b'\n_START_ARTICLE_\nSe\xc4\x8dovlje\n_START_SECTION_\nBenediktinski samostan sv. Onofrija\n_START_PARAGRAPH_\nGri\xc4\x8d Krog nad Drnico (153 m), imenovan tudi Vi\xc5\xa1ina, nad ledenodobno ravnico pod seboj, ima pestro zgodovino kot ilirsko gradi\xc5\xa1\xc4\x8de (ki ga kronist Luigi Perentin ume\xc5\xa1\xc4\x8da vsaj dva do tri tiso\xc4\x8d let v preteklost), rimska utrdba,  ka\xc5\xa1telir oz. grajsko poslopje. Zemljevid solin iz leta 1139 \xc5\xbee prikazuje Krog, nekateri zapisi ga omenjajo kot villo franco, prosto vas, ki ni pla\xc4\x8devala dajatev fevdalnemu gospodu. Ob njegovem vzno\xc5\xbeju, v zaselku Loncan, so se ohranili temelji rimske zgradbe. _NEWLINE_Na njem so benediktinci leta 1432 ustanovili svoj samostan. Samostanska cerkev je posve\xc4\x8dena sv. Onofriju, katerega \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje so v Istro prinesli bizantinci in kri\xc5\xbearji. Benediktinci so nekatera poslopja in 775 ha zemlji\xc5\xa1\xc4\x8d prejeli z oporoko grofa Francesca Grisonija (1772-1841).  Samostan je deloval do leta 1957 , ko so ga zapustili zadnji menihi, potem so se vanj naselili stanovalci. Pravnoformalno status lastni\xc5\xa1tva od tedaj \xc5\xa1e ni re\xc5\xa1en, za nekdanja samostanska poslopja s cerkvijo, ki nezadr\xc5\xbeno propadajo, ter pripadajo\xc4\x8da zemlji\xc5\xa1\xc4\x8da je bil vlo\xc5\xbeen denacionalizacijski zahtevek.\n_START_SECTION_\nRudnik Se\xc4\x8dovlje\n_START_PARAGRAPH_\nNa stiku Se\xc4\x8doveljske doline in Se\xc4\x8doveljskih solin, so leta 1935 pri\xc4\x8deli z geolo\xc5\xa1kim sondiranjem terena in izvrtali 120 sond. Iskali so \xc4\x8drni premog in ga v globinah od 100 do 400 metrov pod morsko gladino tudi na\xc5\xa1li. Debelina slojev premoga je le redko presegla 0,5 metra, le najni\xc5\xbeji sloj, le\xc5\xbee\xc4\x8d neposredno na krednem apnencu, je mestoma meril do 1 m, v posameznih nekdanjih globelih pa tudi po ve\xc4\x8d metrov. \xc4\x8ceprav je se\xc4\x8doveljski premog vseboval zelo veliko \xc5\xbevepla (podobnega so kopali tudi v Ra\xc5\xa1i) je bila zadovoljiva njegova kalori\xc4\x8dna vrednost, ki je zna\xc5\xa1ala 5.500 do 6.200 kcal/kg. Rudnik so odprli neposredno za poslopjem malo pred tem opu\xc5\xa1\xc4\x8dene se\xc4\x8doveljske \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ke postaje, ob trasi Pore\xc4\x8danke._NEWLINE_Izkop premoga se je za\xc4\x8del proti koncu tridesetih let preteklega stoletja, pod okriljem rudarskega podjetja ARSA (Societ\xc3\xa0 anonima carborifera miniere di Sicciole). Ob solinah so zgradili \xc5\xbeelezni stolp in rudarsko poslopje. Intenzivno rudarjenje pa je pozimi 1940-1941 povzro\xc4\x8dilo pogrezanje nekaterih solnih fondov v bli\xc5\xbenjih solinah, zaradi katerega je rudarska uprava pri\xc5\xa1la v spor s solinarji. Solinarska dru\xc5\xbeba (Regie Saline di Pirano) je rudnik obto\xc5\xbeila, da z miniranjem povzro\xc4\x8da pogrezanje trinajstih solnih fondov, zaradi katerega se voda ne pretaka ve\xc4\x8d normalno po bazenih, zato naj bi bila proizvodnja soli mo\xc4\x8dno ote\xc5\xbeko\xc4\x8dena, s \xc4\x8dimer je bila narejena storjena \xc5\xa1koda in izpad dohodka. O sporu ni bilo nikoli sodno pravnomo\xc4\x8dno dokon\xc4\x8dno odlo\xc4\x8deno. Rudnik je pod Italijo normalno deloval do leta 1944 (strokovni kader za delo v rudniku so predstavljali ve\xc4\x8dinoma priseljenci iz Toskane, potrebe po nekvalificiranih delavcih pa so zadovoljevali doma\xc4\x8dini). Tega leta so zaradi nerednih dobav elektri\xc4\x8dne energije jamske \xc4\x8drpalke ostale brez toka in premogovnik je v celoti zalila voda. _NEWLINE_Jugoslovanska voja\xc5\xa1ka oblast, ki je cono B Svobodnega tr\xc5\xbea\xc5\xa1kega ozemlja upravljala po drugi svetovni vojni, je v \xc4\x8dasu neposredno pred podpisom mirovne pogodbe z Italijo (ko se \xc5\xa1e ni zagotovo vedelo, kje bo potekala meja) demontirala \xc5\xbeelezni rudarski stolp nedelujo\xc4\x8dega rudnika in ga odpeljala v Ra\xc5\xa1o. Kasneje so ob ponovnem zagonu rudnika postavili novega, za\xc4\x8dasnega in lesenega. Po odselitvi italijanskega prebivalstva leta 1954 so se v rudniku mno\xc5\xbei\xc4\x8dno zaposlovali rudarji iz drugih takratnih jugoslovanskih rudnikov. Osu\xc5\xa1evanje premogovnika je potekalo v letih 1950-1953, nato je izkop premoga rasel do leta 1957, ko je ponovni udor vode delno zalil jamo. Po ugotovitvah hidrogeologa Ivana \xc5\xbdigon, naj bi bil ve\xc4\x8dji del rovov na globini okoli 250 metrov, ponekod tudi ve\xc4\x8d, po nekaterih ocenah so sedaj zaliti rovi skupaj dolgi okoli 10 kilometrov. Zaradi varnosti je bil zgrajen zasilni izhod na bli\xc5\xbenjem hribu Krogu, do katerega je iz rudnika vodilo kar 700 stopnic. Ve\xc4\x8djih nesre\xc4\x8d pod zemljo ni bilo, ker je bil premog med kamnitimi sloji, zato v rovih ni bilo potrebno varovanje s podporniki._NEWLINE_Rudnik je obsegal pet obratov: jamskega, v katerem je bilo najve\xc4\x8d zaposlenih, separacijo, elektro-strojnega, zunanjega in upravo. Pred to nesre\xc4\x8do je rudnik zaposloval pribli\xc5\xbeno 380 ljudi, najve\xc4\x8d v njegovi relativno kratki zgodovini. Po ponovni osu\xc5\xa1itvi v letih 1957-1958 je proizvodnja rasla do leta 1962, ko je dosegla 26.000 ton. Nato je izkop pri\xc4\x8del stagnirati. Ponovni vdor vode v letu 1972 je pomenil dokon\xc4\x8den propad in zaprtje rudnika. K njegovemu zatonu je tedaj prispevala nizka cena nafte in njenih derivatov, nikakor pa ne slaba kvaliteta premoga ali njegovo pomanjkanje.\n_START_SECTION_\nPromet\n_START_PARAGRAPH_\nSkozi zahodni del naselja vodi magistralna cesta G2-111 (Izola-Se\xc4\x8dovlje), ki v nadaljevanju pre\xc4\x8dka slovensko-hrva\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavno mejo (mejni prehod za mednarodni promet), vendar se ju\xc5\xbeno od Se\xc4\x8dovelj tudi odcepi ob reki Dragonji v dolino Drnice, proti kraju Dragonja, ter notranjemu delu slovenske Istre._NEWLINE_Leta 1986 so ju\xc5\xbeno ob nekdanjega rudnika ob solinah uredili \xc5\xa1portno in turisti\xc4\x8dno letali\xc5\xa1\xc4\x8de, dana\xc5\xa1nje mednarodno letali\xc5\xa1\xc4\x8de Aerodrom Portoro\xc5\xbe.'