b'\n_START_ARTICLE_\nBizantinsko cesarstvo\n_START_SECTION_\nIme\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz \xc2\xbbbizantinski\xc2\xab\xc2\xa0za vzhodni del nekdanjega Rimskega cesarstva je prvi uporabil nem\xc5\xa1ki zgodovinar Hieronymus Wolf v svoji zbirki zgodovinskih virov z naslovom Corpus Histori\xc3\xa6 Byzantin\xc3\xa6, objavljeni leta 1557. Nastal je iz imena Bizanc, ki ga je imelo mesto do preimenovanja v Nova Roma (Novi Rim) okoli leta 330. Po tem datumu se je staro ime uporabljalo zelo redko, ve\xc4\x8dinoma v zgodovinskih ali pesni\xc5\xa1kih kontekstih. Po objavi Byzantine du Louvre (Corpus Scriptorum Historiae Byzantinae) leta 1648 in Du Cangejeve Bizantinske zgodovine (Historia Byzantina) leta 1680 je med francoskimi pisci, med katere je sodil tudi Montesquieu, postal izraz \xc2\xbbbizantinski\xc2\xab\xc2\xa0vedno bolj priljubljen. V zahodnem svetu je kljub temu pre\xc5\xa1el v splo\xc5\xa1no rabo \xc5\xa1ele sredi 19. stoletja. Izraz Bizantinsko cesarstvo (imperij) se je prvi\xc4\x8d pojavil leta 1857 v Zgodovini Bizantinskega cesarstva od 716 do 1057 angle\xc5\xa1kega avtorja Georgea Finlaya._NEWLINE_Njegovi prebivalci so svojo dr\xc5\xbeavo imenovali Rimsko cesarstvo ali Cesarstvo Rimljanov (latinsko Imperium Romanum, Imperium Romanorum, gr\xc5\xa1ko \xce\x92\xce\xb1\xcf\x83\xce\xb9\xce\xbb\xce\xb5\xce\xaf\xce\xb1 \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xe1\xbf\xac\xcf\x89\xce\xbc\xce\xb1\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd [Basileia t\xc5\x8dn Rh\xc5\x8dmai\xc5\x8dn], \xe1\xbc\x88\xcf\x81\xcf\x87\xe1\xbd\xb4 \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xe1\xbf\xac\xcf\x89\xce\xbc\xce\xb1\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd Arh\xc4\x93 t\xc5\x8dn Rh\xc5\x8dmai\xc5\x8dn), Romanija (latinsko Romania, gr\xc5\xa1ko \xe1\xbf\xac\xcf\x89\xce\xbc\xce\xb1\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb1 [R\xc5\x8dmania]), Rimska republika (latinsko Res Publica Romana, gr\xc5\xa1ko \xce\xa0\xce\xbf\xce\xbb\xce\xb9\xcf\x84\xce\xb5\xce\xaf\xce\xb1 \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xe1\xbf\xac\xcf\x89\xce\xbc\xce\xb1\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd [Politeia t\xc5\x8dn Rh\xc5\x8dmai\xc5\x8dn]), Grekija (gr\xc5\xa1ko \xce\x93\xcf\x81\xce\xb1\xce\xb9\xce\xba\xce\xaf\xce\xb1 [Graikia]) in \xe1\xbf\xac\xcf\x89\xce\xbc\xce\xb1\xce\x90\xcf\x82 [Rh\xc5\x8dmais]). Sebe so imenovali Romaioi in Graikoi, se pravi Rimljani ali Grki. Zanimivo je, da so Grki svoj sodobni jezik \xc5\xa1e v 19. stoletju imenovali romaika in graikika. _NEWLINE_\xc4\x8cetudi je bilo Bizantinsko cesarstvo ve\xc4\x8dino svoje zgodovine multietni\xc4\x8dno in je ohranilo rimsko-gr\xc5\xa1ko izro\xc4\x8dilo, so ga za\xc4\x8deli njegovi zahodni in severni sodobniki istovetiti z vedno bolj prevladujo\xc4\x8dim gr\xc5\xa1kim elementom. Na Zahodu sta se za Bizantinsko cesarstvo in bizantinskega cesarja za\xc4\x8dela prilo\xc5\xbenostno uporabljati izraza Gr\xc5\xa1ko cesarstvo (latinsko Imperium Graecorum) in cesar Grkov (Imperator Graecorum)._NEWLINE_Avtoriteta bizantinskega cesarja kot zakonitega rimskega cesarja se je zamajala leta 800, ko je pape\xc5\xbe Leon III. leta 800 za cesarja (Imperator Augustus)  Svetega rimskega cesarstva kronal Karla Velikega. Pape\xc5\xbe, ki je potreboval Karlovo podporo v boju proti svojim sovra\xc5\xbenikom v Rimu, je hkrati izkoristil praznino na rimskem prestolu in cesarja imenoval kar sam. Kadar so zahodni vladarji in pape\xc5\xbe morali za vzhodne rimske cesarje uporabiti naslov \xc2\xbbrimski\xc2\xab, so namesto naslova Imperator Romanorum (rimski cesar) obi\xc4\x8dajno uporabili naslov Imperator Romaniae, se pravi cesar Romanije. Naslov Imperator Romanorum so uporabljali izklju\xc4\x8dno za Karla Velikega in njegove naslednike. V islamskem in slovanskem svetu so na cesarstvo gledali bolj neposredno, kot na nadaljevanje Rimskega cesarstva, in pri poimenovanju niso delali nobenih razlik. V islamskem svetu je bili cesarstvo znano predvsem kot R\xc3\xbbm. Naziv millet-i R\xc3\xbbm, se pravi rimsko ljudstvo, se je v Osmanskem cesarstvu uporabljal \xc5\xa1e v 20. stoletju za nekdanje podanike Bizantinskega cesarstva oziroma njihove pravoslavne verske skupnosti.\n_START_SECTION_\nZgodnja zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nRimski armadi je uspelo osvojiti vso evropsko, afri\xc5\xa1ko in azijsko sredozemsko obalo, na kateri so \xc5\xbeivele zelo razli\xc4\x8dne urbane in pode\xc5\xbeelske skupnosti. Vzhodne province so bile na splo\xc5\xa1no bolj urbanizirane od provinc na zahodu, ker so bile organizirane \xc5\xbee v okviru Makedonskega cesarstva in helenizirane pod vplivom gr\xc5\xa1ke kulture. Zahod je tudi veliko bolj trpel zaradi nestabilnosti v krizi tretjega stoletja. Razlike med organiziranim heleniziranim vzhodom in mlaj\xc5\xa1im latiniziranim zahodom so v kasnej\xc5\xa1ih stoletjih postajale vedno bolj o\xc4\x8ditne in so nazadnje pripeljale do popolne odtujitve obeh svetov.\n_START_SECTION_\nDelitve Rimskega cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nRimski cesarji so zaradi bolj\xc5\xa1ega obvladovanja cesarstva in izbolj\xc5\xa1anja dr\xc5\xbeavne uprave v letih 285\xe2\x80\x93324, 337\xe2\x80\x93350, 364\xe2\x80\x93392 in nazadnje 395\xe2\x80\x93480 posku\xc5\xa1ali razdeliti dr\xc5\xbeavno oblast med ve\xc4\x8d posameznikov. Upravne enote so se v tem \xc4\x8dasu spreminjale, na splo\xc5\xa1no pa je stalno veljala delitev oblasti med Vzhodom in Zahodom. Vsaka delitev je bila opravljena tako, da sta si oba cesarja delila oblast in celo opravila tako, da cesarstvo ni bilo deljivo in je ostalo uradno ena dr\xc5\xbeava kljub temu, da sta cesarja drug na drugega gledala kot na rivala ali celo sovra\xc5\xbenika._NEWLINE_Leta 293 je cesar Dioklecijan uvedel nov upravni sistem \xe2\x80\x93 tetrarhijo, ki naj bi zagotovila varnost vseh ogro\xc5\xbeenih delov cesarstva, in ustanovil polo\xc5\xbeaj socesarja. Cesarja Vzhoda in Zahoda sta imela naslov avgust (augustus) in mlaj\xc5\xa1a kolega ter pomo\xc4\x8dnika z naslovom cezar (caesar), ki sta lahko napredovala do partnerstva. Tetrarhija se je sesula \xc5\xbee leta 313, nekaj let kasneje pa je cesar Konstantin I. ponovno zdru\xc5\xbeil obe upravni enoti cesarstva pod enim samim avgustom.\n_START_SECTION_\nPonovna centralizacija\n_START_PARAGRAPH_\nKonstantin je leta 330 prestavil prestolnico cesarstva v Konstantinopel kot drugi Rim. Mesto je imelo pomemben strate\xc5\xa1ki polo\xc5\xbeaj na kri\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8du trgovskih poti med Evropo in Azijo ter Sredozemljem in \xc4\x8crnim morjem. Dopolnitev strate\xc5\xa1ki vrednosti mesta je simbolika sedmih gri\xc4\x8dev, \xc4\x8deprav so se v mejah Konstantinovega obzidja nahajali zgolj \xc5\xa1tirje in se je \xc5\xa1ele kasneje pod Teodozijem II. raz\xc5\xa1irilo na vseh sedem. Konstantin je razen tega temeljito reformiral voja\xc5\xa1ke, denarne, upravne in verske institucije. Nekateri sodobniki so ga obto\xc5\xbeevali, predvsem zaradi gospodarske politike, da je \xc2\xbbbrezbri\xc5\xbeen finan\xc4\x8dnik\xc2\xab, vendar je njegov zlati solidus postal stabilna valuta, ki je utrdila gospodarstvo in pospe\xc5\xa1ila razvoj._NEWLINE_Kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo med njegovo vladavino \xc5\xa1e ni postalo izklju\xc4\x8dna dr\xc5\xbeavna vera, vendar je u\xc5\xbeivalo cesarjevo podporo in imelo privilegije. Konstantin je uvedel na\xc4\x8delo, da cesar ne more urejati doktrinarnih verskih vpra\xc5\xa1anj, lahko pa v ta namen sklicuje cerkvene zbore. S sklicem sinode v Arlesu in Prvega nicejskega koncila je pokazal zanimanje za enotnost Cerkve in svojo zahtevo, da on postane njen poglavar, kar je bila splo\xc5\xa1na praksa osvajalnih ljudstev, ki jih je od obleganja mesta odvrnilo mogo\xc4\x8dno obzidje in vztrajna obramba._NEWLINE_Leta 460 sta vladala cesarja Leon I. na vzhodu in Majorijan na zahodu. Rimska oblast na zahodu je nato trajala manj kot dve destletji, medtem ko je ozemlje na vzhodu  ostalo nespremenjeno do ponovnih osvajanj cesarja Justinijana I.. Leta 395 je Teodozij I. razdelil cesarski polo\xc5\xbeaj med svoja sinova Arkadija na Vzhodu in Honorija na Zahodu, s \xc4\x8dimer je ponovno razdelil dr\xc5\xbeavno upravo. V 5. stoletju se je vzhodni del cesarstva ve\xc4\x8dinoma izognil te\xc5\xbeavam, s katerimi so se soo\xc4\x8dali na Zahodu, predvsem zaradi razvitej\xc5\xa1e urbane kulture in bogatej\xc5\xa1ih finan\xc4\x8dnih virov, s katerimi so podkupovali nasprotnike, pla\xc4\x8devali najemni\xc5\xa1ke vojake, utrjevali obzidja in vzdr\xc5\xbeevali pomorske povezave. Teodoziju II. je tak\xc5\xa1en polo\xc5\xbeaj omogo\xc4\x8dil, da se je osredoto\xc4\x8dil na kodificiranje rimskega prava in utrjevanju konstantinopelskega obzidja, ki je vzdr\xc5\xbealo vse do napada kri\xc5\xbearjev leta 1204. _NEWLINE_Za ustavitev Hunov je moral Teodozij Atili pla\xc4\x8devati ogromen letni davek. Njegov naslednik Marcijan je pla\xc4\x8devanje davka zavrnil, vendar je Atila takrat \xc5\xbee obrnil svojo pozornost proti Zahodu. Po Atilovi smrti leta 453 se je Hunsko cesarstvo sesulo. Veliko preostalih Hunov je kasneje slu\xc5\xbeilo v bizantinski najemni\xc5\xa1ki vojski.\n_START_SECTION_\nIzguba Zahodnega rimskega cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nPo Atilovi smrti je Vzhodno cesarstvo do\xc5\xbeivelo obdobje miru, medtem ko je Zahodno cesarstvo propadalo zaradi stalnih vdorov in \xc5\xa1irjenja germanskih ljudstev. Zahodno cesarstvo je uradno propadlo leta 476, ko je germanski rimski general Odoaker odstavil zadnjega zahodnega rimskega cesarja Romula Avgusta. Leta 480 je cesar Zenon delitev cesarstva preklical in se razglasil za izklju\xc4\x8dnega cesarja. Odoaker, takrat vladar v Italiji, je uradno postal njegov podanik, v resnici pa je vladal popolnoma samostojno in celo podprl upor proti cesarju._NEWLINE_Zenon se je pogajal z Ostrogoti, ki so vdrli preko Donave in se nato s cesarjevim dovoljenjem naselili v Meziji, ter prepri\xc4\x8dal njihovega kralja Teodorika, da se je kot njegov vrhovni poveljnik vojske v Italiji (magister militum per Italiam) odpravil na pohod v Italijo z nalogo odstaviti Odoakerja. Cesar se je z njegovim odhodom znebil samovoljnega podlo\xc5\xbenika, po Odoakerjevem porazu pa \xc5\xa1e drugega. Leta 493 je v Italiji zavladal Teodorik, \xc4\x8deprav ga vzhodni cesarji nikoli niso uradno priznali za kralja (rex)._NEWLINE_Leta 491 je bizantinski prestol zasedel Anastazij I., postarani dr\xc5\xbeavni uradnik rimskega porekla, kateremu je leta 497 uspelo zatreti izavrijski upor. Anastazij se je izkazal kot u\xc4\x8dinkovit reformator in sposoben dr\xc5\xbeavni uradnik. Dodelal je denarni sistem Konstantina I. in standardiziral maso bakrenega folisa, s katerim se je opravljala ve\xc4\x8dina dnevnih denarnih transakcij. Reformiral je tudi dav\xc4\x8dni sistem in za vedno ukinil davek hrisargir (latinsko collatio lustralis), ki se je pla\xc4\x8deval vsaka \xc5\xa1tiri leta v zlatu ali srebru. Ko je Ansatazij umrl, je dr\xc5\xbeavna zakladnica posedovala ogromno koli\xc4\x8dino 320.000 liber (150.000 kg) zlata.\n_START_SECTION_\nPonovna osvojitev zahodnih provinc\n_START_PARAGRAPH_\nJustinijan I., sin ilirskega kmeta, je oblast prevzel verjetno \xc5\xbee med vladanjem svojega strica Justina I. (vladal 518\xe2\x80\x93527). Z njegovim uradnim ustoli\xc4\x8denjem leta 527 se je za\xc4\x8delo obdobje osvajanja nekdanjih rimskih ozemelj. Leta 532 je zaradi zavarovanja vzhodne meje cesarstva podpisal mirovno pogodbo s perzijskim kraljem Kozravom I. Ano\xc5\xa1arvanom, s katero se je obvezal pla\xc4\x8devati velik letni davek Sasanidskemu cesarstvu. Isto leto je zatrl upor Nika v Konstantinoplu, ki je sicer utrdil njegovo oblast, vendar je hkrati zahteval 30.000 do 35.000 na njegov ukaz usmr\xc4\x8denih in izgnanih upornikov. _NEWLINE_Leta 529 je deset\xc4\x8dlanska komisija pod predsedstvom Ivana Kapadokijskega revidirala rimsko pravo in sestavila nov zbornik zakonov in pravnih izvle\xc4\x8dkov. Leta 534 so zakonik dopolnili s predpisi, ki jih je izdal Justinijan do leta 534, in vzpostavili pravni sistem, ki je veljal skoraj do konca bizantinskega obdobja. _NEWLINE_Osvajanje zahoda se je za\xc4\x8delo leta 533, ko se je general Belizar odpravil na pohod v nekdanjo rimsko provinco Afriko z glavnim mestom Kartagino, ki so jo leta 529 okupirali Vandali. Osvajanje je poteklo presenetljivo lahko, sledili pa so upori podjarmljenih lokalnih plemen, ki so trajali vse do leta 548. V ostrogotski Italiji je smrt Teodorika, njegovega ne\xc4\x8daka in naslednika Atalarika ter h\xc4\x8derke Amalasunte omogo\xc4\x8dila njihovemu morilcu Teodahadu, da je kljub omajani avtoriteti zasedel ostrogotski prestol (vladal 534\xe2\x80\x93536)._NEWLINE_Leta 535 se je majhna bizantinska ekspedicijska vojska izkrcala na Siciliji, kjer je naletela na \xc5\xa1ibek odpor, in za\xc4\x8dela osvajati Apeninski polotok. Odpor Gotov se je hitro okrepil, zato je Belizarju po uspe\xc5\xa1nih obleganjih Neaplja in Rima \xc5\xa1ele leta 540 uspelo osvojiti tudi gotsko prestolnico Raveno. Leta 535\xe2\x80\x93536 je Teodahad v Konstantinopel poslal pape\xc5\xbea Agapita I. z zahtevo, da cesar  umakne svojo vojsko s Sicilije, Dalmacije in Italije.  Agapitu ni uspelo skleniti miru z Justinijanom, uspelo pa mu je javno o\xc5\xbeigosati in odstaviti monofizitskega patriarha  Antima I., kljub temu, da je u\xc5\xbeival podporo in za\xc5\xa1\xc4\x8dito cesarice Teodore._NEWLINE_Ostrogoti so se kmalu ponovno zdru\xc5\xbeili pod kraljem Totilo in leta 546 zasedli Rim. V Italijo so leta 544 ponovno poslali Belizarja, vendar so ga \xc5\xbee leta 549 odpoklicali. Konec leta 551 ga je v Italiji zamenjal armenski evnuh Narzes z vojsko 35.000 mo\xc5\xbe, ki je obrnila gotsko vojno sre\xc4\x8do. Totila je bil v bitki pri Tagini leta 552 pora\xc5\xbeen in ubit. Njegov naslednik Teja je bil pora\xc5\xbeen v bitki pri Vezuvu (latinsko Mons Lactarius) oktobra 552. Vojna v Italiji se je kljub upiranju nekaj gotskih garnizij ter napadu najprej Frankov in nato Alemanov kon\xc4\x8dala. Leta 551 je Atanagild, plemi\xc4\x8d iz vizigotske Hispanije, prosil Justinijana za pomo\xc4\x8d v vojni proti upornikom v Hispaniji in cesar mu je poslal vojsko pod poveljstvom uspe\xc5\xa1nega poveljnika Liberija. Bizantinsko cesarstvo je po zatrtju upora do vladavine cesarja Heraklija obdr\xc5\xbealo majhen pas hispanske sredozemske obale._NEWLINE_Na vzhodu se je bizantinsko-perzijska vojna nadaljevala do leta 561, ko so Justinijanovi in Kozravovi odposlanci sklenili petdesetletno premirje. Do sredine 550. let je Justinijan zmagal na ve\xc4\x8dini boji\xc5\xa1\xc4\x8d, razen na Balkanu, ki je bil prizori\xc5\xa1\xc4\x8de stalnih vdorov Slovanov in Gepidov. Plemena Srbov in Hrvatov so se kasneje med vladanjem cesarja Heraklija naselila na severozahodnem Balkanu. Justinijan je zaradi nove hunske gro\xc5\xbenje ponovno vpoklical \xc5\xbee upokojenega generala Belizarja in okrepil donavsko ladjevje, ki je prisililo kutrigurske Hune k umiku. Cesar jim je s posebno pogodbo omogo\xc4\x8dil neoviran prehod preko Donave._NEWLINE_V 6. stoletju je imela tradicionalna gr\xc5\xa1ko-rimska kultura v vzhodnem cesarstvu \xc5\xa1e vedno velik vpliv. Filozofe, tudi Ivana Filopona, so za\xc4\x8dele privla\xc4\x8diti novoplatonske ideje, povezane s kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim naukom in empirizmom. Helenisti\xc4\x8dno filozofijo je za\xc4\x8dela postopoma izpodrivati novej\xc5\xa1a kr\xc5\xa1\xc4\x8danska filozofija. Mnogobo\xc5\xa1tvo je dr\xc5\xbeava zatrla. Pomembna prelomnica je bilo zaprtje Platonske akademije. S hvalnicami Romana Meloda se je za\xc4\x8del razvoj bo\xc5\xbeanske liturgije, medtem ko so arhitekti in gradbeniki zaklju\xc4\x8devali gradnjo Hagije Sofije \xe2\x80\x93 cerkve Svete modrosti, ki je nadomestila starej\xc5\xa1o cerkev, poru\xc5\xa1eno v uporu Nike. Hagija Sofija \xc5\xa1e vedno stoji in spada med najve\xc4\x8dje dose\xc5\xbeke bizantinske arhitekture. V 6. in 7. stoletju je cesarstvo prizadela vrsta epidemij, ki so zdesetkale prebivalstvo in znatno prispevale h gospodarskemu nazadovanju in slabljenju cesarstva._NEWLINE_Po Justinijanovi smrti leta 565 je njegov naslednik Justin II. prenehal pla\xc4\x8devati letni davek (tribut) Perzijskemu cesarstvu. Medtem so v Italijo vdrli germanski Langobardi. Do konca 6. stoletja je v bizantinskih rokah ostala samo \xc5\xa1e tretjina Apeninskega polotoka. Justinov naslednik Tiberij II. se je soo\xc4\x8dal s kar dvema sovra\xc5\xbenikoma: Avari, katere je umiril z denarnimi podelitvami (subvencijami), in Perzijci, proti katerim je spro\xc5\xbeil vojno. Njegov general Mavricij se je uspe\xc5\xa1no vojskoval s Perzijci, denarni prispevki pa niso prepre\xc4\x8dili vdora Avarov. Leta 582 so osvojili balkansko trdnjavo Sirmium (sedanja Sremska Mitrovica), medtem pa so preko Donave za\xc4\x8deli vdirati tudi Slovani. _NEWLINE_Mavricij, ki je nasledil Tiberija, se je vme\xc5\xa1al tudi v perzijsko dr\xc5\xbeavljansko vojno. Na prestol je vrnil odstavljenega zakonitega cesarja Kozrava II. in ga poro\xc4\x8dil s svojo h\xc4\x8derko Marijo. Mirovna pogodba z Mavricijevim zetom je pomaknila mejo Bizantinskega cesarstva proti vzhodu in omogo\xc4\x8dila energi\xc4\x8dnemu cesarju, da je svojo pozornost preusmeril na Balkan. Do leta 602 je z nizom uspe\xc5\xa1nih vojnih pohodov potisnil Avare in Slovane nazaj preko Donave.\n_START_SECTION_\nHeraklijska dinastija\n_START_PARAGRAPH_\nFokasov umor cesarja Mavricija je izkoristil Kozrav kot pretvezo za zasedbo  nekdanje rimske province Mezopotamije. Fokas, ki je bil nepriljubljen vladar in je v bizantinskih virih vedno opisan kot tiran, je bil tar\xc4\x8da \xc5\xa1tevilnih zarot pod vodstvom Senata. Leta 610 ga je dokon\xc4\x8dno odstavil njegov naslednik Heraklij, ki je z vojnim ladjevjem priplul iz Kartagine._NEWLINE_Po Heraklijevem prihodu na bizantinski prestol so Sasanidi prodrli globoko v Levant, zasedli Damask in Jeruzalem in odnesli Jezusov kri\xc5\xbe v Ktezifon. Heraklijev protinapad je imel zna\xc4\x8dilnosti svete vojne. Vojska je nosila prapor s Kristusovo podobo,  podobno kot med neuspe\xc5\xa1nim avarskim obleganjem Konstantinopla leta 526, v katerem so zmago pripisovali Marijini ikoni, ki jo je patriarh Sergij nosil v procesiji po mestnem obzidju._NEWLINE_Glavnina sasanidske vojske je bila leta 527 uni\xc4\x8dena v bitki pri Ninivah. Cesar Heraklij je \xc4\x8dez  dve leti z velikim pompom vrnil Jezusov kri\xc5\xbe v Jeruzalem. Vojna je iz\xc4\x8drpala tako Bizantince kot Sasanide in obe cesarstvi sta postali zelo ranljivi za muslimanske armade, ki so se pojavile v naslednjih letih. Bizantinci so leta 636 do\xc5\xbeiveli katastrofalen poraz v bitki z Arabci pri Jarmuku in padec Ktezifona leta 637.\n_START_SECTION_\nObleganje Konstantinopla (674\xe2\x80\x93678)\n_START_PARAGRAPH_\nKo so Arabci utrdili svojo oblast v Siriji in Levantu, so se pogosto odpravljali na vojne pohode globoko v Malo Azijo in leta 674\xe2\x80\x93678 oblegali sam Konstantinopel. Arabsko ladjevje pred mestom je Bizantincem uspelo odbiti z gr\xc5\xa1kim ognjem. Po uspe\xc5\xa1no odbitem  obleganju so z Umajadskim kalifatom sklenili tridesetletno premirje. Pohodi v Malo Azijo so se kljub temu nadaljevali v enakem obsegu in pospe\xc5\xa1ili propadanje klasi\xc4\x8dne urbane kulture. Prebivalci \xc5\xa1tevilnih mest so ali mo\xc4\x8dno utrdili majhen del mesta znotraj starega mestnega obzidja ali se v celoti preselili v bli\xc5\xbenje trdnjave. Konstantinopel se je mo\xc4\x8dno skr\xc4\x8dil in delno ruraliziral, \xc5\xa1tevilo prebivalcev pa se je s 500.000 zmanj\xc5\xa1alo na samo 40.000 do 70.000. Po sasanidski in nato arabski zasedbi Egipta so se dobave brezpla\xc4\x8dnega egiptovskega \xc5\xbeita ustavile in javne delitve p\xc5\xa1enice so se ukinile._NEWLINE_Praznino, ki je nastala z razpadom starega sistema delno samostojnih civilnih institucij je zapolnil sistem voja\xc5\xa1kih okro\xc5\xbeij \xe2\x80\x93 t\xc3\xa9m. Mala Azija je bila razdeljena na okro\xc5\xbeja, ki so jih zasedle razli\xc4\x8dne vojske. Vojska je prevzela tudi civilno oblast in bila odgovorna neposredno cesarski administraciji. Sistem, ki  je imel korenine morda \xc5\xbee v ad hoc ukrepih cesarja Heraklija, se je v 7. stoletju razvil  v popolnoma nov sistem dr\xc5\xbeavne uprave.  Obse\xc5\xbeno kulturno in ustanovno preurejanje cesarstva zaradi izgube velikega ozemlja v 7. stoletju je povzro\xc4\x8dilo dokon\xc4\x8den prelom v rimskosti vzhodnega Sredozemlja. Na Bizantinsko cesarstvo se je za\xc4\x8delo gledati kot na dr\xc5\xbeavo, ki ni naslednica in nadaljevanje nekdanjega Rimskega cesarstva._NEWLINE_Premik velikega \xc5\xa1tevila vojakov z Balkana na vzhod v vojno s Sasanidi in nato Arabci je odprla vrata postopnemu \xc5\xa1irjenju slovanskih ljudstev na Balkanski polotok. Proces kr\xc4\x8denja mest, ki se je dogajal v Mali Aziji, se je zdaj ponovil na Balkanu. Mnogo velikih mest se je skr\xc4\x8dilo na velikost majhnega utrjenega naselja. Zaradi prodiranja Hazarov proti zahodu so v 670. letih preko Donave vdrli tudi  pred njimi umikajo\xc4\x8di se Bolgari.  Bizantinska vojska, ki naj bi leta 680 prepre\xc4\x8dila njihovo naseljevanje, je bila pora\xc5\xbeena._NEWLINE_Leta 681 je Konstantin IV. podpisal mirovno pogodbo z bolgarskim kanom Asparuhom in Bolgari so prevzeli oblast nad \xc5\xa1tevilnimi slovanskimi plemeni, ki so pred tem, vsaj uradno, priznavala bizantinsko oblast.  Leta 687\xe2\x80\x93688 se je  Justinijan II.,  zadnji cesar iz Heraklijske dinastije, odpravil na pohod proti Bolgarom in Slovanom in dosegel velike uspehe. Dejstvo, da si je moral z oro\xc5\xbejem utreti pot iz Trakije v Makedonijo ka\xc5\xbee, kako zelo je upadla mo\xc4\x8d cesarstva na severnem Balkanu._NEWLINE_Justinijan II. je z uvedbo visokih davkov in imenovanjem nepomembne\xc5\xbeev na uradni\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje posku\xc5\xa1al zlomiti mo\xc4\x8d mestne aristokracije, zato so ga leta 695 odstavili. Zatekel se je k Hazarom in nato k Bolgarom in se leta 705  vrnil v Konstantinopel z vojsko bolgarskega kana Tervela. Ponovno je zasedel prestol in proti svojim nasprotnikom uvedel vladavino terorja. Po dokon\xc4\x8dni odstavitvi leta 711, ki jo je tudi tokrat spro\xc5\xbeila mestna aristokracija, se je vladavina Heraklijske dinastije kon\xc4\x8dala.\n_START_SECTION_\nOd Izavrijske dinastije do Bazilija I.\n_START_PARAGRAPH_\nLeon III. Izavrijec je odbil napad muslimanov leta 718 in se  posvetil reorganizaciji in utrjevanju maloazijskih t\xc3\xa9m. Njegov naslednik Konstantin V. Kopronim je izvojeval  ve\xc4\x8d spo\xc5\xa1tovanja vrednih zmag v severni Siriji in  temeljito spodkopal mo\xc4\x8d Bolgarov._NEWLINE_Arabci so izkoristili \xc5\xa1ibkost cesarstva po uporu Toma\xc5\xbea Slovana na za\xc4\x8detku 820. let, zasedli Kreto in uspe\xc5\xa1no napadli Sicilijo. Leta 863 je bizantinski general Petronas dosegel odlo\xc4\x8dilno zmago proti melitenskemu emirju Omarju Al-Aktu. Cesarstvo so za\xc4\x8deli ponovno ogro\xc5\xbeati tudi Bolgari carja Kruma, dokler ni Krumov sin Omurtag leta 815\xe2\x80\x93816 podpisal mirovne pogodbe z Leonom V.\n_START_SECTION_\nMakedonska dinastija in o\xc5\xbeivitev cesarstva (867\xe2\x80\x931025)\n_START_PARAGRAPH_\nPrihod Bazilija I. na bizantinski prestol leta 867 je pomenil za\xc4\x8detek Makedonske dinastije, ki je vladala skoraj dve in pol stoletji. V dinastiji je bilo nekaj   najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih cesarjev v bizantinski zgodovini. Cesarstvo je v tem obdobju krenilo iz obrambe pred zunanjim sovra\xc5\xbenikom v ponovno osvajanje izgubljenih ozemelj.  Za to obdobje je zna\xc4\x8dilna  tudi o\xc5\xbeivitev kulture, predvsem filozofije in umetnosti. Ponovno se je posku\xc5\xa1al vzpostaviti  bli\xc5\xa1\xc4\x8d \xc4\x8dasov  pred vdorom Slovanov in kasneje Arabcev, zato se njihova vladavina imenuje tudi \xc2\xbbzlata doba Bizanca\xc2\xab. Cesarstvo je bilo geografsko mnogo manj\xc5\xa1e kot pod Justinijanom I., vendar je imelo ve\xc4\x8djo mo\xc4\x8d, bilo ozemeljsko bolj celovito ter politi\xc4\x8dno, gospodarsko in kulturno bolj enotno.\n_START_SECTION_\nVojne z Arabci (780\xe2\x80\x931180)\n_START_PARAGRAPH_\nV prvih letih vladanja Bazilija I. so Bizantinci uspe\xc5\xa1no odbijali napade Arabcev na Dalmacijo in pokrajina je ponovno pri\xc5\xa1la pod njihovo oblast. To je omogo\xc4\x8dilo bizantinskim misijonarjem, da so Srbe in prebivalce sedanje Hercegovine in \xc4\x8crne gore spreobrnili v pravoslavno kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Poskus ponovne osvojitve Malte se je kon\xc4\x8dal s polomom, ko je lokalno prebivalstvo stopilo na arabsko stran in pobilo bizantinsko voja\xc5\xa1ko posadko._NEWLINE_Nasprotno pa se je bizantinski polo\xc5\xbeaj v ju\xc5\xbeni Italiji postopoma okrepil. Leta 873 so osvojili Bari in ve\xc4\x8dina ju\xc5\xbene Italije je ostala pod njihovo oblastjo \xc5\xa1e naslednjih 200 let. Na bolj pomembni vzhodni fronti je cesarstvo utrdilo svojo obrambo in pre\xc5\xa1lo v protinapad. V njihovem glavnem mestu Tefrike (sedanji Divri\xc4\x9fi) v osrednji Mali Aziji so premagali hereti\xc4\x8dne pavlikance, ofenziva proti Umajadskemu kalifatu pa se je za\xc4\x8dela z osvojitvijo Samosate._NEWLINE_Pod Bazilijevim sinom in naslednikom Leonom VI. Modrim so se voja\xc5\xa1ki uspehi proti sedaj \xc5\xa1ibkemu Abasidskemu kalifatu nadaljevali, cesarstvo pa je kljub temu leta 902 izgubilo Sicilijo, leta 904 pa je arabsko ladjevje oplenilo Solun, drugo najpomembnej\xc5\xa1e mesto v cesarstvu. \xc5\xa0ibko bizantinsko vojno ladjevje so hitro okrepili, tako da je nekaj let kasneje ponovno zasedlo Ciper, izgubljen v 7. stoletju, in vdrlo v Laodikejo v Siriji. Bizantinci kljub temu \xc5\xa1e vedno niso mogli dose\xc4\x8di odlo\xc4\x8dilnega udarca proti muslimanom in so pri poskusu ponovne osvojitve Krete leta 911 do\xc5\xbeiveli katastrofalen poraz._NEWLINE_Smrt bolgarskega carja Simeona I. leta 927 je mo\xc4\x8dno oslabila Bolgare in omogo\xc4\x8dila Bizantincem, da so se osredoto\xc4\x8dili na vzhodno fronto. Leta 934 so dokon\xc4\x8dno osvojili Meliteno, leta 943 pa je slavni general Ivan Kurukas nadaljeval ofenzivo v Mezopotamiji in dosegel nekaj omembe vrednih zmag, ki so se kon\xc4\x8dale z osvojitvijo Edese. Kurkuasa so \xc5\xa1e posebej slavili potem, ko je v Konstantinopel vrnil Mandilion, relikvijo s podobo Kristusa._NEWLINE_Cesarja-vojaka Nikefor II. Fokas (vladal 963\xe2\x80\x93969) in Ivan I. Cimiskes (vladal 969\xe2\x80\x93976)  sta po porazu emirjev iz severozahodnega Iraka raz\xc5\xa1irila cesarstvo globoko v Sirijo.  Nikefor je leta 962 zavzel Alep in leta 963 dokon\xc4\x8dno pregnal Arabce s Krete. Z osvojitvijo Krete so se kon\xc4\x8dali arabski vdori v Egejsko morje in celinska Gr\xc4\x8dija je ponovno za\xc5\xbeivela. Cesar je leta 965 ponovno osvojil tudi Ciper in dosegel vi\xc5\xa1ek svojih voja\xc5\xa1kih uspehov leta 969  z vklju\xc4\x8ditvijo province Antiohije v Bizantinsko cesarstvo. Njegov naslednik Ivan Cimisk je osvojil Damask, Bejrut, Akkon, Sidon, Cezarejo in Tiberijo in mejo cesarstva pomaknil v neposredno bli\xc5\xbeino Jeruzalema, arabski centri mo\xc4\x8di v Iraku in Egiptu pa so ostali nedotaknjeni. Njegov naslednik Bazilij II. Bolgarokton  se je po \xc5\xa1tevilnih pohodih na severu in prenehanju arabske gro\xc5\xbenje Konstantinoplu leta 1025 usmeril proti bogati provinci Siciliji, vendar je \xc5\xa1e pred zaklju\xc4\x8dkom odprave umrl. V tistem \xc4\x8dasu se je cesarstvo raztezalo od Mesinskega kanala do Evfrata in od Donave do Sirije.\n_START_SECTION_\nVojne z Bolgari\n_START_PARAGRAPH_\nTradicionalni spori s Svetim sede\xc5\xbeem v Rimu, ki jih  je pod\xc5\xbeigalo vpra\xc5\xa1anje verske nadvlade nad novo pokristjanjeno dr\xc5\xbeavo Bolgarijo, so se nadaljevali skozi celo makedonsko obdobje. Osemdeset let trajajo\xc4\x8d mir med Bizantinskim cesarstvom in Bolgarijo je prekinil mo\xc4\x8dan bolgarski car Simeon I., ki je leta 894 napadel Bizantinsko cesarstvo. Njegov napad so Bizantinci odbili s svojim ladjevjem, ki je po \xc4\x8crnem morju odplulo na sever in jih s podporo Mad\xc5\xbearov napadlo iz zaledja. Bizantinci so bili v bitki pri Bolgarofigonu leta 896 pora\xc5\xbeeni in so pristali na pla\xc4\x8devanje letnih tributov._NEWLINE_Leon VI. Modri je leta 912 umrl. Sovra\xc5\xbenosti so se kmalu po njegovi smrti  nadaljevale in Simeon je na \xc4\x8delu velike vojske pri\xc5\xa1el pred Konstantinopel. \xc4\x8cetudi je bilo mestno obzidje nepremagljivo, je zmedena mestna uprava povabila Simeona v mesto in mu podelila krono bolgarskega cesarja,  mladi bizantinski cesar Konstantin VII. pa bi se moral poro\xc4\x8diti z eno od njegovih h\xc4\x8dera. Ko je Simeonove dinasti\xc4\x8dne na\xc4\x8drte prepre\xc4\x8dil upor v Konstantinoplu, je ponovno napadel Trakijo in osvojil Odrin. Bizantinsko cesarstvo se je sedaj soo\xc4\x8dalo z mo\xc4\x8dno kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko dr\xc5\xbeavo, ki je bila oddaljena samo nekaj dni hoda od prestolnice, in vojskovanjem na dveh frontah._NEWLINE_Velik vojni pohod pod poveljstvom generala Leona Fokasa in cesarja Romana I. Lekapena se je kon\xc4\x8dal s \xc5\xa1e enim polomom, tokrat v bitki pri Aheloju leta 917. Naslednje leto so Bolgari neovirano opusto\xc5\xa1ili severno Gr\xc4\x8dijo. Leta 923 so ponovno oplenili Odrin (Adrianopel) in naslednje leto oblegali Konstantinoplel. Leta 927 je Simeon nenadoma umrl in bolgarska mo\xc4\x8d se je sesula. Za Bolgarsko in Bizantinsko cesarstvo se je za\xc4\x8delo dolgo obdobje miroljubnih odnosov, zato so se Bizantinci lahko ponovno posvetili muslimanom na svoji vzhodni meji. Leta 968 so s pomo\xc4\x8djo ruskega kralja Svjatoslava I. Kijevskega preplavili Bolgare, tri leta kasneje  pa je Ivan I. Cimisk premagal Kijevsko Rusijo in vzhodno Bolgarijo priklju\xc4\x8dil k svojemu cesarstvu._NEWLINE_Bolgarski odpor je ponovno o\xc5\xbeivel med vladavino dinastije Kometopuli (vladala 976\xe2\x80\x931018), toda novi cesar Bazilij II. (vladal 976\xe2\x80\x931025) se je odlo\xc4\x8dil, da bo njegov primarni cilj vojna proti Bolgarom. Njegov prvi pohod proti Bolgarom se je kon\xc4\x8dal s poni\xc5\xbeujo\xc4\x8dim porazom pri Trajanovih vratih. Naslednjih nekaj let se je ukvarjal predvsem z notranjimi upori v Mali Aziji, medtem pa so Bolgari \xc5\xa1irili svoje ozemlje na Balkan. Vojna se je vlekla \xc5\xbee skoraj dvajset let. Bizantinski zmagi v bitkah pri Serheju (996) in Skopju (1004) sta odlo\xc4\x8dilno oslabili bolgarsko vojsko. Bazilij je zatem z vsakoletnimi vojnimi pohodi sistemati\xc4\x8dno uni\xc4\x8deval bolgarske utrdbe. V bitki na Belasici leta 1014 je bila bolgarska vojska popolnoma uni\xc4\x8dena. Od vsakih 100 ujetnikov so jih Bizantinci 99 oslepili, stotemu pa so iztaknili samo eno oko, da jih je lahko odpeljal domov. Ko je car Samuil videl ostanke svoje razbite vojske, je zaradi \xc5\xa1oka umrl. Leta 1018 so se vdale zadnje bolgarske utrdbe in Bolgarija je postala del bizantinskega imperija. Po zmagi se je obnovila meja na Donavi, s katere so se morali Bizantinci umakniti med vladavino cesarja Heraklija (vladal 610\xe2\x80\x93641).\n_START_SECTION_\nOdnosi s Kijevsko Rusijo\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 850 do 1100 je imelo cesarstvo me\xc5\xa1ane odnose z novo dr\xc5\xbeavo Kijevsko Rusijo severno od \xc4\x8crnega morja. Odnosi bi lahko imeli dolgoro\xc4\x8dne posledice v zgodovini vzhodnih Slovanov, zato je Bizantinsko cesarstvo hitro postalo  glavni trgovinski in kulturni partner Kijeva.  Rusi so kljub temu \xc5\xbee leta 860 prvi\xc4\x8d napadli Konstantinopel in oplenili okolico mesta. Leta 941 so se pojavili na azijski obali Bosporja. Tokrat so jih Bizantinci zdrobili, kar ka\xc5\xbee na izbolj\xc5\xa1ave v bizantinski vojski po letu 907, saj je pred tem vsiljivce odvra\xc4\x8dala samo spretna bizantinska diplomacija. Bazilij II. ni smel prezreti nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8de ruske mo\xc4\x8di lin je po zgledu na svoje predhodnike kot sredstvo za dosego politi\xc4\x8dnih ciljev uporabil vero. Rusko-bizantinski odnosi so se otoplili po poroki Ane Porfirogenete, h\xc4\x8derke cesarja Romana II.,  in Vladimirja Velikega leta 988 in kasnej\xc5\xa1em pokristjanjenju Rusov. Rusi so po pokristjanjenju v svoje kraljestvo povabili bizantinske duhovnike, arhitekte in umetnike, ki so po Rusiji gradili  \xc5\xa1tevilne cerkve in katedrale in hkrati \xc5\xa1irili bizantinsko kulturo. \xc5\xa0tevilni Rusi so po drugi strani slu\xc5\xbeili v bizantinski vojski kot najemniki, predvsem v  znameniti varja\xc5\xa1ki gardi._NEWLINE_Odnosi med dr\xc5\xbeavama tudi po pokristjanjenju niso bili vedno prijateljski. Najbolj resen konflikt med obema silama je bila vojna v Bolgariji leta 968\xe2\x80\x93971, vendar so bili pogosti tudi plenilski pohodi na bizantinska mesta ob \xc4\x8crnem morju in celo Konstantinopel. \xc4\x8cetudi so Bizantinci ve\xc4\x8dino napadov odbili, so jim pogosto sledile mirovne pogodbe, ki so bile ve\xc4\x8dinoma bolj ugodne za Ruse. Ena od njih je bila podpisana po vojni leta 1043, s katero so Rusi pokazali svoje ambicije, da tekmujejo z Bizantinci kot enakopravna sila.\n_START_SECTION_\nVrh\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Baziij II. leta 1025 umrl, se je Bizantinsko cesarstvo raztezalo od Armenije na vzhodu do Kalabrije v ju\xc5\xbeni Italiji na zahodu. Bazilij je k temu prispeval z osvojitvijo Bolgarije, priklju\xc4\x8ditvijo delov Gruzije in Armenije ter ponovno osvojitvijo Krete, Cipra in pomembnega mesta Antiohije. Vse osvojitve niso bile takti\xc4\x8dne, ampak trajne. _NEWLINE_Leon VI. je dosegel popolno kodifikacijo bizantinskega prava, napisano v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini. To monumentalno delo v 60 zvezkih je postalo temelj vseh kasnej\xc5\xa1e bizantinske zakonodaje in se preu\xc4\x8duje \xc5\xa1e danes. Leon je reformiral tudi dr\xc5\xbeavno upravo, ponovno za\xc4\x8drtal meje voja\xc5\xa1ko-civilnih okro\xc5\xbeij (themata) in uredil sistem dr\xc5\xbeavnih polo\xc5\xbeajev in privilegijev ter obna\xc5\xa1anja razli\xc4\x8dnih trgovskih cehov v Konstantinoplu. Z reformami je mo\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1al prej\xc5\xa1njo razdrobljenost cesarstva in ustanovil en sam center mo\xc4\x8di \xe2\x80\x93 Konstantinopel. Z nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8do voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8djo se je mo\xc4\x8dno obogatilo in okrepilo privilegirano de\xc5\xbeelno plemstvo, polo\xc5\xbeaj kmetov pa se je spustil na raven tla\xc4\x8danov._NEWLINE_Konstantinopel se je pod makedonskimi vladarji razcvetel in postal najve\xc4\x8dje in najbogatej\xc5\xa1e mesto v Evropi. V 9. in 10. stoletju je v njem \xc5\xbeivelo okoli 400.000 prebivalcev. V tem obdobju je imelo cesarstvo mo\xc4\x8dno dr\xc5\xbeavno upravo s kompetentnimi uradniki, ki so nadzirali pobiranje davkov, upravo in zunanjo politiko. Makedonski cesarji so pove\xc4\x8dali bogastvo svojega imperija tudi s pospe\xc5\xa1evanjem trgovine z zahodno Evropo, predvsem s prodajo svile in kovinskih izdelkov.\n_START_SECTION_\nRazkol med pravoslavjem in katoli\xc5\xa1tvom\n_START_PARAGRAPH_\nV makedonskem obdobju so se dogajale pomembne stvari tudi na verskem podro\xc4\x8dju. S spreobrnitvijo Bolgarov, Srbov in Rusov v pravoslavje se je za vedno spremenila verska slika Evrope. Za pokristjanjenje Slovanov in uvedbo glagolice, predhodnice cirilice, imata veliko zaslug pravoslavna solunska brata Ciril in Metod._NEWLINE_Leta 1054 je kriza v odnosih med pravoslavjem in katoli\xc5\xa1tvom dosegla vi\xc5\xa1ek, znan kot velika shizma. \xc4\x8ceprav so bile institucije obeh cerkva formalno lo\xc4\x8dene \xc5\xbee pred tem datumom, so 16. julija 1054 v Hagijo Sofijo med sobotno popoldansko ma\xc5\xa1o vstopili trije pape\xc5\xbeevi odposlanci in na oltar polo\xc5\xbeili pape\xc5\xbeevo bulo o izob\xc4\x8denju. Izob\xc4\x8denje je bilo v resnici samo kulminacija ve\xc4\x8d sto let trajajo\xc4\x8dega postopnega lo\xc4\x8devanja.\n_START_SECTION_\nKriza in drobljenje cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nCesarstvo se je kmalu zna\xc5\xa1lo v obdobju te\xc5\xbeav, ki so bile v veliki meri posledica spodkopavanja tematskega sistema in zanemarjanja vojske. Sistem voj\xc5\xa1kih okro\xc5\xbeij, ki so ga vzpostavili Nikefor II., Ivan Cimisk in Bazilij II., je bizantinsko vojsko, sestavljeno iz doma\xc4\x8dega prebivalstva, spremenil v profesionalno mobilno vojsko, v kateri je bilo vedno ve\xc4\x8d najemnikov. Najemniki so bili dragi, voja\xc5\xa1ke gro\xc5\xbenje v 10. stoletju pa velike, kar  je zahtevalo vzdr\xc5\xbeevanje velike armade, pomorske flote in dragih trdnjav. Bazilj II. je po smrti zapustil polno dr\xc5\xbeavno blagajno, ni pa uredil svojega nasledstva z imenovanjem socesarja. Nobeden od mo\xc5\xbenih neposrednih naslednikov ni imel skoraj nobenega voja\xc5\xa1kega ali politi\xc4\x8dnega talenta, zato je dr\xc5\xbeavna uprava vedno bolj prehajala v roke dr\xc5\xbeavnih uradnikov. Napori za o\xc5\xbeivitev gospodarstva so povzro\xc4\x8dili samo inflacijo in razvrednotenje zlatega denarja. Na vojsko se je za\xc4\x8delo gledati kot na velik in nepotreben stro\xc5\xa1ek in politi\xc4\x8dno gro\xc5\xbenjo.  Voja\xc5\xa1ke enote doma\xc4\x8dinov so zato izpla\xc4\x8dali in jih zamenjali z najemniki s pogodbami za dolo\xc4\x8dene voja\xc5\xa1ke operacije. Primer tega so pomorske operacije, za katere so bili v veliki meri najeti Bene\xc4\x8dani, kar se je dolgoro\xc4\x8dno izkazalo za zelo \xc5\xa1kodljivo._NEWLINE_Cesarstvo se je v tem obdobju za\xc4\x8delo soo\xc4\x8dati z novimi sovra\xc5\xbeniki. Province v ju\xc5\xbeni Italiji so za\xc4\x8deli ogro\xc5\xbeati Normani, ki so pri\xc5\xa1li v Italijo na za\xc4\x8detku 11. stoletja. V obdobju velike shizme so za\xc4\x8deli po\xc4\x8dasi in vztrajno prodirati v bizantinsko Italijo. Leta 1060 je Robert Guiscard zavzel Reggio, glavno mesto tagme Kalabrije, kateri je leta 1068 sledil Otranto. Isto leto je oblegal Bari, glavno bizantinsko trdnjavo v Apuliji. Mesto je aprila 1071 padlo. Bizantinci so leta 1069 izgubili oblast tudi nad dalmatinskimi obalnimi mesti v korist hrva\xc5\xa1kega kralja Petra Kre\xc5\xa1imirja IV. (vladal 1058\xe2\x80\x931074/1075)._NEWLINE_Najve\xc4\x8dja katastrofa se je zgodila v Mali Aziji, ko so Seld\xc5\xbeuki iz Seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kega cesarstva v letih 1065 in 1067 prvi\xc4\x8d vdrli preko bizantinske meje v Armenijo. Njihov nepri\xc4\x8dakovan vdor je pripomogel k temu, da je voja\xc5\xa1ka aristokracija omogo\xc4\x8dila enemu od svojih pripadnikov, Romanu Diogenu, da je bil leta 1068 izvoljen za bizantinskega cesarja. Spomladi 1071 se je Roman odpravil na velik pohod proti Seld\xc5\xbeukom in jih posku\xc5\xa1al zvabiti v odlo\xc4\x8dilno bitko. V bitki s sultanom Alp Arslanom pri Manzikertu je do\xc5\xbeivel nepri\xc4\x8dakovan poraz in bil ujet. Alp Arslan je z njim ravnal spo\xc5\xa1tljivo in Bizantincem ni vsilil ostrih mirovnih pogojev. V Konstantinoplu je kljub temu pri\xc5\xa1lo do dr\xc5\xbeavnega udara in ustoli\xc4\x8denja Mihaela Dukasa, ki se je kmalu soo\xc4\x8dil z opozicijo Nikeforja Brienija in Nikeforja Botanijata. Seld\xc5\xbeuki so do leta 1081 raz\xc5\xa1irili svojo oblast na skoraj vso maloazijsko planoto od Armenije na vzhodu do Bitinije na zahodu. Za svojo prestolnico so izbrali Nikejo, ki stoji samo 90 km vzhodno od Konstantinopla.\n_START_SECTION_\nKomnenska dinastija in kri\xc5\xbearske vojne\n_START_PARAGRAPH_\nV komnenskem obdobju od leta 1081 do 1185 se je zvrstilo pet cesarjev: Aleksej I., Ivan I., Manuel I., Aleksej II. in Andronik I., ki so vztrajno posku\xc5\xa1ali obnoviti voja\xc5\xa1ki, ozemeljski, gospodarski in politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj dr\xc5\xbeave, kar pa jim ni v celoti uspelo. Bizantinski cesarji so se kljub temu, da so Seld\xc5\xbeuki zasedli skoraj celo Malo Azijo, v tem obdobju vojskovali predvsem z zahodnimi silami, zlasti z Normani v ju\xc5\xbeni Italiji._NEWLINE_Cesarstvo je pod Komneni igralo klju\xc4\x8dno vlogo v zgodovini kri\xc5\xbearskih pohodov v Sveto de\xc5\xbeelo. K prvi vojni je veliko pripomogel prav Aleksej I. Kasnej\xc5\xa1e vojne med vladavinama Ivana I. in Manuela I. so imele  izjemen kulturni in politi\xc4\x8dni vpliv na Evropo, Bli\xc5\xbenji vzhod in pokrajine ob vzhodnem Sredozemskem morju. Stiki med bizantinskim vzhodom in latinskim zahodom, vklju\xc4\x8dno s kri\xc5\xbearskimi dr\xc5\xbeavami, so se v komnenskem obdobju zelo okrepili. V Konstantinoplu in drugod so se v velikem \xc5\xa1tevilu naselili trgovci iz Benetk in drugih italijanskih mest. Ocenjuje se, da se je samo v Konstantinopel, ki je imel od 300.000\xe2\x80\x93400.000 prebivalcev,  naselilo pribli\xc5\xbeno 60.000 Latincev. Trgovci in \xc5\xa1tevilni Manuelovi latinski voja\xc5\xa1ki najemniki so pripomogli k \xc5\xa1irjenju bizantinske tehnologije, umetnosti, knji\xc5\xbeevnosti in kulture na latinski zahod, cesarstvo pa je bilo hkrati cilj zahodnih idej in obi\xc4\x8dajev.  Komnensko obdobje je v tem pogledu pomenilo enega od vrhov v bizantinski zgodovini. Konstantinopel je po velikosti, bogastvu in kulturi ostal vodilno mesto kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega sveta. Kr\xc5\xa1\xc4\x8danski svet se je za\xc4\x8del ponovno zanimati za klasi\xc4\x8dno gr\xc5\xa1ko filozofijo, hkrati pa je za\xc4\x8delo nara\xc5\xa1\xc4\x8dati \xc5\xa1tevilo knji\xc5\xbeevnih del v takratni gr\xc5\xa1\xc4\x8dini. Bizantinska umetnost in knji\xc5\xbeevnost sta imeli v Evropi prevladujo\xc4\x8do vlogo in izjemen in dolgotrajen vpliv.\n_START_SECTION_\nAleksej I. in prva kri\xc5\xbearska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPo polomu pri Manzikertu se je cesarstvo po zaslugi Komnenov delno opomoglo. Postopni stabilizaciji je botrovala neenotnost Seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kega cesarstva, ki je postopoma razpadlo na manj\xc5\xa1e dinasti\xc4\x8dne enote. Ena od teh je bila leta 1077 ustanovljen Sultanat Rum s prestolnico v Ik\xc3\xb3nionu, ki je obvladoval osrednjo Anatolijo in s tem ve\xc4\x8dinoma mejil na Bizantinsko cesarstvo. Zato je Sultanat Rum sam po sebi \xc5\xa1e vedno predstavljal dovolj veliko gro\xc5\xbenjo za cesarstvo. Seld\xc5\xbeuki so svoj sultanat imenovali Rum, ker je nastal na ozemlju, ki so ga muslimanske vojske dolgo \xc4\x8dasa imele za rimsko oziroma bizantinsko. V severnovzhodni Anatoliji so se uveljavili Dani\xc5\xa1mendi, ki so bili sovra\xc5\xbeni ikonijskim Seld\xc5\xbeukom, pa tudi do sosednjih Bizantincev v obalnem pasu od Sinopa do Trapezunta._NEWLINE_Prvi komnenski cesar je bil Izak I. (vladal 1057\xe2\x80\x931059), po katerem je pri\xc5\xa1la na oblast dinastija Dukas (vladala 1029\xe2\x80\x931081). Cesarstvo se je ponovno okrepilo \xc5\xa1ele pod Aleksejem I., ki je pri\xc5\xa1el na oblast leta 1081. Cesar se je od samega za\xc4\x8detka soo\xc4\x8dal s silnim pritiskom Normanov Roberta Guiscarda in njegovega sina Bohemonda Tarantskega, ki sta osvojila Dra\xc4\x8d in Krf in oblegala Lariso v Tesaliji. Guiscardova smrt leta 1085 je za\xc4\x8dasno ustavila pritisk Italo-Normanov.   Aleksej je medtem presenetil in v bitki pri Levuniju 28. aprila 1091 brez tuje pomo\xc4\x8di porazil Pe\xc4\x8denege._NEWLINE_Ko se je stanje na zahodu umirilo, se je Aleksej posvetil resnim gospodarskim te\xc5\xbeavam in razpadlemu obrambnemu sistemu. Za ponovno osvojitev ozemlja v Mali Aziji in pritisk na Seld\xc5\xbeuke ni imel dovolj mo\xc4\x8di, zato so njegovi odposlanci  na  koncilu v Piacenzi leta 1095 poro\xc4\x8dali  pape\xc5\xbeu Urbanu II. o trpljenju  kristjanov na Vzhodu in poudarili, da bodo morali brez pomo\xc4\x8di Zahoda \xc5\xa1e naprej prena\xc5\xa1ati muslimansko oblast._NEWLINE_Urban II. je v Aleksejevi pro\xc5\xa1nji videl dvojno prilo\xc5\xbenost: zdru\xc5\xbeenje zahodne Evrope in ponovno zdru\xc5\xbeitev vzhodne pravoslavne in zahodne katoli\xc5\xa1ke cerkve pod njegovo oblastjo. Sklical je koncil v Clermontu in na njem pozval vse prisotne, naj vzamejo v roke oro\xc5\xbeje in se pod znakom kri\xc5\xbea odpravijo na oboro\xc5\xbeeno romanje za osvoboditev  Jeruzalema izpod muslimanske oblasti. Odziv zahodne Evrope je bil ogromen. _NEWLINE_Aleksej, ki  je pri\xc4\x8dakoval pomo\xc4\x8d v obliki voja\xc5\xa1kih najemnikov, je bil popolnoma nepripravljen na prihod ogromne nedisciplinirane vojske, ki je kmalu zatem pri\xc5\xa1la na njegovo ozemlje. Druga te\xc5\xbeava je bilo vodstvo pohoda, v katerem so bili od osmih \xc4\x8dlanov kar \xc5\xa1tirje Normani, med njimi tudi Bohemond. Ker so morali kri\xc5\xbearji iti skozi Konstantinopel, je imel cesar nad njimi vsaj nekaj mo\xc4\x8di. Od vodij pohoda je zahteval prisego, da bodo Bizantinskemu cesarstvu prepustili vsa mesta in ozemlja, ki jih bodo osvojili na poti v Sveto de\xc5\xbeelo. V zameno jim je dal vodnike in voja\xc5\xa1ko spremstvo._NEWLINE_Aleksej bi lahko s pohodom pridobil ve\xc4\x8d pomembnih mest in otokov in ve\xc4\x8dino zahodne Male Azije, vendar so ga katoli\xc5\xa1ki/latinski kri\xc5\xbearji obto\xc5\xbeili, da jim ni pri\xc5\xa1el na pomo\xc4\x8d pri obleganju Antiohije in razglasili prisego za ni\xc4\x8dno. Aleksej je v resnici prihajal na pomo\xc4\x8d, vendar se je vrnil, ko ga je \xc5\xa0tefan Bloi\xc5\xa1ki prepri\xc4\x8dal, da je vse izgubljeno in da je pohod propadel.  Bohemond se je po osvojitvi mesta razglasil za kneza Antiohije in se takoj za\xc4\x8del vojskovati proti Bizantinskemu cesarstvu. Vojno je prekinila Devolska pogodba, s katero se je leta 1108 obvezal, da postane Aleksejev vazal. Pogodba je pomenila konec normanske gro\xc5\xbenje Bizantinskemu cesarstvu.\n_START_SECTION_\nIvan II., Manuel I. in druga kri\xc5\xbearska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nAleksejev sin Ivan II. Komnen je nasledil bizantinski prestol leta 1118 in vladal do leta 1143. Bil je pobo\xc5\xbeen in predan cesar, ki se je odlo\xc4\x8dil popraviti \xc5\xa1kodo, ki je nastala zaradi poraza pri Manzikertu pred petdesetimi leti.  Vladal je izredno blago in pravi\xc4\x8dno in bil izjemen primer moralnega vladarja v \xc4\x8dasu, ko je bila krutost povsem obi\xc4\x8dajna, zato so ga imenovali \xc2\xbbbizantinski Mark Avrelij\xc2\xab._NEWLINE_Med petindvajsetletno vladavino je sklenil zavezni\xc5\xa1tva s Svetim rimskim cesarstvom na zahodu  in odlo\xc4\x8dilno  porazil Pe\xc4\x8denege v bitki pri Beroji. V 1120. letih je odbijal napade Ogrov in Srbov in se leta 1130 povezal z nem\xc5\xa1kim cesarjem Lotarjem III. Supplinbur\xc5\xa1kim proti Normanom kralja Rogerija II. Sicilskega. V kasnej\xc5\xa1ih letih je svojo pozornost obrnil proti vzhodu in osebno vodil \xc5\xa1tevilne pohode proti Turkom v Mali Aziji.  Njegovi pohodi so temeljito spremenili ravnote\xc5\xbeje sil na vzhodu in prisilile Turke na obrambo. Osvobodil je ve\xc4\x8d mest in trdnjav, porazil Dani\xc5\xa1mende iz Melitene, osvojil skoraj celo Kilikijo  in prisilil antio\xc5\xa1kega kneza Rajmonda Poitierskega, da je priznal bizantinsko suverenost. Da bi pokazal svojo vlogo vodje kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega sveta, je na \xc4\x8delu zdru\xc5\xbeene vojske Bizantinskega cesarstva in kri\xc5\xbearskih dr\xc5\xbeav vkorakal v Sveto de\xc5\xbeelo. Njegov pohod je kljub veliki gore\xc4\x8dnosti zaradi izdaje kri\xc5\xbearskih zaveznikov propadel. Leta 1142 se je vrnil, da bi pritisnil na Antiohijo, vendar je zaradi posledic nesre\xc4\x8de na lovu spomladi 1143 umrl. Rajmond se je po njegovi smrti ojuna\xc4\x8dil in napadel Kilikijo, vendar je bil pora\xc5\xbeen in prisiljen oditi v Konstantinopel moledovat za milost novega cesarja._NEWLINE_Ivan je za naslednika izbral svojega \xc4\x8detrtega sina Manuela I. Komnena, ki se je agresivno vojskoval tako z vzhodnimi kot zahodnimi sosedi. V Palestini se je povezal s kri\xc5\xbearskim Jeruzalemskim kraljestvom in poslal na vzhod veliko vojno ladjevje  za skupen napad na fatimidski Egipt. Manuel je s pogodbo s problemati\xc4\x8dnim antio\xc5\xa1kim knezom Rejnaldom  Chatillonskim in jeruzalemskim kraljem Amalrikom utrdil svoj polo\xc5\xbeaj fevdalnega gospoda Kne\xc5\xbeevine Antiohije in Jeruzalemskega kraljestva. V poskusu ponovne vzpostavitve bizantinske oblasti nad pristani\xc5\xa1\xc4\x8di v ju\xc5\xbeni Italiji je leta 1155 poslal v Italijo mo\xc4\x8dno voja\xc5\xa1ko odpravo, ki je zaradi sporov v koaliciji propadla. Manuelova vojska je leta 1167  uspe\xc5\xa1no napadla ju\xc5\xbeno Ogrsko kraljestvo in v bitki pri Sirmiju porazila Mad\xc5\xbeare. Do leta 1168 je bila v Manuelovih rokah skoraj cela vzhodna jadranska obala. Cesar je sklenil tudi ve\xc4\x8d zavezni\xc5\xa1tev s pape\xc5\xbeem in zahodnimi kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi kraljestvi in uspe\xc5\xa1no vodil prehod druge kri\xc5\xbearske vojske skozi njegovo cesarstvo, ki pa so jo popolnoma uni\xc4\x8dili Seld\xc5\xbeuki. _NEWLINE_Na vzhodu je leta 1176 do\xc5\xbeivel velik poraz v bitki s Turki pri Miriokefalonu. Po porazu se je hitro opomogel in naslednje leto porazil Turke. Bizantinskemu poveljniku Ivanu Vatacu, ki je uni\xc4\x8dil tur\xc5\xa1ke napadalce v bitki pri Hielionu in Limohirju, je poleg vojske, ki jo  je povedel iz Konstinopla, uspelo zbirati vojake tudi na poti na boji\xc5\xa1\xc4\x8de, kar pomeni, da je obrambni program za zahodno Malo Azijo  \xc5\xa1e vedno deloval.\n_START_SECTION_\nRenesansa 12. stoletja\n_START_PARAGRAPH_\nIvan in Manuel sta izvajala aktivno voja\xc5\xa1ko politiko in namenila velika sredstva za obrambo dr\xc5\xbeave. Njuna in Aleksejeva politika  je kljub porazu v bitki pri Miriokefalonu prinesla cesarstvu obse\xc5\xbena osvojena ozemlja in okrepila stabilnost meja v Mali Aziji in Evropi. Pribli\xc5\xbeno od leta 1081 do 1180 je komnenska armada zagotavljala tak\xc5\xa1no varnost cesarstva, da je omogo\xc4\x8dila razcvet bizantinske kulture._NEWLINE_Bizantinsko cesarstvo je bilo pod Komneni bolj uspe\xc5\xa1no kot kdaj koli po perzijski invaziji v 7. stoletju. \xc5\xa0tevilo prebivalcev je za\xc4\x8delo nara\xc5\xa1\xc4\x8dati, zato so se za\xc4\x8dela obdelovati tudi obse\xc5\xbena, do takrat neobdelana kmetijska zemlji\xc5\xa1\xc4\x8da. Arheolo\xc5\xa1ke najdbe v Evropi in Mali Aziji dokazujejo znatno pove\xc4\x8danje urbanih naselij in gradnjo novih. Cvetelo je tudi trgovanje, predvsem z Bene\xc4\x8dani in Genove\xc5\xbeani. Konstantinopel in egejska pristani\xc5\xa1\xc4\x8da so postala sredi\xc5\xa1\xc4\x8da za trgovanje in pretovarjanje blaga iz Levanta in Egipta v Evropo in obratno _NEWLINE_V umetnosti so ponovno o\xc5\xbeiveli mozaik in regionalne \xc5\xa1ole arhitekture, ki so pod tujimi kulturnimi vplivi razvile razli\xc4\x8dne sloge. V 12. stoletju so Bizantinci razvili svoj model zgodnjega humanizma in se za\xc4\x8deli ponovno zanimati za klasi\xc4\x8dne avtorje. Bizantinski humanizem je bil najbolj izra\xc5\xbeen pri Evstahiju Solunskemu. V filozofiji se je obudilo preu\xc4\x8devanje klasi\xc4\x8dnih flozofov, ki je v 7. stoletju zamrlo. Za to podro\xc4\x8dje je zna\xc4\x8dilno znatno pove\xc4\x8danje objavljenih komentarjev klasi\xc4\x8dnih del. V komnenskem obdobju se je za\xc4\x8del tudi prvi prenos klasi\xc4\x8dnega gr\xc5\xa1kega znanja na zahod.\n_START_SECTION_\nAngelska dinastija\n_START_PARAGRAPH_\nManuela je po smrti 24. septembra 1180 na prestolu nasledil njegov enajstletni sin Aleksej II. Komnen. Aleksej je bil za ta polo\xc5\xbeaj popolnoma neprimeren, zato je v njegovem imenu kot regentka vladala mati Marija Antio\xc5\xa1ka, ki je bila zaradi frankovskega porekla dokaj nepriljubljena. Andronik I., vnuk Alekseja I. Komnena, je zato proti njima organiziral upor in ju v nasilnem dr\xc5\xbeavnem udaru odstavil. Izkoristil je svoj lep videz in silne simpatije v armadi, avgusta 1182 vkorakal v Konstantinopel in spro\xc5\xbeil krvav pokol Latincev. Po odstranitvi vseh tekmecev se je septembra 1183 okronal za socesarja, odstranil Alekseja II. in vzel njegovo dvanajst let staro \xc5\xbeeno Ne\xc5\xbeo Francosko za svojo. _NEWLINE_ _NEWLINE_Andronikov za\xc4\x8detek vladanja je bil obetaven. Odlo\xc4\x8dil se je, da bo izkoreninil korupcijo, zato je ukinil prodajo dr\xc5\xbeavnih slu\xc5\xbeb. Izbiranje novih kandidatov je temeljilo na zaslugah in ne na protekciji. Uradniki so bili primerno pla\xc4\x8dani, s \xc4\x8dimer se je zmanj\xc5\xa1ala mo\xc5\xbenost njihovega podkupovanja. Njegovi ukrepi so imeli znaten in takoj\xc5\xa1en u\xc4\x8dinek tudi v provincah. Aristokrati so bili razka\xc4\x8deni, stanje pa je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1ala njegova vedno ve\xc4\x8dja du\xc5\xa1evna neuravnove\xc5\xa1enost. Usmrtitve in nasilje sta postala nekaj vsakdanjega, kot da bi hotel iztrebiti vso aristokracijo. Njegovo vladanje in ohranjanje oblasti za vsako ceno se je spremenilo v vladavino nasilja. _NEWLINE_Andronik se kljub voja\xc5\xa1kim izku\xc5\xa1njam ni mogel vzporejati z Izakom Angelom, B\xc3\xa9lo III. Ogrskim (vladal  1172\xe2\x80\x931196), ki je v svoje kraljestvo vklju\xc4\x8dil hrva\xc5\xa1ka ozemlja, in \xc5\xa0tefanom Nemanji\xc4\x8dem  (vladal 1166\xe2\x80\x931196), ki je razglasil neodvisnost od Bizantinskega cesarstva. Velike te\xc5\xbeave mu je povzro\xc4\x8dal Viljem II. Sicilski (vladal 1166\xe2\x80\x931189), ki je s 300 ladjami in 80.000 mo\xc5\xbemi napadel cesarstvo leta 1185. Andronik je mobiliziral majhno ladjevje sto ladij in branil prestolnico, do pode\xc5\xbeelja pa je bil povsem brezbri\xc5\xbeen. Izak Angel ga je zato po pre\xc5\xbeivelem poskusu umora s pomo\xc4\x8djo prebivalstva odstavil in ga prepustil mu\xc4\x8dnemu javnemu lin\xc4\x8du._NEWLINE_Med vladavino Izaka II., \xc5\xa1e bolj pa med vladavino njegovega brata Alekseja III., so se povsem sesuli \xc5\xa1e zadnji ostanki centralizirane dr\xc5\xbeavne uprave in obrambe. Normane so sicer pregnali iz Gr\xc4\x8dije nazaj v Dra\xc4\x8d, vendar so se leta 1186 za\xc4\x8deli upirati Vlahi in Bolgari, ki so nazadnje ustanovili Drugo bolgarsko cesarstvo. _NEWLINE_Za notranjo politiko Angelov je bilo zna\xc4\x8dilno zapravljanje dr\xc5\xbeavnega denarja in zgre\xc5\xa1eno vodenje dav\xc4\x8dne politike. Avtoriteta centralne oblasti je izredno oslabela, kar je spodbudilo drobljenje cesarstva. Nekaj Komnenovih naslednikov je \xc5\xbee pred letom 1204 ob vzhodnem \xc4\x8crnem morju ustanovilo svoje delno neodvisno Trapezundsko cesarstvo.  Zgodovinar Aleksander Vasiljev trdi, da je \xc2\xbbAngelska dinastija pospe\xc5\xa1ila ru\xc5\xa1enje navzven oslabljenega in navznoter sprtega cesarstva\xc2\xab.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cetrta kri\xc5\xbearska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1198 je pape\xc5\xbe Inocenc III. preko svojih legatov in okro\xc5\xbenic pozval vernike na novo kri\xc5\xbearsko vojno. Njen cilj naj bi bil zasedba Egipta, sredi\xc5\xa1\xc4\x8da muslimanske mo\xc4\x8di v Levantu. _NEWLINE_Kri\xc5\xbearska vojska, ki se je zbrala leta 1202 v Benetkah, je bila manj\xc5\xa1a od pri\xc4\x8dakovane, zato ni imela dovolj sredstev za pla\xc4\x8dilo bene\xc5\xa1kih ladij za prevoz v Egipt. Bene\xc5\xa1ka politika pod starim in slepim, a \xc5\xa1e vedno ambicioznim do\xc5\xbeem Enricom Dandolom, se je razhajala od politike pape\xc5\xbea in kri\xc5\xbearjev, ker so imele Benetke tesne trgovske stike z Egiptom. Do\xc5\xbe je kri\xc5\xbearjem ponudil, da namesto pla\xc4\x8dila pomagajo Benetkam osvojiti kr\xc5\xa1\xc4\x8danski Zadar, ki je bil sicer bene\xc5\xa1ki vazal, vendar se je uprl in leta 1186 sprejel za\xc5\xa1\xc4\x8dito mad\xc5\xbearskega kralja. Kri\xc5\xbearji so njegovo ponudbo neradi sprejeli in Zadar se je leta 1202 po kratkem obleganju vdal. Pape\xc5\xbe Inocenc je vedel za bene\xc5\xa1ki na\xc4\x8drt in ga prepovedal, vendar se ni upal tvegati propada kri\xc5\xbearskega pohoda, in je dal kri\xc5\xbearjem pogojno odvezo, Bene\xc4\x8danom pa ne._NEWLINE_Po smrti grofa Teobalda III. \xc5\xa0ampanjskega novembra 1202 je poveljstvo kri\xc5\xbearske vojske prevzel Bonifacij I. Montferra\xc5\xa1ki, prijatelj Hohen\xc5\xa1taufna Filipa \xc5\xa0vabskega. Oba sta bila poro\xc4\x8dena v bizantinsko cesarsko dru\xc5\xbeino. Filipov svak Aleksej Angel, sin odstavljenega in oslepljenega cesarja Izaka II. Angela, se je \xc5\xbee pred \xc4\x8detrtim kri\xc5\xbearskim pohodom pojavil v Evropi in iskal pomo\xc4\x8d za vzpon na prestol. Navezal je stike s kri\xc5\xbearji in jim za pomo\xc4\x8d ponudil zdru\xc5\xbeitev pravoslavne cerkve z latinsko cerkvijo oziroma Rimom, pla\xc4\x8dilo 200.000 srebrnih mark in popolno oskrbo na poti do Egipta. Kri\xc5\xbearji so tudi njegovo ponudbo sprejeli. Pape\xc5\xbe Inocenc se je zavedal, da se bo kri\xc5\xbearski pohod morda preusmeril iz Egipta v Konstantinopel, zato je prepovedal napad na mesto. Njegovo pismo s prepovedjo je pri\xc5\xa1lo v Zadar prepozno, ko je kri\xc5\xbearsko ladjevje \xc5\xbee odplulo na vzhod.\n_START_SECTION_\nOpusto\xc5\xa1enje Konstantinopla (1204)\n_START_PARAGRAPH_\nKri\xc5\xbearji so pripluli pred Konstantinopel poleti 1203 in takoj napadli, zanetili velik po\xc5\xbear, ki je uni\xc4\x8dil velik del mesta, in za nekaj \xc4\x8dasa prevzeli oblast. Cesar Aleksej III. je pobegnil iz mesta in Aleksej Angel je kot Aleksej IV. skupaj s slepim o\xc4\x8detom Izakom zasedel bizantinski prestol. Aleksej in Izak nista bila zmo\xc5\xbena niti izpolniti svojih obljub kri\xc5\xbearjem niti obraniti mesta pred kri\xc5\xbearji. V mestu je izbruhnil upor, v katerem so oba cesarja odstavili, oblast in obrambo pa je prevzel  Aleksej V. Dukas. Alekseja IV. so v je\xc4\x8di zadavili, o\xc4\x8de Izak II. pa je kmalu za tem umrl. _NEWLINE_Kri\xc5\xbearji so nato po teden dni trajajo\xc4\x8dem obleganju 13. aprila 1204 ponovno zasedli mesto in za\xc4\x8deli roparski pokol, ki je trajal tri dni.  Zelo veliko ukradenih dragocenih ikon, relikvij in drugih predmetov se je kasneje pojavilo v Evropi, \xc5\xa1e posebej v Benetkah. Po pri\xc4\x8danju Niketasa Honiatesa so skrunili celo patriarhov prestol, tako da so nanj posedli prostitutko. Ko je pape\xc5\xbe izvedel za po\xc4\x8detje svojih kri\xc5\xbearjev, jih je ukoril. Stanje mu je vsekakor u\xc5\xa1lo iz rok, zlasti potem, ko je njegov legat na lastno pobudo kri\xc5\xbearje odvezal prisege, da bodo nadaljevali pot v Sveto de\xc5\xbeelo. Ko se je v mestu ponovno vzpostavil red, so kri\xc5\xbearji in Bene\xc4\x8dani nadaljevali z izpolnjevanjem medsebojne pogodbe. Balduin Flandrijski je bil izvoljen za cesarja novega Latinskega cesarstva, Bene\xc4\x8dan Toma\xc5\xbe Morosini pa za novega konstantinopelskega patriarha. Ve\xc4\x8dino ozemlja cesarstva so razdelili med voditelje pohoda, \xc4\x8deprav se je upor proti njim nadaljeval, predvsem v Nikeji, Trabpezundu in Epirju. Bene\xc4\x8dani se kot spretni trgovci niso potegovali za osvojeno ozemlje, ampak so si prilastili samo klju\xc4\x8dne dele Konstantinopla in cesarstva. Bene\xc5\xa1ki do\xc5\xbe je dobil naslov \xc2\xbbgospodar \xc4\x8detrtine in pol \xc4\x8detrtine Rimskega imperija\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nCesarstvo v izgnanstvu\n_START_PARAGRAPH_\nPo opusto\xc5\xa1enju Konstantinopla leta 1204 sta bili ustanovljeni dve nasledstveni dr\xc5\xbeavi Bizantinskega cesarstva: Nikejsko cesarstvo in Epirski despotat. Tretjo dr\xc5\xbeavo, Trapezundsko cesarstvo, je nekaj tednov pred opusto\xc5\xa1enjem ustanovil Aleksej I. Veliki Komnen. Najve\xc4\x8d mo\xc5\xbenosti za ponovno osvojitev Konstantinopla sta imela Nikeja in Epir. Nikejsko cesarstvo se je naslednjih nekaj desetletij borilo za lastno pre\xc5\xbeivetje in je v vojnah s Seld\xc5\xbeuki do sredine 13. stoletja izgubilo ve\xc4\x8dino ju\xc5\xbene Male Azije. Oslabitev Rumskega sultanata po invaziji Mongolov leta 1242\xe2\x80\x931243 je omogo\xc4\x8dila \xc5\xa1tevilnim begom in gazijem ustanovitev lastnih kne\xc5\xbeevin v Mali Aziji.Eden od njih, Osman I., je ustanovil emirat, iz katerega se je razvilo Osmansko cesarstvo, ki je kak\xc5\xa1nih dvesto let kasneje dokon\xc4\x8dno osvojilo Konstantinopel. Invazija Mongolov je dala nekaj predaha tudi Nikeji in ji omogo\xc4\x8dila soo\xc4\x8denje z Latinskim cesarstvom na severu, ki se je od uspe\xc5\xa1nega za\xc4\x8detka v naslednjih desetletjih vztrajno kr\xc4\x8dilo na ra\xc4\x8dun mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih sosed: Nikeje, Epira in Bolgarije.\n_START_SECTION_\nPonovna osvojitev Konstantinopla\n_START_PARAGRAPH_\nNikejskemu cesarstvu, ki ga je ustanovila Larsakidska dinastija,  je leta 1261 uspelo osvojiti Konstantinopel in poraziti Epir. To je privedlo do kratkotrajne o\xc5\xbeivitve cesarstva pod Mihaelom III. Paleologom, vendar je bilo opusto\xc5\xa1eno in zato slabo opremljeno za spopadanje s sovra\xc5\xbeniki, ki so ga obkro\xc5\xbeali. Za vojno z Latinci je Mihael uporabil vojsko iz Male Azije in z visokimi davki ohromil kme\xc4\x8dko prebivalstvo, kar je povzro\xc4\x8dilo veliko nezadovoljstvo. Z ogromnimi gradbenimi projekti v Konstantinoplu  je posku\xc5\xa1al  popraviti \xc5\xa1kodo, ki jo je povzro\xc4\x8dila \xc4\x8detrta kri\xc5\xbearska vojna, z nobenim ukrepom  pa ni zavaroval kmetov v Mali Aziji pred pohodi muslimanskih gazijev. Namesto da bi obdr\xc5\xbeal samo ozemlje v Mali Aziji, se je Mihael odlo\xc4\x8dil za \xc5\xa1irjenje cesarstva, kar je prineslo samo kratkotrajen uspeh. Da bi se izognil \xc5\xa1e enemu latinskemu plenjenju Konstantinopla, je vpregel diplomacijo in prisilil pravoslavno cerkev, da se je podredila Rimu. Tudi ta odlo\xc4\x8ditev je bila kratkotrajna in je spro\xc5\xbeila splo\xc5\xa1no sovra\xc5\xa1tvo kme\xc4\x8dkega prebivalstva do Mihaela in Konstantinopla. Napori njegovega sina in naslednika Andronika II. in kasneje njegovega vnuka Andronika III. so bili zadnji poskusi obnovitve nekdanje  slave Bizantinskega cesarstva. Voja\xc5\xa1ki najemniki so  Androniku II. pogosto povzro\xc4\x8dali te\xc5\xbeave, zlasti najemni\xc5\xa1ka Katalonska zdru\xc5\xbeba, ki naj bi jo uporabil proti Turkom, ve\xc4\x8d \xc5\xa1kode pa je povzro\xc4\x8dila na pode\xc5\xbeelju, ki ga je opusto\xc5\xa1ila.\n_START_SECTION_\nVzpon Osmanov in padec Konstantinopla\n_START_PARAGRAPH_\nStanje v cesarstvu se je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1alo med dr\xc5\xbeavljanskimi vojnami po smrti Andronika III. \xc5\xa0estletna dr\xc5\xbeavljanska vojna je uni\xc4\x8dila cesarstvo in omogo\xc4\x8dila srbskemu vladarju Stefanu Du\xc5\xa1anu (vladal 1331\xe2\x80\x931346) ustanovitev kratko \xc5\xbeive\xc4\x8dega Srbskega cesarstva na ve\xc4\x8djem delu ostankov ozemlja Bizantinskega cesarstva. Leta 1354 je potres poru\xc5\xa1il trdnjavo na Galipoliju in omogo\xc4\x8dil Osmanom, da s pomo\xc4\x8djo vojakov, ki jih je med dr\xc5\xbeavljansko vojno najel Ivan VI. Kantakuzen, prodrejo na evropsko celino. Osmani so do konca bizantinskih dr\xc5\xbeavljanskih vojn porazili Srbe in jih prisilili v vazalni odnos. Sledila je bitka na Kosovskem polju leta 1389, po kateri so Osmani zasedli ve\xc4\x8dino Balkana._NEWLINE_Bizantinski cesarji so prosili Zahod za pomo\xc4\x8d, toda pape\xc5\xbe je kakr\xc5\xa1no koli pomo\xc4\x8d pogojeval z zdru\xc5\xbeitvijo Vzhodne pravoslavne cerkve z Rimom.  Zdru\xc5\xbeitev cerkva je bila za\xc4\x8dasno uradno izvr\xc5\xa1ena s cesarskim dekretom, pravoslavno prebivalstvo in kler pa se je nadoblasti Rima in latinskemu obredju mo\xc4\x8dno upiralo. Obrambo Konstantinopla je sicer okrepilo nekaj oddelkov zahodnih vojakov, ve\xc4\x8dina zahodnih vladarjev pa se je ukvarjala z lastnimi problemi in ni storila ni\xc4\x8desar v obrambo Bizantinskega cesarstva, ki so ga po ko\xc5\xa1\xc4\x8dkih osvajali Osmani._NEWLINE_Konstantinopel je bil razdejan in razseljen. Od njega je ostala samo gru\xc4\x8da vasi, lo\xc4\x8denih s polji. 2. aprila 1453 je vojska sultana Mehmeda II. s pribli\xc5\xbeno 80.000 mo\xc5\xbemi in velikim \xc5\xa1tevilom nerednih vojakov za\xc4\x8dela oblegati mesto, katerega je branilo samo 7.000 mo\xc5\xbe, med njimi 2.000 tujcev. Mesto je po dveh mesecih obleganja 29. maja 1453 padlo. Zadnji bizantinske cesar, Konstantin XI. Paleolog, je potem, ko je obzidja padlo, odlo\xc5\xbeil svoje regalije in se tudi sam bojeval z napadalci.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dne posledice\n_START_PARAGRAPH_\nPo padcu Konstantinopla je od cesarstva ostal samo Morejski despotat na Peloponezu, v katerem sta vladala Toma\xc5\xbe in Dimitrij Paleolog, brata zadnjega bizantinskega cesarja. Despotat je ostal neodvisen zaradi pla\xc4\x8devanja letnega davka Osmanskemu cesarstvu. Nekompetentno vladanje, neredno pla\xc4\x8devanje davka in upor proti Osmanom je spro\xc5\xbeil napad Mehmeda II. maja 1460. Osmane je pozval Dimitrij, ki je \xc5\xbeelel pregnati Toma\xc5\xbea in zavladati kot edini vladar. Toma\xc5\xbe je pobegnil in Osmani so do poletja osvojili skoraj celo dr\xc5\xbeavo. Dimitrijev na\xc4\x8drt, da bo po vojni sam prevzel oblast, se ni iz\xc5\xa1el, ker so Osmani Peloponez priklju\xc4\x8dili k svojemu cesarstvu._NEWLINE_Po padcu Peloponeza je ostalo svobodnih samo \xc5\xa1e nekaj ozemelj, med njimi otok Monemvazija, na katerem je nekaj \xc4\x8dasa vladal aragonski korz\xc3\xa1r. Ko so ga prebivalci pregnali, je malo pred koncem leta 1460 s Toma\xc5\xbeevim soglasjem poiskal pape\xc5\xbeevo za\xc5\xa1\xc4\x8dito. Polotok Mani na skrajnem jugu Peloponeza se je upiral do razpada koalicije lokalnih klanov, potem pa pri\xc5\xa1el pod oblast Bene\xc4\x8danov, vendar je zaradi njihove oddaljenosti in te\xc5\xbeke dostopnosti polotoka vseskozi ostal piratsko gnezdo in trn v peti Osmanov. \xc4\x8cisto zadnje svobodno ozemlje je bil grad Salmeniko z okolico na severozahodu Peloponeza, ki ga je branil Graicas Paleolog. Ko se je grad julija 1461 vdal, se je Paleologu z grajsko posadko in nekaj me\xc5\xa1\xc4\x8dani uspelo prebiti do bene\xc5\xa1kega ozemlja._NEWLINE_Trapezundsko cesarstvo, ki se je od Bizantinskega cesarstva odcepilo nekaj tednov pred padcem Konstantinopla, je ostalo de facto zadnja nasledstvena dr\xc5\xbeava Bizantinskega cesarstva. Napori cesarja Davida, da bi spodbudil evropske sile za kri\xc5\xbearsko vojno proti Osmanskemu cesarstvu, so spro\xc5\xbeili vojno z  Osmani poleti 1461. Po mesec dni dolgem obleganju se je prestolnica 14. avgusta 1461 vdala. Trapezundska  Teodorova kne\xc5\xbeevina na Krimu se je obdr\xc5\xbeala \xc5\xa1e \xc5\xa1tirinajst let in leta 1475 kot zadnja padla pod osmansko oblast. _NEWLINE_Nasledstvo naslova bizantinskega cesarja je zahteval Andrej Paleolog, ne\xc4\x8dak zadnjega cesarja Konstantina XI., ki je do leta 1460 \xc5\xbeivel v Moreji, potem pa je pobegnil v Rim in  do smrti \xc5\xbeivel pod za\xc5\xa1\xc4\x8dito Pape\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeav.  Ker naslov bizantinskega cesarja tehni\xc4\x8dno nikoli ni bil deden, Andrejeva zahteva ni bila v skladu z bizantinsko zakonodajo.  Zahodne dr\xc5\xbeave so kljub temu, da je Bizantinsko cesarstvo ugasnilo, na splo\xc5\xa1no sledile dednim na\xc4\x8delom, ki jih je zagovarjala  rimskokatoli\xc5\xa1ka cerkev. Andrej se je zato naslavljal s  Imperator Constantinopolitanus (konstantinopelski cesar) in prodal dedne pravice tako Karlu VIII. Francoskemu kot katoli\xc5\xa1kima monarhoma (Izabela I. Kastiljska in Ferdinand II. Aragonski). Po Andrejevi smrti naslova konstantinopelskega cesarja ni uporabljal noben vladar._NEWLINE_Konstantin XI. je umrl brez zakonitih naslednikov. \xc4\x8ce Konstantinopel ne bi padel, bi bizantinski prestol nasledili sinovi njegovega odstavljenega starej\xc5\xa1ega brata, ki so po padcu mesta dobili slu\xc5\xbebe na dvoru Mehmeda II..  Najstarej\xc5\xa1i sin, ki je prestopil v islam in se preimenoval v Has Murata, je postal Mehmedov izbranec in slu\xc5\xbeil kot beglerbeg (glavni guverner) Balkana. Mlaj\xc5\xa1i sin se je primenoval v Mesih Pa\xc5\xa1o in postal admiral osmanske vojne mornarice in sand\xc5\xbeakbeg (guverner) province Galipoli. Nazadnje je dvakrat slu\xc5\xbeil kot veliki vezir Mehmedovega sina Bajazida II.._NEWLINE_Mehmed II. in njegovi nasledniki so se imeli za naslednike Rimskega cesarstva do ukinitve Osmanskega cesarstva na za\xc4\x8detku 20. stoletja. Trdili so, da je cesarstvo samo spremenilo vero, tako kot med vladavino Konstantina I. Velikega.  Prebivalce osvojenega Bizantinskega cesarstva, se pravi pravoslavne kristjane,  so \xc5\xa1e naprej imeli za Rimljane (R\xc3\xbbm). Za naslednike cesarjev Vzhodnega rimskega cesarstva so se imeli tudi vladarji Donavskih kne\xc5\xbeevin, ki so gostile pravoslavne ube\xc5\xbenike iz Osmanskega cesarstva,  med njimi tudi nekaj bizantinskih plemi\xc4\x8dev._NEWLINE_Vlogo cesarja kot pokrovitelja pravoslavne cerkve je prevzel moskovski veliki knez Ivan III. Vasiljevi\xc4\x8d. Poro\xc4\x8dil se je z Andrejevo sestro Sofijo Paleologino, katere vnuk je postal prvi ruski car Ivan IV. Vasiljevi\xc4\x8d Grozni. Vsi Ivanovi nasledniki so podpirali idejo, da je Moskva pravi naslednik Rima in Konstantinopla. Ideja, da je Rusko cesarstvo Tretje rimsko cesarstvo, je \xc5\xbeivela do propada Ruskega cesarstva v oktobrski revoluciji leta 1917.\n_START_SECTION_\nGospodarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinsko gospodarstvo je bilo ve\xc4\x8d stoletij med najbolj naprednimi gospodarstvi v Evropi in na Sredozemlju. Zlasti Evropa se je lahko primerjala z njim \xc5\xa1ele v poznem srednjem veku. Konstantinopel je bil glavno kri\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8de trgovskih poti, ki so bile v razli\xc4\x8dnih obdobjih razpredene po skoraj celi  Evropi, Aziji  in severni Afriki. Najpomembnej\xc5\xa1a je bila tako imenovana svilna cesta med Daljnjim vzhodom in Evropo. Cveto\xc4\x8de bizantinsko gospodarstvo se je razlikovalo od gospodarstev propadajo\xc4\x8dega Zahoda zlasti do prve polovice 6. stoletja. _NEWLINE_Po Justinijanovi kugi (541\xe2\x80\x93542) in arabskih osvajanjih se je stanje obrnilo v obdobje stagnacije in upadanja gospodarstva. Izavrijske reforme, ponovno naseljevanje med vladavino Konstantina V., javna dela in dav\xc4\x8dna reforma so ozna\xc4\x8dili za\xc4\x8detek o\xc5\xbeivljanja, ki je kljub temu, da se je ozemlje cesarstva kr\xc4\x8dilo, trajalo do leta 1204. Od 10. do konca 12. stoletja je kazalo cesarstvo videz razko\xc5\xa1ne dr\xc5\xbeave in popotniki so se \xc4\x8dudili bogastvu, nakopi\xc4\x8denem v njegovi prestolnici.   _NEWLINE_V zameno za pomo\xc4\x8d v dragih vojnah in dinasti\xc4\x8dnih spletkah so bizantinski cesarji od 11. stoletja naprej podeljevali trgovske privilegije Bene\xc4\x8danom, kasneje pa \xc5\xa1e njihovim rivalom Genov\xc4\x8danom in Pisancem, kar se je izkazalo za dolgoro\xc4\x8dno usodno, saj so do \xc4\x8detrte kri\xc5\xbearske vojne izgubili ekonomsko samozadostnost. \xc4\x8cetrta kri\xc5\xbearska vojna je povzro\xc4\x8dila razkroj bizantinske proizvodnje in za\xc4\x8detek trgovinske dominacije zahodne Evrope na vzhodnem Sredozemlju, kar je za Bizantinsko cesarstvo pomenilo gospodarsko katastrofo. Paleologi so posku\xc5\xa1ali o\xc5\xbeiviti gospodarstvo, vendar pozno cesarstvo ni moglo dose\xc4\x8di popolnega nadzora niti nad tujimi niti nad doma\xc4\x8dimi gospodarskimi dejavniki. Postopoma je izgubilo vpliv tudi nad na\xc4\x8dini trgovanja in mehanizmi cen, odtekanjem dragih kovin in, po mnenju nekaterih poznavalcev, tudi nad kovnicami denarja._NEWLINE_Eden od gospodarskih temeljev je bila trgovina, podprta z obmorsko lego cesarstva. Najpomembnej\xc5\xa1e izvozno blago so bile tkanine. Svilo so izva\xc5\xbeali predvsem v Egipt, verjetno tudi v Bolgarijo in na zahod. Dr\xc5\xbeava je dosledno nadzirala notranjo in zunanjo trgovino ter imela monopol nad emisijami denarja. Denarni sistem je bil trden in elasti\xc4\x8den ter se je prilagajal potrebam trgovine._NEWLINE_Vlada je posku\xc5\xa1ala nadzirati tudi obrestne mere za posojila in predpisovati merila za dejavnosti cehov in zdru\xc5\xbeenj, v katerih je imela svoje interese. Cesar in dr\xc5\xbeavna uprava so v obdobjih krize s svojimi posegi zagotavljali oskrbo prestolnice in zni\xc5\xbeevali ceno \xc5\xbeita. Vlada je z obdav\xc4\x8denjem pogosto zbirala del tr\xc5\xbenih vi\xc5\xa1kov in jih na primer v obliki pla\xc4\x8d dr\xc5\xbeavnih uradnikov ali investicij v javna dela ponovno po\xc5\xa1iljala v obtok.\n_START_SECTION_\nGlasba\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj znane ohranjene oblike bizantinske glasbe so obredna, prazni\xc4\x8dna in cerkvena glasba, komponirana na gr\xc5\xa1ka besedila. Osnovo tega \xc5\xbeanra so tvorili cerkveni psalmi. Gr\xc5\xa1ki in drugi zgodovinarji se strinjajo, da so modulacija in na splo\xc5\xa1no cel sistem bizantinske glasbe tesno povezani z anti\xc4\x8dnim gr\xc5\xa1kim sistemom. Ohranili so se tudi najstarej\xc5\xa1i \xc5\xbeanri bizantinske glasbe, na\xc4\x8dini njihove izvedbe (od 5. stoletja dalje dokaj natan\xc4\x8dni), imena skladateljev in v\xc4\x8dasih tudi okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine, v katerih je kak\xc5\xa1no delo nastalo._NEWLINE_Ibn Hordadbeh, perzijski geograf iz 9. stoletja (?\xe2\x80\x93911) v svojem leksikografski razpravi o glasbenih instrumentih kot tipi\xc4\x8dne bizantinske instrumente navaja liro (l\xc5\xabr\xc4\x81), orgle (urghun), \xc5\xa1iljani (verjetno vrsta harfe ali lire) in saland\xc5\xbe (verjetno dude)._NEWLINE_Prvi od na\xc5\xa1tetih instrumentov je bizantinska lira, ki se je v Benetkah preimenovala v lira da braccio in je po mnenju poznavalcev verjetno predhodnica sodobne violine. Na bizantinsko liro se \xc5\xa1e vedno igra v nekdanjih bizantinskih regijah. V Gr\xc4\x8diji se imenuje mestna (se pravi konstantinopelska) lira (gr\xc5\xa1ko politiki lira), v ju\xc5\xbeni Italiji kalabrijska lira, v Dalmaciji pa lirica, lijerica ali vijalo._NEWLINE_Drugi instrument, orgle, izvira iz helenisti\xc4\x8dnega sveta (hidraulis) in se je uporabljal na dirkah na hipodromu. Orgle z velikimi svin\xc4\x8denimi cevmi je cesar Konstantin V. leta 757 poslal frankovskemu kralju Pipinu Malemu. Pipinov sin Karel Veliki je leta 812 zahteval podoben instrument za svojo kapelo v Aachnu, s \xc4\x8dimer se je za\xc4\x8del razvoj zahodne cerkvene glasbe. _NEWLINE_Zadnji bizantinski instrument, dude, znane kot dankijo (iz starogr\xc5\xa1kega angion (\xce\xa4\xe1\xbd\xb8 \xe1\xbc\x80\xce\xb3\xce\xb3\xce\xb5\xe1\xbf\x96\xce\xbf\xce\xbd) \xe2\x80\x93 posoda), se je igral celo v rimskih \xc4\x8dasih. Dion Krizostom je v 1. stoletju zapisal,  da je \xc2\xbbvladar (morda Neron) znal igrati na pi\xc5\xa1\xc4\x8dal (golenica, rimske dude, podobne gr\xc5\xa1kemu aulosu) z usti ali tako, da je pod pazduho stiskal napihnjen meh\xc2\xab. Na dude se \xc5\xa1e danes igra po vsem nekdanjem cesarstvu. Na Balkanu se imenujejo gajde, v Gr\xc4\x8diji campuna, v severni Mali Aziji tulum, na Kreti askomadura, v Armeniji parzapuk in v Romuniji compoi.\n_START_SECTION_\nKuhinja in razvedrilo\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinska kultura zabave in kuhinje je bila na za\xc4\x8detku enaka pozno rimski, v naslednjih tiso\xc4\x8d letih pa se je po\xc4\x8dasi spremenila v nekaj,  kar je bolj podobno sodobni balkanski in anatolski kulturi._NEWLINE_Kuhinja se je \xc5\xa1e vedno zana\xc5\xa1ala na rimsko ribjo omako in za\xc4\x8dimbo garos, vendar je poznala tudi druga, \xc5\xa1e danes znana \xc5\xbeivila, na primer prekajeno meso pastirma (bizantinsko gr\xc5\xa1ko paston), ki so ga od njih prevzeli Turki in ga med zasedbo Balkana prenesli na Mad\xc5\xbearsko in v Romunijo. Pastirma je predhodnica sodobne tur\xc5\xa1ke specialitete z enakim imenom. Bizantinskega izvora so tudi baklava (gr\xc5\xa1ko \xce\xba\xce\xbf\xcf\x80\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x80\xce\xbb\xce\xb1\xce\xba\xce\xbf\xe1\xbf\xa6\xcf\x82 [koptoplakous]), tiropita, znana tudi  kot plakuntas tetiromenus ali tiritas plakuntas, in slovita srednjeve\xc5\xa1ka sladka vina (komandarija in istoimenski rumney). Pilo se je tudi vino retsina, za\xc4\x8dinjeno z borovo smolo, ki se v Gr\xc4\x8diji proizvaja \xc5\xa1e danes in pri nevajenih pivcih spro\xc5\xbea enake reakcije kot neko\xc4\x8d. Zanj se je namre\xc4\x8d Liutprand iz Kremone, veleposlanik nem\xc5\xa1kega cesarja Svetega rimskega cesarstva Otona I. leta 968 prito\xc5\xbeil,  da je  \xc2\xbbme\xc5\xa1anica vina, katrana, smole in bele\xc5\xbea\xc2\xab in zato neu\xc5\xbeitno. Za nevajene jedce je neu\xc5\xbeitna tudi ribja omaka garos, za katero je Liutprand zapisal, da so \xc2\xbbjedi prelivali z izjemno slabim ribjim izcedkom\xc2\xab. Bizantinci so uporablja tudi sojini omaki podobno omako muri iz fermentiranega je\xc4\x8dmena, ki je dala jedem mesni okus._NEWLINE_Bizantinci so bili navdu\xc5\xa1eni igralci tavlija, ki je \xc5\xa1e vedno priljubljen in v angle\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem svetu znan kot  backgammon. Bizantinski plemi\xc4\x8di so bili navdu\xc5\xa1eni igralci cikaniona, sedanjega pola.  Igra je pri\xc5\xa1la iz sasanidske Perzije. Prvi cikanisterion, stadion za igranje cikaniona, je bil zgrajen znotraj konstantinopelske Velike pala\xc4\x8de med vladavino cesarja Teodozija II. (vladal 408\xe2\x80\x93450). V igri se je odlikoval cesar Bazilij I. ( vladal 867\xe2\x80\x93886). Cesar Aleksander (vladal  912\xe2\x80\x93913) je med igranjem umrl zaradi iz\xc4\x8drpanosti, cesar Aleksej I. Komnen (vladal 1081\xe2\x80\x931118) se je med igranjem s Taktikijem po\xc5\xa1kodoval, cesar Ivan I. Trebzonski (vladal 1235\xe2\x80\x931238) pa je zaradi usodne po\xc5\xa1kodbe med igro umrl. Igri\xc5\xa1\xc4\x8d nista imela samo Konstantinopel in Trabzon, ampak tudi druga bizantinska mesta, predvsem Sparta, Efez in Atene, kar ka\xc5\xbee na cveto\xc4\x8de mestno plemstvo. Med vladavino zahodno usmerjenega cesarja Manuela I. Komnena so se nad igro navdu\xc5\xa1ili tudi kri\xc5\xbearji in  jo prenesli v zahodno Evropo.\n_START_SECTION_\nVlada in dr\xc5\xbeavna uprava\n_START_PARAGRAPH_\nV bizantinski dr\xc5\xbeavi je bil edini in absolutni vladar cesar, katerega oblast je bila bo\xc5\xbeanskega izvora. Senat je svojo politi\xc4\x8dno in zakonodajno oblast prenesel  na cesarja in postal nekak\xc5\xa1en \xc4\x8dastni svet s  titularnimi senatorji. Do konca 8. stoletja je civilna uprava, osredoto\xc4\x8dena na dvoru, postala del obse\xc5\xbene konsolidacije oblasti in kapitala. Za to obdobje je zna\xc4\x8dilen pojav vplivnih visokih dr\xc5\xbeavnih uradnikov sakelarijev. Najpomembnej\xc5\xa1a upravna reforma, ki je verjetno za\xc4\x8dela veljati sredi 7. stoletja, je bilo ustvarjanje civilno-voja\xc5\xa1kih okro\xc5\xbeij \xe2\x80\x93 t\xc3\xa9m, ki so jih upravljali strategi._NEWLINE_Bizantinska dr\xc5\xbeavna uprava je bila kljub ob\xc4\x8dasnim odstopanjem in negativnemu prizvoku izraza \xc2\xbbbizantinski\xc2\xab\xc2\xa0zelo sposobna in prilagodljiva. Dodelan sistem dr\xc5\xbeavnih naslovov in prioritet je dajal dvoru ugled in velik vpliv. Uradniki okoli cesarja so bili razporejeni v strogem redu in bili zelo odvisni od cesarjeve volje. Dr\xc5\xbeava je imela tudi dejanska upravna delovna mesta, ki so se namesto uradom praviloma dodeljevala posameznikom._NEWLINE_V 8. in 9. stoletju je slu\xc5\xbeba dr\xc5\xbeavnega uradnika pomenila najbolj zanesljivo pot do aristokratskega polo\xc5\xbeaja, vendar je \xc5\xbee za\xc4\x8detku 9. stoletja civilno aristokracijo za\xc4\x8dela izpodrivati plemi\xc5\xa1ka aristokracija. Po nekaterih \xc5\xa1tudijah je v 11. stoletju v bizantinski upravi prevladovala konkurenca med civilno in voja\xc5\xa1ko aristokracijo. V tem obdobju je Aleksej I. Komnen izvedel pomembne upravne reforme, vklju\xc4\x8dno z ustanovitvijo novih dvorni dostojanstev in polo\xc5\xbeajev.\n_START_SECTION_\nDiplomacija\n_START_PARAGRAPH_\nPo padcu Rima je bil za Bizantinsko cesarstvo klju\xc4\x8dni izziv ohraniti diplomatske odnose s sosednjimi dr\xc5\xbeavami. Ko so druge dr\xc5\xbeave za\xc4\x8dele graditi svoje politi\xc4\x8dne institucije, so se pogosto zgledovale po Bizantinskem cesarstvu. Bizantinski diplomaciji je kmalu uspelo vplesti svoje sosede v mre\xc5\xbeo mednarodnih in meddr\xc5\xbeavnih odnosov. Mre\xc5\xbeo je stkala z meddr\xc5\xbeavnimi pogodbami, vklju\xc4\x8devanjem novih vladarjev v bizantinsko cesarsko dru\xc5\xbeino in sprejemanjem bizantinskih dru\xc5\xbebenih odnosov, vrednot in institucij. Medtem ko klasi\xc4\x8dni pisci radi razpravljajo o eti\xc4\x8dnih in pravnih razlikah med mirom in vojno, so imeli Bizantinci diplomacijo za obliko vojne z drugimi sredstvi. Bolgarsko gro\xc5\xbenjo, na primer, so prepre\xc4\x8dili z zagotavljanjem denarja za Kijevsko Rusijo._NEWLINE_Diplomacija je imela razen povsem politi\xc4\x8dne funkcije tudi izjemno pomembno funkcijo zbiranja za dr\xc5\xbeavo pomembnih podatkov. Urad za barbare (tujce) v Konstantinoplu se je ukvarjal s protokolom in vodenjem zapisov o vseh vpra\xc5\xa1anjih, povezanih z \xc2\xbbbarbari\xc2\xab, in je morda imel predvsem obve\xc5\xa1\xc4\x8devalno funkcijo. John B. Bury je prepri\xc4\x8dan, da je urad izvajal nadzor nad vsemi tujci na obisku v Konstantinoplu. Podrejen je bil logotetu za javno po\xc5\xa1to (gr\xc5\xa1ko \xce\xbb\xce\xbf\xce\xb3\xce\xbf\xce\xb8\xce\xad\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82 \xcf\x84\xce\xbf\xe1\xbf\xa6 \xce\xb4\xcf\x81\xcf\x8c\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x85 [Logothetes tou dromou]). Urad se je torej navzven kazal kot urad za protokol, katerega naloga je bila zagotavljanje ustrezne skrbi za tuje odposlance, od dr\xc5\xbeave pa je v ta namen prejemal sredstva za vzdr\xc5\xbeevanje in imel uradne prevajalce, vendar je verjetno obenem imel tudi skrivno obve\xc5\xa1\xc4\x8devalno-varnostno vlogo._NEWLINE_Bizantinci so izkori\xc5\xa1\xc4\x8dali \xc5\xa1tevilne diplomatske prakse. Delegacije v tujih prestolnicah, na primer, so tam ostale tudi ve\xc4\x8d let, od \xc4\x8dlanov tujih kraljevih hi\xc5\xa1 pa se je rutinsko zahtevalo, da prebivajo v Konstantinoplu, ne le kot morebitni talci, ampak tudi kot uporabno orodje ob spremembah politi\xc4\x8dnih razmer. Druga klju\xc4\x8dna praksa je bila, da so obiskovalce zasuli z razko\xc5\xa1jem. Dimitrij Obolenski meni, da se je starodavna civilizacija v Evropi ohranila samo zaradi spretnost in iznajdljivost bizantinske diplomacije.\n_START_SECTION_\nZastave in insignije\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinsko cesarstvo v ve\xc4\x8dini svoje zgodovine ni poznalo ali uporabljalo heraldike v zahodnoevropskem smislu. V uradnih prilo\xc5\xbenostih in za voja\xc5\xa1ke namene so se uporabljali razli\xc4\x8dni emblemi (gr\xc5\xa1ko \xcf\x83\xce\xb7\xce\xbc\xce\xb5\xce\xaf\xce\xbf\xce\xbd [s\xc4\x93meion], mn. \xcf\x83\xce\xb7\xce\xbc\xce\xb5\xce\xaf\xce\xb1 [s\xc4\x93meia]), kot so pasice in \xc5\xa1\xc4\x8diti z razli\xc4\x8dnimi motivi, na primer kri\xc5\xbeem in kristogramom (\xe2\x98\xa7). Na pe\xc4\x8datih uradnikov so se pogosto upodabljali kri\xc5\xbe, Kristus, Marija in razli\xc4\x8dni svetniki, ki so bili bolj osebni kot dru\xc5\xbeinski simboli.\n_START_SECTION_\nJezik\n_START_PARAGRAPH_\nV vzhodnih rimskih provincah je bil tudi pred padcem Zahodnega rimskega cesarstva primarni jezik gr\xc5\xa1\xc4\x8dina, ki se je v regiji govorila ve\xc4\x8d stoletij pred uvedbo latin\xc5\xa1\xc4\x8dine. Izjeme so bile cesarski dvor, dr\xc5\xbeavna uprava in vojska. Po rimski osvojitvi vzhoda sta Pax Romana in razvoj javne infrastrukture omogo\xc4\x8dila nadaljnjo \xc5\xa1iritev in utrditev gr\xc5\xa1kega jezika na vzhodu. Gr\xc5\xa1\xc4\x8dina je zelo zgodaj postala tudi skupni jezik Cerkve, u\xc4\x8denosti in umetnosti ter v veliki meri lingua franca za trgovanje med provincami in z drugimi narodi. Gr\xc5\xa1ki jezik je s\xc4\x8dasoma postal diglosen s pogovornim jezikom, znanim kot koin\xc3\xa9. Slednji se je kasneje razvil v demotsko gr\xc5\xa1\xc4\x8dino. Uporabljal se je vzporedno s starej\xc5\xa1o pisno obliko, dokler ni postal standardni govorni in pisni jezik._NEWLINE_Latin\xc5\xa1\xc4\x8dina se je v dr\xc5\xbeavni upravi ohranila do 7. stoletja, ko jo je uradno ukinil cesar Heraklij. Med izobra\xc5\xbeenci je hitro utonila v pozabo, v dr\xc5\xbeavnih ceremonialih pa se je uporabljala \xc5\xa1e nekaj \xc4\x8dasa. Ljudska latin\xc5\xa1\xc4\x8dina je ostala manj\xc5\xa1inski jezik nekaterih delov cesarstva, predvsem vzdol\xc5\xbe dalmatinske obale (dalmat\xc5\xa1\xc4\x8dina) in med romunskimi narodi._NEWLINE_V ve\xc4\x8dnarodnem imperiju so se govorili tudi drugi jeziki. V razli\xc4\x8dnih obdobjih in provincah so imeli nekateri celo status uradnega jezika. Predvsem na za\xc4\x8detku srednjega veka se je vzhodnih provincah med izobra\xc5\xbeenci pogosto uporabljala sir\xc5\xa1\xc4\x8dina. Podoben polo\xc5\xbeaj so v svojih provincah imeli koptski, armenski in gruzijski jezik. Pozneje so postali pomembni tudi stara cerkvena slovan\xc5\xa1\xc4\x8dina, perzij\xc5\xa1\xc4\x8dina in arab\xc5\xa1\xc4\x8dina._NEWLINE_V Konstantinoplu kot najpomembnej\xc5\xa1em trgovskem sredi\xc5\xa1\xc4\x8du Mediterana in \xc5\xa1ir\xc5\xa1e se je v srednjem veku poleg omenjenih jezikov govorilo skoraj vse znane svetovne jezike, celo kitajsko. V obdobju propadanja cesarstva se je njegovo prebivalstvo kulturno homogeniziralo in gr\xc5\xa1ki jezik je postal osnovni  povezovalni element njihove identitete in vere.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nBizanc se je pogosto istovetil z absolutizmom, pravoslavno duhovnostjo, orientalizmom in eksotiko, medtem ko je izraz \xc2\xbbbizantinski\xc2\xab\xc2\xa0pomenil dekadenco, zapleteno birokracijo in represijo. V dr\xc5\xbeavah srednje in jugovzhodne Evrope, ki so v poznih 1980. in zgodnjih 1990. letih prej\xc5\xa1njega stoletja izstopile iz vzhodnega bloka, so bila mnenja o bizantinski civilizaciji in njeni zapu\xc5\xa1\xc4\x8dini izrazito negativna zaradi njene povezave z domnevno \xc2\xbbvzhodno avtoritarnostjo in avtokracijo\xc2\xab. Avtorji iz vzhodne in zahodne Evrope so Bizanc pogosto dojemali kot jedro verskih, politi\xc4\x8dnih in filozofskih idej, ki so bile v nasprotju s tistimi na Zahodu. V 19. stoletju so tudi v Gr\xc4\x8diji poudarjali predvsem svojo klasi\xc4\x8dno preteklost in bizantinsko tradicijo povezovali  z negativnimi konotacijami. _NEWLINE_Tak\xc5\xa1en tradicionalen pogled na Bizanc so delno ali v celoti izpodbile sodobne \xc5\xa1tudije, ki se osredoto\xc4\x8dajo na pozitivne vidike bizantinske kulture in dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine. Averil Cameron meni, da bizantinskega prispevka k nastanku srednjeve\xc5\xa1ke Evrope ni mogo\xc4\x8de zanikati. Cameron in Obolensky priznavata tudi pomembno vlogo Bizanca pri oblikovanju pravoslavja, ki pa je imel osrednje mesto v zgodovini in dru\xc5\xbebah  Gr\xc4\x8dije, Romunije, Bolgarije, Rusije, Gruzije, Srbije in drugih dr\xc5\xbeav. Bizantinci so s prepisovanjem ohranili dela klasi\xc4\x8dnih avtorjev kot nosilcev klasi\xc4\x8dnega znanja, zato so pomembno prispevali k razvoju sodobne evropske civilizacije in bili predhodniki tako renesan\xc4\x8dnega humanizma kot slovanske pravoslavne kulture._NEWLINE_Bizantinsko cesarstvo je kot edina stabilna srednjeve\xc5\xa1ka evropska dr\xc5\xbeava lo\xc4\x8devalo zahodno Evropo od novonastajajo\xc4\x8dih sil na vzhodu. Evropo je branilo pred stalnimi napadi Perzijcev, Arabcev, Seld\xc5\xbeukov in nekaj \xc4\x8dasa tudi osmanskih Turkov. Razvoj in stalno preoblikovanje bizantinske dr\xc5\xbeave  po 7. stoletju sta bila neposredno povezana prav s \xc5\xa1irjenjem islama._NEWLINE_Po tur\xc5\xa1ki osvojitvi Konstantinopla leta 1453 je sultan Mehmed II. prevzel naslov \xc2\xbbkaysar-i rum\xc2\xab, ki je tur\xc5\xa1ki ekvivalent naslova \xc2\xbbrimski cesar\xc2\xab. Sultan se je namre\xc4\x8d odlo\xc4\x8dil, da bo Osmansko cesarstvo dedi\xc4\x8d Vzhodnega rimskega cesarstva. Po Cameronovem mnenju so Osmani ohranili pomembne vidike bizantinskega izro\xc4\x8dila, kar je v postkomunisti\xc4\x8dnem obdobju  omogo\xc4\x8dilo preporod pravoslavja v vzhodnoevropskih dr\xc5\xbeavah.'