b"\n_START_ARTICLE_\nRobert Falcon Scott\n_START_SECTION_\nOdprava z ladjo Discovery v letih 1900 - 1904\n_START_PARAGRAPH_\nPo ukazu Clemensa Markhama, nekdanjega polarnega raziskovalca in kasnej\xc5\xa1ega predsednika Kraljevskega geografskega dru\xc5\xa1tva, je Scott prevzel poveljstvo Narodne antarkti\xc4\x8dne odprave, ki se je za\xc4\x8dela leta 1900. Odprava je raziskala Rossovo morje in na njegovi zahodni strani odkrila ozemlje, ki so ga poimenovali Zemlja kralja Edvarda VII. po tedanjem britanskem monarhu. Dosegli so najju\xc5\xbenej\xc5\xa1o to\xc4\x8dko do tedaj - Scott, Ernest Shackleton in Edward Wilson so 31. decembra 1902 pri\xc5\xa1li na 82\xc2\xb017' ju\xc5\xbene zemljepisne \xc5\xa1irine._NEWLINE_Na tej odpravi se je Scott spoznal z Ernestom Shackletonom, ki je bil njegov tretji oficir. Veliko njunih biografov je pisalo o njunem sovra\xc5\xa1tvu in tekmovalnosti med njima. Glavni vir za te trditve je bila avtobiografija Alberta Armitagea, Scottovega navigatorja in namestnika na tej odpravi, vendar Ranulph Fiennes v svoji biografiji Scotta, izdani leta 2003, ugotavlja, da za to ni veliko dokazov in da sta Scott in Shackleton na odpravi \xc5\xbeivela v prijateljskih odnosih.\n_START_SECTION_\nOdprava z ladjo Terra Nova v letih 1910 - 1912\n_START_PARAGRAPH_\nScott je postal obseden z idejo, da bi prvi dosegel ju\xc5\xbeni te\xc4\x8daj. K temu sta botrovala \xc5\xbeelja po pove\xc4\x8danju dru\xc5\xbeinskega bogastva in mnenje, da je to pomemben in potreben dose\xc5\xbeek za njegovo dr\xc5\xbeavo. Po poroki s Kathleen Bruce 2. septembra 1908 in rojstvu edinega sina Petra naslednje leto, je za\xc4\x8del pripravljati svojo drugo polarno odpravo. Ladja Terra Nova je iz Londona izplula 1. junija 1910 in se ustavila \xc5\xa1e v wale\xc5\xa1kem Cardiffu. Scott je z ladjo potoval le do Rotherhithea, se vrnil v London in mesec kasneje s hitro ladjo odplul proti ju\xc5\xbeni Afriki, kjer se je dokon\xc4\x8dno vkrcal na Terro Novo._NEWLINE_Kmalu je odkril, da bo na poti do te\xc4\x8daja moral tekmovati z Norve\xc5\xbeanom Roaldom Amundsenom. Ko je peterica mo\xc5\xbe (Scott, poro\xc4\x8dnik Henry Bowers, mornari\xc5\xa1ki pod\xc4\x8dastnik Edgar Evans, Edward Wilson in Lawrence Oates) 17. januarja 1912 dosegla te\xc4\x8daj, je odkrila, da jih je Amundsen prehitel za ve\xc4\x8d kot en mesec. Vrnil se je brez te\xc5\xbeav, Scottova skupina pa je potovala v izjemno te\xc5\xbekih razmerah, kakr\xc5\xa1ne so zatem izmerili le \xc5\xa1e enkrat, v 60. letih 20. stoletja._NEWLINE_Prvi je podlegel Evans, ki se je po\xc5\xa1kodoval pri padcu in do\xc5\xbeivel hiter telesni in du\xc5\xa1evni zlom. Oates je trpel zaradi stare rane, prejete v vojni, zato je kmalu za\xc4\x8del upo\xc4\x8dasnjevati ostale. Ko je spoznal, v kak\xc5\xa1no breme jim je in da nima pogojev za pre\xc5\xbeivetje, je neke no\xc4\x8di prostovoljno zapustil \xc5\xa1otor, v katerem so preno\xc4\x8devali. Nikoli ga niso na\xc5\xa1li. Trupla ostalih treh so na\xc5\xa1li \xc4\x8dez pol leta, 12. novembra 1912, le enajst milj od velikega skladi\xc5\xa1\xc4\x8da z zalogami. Njihovi dnevniki pri\xc4\x8dajo o njihovem trpljenju. Znane so Scottove besede:\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8ce bi \xc5\xbeiveli, bi lahko povedal zgodbo o odpornosti, vzdr\xc5\xbeljivosti in pogumu mojih tovari\xc5\xa1ev, ki bi ganila vsakega Britanca.\xc2\xab\xc2\xa0Njegov dnevnik se kon\xc4\x8da takole:\xc2\xa0\xc2\xbbZa bo\xc5\xbejo voljo, poskrbite za na\xc5\xa1e ljudi. R. Scott.\xc2\xab\xc2\xa0Britansko ljudstvo je za njimi zelo \xc5\xbealovalo, Scott pa je postal junak._NEWLINE_Nesre\xc4\x8dnemu koncu odprave je verjetno botrovalo dejstvo, da je Scott za prevoz opreme izbral sibirske ponije in kasneje, v kon\xc4\x8dnem delu potovanja, \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko vleko. Amundsen je raje izbral pasjo vprego, ki je njegove mo\xc5\xbee vlekla prav do te\xc4\x8daja. Scott je sicer pse uporabljal, vendar samo do ledenika Beardmore, kasneje pa ne, saj se mu je sprotno pobijanje psov in hranjenje ostalih s pobitimi gnusilo. Amundsen se je marsikaj nau\xc4\x8dil pri prvotnih prebivalcih Arktike, Inuitih, ki so se nedvomno spoznali na mrzle razmere. Angle\xc5\xbei so do takih metod \xc4\x8dutili odpor, Scott sam pa tudi nikdar ni obiskal Arktike, u\xc4\x8dil se je samo na izku\xc5\xa1njah predhodnih angle\xc5\xa1kih polarnih raziskovalcev._NEWLINE_Natan\xc4\x8den vzrok smrti Scotta in tovari\xc5\xa1ev je prav tako predmet mnogih razprav. Verjetno so jo povzro\xc4\x8dili stradanje, iz\xc4\x8drpanost, izjemen mraz in skorbut, k njej pa so mo\xc4\x8dno pripomogle tudi napake pri na\xc4\x8drtovanju odprave. Niso imeli rezervnih na\xc4\x8drtov v primeru te\xc5\xbeav, skladi\xc5\xa1\xc4\x8d s hrano niso postavili dovolj ju\xc5\xbeno, Scottova odlo\xc4\x8ditev, da bo na te\xc4\x8daj potovalo pet ljudi namesto \xc5\xa1tirih, pa je bila sprejeta v zadnjem hipu. Nenazadnje pa so imeli tudi izjemno smolo._NEWLINE_Scott je bil posmrtno povitezen, njegov kip, ki ga je izdelala njegova vdova Kathleen, pa stoji na Waterloojskem trgu v Londonu. Scottov svak, Lloyd Harvey Bruce, je bil duhovnik v warvickshirski vasi Binton, kjer je v \xc5\xbeupnijski cerkvi dal postaviti \xc5\xa1e danes viden spominski vitra\xc5\xbe, ki prikazuje dogodke iz odprave. Velik in nedavno obnovljen spomenik Scottu stoji v Plymouthu nad pristani\xc5\xa1\xc4\x8dem. Vanj so vklesane besede iz Scottovega dnevnika. Spomeniki se nahajajo tudi v Christchurchu in Portu Chalmers na Novi Zelandiji, krajih zadnjih dveh postankov Terre Nove pred odplutjem na Antarktiko._NEWLINE_Po Scottu in Amundsenu se imenuje postaja ZDA Amundsen-Scott na ju\xc5\xbenem te\xc4\x8daju."