b"\n_START_ARTICLE_\nIluzionisti\xc4\x8dno stropno slikarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nIluzionisti\xc4\x8dno stropno slikarstvo, ki vklju\xc4\x8duje tehnike perspektive di sotto v s\xc3\xb9 in quadratura, je tradicija v renesan\xc4\x8dni, baro\xc4\x8dni in rokoko umetnosti, v kateri se za ustvarjanje iluzije uporabljajo trompe l'oeil, perspektivna orodja, kot so skraj\xc5\xa1anje in drugi prostorski u\xc4\x8dinki trirazse\xc5\xbenega prostora na sicer dvodimenzionalni ali prete\xc5\xbeno ravni povr\xc5\xa1ini stropa nad gledalcem. Pogosto se uporablja za ustvarjanje iluzije odprtega neba, kot je okulus v Andrea Mantegne Camera degli Sposi ali iluzija arhitekturnega prostora, kot je kupola, ena izmed fresk Andrea Pozza v cerkvi Sant'Ignazio v Rimu. Iluzionisti\xc4\x8dno stropno slikarstvo spada v splo\xc5\xa1ni razred iluzionizma v umetnosti - umetnost, ki je zasnovana za ustvarjanje natan\xc4\x8dnih predstav o resni\xc4\x8dnosti.\n_START_SECTION_\nDi sotto in s\xc3\xb9\n_START_PARAGRAPH_\nDi sotto in s\xc3\xb9 (ali sotto in su), kar pomeni 'gledano od spodaj' ali 'od spodaj navzgor' v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini, razvito v italijanskem renesan\xc4\x8dnem slikarstvu poznega quattrocenta, zlasti v Camera degli Sposi Andrea Mantegne v Mantovi in v freskah Melozza da Forl\xc3\xacja. Italijanska terminologija za to tehniko odra\xc5\xbea vpliv slednjega umetnika in se imenuje prospettiva melozziana ali 'Melozzova perspektiva'. Druga pomembna uporaba je Antonia da Correggia v stolnici v Parmi, ki napoveduje baro\xc4\x8dno veli\xc4\x8dino._NEWLINE_Tehnika pogosto uporablja skraj\xc5\xa1ane figure in arhitekturno izginjajo\xc4\x8do to\xc4\x8dko za ustvarjanje percepcije pravega prostora na sliki, najbolj pogosto na poslikanem stropu nad gledalcem.\n_START_SECTION_\nRazvoj\n_START_PARAGRAPH_\nItalijanski renesan\xc4\x8dni umetniki so uporabili svoje zaupanje v rokovanje s perspektivo pri slikanju stropov in premagali probleme uporabe linearne perspektive na konkavnih povr\xc5\xa1inah kupol, da bi raztopili arhitekturo in ustvarili iluzijo neomejenega prostora._NEWLINE_Slikani in oblikovani stropi so bili v Italiji in drugod gotska tradicija; toda prvi strop, ki je bil poslikan, da bi se ustvaril odprt prostor, je ustvaril Andrea Mantegna, mojster perspektive, ki je \xc5\xa1el v Mantovo kot dvorni slikar h Gonzagom. Njegova mojstrovina je bila serija fresk, ki je dosegla vrhunec leta 1474 v Camera degli Sposi (poro\xc4\x8dna soba) vojvodske pala\xc4\x8de. V teh delih je umetnost iluzionisti\xc4\x8dne perspektive prenesel do nove meje. Stene je poslikal z iluzionisti\xc4\x8dnimi prizori dvornega \xc5\xbeivljenja, strop pa se je zdel kot okulus, odprt proti nebu, s slu\xc5\xbeabniki, pavom in kerubi, ki so se nagibali nad ograjo, vidno od spodaj navzgor \xe2\x80\x93 di sotto in s\xc3\xb9. To je bil prototip iluzionisti\xc4\x8dnega stropnega slikarstva, ki naj bi postal pomemben element italijanskega baroka._NEWLINE_Correggio v Parmi je zavzel iluzionisti\xc4\x8dni strop korak naprej v svojih freskah Kristusa in apostolov za kupolo v cerkve svetega Janeza Evangelista in kupolo  stolnice v Parmi, ki je najbolj znano Correggiovo delo (1520 \xe2\x80\x9324); v teh freskah Correggio obravnava celotno povr\xc5\xa1ino kot prostran nebesni obok, v katerem plavajo figure. V vizualni kontinuiteti med arhitekturno notranjostjo in slikanimi povr\xc5\xa1inami se zdi, da Correggiovi oblaki in figure naseljujejo isti arhitekturni prostor, v katerem stoji gledalec._NEWLINE_V baro\xc4\x8dnem Rimu je dolgoletna tradicija stropov s freskami dobila velik zamah v velikih projektih v Palazzo Farnese pod vodstvom  Annibala Carraccija in njegove ekipe, vendar so bili figuralni subjekti \xc5\xa1e vedno zaprti v ve\xc4\x8d ogrodnih predelih (quadri riportati) in perspektiva, ki smo jih videli spodaj, ni bila dosledno upo\xc5\xa1tevana._NEWLINE_Od 1625 do 1627 je Giovanni Lanfranco, rojen v Parmi, ki je poznal Correggiovo kupolo, poslikal ogromno kupolo cerkve Sant'Andrea della Valle z Vnebovzetjem Device, ki je s svojimi bujnimi iluzionisti\xc4\x8dnimi u\xc4\x8dinki preobremenjevala sodobne gledalce in postala ena prvih visokobaro\xc4\x8dnih mojstrovin. Lanfrankovo delo v Rimu (1613\xe2\x80\x931630) in v Neaplju (1634\xe2\x80\x931646) je bilo klju\xc4\x8dnega pomena za razvoj iluzionizma v Italiji._NEWLINE_Pietro Berrettini, imenovan Pietro da Cortona, je izjemno razvil iluzionisti\xc4\x8dno stropno fresko v delih, kot je strop (1633\xe2\x80\x931639) gran-salona v Palazzo Barberini. Od 1676 do 1679 je Giovanni Battista Gaulli, imenovan Baciccio, naslikal \xc4\x8ca\xc5\xa1\xc4\x8denje Jezusovega imena na stropu cerkve Ges\xc3\xb9, jezuitskega sede\xc5\xbea v Rimu. Od leta 1691 do 1694 je Andrea Pozzo naslikal Vnebovhod svetega Ignacija v raj na obodu ladje cerkve Sant'Ignazio v Rimu, s teatralnostjo in \xc4\x8dustvi."