b'\n_START_ARTICLE_\nFrigij\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_SECTION_\nZna\xc4\x8dilnosti\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi skromnih virov njeno mesto v okviru indoevropske dru\xc5\xbeine ni dokon\xc4\x8dno pojasnjeno. Sprva so jo jezikoslovci (tudi na podlagi zgodovinskih virov) povezovali s starimi indoevropskimi jeziki balkanskega prostora, predvsem s tra\xc4\x8danskim, in predpostavljali trako-frigijsko jezikovno skupino. Ker pa je tra\xc4\x8danski jezik \xc5\xa1e bolj skromno izpri\xc4\x8dan kot frigijski, ta povezava ni zanesljivo dokazana. Zdi pa se verjetno, da je med dana\xc5\xa1njimi indoevropskimi jeziki frigij\xc5\xa1\xc4\x8dini blizko sorodna armen\xc5\xa1\xc4\x8dina (Mallory 1989: 32-35).\n_START_SECTION_\nPisava in napisi\n_START_PARAGRAPH_\nFrigijske napise \xc4\x8dasovno delimo v dva temeljna korpusa: starofrigijske in novofrigijske napise. Starofrigijski napisi so iz obdobja med 8. in 4. stoletjem pr. n. \xc5\xa1t. in izvirajo predvsem iz Gordiona, prestolnice Frigije. Nato pride do nekajstoletnega zatona, ki se prekine \xc5\xa1ele v 1. stoletju n. \xc5\xa1t., ko nastopi obdobje novofirgijskih napisov. Iz prvih stoletij n. \xc5\xa1t. je tako ohranjenih okoli 110 napisov, pisanih v razli\xc4\x8dici gr\xc5\xa1ke pisave, ki so po vsebini prepovedi skrunjenja grobov. Kot govorjeni jezik je frigij\xc5\xa1\xc4\x8dina izpri\xc4\x8dana \xc5\xa1e v 5. stoletju n. \xc5\xa1t., najkasneje do 7. stoletja n. \xc5\xa1t. pa je izumrla (Haarmann 2002: 166-167).'