b'\n_START_ARTICLE_\nOratorij (glasba)\n_START_PARAGRAPH_\nOratorij (cerkvena lat. oratorium (hi\xc5\xa1a molitve), iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine orare (moliti)) se imenuje glasbena oblika dramskega, ve\xc4\x8ddelnega svetega besedila, pri katerem obi\xc4\x8dajno sodeluje ve\xc4\x8d vokalnih solistov, zbor in orkester. Je dramska pripoved, prepredena z akcijskimi elementi._NEWLINE_Ker izraz oratorij izhaja iz besede za molitveno dvorano, to ka\xc5\xbee na za\xc4\x8detke \xc5\xbeanra, ki se je razvil iz ne-liturgi\xc4\x8dnih glasbenih pobo\xc5\xbenosti v rimskem oratoriju in je dobil ime po svoji obliki in uspe\xc5\xa1nosti na prizori\xc5\xa1\xc4\x8du.\n_START_SECTION_\nRazlika med opero\n_START_PARAGRAPH_\nOratorij je izveden izklju\xc4\x8dno v koncertni obliki in se, v nasprotju z opero, dogajanje oblikuje samo v pesmi in glasbi. Bistvena razlika med opero in oratorijem je tudi ta, da opera ve\xc4\x8dinoma opeva posvetne vsebine, oratorij pa je bolj osredoto\xc4\x8den na duhovne (verske) zgodbe. Obi\xc4\x8dajno so tudi izvedeni v cerkvenem okolju, kar za opero ni primer. Sta pa si oratorij in opera vedno medsebojno vplivala, na primer z uvedbo da capo arije.\n_START_SECTION_\nNastanek in razvoj\n_START_PARAGRAPH_\nOkvir za razvoj oratorija kot \xc5\xbeanra je Tridentinski koncil 1545-1563, ki je strogo omejil uporabo glasbe pri bogoslu\xc5\xbeju. (Te dolo\xc4\x8dbe so bile \xc5\xa1e leta 1917 potrjene in preklicane za cerkveno glasbo na drugem vatikanskem cerkvenem zboru 1962-1965). Odobreno je bilo samo igranje orgel in petje, pod pogojem, da ni "ekstravagantno" in se ohrani jasnost besedila._NEWLINE_V duhu protireformacije je v Italiji nastalo mo\xc4\x8dno versko gibanje, ki si je poleg ma\xc5\xa1 in vzporednega bogoslu\xc5\xbeja ustvarilo svoj neliturgi\xc4\x8dni prostor. Laiki in duhovniki so se sre\xc4\x8davali v cerkvenih in samostanskih oratorijih (molilnicah, kapelah) pri duhovnih premi\xc5\xa1ljevanjih in vajah. Za zgled so bili esercizi, tj. duhovne vaje, Filipa Nerija (1558) v oratoriju samostana Sv. Marije, kot lai\xc4\x8dna bratov\xc5\xa1\xc4\x8dina, filipinci. Ker niso bili vezani na bogoslu\xc5\xbeje, so ta sre\xc4\x8danja lahko prosto oblikovali. Poleg molitev, pridig in branja Svetega pisma so peli duhovne pesmi: eno ali ve\xc4\x8dglasne laude. Laude so bile liri\xc4\x8dne ali pripovedne, pa tudi v obliki dialoga, kar spominja na duhovno dramo in na dramati\xc4\x8dne vloge poznej\xc5\xa1ega oratorija. Skupni \xc4\x8das trajanja je bil pribli\xc5\xbeno 40 - 50 minut, dol\xc5\xbeina besedila pa pribli\xc5\xbeno 350 - 450 vrstic. \xc5\xa0e posebej glasbeno bogati so bili veliki \xc4\x8detrtek in veliki petek. Ker je imela Congregatio del Santissimo Crocifisso na voljo precej\xc5\xa1nja finan\xc4\x8dna sredstva, so najeli znane osebnosti, kot so Giovanni Pierluigi da Palestrina ali Emilio de \'Cavalieri, za pisanje glasbe._NEWLINE_Pravi oratorij je nastal s prevzemom monodije iz kantate, madrigala in opere esercizi oratorii. Cavalieri (1550-1602), ki je v Firencah skladal svojo Evridiko, je v Rimu napisal Rappresentazione di anima e di ioorpo na isto besedilo kot omenjena pogovorna lauda in z enoglasnimi recitativi. Primerjava ka\xc5\xbee na spremenjeno melodiko, ki sledi ritmu in notranjemu gibanju besedila ob spremljavi generalbasa. Napisano je v takrat modnem slogu za solista, orkester in zbor. Naslov spominja na staro zvrst \'\'rappresentazione\'\' iz 15. stoletja monodija in (verjetno) odrska izvedba naredi iz nje\xc2\xa0\xc2\xbbduhovno opero\xc2\xab._NEWLINE_\xc5\xa0e en predhodnik oratorija je italijanski duhovni madrigal v obliki dialoga, ki je nastal v 17. stoletju v novem koncertnem slogu. Pomemben predstavnik je Claudio Monteverdi z delom Selva morale e spirituale._NEWLINE_Monodija se je vrinila tudi v dialogih, neposrednega predhodnika oratorija, s snovjo iz Stare zaveze, pripovedovalcem (testo, historicus) in dramati\xc4\x8dnimi vrivki. Novi so solisti\xc4\x8dni deli v monodi\xc4\x8dnem slogu, ter ve\xc4\x8dglasni deli za soliste in zbor v motetni in madrigalisti\xc4\x8dni maniri. Najbolj znana zbirka je: G. F. Anerio, Teatro nonico spirituale di madrigali (Rim 1619). Besedilo oratorija ima poeti\xc4\x8dno obliko, pogosto rimano (z izmeni\xc4\x8dnim \xc5\xa1tevilom zlogov in polo\xc5\xbeajem rime). V za\xc4\x8detku 17. st. so pripovedna besedila igre izvajali bolj solisti, v drugi polovici 17. stoletja pa je oblika oratorija postala bolj dramati\xc4\x8dna, besedilo pa je dobilo epske razse\xc5\xbenosti. Tako dolo\xc4\x8dena oblika je ostala do danes.\n_START_SECTION_\nOratorio latino\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovina latinskega oratorija je v glavnem omejena na 17. stoletje. Besedilno osnovo daje tudi tukaj stara zaveza, ki pa je mo\xc4\x8dno spremenjena in vsebuje pesni\xc5\xa1ke dostavke. Celota je tako kot pri italijanskem oratoriju neliturgi\xc4\x8dna. Skladatelji: F. Foggia, B. Graziani, glavni mojster pa je bil Giacomo Carissimi._NEWLINE_Vloga pripovedovalca je lahko motet za duet ali za zbor, pa tudi monodi\xc4\x8dni recitativ z generalbasom kot v operi. Ima tudi dramati\xc4\x8dne solisti\xc4\x8dne vrivke. Zbori imajo pomembne razmi\xc5\xa1ljajo\xc4\x8de ali dramati\xc4\x8dne vloge. Pri Carissimiju zvenijo v \xc5\xa1iroko zasnovani homofoniji, ki posreduje besedilo. Carissimiju oratoriji najve\xc4\x8dkrat obravnavajo tematiko iz stare zaveze, manj iz nove zaveze._NEWLINE_Carissimi je imel velik slogovni vpliv, vendar je vpliv oratoriuma latinuma ostal skoraj povsem omejen na Rim. Izjema je Carissimijev u\xc4\x8denec Charpentier s 24 latinskimi oratoriji.\n_START_SECTION_\nOratorio volgare\n_START_PARAGRAPH_\nOratorio volgare je bil bolj raz\xc5\xa1irjen in je zgodovinsko nadaljevanje prej\xc5\xa1njega. Razvijal se je vzporedno z opero (veliko sta vplivala drug na drugega). Poleg Rima se je pojavil tudi v severni Italiji, posebno v Bologni in Modeni. Oratorij ima dva dela, verjetno s pridigo med njima._NEWLINE_Alessandro Stradella je naprej razvijal orkestrski part in je v spremljavo arij celo vpeljal koncertantno na\xc4\x8delo concerta grossa (tutti) in concertina (soli), kot ka\xc5\xbee Herodova arija da capo: pevca (bas) spremlja generalbas ter concertino (tukaj violini) in concerto grosso, in sicer v razli\xc4\x8dnih sestavah: umetni\xc5\xa1ko in slikovito._NEWLINE_Glasbeno je oratorij postal kot skupek opernih recitativov in arij v zaporedju, ki je nadomestil prvotno neprekinjeno glasbeno delo. Odlo\xc4\x8dilni dejavnik je petje v parih: vsaka arija je recitativ v istem delu. Nastale pomenske enote ustrezajo v \xc5\xa1ir\xc5\xa1em smislu razvrstitvi scen v operi.\n_START_SECTION_\n17. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz oratorij se je pojavil \xc5\xa1ele okoli 1640. Prva uporaba izraza za tako glasbeno delo je mogo\xc4\x8de najti pri skladatelju in piscu Roman Pietro Della Valle. V decembru 1640 je bila uprizoritev oratorija za sve\xc4\x8dnice, ki je potekala skladateljevi v hi\xc5\xa1i. Druga dela iz tega obdobja, ki so podobna temu oratoriju, pogosto \xc5\xa1e vedno nosijo oznako "Dialogo" ali "Kantata"; meja med temi ni jasna._NEWLINE_Oratorij kmalu zbudi zanimanje verskih in posvetnih dostojanstvenikov in se hitro uveljavi kot predstavnik glasbenega \xc5\xbeanra v tem \xc4\x8dasu v glasbenih sredi\xc5\xa1\xc4\x8dih Italije: Rim, Bologna, Modena, Firence, Benetke, Neapelj. Ve\xc4\x8dji italijanski skladatelji oratorijev v 17. stoletju so bili: Marco Marazzoli, Domenico Mazzocchi, Pietro Della Valle, Luigi Rossi, Giacomo Carissimi, Francesco Foggia, Alessandro Stradella, Alessandro Scarlatti, Vincenzo De Grandis, Giovanni Carlo Maria Clari, Antonio Caldara, Carlo Francesco Pollaiolo, Tommaso Pagano, Donato Ricchezza in drugi. Sredi 17. stoletja sta oratorij prinesla na Dunaj dva Bene\xc4\x8dana, Giovanni Priuli (okoli 1580-1629) in Giovanni Valentini (1582-1644)._NEWLINE_V naslednjih letih se je razvila posebna vrsta Oratorio al Sepolcro del Santo Venerd\xc3\xac, ki je v muzikolo\xc5\xa1ki literaturi znana kot dunajski Sepolcro. Oratoriji iz Dunaja 17. stoletja, zato le redko nosijo oznakooratorij temve\xc4\x8d se bolj obi\xc4\x8dajno imenujemo Rappresentazione sacra al Sepolcro, Azione sacra ali Componimento Sacro al Sepolcro. Zna\xc4\x8dilnost dunajskega Sepolcra je slikovit prikaz in je enodelen. Skladatelj Sepolcra so bili \xc5\xa1tevilni dunajski dvorni dirigenti in skladatelji oper, napisanih v 17. stoletju: Giovanni Felice Sances, Antonio Draghi in Giovanni Battista Pederzuoli, v 18. stoletju, Marc \'Antonio Ziani, Johann Joseph Fux, Antonio Caldara in Francesco Bartolomeo Conti. Cesar Leopold I. je sam napisal ve\xc4\x8d oratorijev. V drugi polovici 18. stoletja so se Georg Christoph Wagenseil, Carl Ditters od Dittersdorf, Antonio Salieri in Joseph Haydn pojavljali z italijanskimi oratoriji._NEWLINE_V Franciji so francoske verske vojne in absolutizem pripeljala do skoraj stoletje trajajo\xc4\x8de glasbene stagnacije, ki se je \xc5\xa1e posebej nana\xc5\xa1ala na cerkveno glasbo. Marc-Antoine Charpentier (okoli 1645/50-1704), od katerega so nekateri latinski oratoriji ohranjeni, je netipi\xc4\x8dna izjema, njegov vpliv na nadaljnji razvoj glasbene zgodovine pa majhen.\n_START_SECTION_\nV Italiji\n_START_PARAGRAPH_\nItalija v 18. stoletju predstavlja enega najpomembnej\xc5\xa1ih centrov oratorijev. Slogovno omogo\xc4\x8dila prehod od generalbasa do dunajskega klasicizma in zmagoslavja neapeljske opere. Slednja je bila zna\xc4\x8dilna za oratorij da capo arije, ki jo je pogosteje nadomestila druga oblika, kot je Kavatina ali Rondo. Tudi \xc5\xa1tevilo in obseg zborov, ansamblov in instrumentalnih skladb je ve\xc4\x8dje. Je pa oratorij slogovno bolj konservativen od opere. Ve\xc4\x8dina ohranjenih del je italijanskih, latinskih oratorijev je zelo malo._NEWLINE_Pomemben prispevek k razvoju italijanskega oratorija v 18. stoletju, je sedem oratorijev Pietra Metastasiosa, ustvarjeni med 1730-1740 in ve\xc4\x8dkrat uglasbeni v naslednjih desetletjih. Odlikuje jih sistemati\xc4\x8dno menjavanje med recitativom in arijo, pri \xc4\x8demer recitativi vsebujejo visoko pripoved._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina skladateljev tega obdobja so zaposleni v cerkvenih institucijah kot dirigenti. Med najpomembnej\xc5\xa1imi so Niccol\xc3\xb2 Jommelli, Giovanni Battista Casali in Pietro Maria Crispi v Rimu, Giovanni Battista Martini v Bologni, Baldassare Galuppi v Benetkah in Domenico Cimarosa v Neaplju.\n_START_SECTION_\nSevernonem\xc5\xa1ki protestantski oratorij\n_START_PARAGRAPH_\nV primerjavi z Italijo, se je nem\xc5\xa1ki evangeljski oratorij razvija neodvisno. Vsebujejo tekstualne in glasbene odlomke._NEWLINE_Med najpomembnej\xc5\xa1imi predhodniki nem\xc5\xa1kega protestantskega oratorija so tisti, ki jih je napisal Dietrich Buxtehude v L\xc3\xbcbecku za glasbene ve\xc4\x8dere na petih nedeljah v letu. Besedilo je bilo sestavljeno iz dobesednih in parafraziranih spisov in duhovnih pesmi in pevskih verzov; v glasbi se lahko prepozna sledi italijanskega oratorija._NEWLINE_Za prvi nem\xc5\xa1ki oratorij velja Der blutige und sterbende Jesus (Krvave\xc4\x8d in umirajo\xc4\x8d Jezus), ki ga je uglasbil Reinhard Keiser in libreto napisal Christian Friedrich Hunold. Prva predstava je bila leta 1704 v Hamburgu. Skladba (ohranjeno je bilo besedilo) se je za dolgo \xc4\x8dasa izgubila. Leipzi\xc5\xa1ki muzikolog Christine Blanken jo je na\xc5\xa1el v letu 2007 v dr\xc5\xbeavni knji\xc5\xbenici v Berlinu._NEWLINE_Material za izbor nem\xc5\xa1kega baro\xc4\x8dnega oratorija je bil v glavnem omejen na pasijon in bo\xc5\xbei\xc4\x8d. Tako imenovani Brockes-Passion je uglasbilo ve\xc4\x8d pomembnih skladateljev (Georg Friedrich H\xc3\xa4ndel 1716, Johann Mattheson 1718, Georg Philipp Telemann 1722) in s tem pomagali oratoriju tudi preboj v Nem\xc4\x8diji. Telemann in njegov libretist svoje alegori\xc4\x8dne slike iz dogodke v oratoriju nista omejila le na svetopisemske osebe. Vrhunec in zaklju\xc4\x8dek nem\xc5\xa1kega protestantskega oratorija so pasijoni Johanna Sebastiana Bacha (Johannes-Passion BWV 245, 1724, St. Matthew Passion BWV 244, 1727-1729 (zgodnji razli\xc4\x8dici) in 1736 (kon\xc4\x8dna verzija); St. Mark Passion BWV 247, 1731).\n_START_SECTION_\nKatoli\xc5\xa1ki oratoriji na nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem ozemlju\n_START_PARAGRAPH_\nNa bo\xc5\xbejem grobu, ki je bil zgrajen v Dresdnu v kraljevi kapeli leta 1720 po dunajskem modelu, sta bila vsako leto na Sveto soboto, od \xc4\x8dasa do \xc4\x8dasa tudi na Veliki petek, izvajana pasijon in oratorij. Na ta na\xc4\x8din je italijanski oratorij nadaljevanje dunajske Sepolcro tradicije v Nem\xc4\x8diji._NEWLINE_Poleg glavnih razvojnih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d nem\xc5\xa1kih katoli\xc5\xa1kih oratorijev, so bili predvsem na avstrijsko-habsbur\xc5\xa1kem ozemlju. Najpomembnej\xc5\xa1e skladatelji so bili Gregor Joseph Werner kot dirigent v Eisenstadt, Johann Georg Albrechtsberger, organist v opatiji Melk v Salzburgu in Leopold Mozart in Johann Ernst Eberlin. Tudi Wolfgang Amadeus Mozart in Johann Michael Haydn imata skladbe za katoli\xc5\xa1ke molilnice._NEWLINE_Tudi na Dunaju se za\xc4\x8dne v 1770-tih uveljavljati nem\xc5\xa1ki jezik namesto italijanskega v oratoriju. Neutrudna prizadevanja barona Gottfried van Swietwna za dela Johanna Sebastiana Bacha, Georga Friedricha H\xc3\xa4ndla in Carl Philipp Emanuel Bacha tvorijo podlago za ve\xc4\x8d oratorijev Josepha Haydna na prelomu 19. stoletja.\n_START_SECTION_\nAnglija\n_START_PARAGRAPH_\nAngle\xc5\xa1ki oratorij je bil pogost \xc5\xa1ele v 18. stoletju, kot tudi glasbena zgodovina dr\xc5\xbeave zaradi Georga Friedricha H\xc3\xa4ndla. Zaradi oddaljevanja angle\xc5\xa1ke Cerkve od katolicizma tam pred H\xc3\xa4ndlom oratorija ni bilo. Le verska strpnosti pod kraljem Jurijem II. je ustvaril socialne predpogoje za uspeh H\xc3\xa4ndlovih oratorijev. Prvi\xc4\x8d H\xc3\xa4ndel uporabil splo\xc5\xa1ni izraz "oratorij" za angle\xc5\xa1ko delo leta 1732. H\xc3\xa4ndel je razvil tipi\xc4\x8den ton poseben angle\xc5\xa1ki oratorij, kjer ima zbor pomembno vlogo. Najbolj se to odra\xc5\xbea v Mesija in Izraelci v Egiptu. Skoraj vsa snov je iz Stare zaveze, ki je bila zelo priljubljena v angle\xc5\xa1kem puritanizmu. Uspeh oratorija v Angliji je ne nazadnje pripisati vse ve\xc4\x8djemu zaupanju v o\xc5\xbeivljanje srednjega razreda. \xc5\xbde sredi 18. stoletja so H\xc3\xa4ndlovi oratoriji vklju\xc4\x8deni v repertoarje glasbenih festivalov v britanskih mestih.\n_START_SECTION_\nKlasi\xc4\x8dna in pred-klasi\xc4\x8dna doba\n_START_PARAGRAPH_\nMedtem ko Bachov Pasijon kon\xc4\x8da baro\xc4\x8dno dobo oratorija z vrhuncem, se poka\xc5\xbee v drugem tipu oratorija, ki naj bi postal prevladujo\xc4\x8d v naslednjem obdobju: Carla Heinricha Grauna pasijonski libreto za Karla Wilhelma Petra Ramlerja, "Jezusova smrt" (1755, kasneje pa tudi na glasbo Georga Philippa Telemanna in Josepha Martina Krausa). Sledita dva oratorija: Pastirji v jaslih v Betlehemu (1758, uglasbil, med drugim, Johann Friedrich Agricola) in Vstajenje in vnebohod Jezusa (1760, uglasbil, med drugim, Georg Philipp Telemann in Carl Philipp Emanuel Bach). Literarna zgodovina in estetika vklju\xc4\x8dujeta ta oratorija v bli\xc5\xbeino pre-klasi\xc4\x8dne dobe._NEWLINE_Liri\xc4\x8dno in glasbeno zaznamuje Graunovoo delo nov oratorijski slog. Neposrednost biblijske pripovedi je lo\xc4\x8dena od razmi\xc5\xa1ljanja svetopisemskega besedila. Prevladujejo ideje protestantske teolo\xc5\xa1ke izobrazbe, ki vidi Jezusa kot zgled, iz njegovih dejanj izhaja uspe\xc5\xa1no \xc5\xbeivljenje, ki bo pripeljalo do\xc2\xa0\xc2\xbbnesmrtnosti du\xc5\xa1e\xc2\xab. Glasbeno galanten, pred-klasi\xc4\x8dni slog vsebuje elemente: kontrastno dinamiko, simetri\xc4\x8dno melodijo in prednost terzam in sekstam._NEWLINE_Klasi\xc4\x8den in ustrezen tonalni jezik ka\xc5\xbee Die Sch\xc3\xb6pfung Josepha Haydna, ki je bil velik uspeh za skladatelja._NEWLINE_Oratorij v dunajski klasiki opredeljuje nekaj oratorijev Josepha Haydna (Stvarjenje, Letni \xc4\x8dasi) in Ludwiga van Beethovena (Pasijon Kristusa na Oljski gori). Haydn daje zlasti pomen zboru, medtem ko Beethoven za\xc4\x8dne novo glasbeno obliko: Kristus se prika\xc5\xbee kot skoraj operna igralska oseba, malo zamaknjen, vendar zelo pomemben. To je Beethoven uvedel kljub mo\xc4\x8dni kritiki in dosegel takoj\xc5\xa1en uspeh._NEWLINE_Najbolj znan posvetni oratorij so verjetno Haydnovi Letni \xc4\x8dasi._NEWLINE_Pri prehodu v romantiko okoli leta 1810 najdemo oratorij \xc5\xa0tiri zadnji stvari Josepha Leopolda Eyblerja. Felixa Mendelssohna Bartholdyja Elias in Pavel \xc5\xbee jasno ka\xc5\xbeejo romanti\xc4\x8dno dobo oratorija.\n_START_SECTION_\nRomantika\n_START_PARAGRAPH_\nKulturno \xc5\xbeivljenje, zaradi Napoleonovih vojn v Evropi v za\xc4\x8detku 19. stoletja, stagnira. V naslednjih letih se je Nem\xc4\x8dija razvila v vodilno kulturno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de oratorija._NEWLINE_Ta temelji na delih dunajskega klasicizma in oratorij v 19. stoletju kon\xc4\x8dno stopi iz cerkvenega prostora v svet me\xc5\xa1\xc4\x8danskega koncertnega \xc5\xbeivljenja. \xc5\xbde tako \xc5\xa1ibka verska vez tako popolnoma izgine, saj so postale regionalne razlike vse bolj zabrisane. Oratorij se \xc5\xa1teje kot duhovno nasprotje simfoniji, kot tudi spodbuja prizadevanja za sanacijo v okviru cerkvene glasbe, ki pritegne Palestrino in A-cappella ideal._NEWLINE_Najpomembnej\xc5\xa1i skladatelji oratorijev 19. stoletja v nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem podro\xc4\x8dju so bili: Friedrich Schneider (Poslednja sodba, Gethsemane\' in Golgota), Carl Loewe (Gutenberg, Das S\xc3\xbchnopfer des neuen Bundes), Felix Mendelssohn Bartholdy (Elias, Pavel, Kristus), Robert Schumann (Das Paradies und die Peri (1843), Der Rose Pilgerfahrt), Franz Liszt (Legenda o sv. Elizabeti (1862), Kristus), Louis Spohr (Die letzten Dinge, Des Heilands letzte Stunden), Friedrich Kiel (Kristus)._NEWLINE_Zaradi francoskega centralizma, je glasbeno \xc5\xbeivljenje Francije usmerjeno v Pariz. Zaradi izjemnega u\xc4\x8dinka opere v javnem kulturnem \xc5\xbeivljenju, se pojavlja kot edini skladatelj oratorija v prvi polovici stoletja, Jean-Francois Le Sueur. V teku 19. stoletja so se oratoriji na\xc5\xa1li na meji s simfoni\xc4\x8dnimi \xc5\xbeanri. Pojavljajo se veliki koncertni oratoriji, ozna\xc4\x8deni kot\xc2\xa0\xc2\xbbSymphonie dramatique\xc2\xab\xc2\xa0ali\xc2\xa0\xc2\xbbMystere\xc2\xab._NEWLINE_Najpomembnej\xc5\xa1i skladatelji in dela so: Hector Berlioz (L\xe2\x80\x99Enfance du Christ, La damnation de Faust), F\xc3\xa9licien David (Moise au Sinai, Eden), Charles Gounod (Tobie, Les sept paroles de Notre Seigneur Jezus-Christ sur la Croix,La Redemption), Camille Saint-Saens (Oratorio de No\xc3\xabl), C\xc3\xa9sar Franck (La Redemption, Les b\xc3\xa9atitudes), Jules Massenet (Eve, La Vierge), Gabriel Piern\xc3\xa9 (La Nuit de No\xc3\xabl, Les enfants \xc3\xa0 Bethl\xc3\xa9em, La Croisade des enfants) Henri Rabaud Job (1900).\n_START_SECTION_\n20. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nOratorij se je oklevajo\xc4\x8de vrnil v javnost s Stravinskim in njegovim Kraljem Ojdipom v Franciji (1927), Arthur Honegger Jeanne d\'Arc au bucher v Baslu (1938) in Franz Schmidt Das Buch mit sieben Siegeln na Dunaju (1938). Povojni oratoriji vklju\xc4\x8dujejo Vadima Salmanova Dvanajst, Krzysztof Penderecki Pasijon sv. Luke, Ren\xc3\xa9 Clemencic Kabbala, Osvaldo Golijov La Pasion segun San Marcos._NEWLINE_Oratorije po popularnih glasbenikih je tudi Leo Ferre La Chanson du mal-Aime (1954 in 1972), po istoimenski pesmi Guillaume Apollinaire in Paul McCartney Liverpoolski oratorij (1991).\n_START_SECTION_\n21. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Dudley Buck sestavljal svoj oratorij Lu\xc4\x8di Azije leta 1886, je postal prvi v zgodovini \xc5\xbeanr, ki je temeljil na \xc5\xbeivljenju Bude. \xc5\xa0tevilni oratoriji v poznih 20. in zgodnjih letih 21. stoletja so temeljili na Budovem \xc5\xbeivljenju ali so bila vklju\xc4\x8dena budisti\xc4\x8dna besedila. To so Somei Satoh Stabat Mater (1987), Dinesh Subasinghe Karuna Nadee (2010) in Jonathan Harvey Weltethos (2011). 21. stoletje je tudi nadaljevanje oratorijev, ki temeljijo na kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu (John Adams El Ni\xc3\xb1o). Druge religije zastopajo: Ilaiyaraaja s Thiruvasakam (temelji na besedilih hindujskih hvalnic \xc5\xa0ive). Posvetni oratoriji 21. stoletja med drugimi: Nathan Currier Gaian variacije (ki temeljijo na Gaia hipotezi) in Richarda Einhorn Origin (ki temelji na spisih Charlesa Darwina).'