1843, vendar je bilo prelo\xc5\xbeeno na 12. avgust 1845._NEWLINE_12. maja 1845 je Schlegel umrl. Njegovo mesto vodje organizacijskega odbora je prevzel pobudnik ideje Heinrich Breidenstein.\n_START_SECTION_\nBeethovnova dvorana\n_START_PARAGRAPH_\nBeethovnov spomenik je bil uradno odkrit ob tridnevnem Beethovnovem festivalu, kar naj bi bil vrhunec prireditve. Mesec pred festivalom so ugotovili, da ni primernega kraja, saj so pri\xc4\x8dakovali 3000 udele\xc5\xbeencev. Na Lisztovo \xc5\xbeeljo in \xc5\xa1ele potem, ko se je ponudil, da krije celotne stro\xc5\xa1ke sam, je odbor najel arhitekta in gradbenike za gradnjo Beethovnove dvorane. Imeli so manj kot dva tedna \xc4\x8dasa, da jo zgradijo, zato so morali delati 24 ur dnevno._NEWLINE_Na sre\xc4\x8do je bilo ve\xc4\x8d pozornosti namenjene glasbenikom, ki so izvajali program. Orkester je bil sestavljen iz igralcev iz de\xc5\xbeelnih orkestrov s tega obmo\xc4\x8dja. [10] Dvojni bas je pel svetovno znani Domenico Dragonetti, ki je poznal Beethovna in bil star 82 let, vendar \xc5\xa1e vedno sposoben izvajalec. Umrl je v manj kot enem letu za tem.\n_START_SECTION_\nSlovesnost\n_START_PARAGRAPH_\nBeethovnov festival (Beethovenfest) se je za\xc4\x8del v nedeljo, 10. avgusta 1845. Louis Spohr, ki je poznal Beethovna, je zve\xc4\x8der dirigiral Misso solemnis in Deveto simfonijo._NEWLINE_V torek zjutraj, 12. avgusta, so ob odkritju v stolnici izvedli Ma\xc5\xa1o v C-duru. Nato je potekalo uradno odkritje. Udele\xc5\xbeilo se ga je veliko uglednih osebnosti: pruski kralj Friderik Viljem IV. in njegova soproga, kraljica Viktorija (kot del svojega prvega kontinentalnega obiska po kronanju osem let prej) in princ Albert, nadvojvoda Friderik Avstrijski, skladatelji Hector Berlioz, Giacomo Meyerbeer, Ignaz Moscheles in F\xc3\xa9licien David; dirigenta Charles Halle in sir George Smart; baritonista Josef Staudigl in Johann Baptist Pischek (1814\xe2\x80\x931873); sopranistki Jenny Lind in Pauline Viardot, ter Lola Montez. Roberta Schumanna in Felixa Mendelssohna, ki sta napisala pomembna dela za klavir za zbiranje sredstev za spomenik, ni bilo. Tudi Richarda Wagnerja ni bilo, a se je gotovo zavedal pomembnosti dogodka, saj je teden prej pisal Lisztu in predlagal postavitev podobnega kipa Carlu Mariu von Webru v Dresdnu. Vsi obiskovalci in dostojanstveniki so podpisali pergament, ki je bil zaprt v svin\xc4\x8deno krsto v spomeniku. Temu je sledil popoldanski koncert: Liszt je igral koncert Emperor in dirigiral Peto simfonijo, Spohr je dirigiral Coriolan Overture, arijo iz oratorija Kristus na Oljski gori, ter kvartet in finale iz Fidelia. Sprva je predlagal Berliozov Requiem, a je Berlioz vztrajal, da on in samo on igra to delo, \xc4\x8desar pa odbor ni odobril, zato je na\xc4\x8drt propadel. Zve\xc4\x8der je bil spektakularen ognjemet._NEWLINE_Naslednji dan, v sredo, 13. avgusta, je bil koncert, ki je trajal \xc5\xa1tiri ure: igrali so Lisztovo Festivalsko kantato za otvoritev Beethovnovega spomenika v Bonnu (dvakrat, enkrat brez kraljevskih gostov in spet po njihovem prihodu), Beethovnovo uverturo Egmont, Webrov klavirski koncert, Leonorino arijo iz Fidelia, Mendelssohnovo arijo in pesem Adelaide. Temu je sledil banket za 550 gostov v hotelu Der Stern. Banket je bil prekinjen zaradi obna\xc5\xa1anja Lole Montez, ki je plesala na mizi in v zadrego spravljala Liszta z vztrajanjem, da je njegova gostja na slovesnosti in je zahtevala primeren sede\xc5\xbe za svoj polo\xc5\xbeaj, kar bi spremenilo vnaprej\xc5\xa1njo razporeditev sede\xc5\xbeev. Ta \xc5\xa1kandal je oblasti v Bonnu tako razjezil, da ga niso povabili, ko so leta 1870 praznovali Beethovnovo stoletnico v Bonnu.'