b'\n_START_ARTICLE_\nTevtonski vite\xc5\xa1ki red\n_START_SECTION_\nUstanovitev\n_START_PARAGRAPH_\nNem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8di kri\xc5\xbearji so verjetno \xc5\xbee leta 1119 v Jeruzalemu ustanovili hospic in sezidali cerkev Svete Marije. Leta 1143 so na ukaz pape\xc5\xbea Celestina II. upravljanje hospica prevzeli hospitalci, priorji in redovni bratje pa so tudi poslej lahko bili samo Nemci. _NEWLINE_Po padcu Jeruzalema leta 1187 je nekaj trgovcev iz L\xc3\xbcbecka in Bremena med obleganjem Akona (1189\xe2\x80\x931191) leta 1190 ustanovilo poljsko bolni\xc5\xa1nico, ki je postala jedro novega reda. Novi red je leta 1192 pape\xc5\xbe Celestin tudi uradno priznal in jim predpisal redovni\xc5\xa1ka pravila avgu\xc5\xa1tincev. Leta 1198 se je lai\xc4\x8dni red po zgledu vitezov templjarjev preoblikoval v voja\xc5\xa1ki red pod poveljstvom velikega mojstra (magister hospitalis) in od pape\xc5\xbea dobil ukaz, da zavzame Jeruzalem in brani Sveto de\xc5\xbeelo pred Saraceni. Med vladanjem velikega mojstra Hermanna von Salza (1209\xe2\x80\x931239) se je dotlej skrbni\xc5\xa1ki red pretvoril v povsem voja\xc5\xa1ki red. _NEWLINE_Prvotni sede\xc5\xbe reda je bil v Akonu, leta 1229 pa so ga preselili v grad Monfort (Starkenberg) severovzhodno od Akona, ki je branil cesto med Jeruzalemom in Sredozemskim morjem. Grad so leta 1271 osvojili muslimani in tevtonski vitezi so se morali vrniti v Akon. Red je imel svoj grad tudi v bli\xc5\xbeini Tarza v ju\xc5\xbeni Mali Aziji, obse\xc5\xbene posesti na obmo\xc4\x8dju dana\xc5\xa1nje Nem\xc4\x8dije in Italije, ki jih je dobil od Svetega rimskega cesarstva, ter posesti v Gr\xc4\x8diji in Palestini._NEWLINE_Cesar Friderik II. je svojega dobrega prijatelja Hermanna von Salza povzdignil v Reichsf\xc3\xbcrsta \xe2\x80\x93 dr\xc5\xbeavnega kneza in velike mojstre izena\xc4\x8dil z najvi\xc5\xa1jim plemstvom v cesarstvu. Med Friderikovim kronanjem za jeruzalemskega kralja leta 1225 so njegovo spremstvo sestavljali prav tevtonski vitezi, \xc4\x8deprav v Sveti de\xc5\xbeeli nikoli niso imeli tako velikega vpliva kot templjarji ali hospitalci. _NEWLINE_Leta 1211 je tevtonske viteze sprejel v slu\xc5\xbebo ogrski kralj Andrej II. in jim podelil pokrajino Burzenland (\xc5\xa2ara B\xc3\xa2rsei) v jugovzhodni Transilvaniji. Nem\xc5\xa1ki vitezi so branili Ogrsko pred vdori sosednjih Kumanov in za\xc4\x8deli na svoje ozemlje naseljevati koloniste, znane kot transilvanske Sase. Leta 1224 so zaprosili pape\xc5\xbea Honorija III., naj jih vzame pod svojo neposredno oblast. Njihova pro\xc5\xa1nja in vedno ve\xc4\x8dja mo\xc4\x8d reda sta povzro\xc4\x8dili, da jih je ogrski kralj leta 1225 izgnal iz dr\xc5\xbeave, kolonistom pa je dovolil ostati.\n_START_SECTION_\nOsvajanje Prusije\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1226 je mazovijski vojvoda Konrad I. pozval tevtonske viteze, naj mu pomagajo obraniti meje svoje vojvodine in pokoriti poganske baltske Pruse. Za protiuslugo jim je dal v fevd pokrajino Kulmerland (Chelminsko), ki je postala izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de njihovih kri\xc5\xbearskih vojnih pohodov proti severu in vzhodu. Cesar Friderik II. jim je z riminijsko zlato bulo podelil posebne privilegije in potrdil njihovo oblast nad osvojenimi ozemlji v Prusiji, pape\xc5\xbe pa jih je leta 1234 z zlato bulo sprejel pod svojo neposredno oblast. Naslednje leto so tevtonski vitezi svojemu redu priklju\xc4\x8dili dobrinski vite\xc5\xa1ki red, ki ga je ustanovil Konrad I._NEWLINE_Osvajanje Prusije je bilo zelo krvavo in je trajalo celih petdeset let. Pruse, ki niso sprejeli kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva, so zasu\xc5\xbenjili, pobili ali izgnali, Prusi pa so nasilje z enako mero vra\xc4\x8dali. Redovni kronisti so na primer zapisali, da so "ujete brate pred sveti\xc5\xa1\xc4\x8di svojih bogov \xc5\xbeive pekli kar v njihovih oklepih, kot bi pekli kostanj". Lokalno plemstvo, ki se je pokristjanilo in sprejelo kri\xc5\xbearsko nadoblast, je s pogodbo, ki so jo podpisali 2. februarja 1249 v Kristburgu (Dzierzgon), dobilo nekaj privilegijev in se postopoma asimiliralo, verska vojna pa se je nadaljevala. Po pruski vstaji (1260\xe2\x80\x931283) se je ve\xc4\x8dina svobodnega pruskega plemstva preselila ali emigrirala. Kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo ob zahodni meji je prevzelo nekaj pruskih verskih obi\xc4\x8dajev, \xc4\x8demur so se \xc5\xa1kofje odlo\xc4\x8dno upirali, plemstvo pa je to toleriralo, ker je la\xc5\xbee vladalo brezpravnim polpoganom kot upornikom. _NEWLINE_Tevtonski vitezi so v Prusiji vladali skladno z listinami, ki sta jih izdala pape\xc5\xbe in cesar Svetega rimskega cesarstva. Njihova suverena meni\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava je bila podobna dr\xc5\xbeavi malte\xc5\xa1kih vitezov na Rodosu in kasneje na Malti._NEWLINE_Kuga in delno iztrebljenje lokalnega prebivalstva sta povzro\xc4\x8dila, da je red za\xc4\x8del vzpodbujati priseljevanje kolonistov iz celega Svetega rimskega cesarstva, predvsem iz Nem\xc4\x8dije, Flamske, Nizozemske in Mazovije (Poljska). Med kolonisti so bili plemi\xc4\x8di, me\xc5\xa1\xc4\x8dani in kmetje, stari Prusi pa so se z germanizacijo postopoma asimilirali in izginili. Priseljenci so ustanovili mnogo mest in vasi, red pa je zase zgradil ve\xc4\x8d gradov (Ordengorgen), iz katerih je zatiral pruske vstaje in celo 15. In 16. stoletje napadal Veliko vojvodino Litvo in Kraljevino Poljsko. Najve\xc4\x8dje mesto je bil K\xc3\xb6nigsberg, ki so ga ustanovili leta 1255 na \xc4\x8dast \xc4\x8de\xc5\xa1kemu kralju Otakarju II., Allenstein (Olsztyn), Elbing (Elblag) in Melel (Klaip\xc4\x97da).\n_START_SECTION_\nVojna proti Rusiji\n_START_PARAGRAPH_\nTevtonski vitezi so leta 1237 v svoj red vklju\xc4\x8dili vite\xc5\xa1ki red Livonska bratov\xc5\xa1\xc4\x8dina me\xc4\x8da (Fratres miliciae Christi de Livonia). Njihovo ozemlje je zdaj obsegalo Prusijo, Livonijo, Semigalijo in Estonijo. Njihov naslednji cilj je bil spreobrnitev pravoslavnih Rusov v katoli\xc5\xa1ko vero. Leta 1242 jih je ruski knez Aleksander Nevski v bitki pri jezeru Peipus na meji med dana\xc5\xa1njo Estonijo in Rusko federacijo tako porazil, da so na\xc4\x8drte za vedno opustili.\n_START_SECTION_\nVojne proti Litvi\n_START_PARAGRAPH_\nTevtonski vitezi so za\xc4\x8deli voja\xc5\xa1ki pritisk proti Litvi stopnjevati po padcu Jeruzalemskega kraljestva v Akonu leta 1291, ko so morali svoj sede\xc5\xbe preselili v Benetke. _NEWLINE_Litva je ostala poganska vse do konca 14. stoletja, mnogo dlje kot ostala vzhodna Evropa, zato se je tevtonskim vitezom v vojnah proti Veliki vojvodini Litvi pridru\xc5\xbeilo mnogo vitezov iz zahodne Evrope, predvsem iz Anglije in Francije. Nekateri so pri\xc5\xa1li  zaradi odpustitve grehov, drugi pa zato, da bi si pridobili voja\xc5\xa1ke izku\xc5\xa1nje._NEWLINE_Tudi vojne z Litvo so bile izjemno brutalne in nekr\xc5\xa1\xc4\x8danski ujetniki, tudi \xc5\xbeenske in otroci, so postali su\xc5\xbenji brez vseh pravic. Vojn so se udele\xc5\xbeevali tudi pokristjanjeni Prusi, ki so za udele\xc5\xbebo v vojni zahtevali zemljo ali pla\xc4\x8dilo, namesto tega pa so dobivali ujete  poganske Litvance.\n_START_SECTION_\nVojne proti Poljski\n_START_PARAGRAPH_\nSpori zaradi nasledstva vojvodine Pomerelije (Pomeranije) so na za\xc4\x8detku 14. stoletja spro\xc5\xbeili novo voja\xc5\xa1ko vme\xc5\xa1avanje tevtonskih vitezov. Mejna grofija Brandenburg je po smrti \xc4\x8de\xc5\xa1ko-ogrskega kralja Vaclava III. leta 1306 zahtevala vojvodino zase, poljski vojvoda Vladislav I. pa je trdil, da je vojvodina njegova zakonita dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina. Pomeranski plemi\xc4\x8di so se temu uprli in prosili za pomo\xc4\x8d Brandenbur\xc5\xbeane, ki so leta 1308 zasedli celo Pomerelijo, razen citadele v Gdansku. Ker Vladislav sam ni bil sposoben braniti Gdanska, je na pomo\xc4\x8d poklical tevtonske viteze._NEWLINE_Septembra 1308 so tevtonski vitezi pod poveljstvom Heinricha von Pl\xc3\xb6tzkeja pregnali Brandenbur\xc5\xbeane in Vladislavu izstavili ra\xc4\x8dun za 10.000 srebrnih mark. Ker je bil poljski vojvoda za usluge pripravljen pla\xc4\x8dati samo 300 mark, so okupirali Gdansk, kar je \xc5\xa1e pove\xc4\x8dalo nezadovoljstvo v mestu. Mesto se je uprlo, vendar so vitezi upor kmalu zatrli. Upor je zahteval veliko nedol\xc5\xbenih \xc5\xbertev, predvsem med nem\xc5\xa1kimi trgovci. 13. septembra 1309 so v Soldinu (My\xc5\x9blib\xc3\xb3rz) podpisali mirovno pogodbo, s katero so tevtonski vitezi od Brandenbur\xc5\xbeanov za 10.000 mark kupili gradove Gdansk, Schwetz (\xc5\x9awiecie) in Dirschau (Tczew). _NEWLINE_Z zasedbo Pomerelije so se meje tevtonske meni\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave naslonile na meje Svetega rimskega cesarstva, kar je zelo poenostavilo oskrbovanje z vojaki in \xc5\xbeivljenjskimi potreb\xc5\xa1\xc4\x8dinami in prepre\xc4\x8dilo Poljski dostop do Baltika. Poljska, ki je bila v vojnah proti poganom zaveznik reda, je z zasedbo Pomerelije postala njegov nasprotnik. _NEWLINE_Osvojitev Gdanska je pomenila za\xc4\x8detek novega obdobja v zgodovini tevtonskih vitezov. Preganjanje in kasnej\xc5\xa1a razpustitev templjarskega reda, ki se je za\xc4\x8dela leta 1307, je zaskrbela tudi tevtonske viteze. Osvojitev Pomerelije jim je omogo\xc4\x8dila, da so leta 1309 svoj glavni stan premestili iz Benetk v Marienburg (Malbork), ki je bil izven dosega evropskih cerkvenih in posvetnih oblasti. Pape\xc5\xbe je sicer tudi proti njim uvedel preiskavo, vedar je sposobnim pravnikom uspelo red obraniti. Poleg te\xc5\xbeav s pape\xc5\xbeem in vojnimi pohodi v Litvo so se tevtonci soo\xc4\x8dali tudi z ma\xc5\xa1\xc4\x8devanjem Poljakov. Vojna s Poljsko se je kon\xc4\x8dala z mirovno pogodbo, ki so jo leta 1343 podpisali v Kalizsu. Vitezi so Poljski prepustili Kujavijo in Dobrzy\xc5\x84sko pokrajino, Kulmerlandijo in Pomerelijo z Gdanskom pa so obdr\xc5\xbeali.\n_START_SECTION_\nVi\xc5\xa1ek mo\xc4\x8di\n_START_PARAGRAPH_\nRed je leta 1337 od cesarja  Svetega rimskega cesarstva Ludvika IV. dobil pravico do osvojitve cele Litve in Rusije in med vladanjem velikega mojstra Winricha von Kniprodeja (1351\xe2\x80\x931382) dosegel vi\xc5\xa1ek  mo\xc4\x8di in mednarodnega ugleda._NEWLINE_Kralj Albert \xc5\xa0vedski jim je obljubil strate\xc5\xa1ko pomemben otok Gotland v Baltiku, \xc4\x8de z njega pre\xc5\xbeenejo gusarsko viktualno bratov\xc5\xa1\xc4\x8dino, ki je leta 1394 zasedla otok in v Visby prenesla sredi\xc5\xa1\xc4\x8de svojega delovanja. Tevtonski vitezi so leta 1398 napadli otok in gusarje pregnali. _NEWLINE_Leta 1386 se je dal veliki litvanski vojvoda Jogaila krstiti v rimokatoli\xc5\xa1ko vero in se poro\xc4\x8dil s poljsko kraljico Jadvigo An\xc5\xbeujsko. Dobil je novo ime Vladislav II. Jagielonski, postal poljski kralj in ustanovil poljsko-litvansko personalno unijo, ki bi lahko postala mo\xc4\x8dan nasprotnik tevtonskega reda. Tevtonskim vitezom je nekaj \xc4\x8dasa uspevalo izigravati Vladislava proti njegovemu bratrancu Vitautasu, njihova strategija pa je kmalu propadla, ker je Vitautas spoznal, da ho\xc4\x8dejo vitezi pravzaprav zasesti del njegovega ozemlja. Pokristjanjenje Jogaile je pomenilo uradni za\xc4\x8detek pokristjanjevanja Litve. Pri\xc4\x8dakovali bi, da se bodo vojne med Prusijo in Litvo s tem kon\xc4\x8dale, a se to ni zgodilo. _NEWLINE_Pruski plemi\xc4\x8di in vitezi so leta 1397 v Kumerlandiji ustanovlili Ku\xc5\xa1\xc4\x8darsko zvezo, katere uradni cilj je bil boj proti brezzakonju oziroma politiki tevtonskega reda, v resnici pa so hoteli pokrajino priklju\xc4\x8diti Poljski. _NEWLINE_Ozemlje tevtonskih vitezov je doseglo svoj najve\xc4\x8dji obseg leta 1407, ko je obsegalo Prusijo, Pomerelijo, Samogitijo, Kurlandijo, Latvijo, Estonijo, Gotland, Dag\xc3\xb6, \xc3\x96sel in Neumark, ki jim ga je leta 1402 zastavil Brandenburg.\n_START_SECTION_\nUpadanje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1410 je zdru\xc5\xbeena poljsko-litvanska vojska pod poveljstvom kralja Vladislava II. in vojvode Vitautasa v bitki pri Tannenbergu odlo\xc4\x8dilno porazila tevtonske viteze. Veliki mojster Ulrich von Jungingen in ve\xc4\x8dina (50 od skupno 60) visokih redovnih dostojanstvenikov je v boju padla. Poljsko-litvanska armada je zatem za\xc4\x8dela oblegati redovno prestolnico Marienburg, vendar branilcev pod poveljstvom Heinricha von Plauena niso uspeli premagati. Leta 1411 so v Thornu (Toru\xc5\x84) podpisali prvo mirovno pogodbo, s katero je red obdr\xc5\xbeal skoraj vse svoje posesti, njihov sloves nepremagljivih voj\xc5\xa1\xc4\x8dakov pa je bil nepopravljivo uni\xc4\x8den._NEWLINE_Mo\xc4\x8d Poljske in Litve je za\xc4\x8dela rasti, mo\xc4\x8d tevtonskega vite\xc5\xa1kega reda pa zaradi voja\xc5\xa1ke neaktivnosti  pojemati. Red je bil za svoj obstoj prisiljen uvesti visoke davke, mestom pa ni dovolil, da s svojimi predstavniki sodelujejo v upravljanju dr\xc5\xbeave. Diktatorskega velikega mojstra Heinricha von Plauena so zato odstranili z oblasti in ga zamenjali z Michaelom K\xc3\xbcchmeister von Sternbergom, ki pa ni mogel o\xc5\xbeiviti prej\xc5\xa1nje slave. Po dvomese\xc4\x8dni golubski vojni s Poljsko in Litvo leta 1422 so vitezi izgubili nekaj obmejnega ozemlja in se z mirovno pogodbo v Melnu odrekli vseh svojih zahtev v Samogitiji. Avstrijski in bavarski vitezi so se povezali s fevdalci iz Porenja, ki so bili prav tako v stalnih sporih s fevdalci iz Spodnje Nem\xc4\x8dije oziroma Sa\xc5\xa1ke, od koder je izhajala ve\xc4\x8dina velikih mojstrov reda, zahodna pruska ozemlja ob reki Visli in brandenbur\xc5\xa1ko mejno grofijo pa so v husitskih vojnah opusto\xc5\xa1ili husiti. Nekaj tevtonskih vitezov se je osvajalcem uprlo, vendar jih je \xc4\x8de\xc5\xa1ka pehota porazila. Vitezi so do\xc5\xbeiveli poraz tudi v poljsko-tevtonski vojni leta 1431\xe2\x80\x931435._NEWLINE_Leta 1440 je skupina 53 ni\xc5\xbejih plemi\xc4\x8dev in klerikov in 19 mest ustanovila Prusko konfederacijo, ki se je leta 1454 uprla tevtonskemu redu in za\xc4\x8dela se je trinajstletna vojna. Ve\xc4\x8dina Prusije je bila v vojni uni\xc4\x8dena. Z drugo torunsko mirovno pogodbo (1466) je moral pora\xc5\xbeeni red priznati nadoblast poljske krone. Obdr\xc5\xbeal je samo vzhodni del Prusije, kasnej\xc5\xa1o Vovodino Prusijo, zahodni del dr\xc5\xbeave pa je moral prepustiti Poljski. Grad Marienburg so namesto pla\xc4\x8dila dobili voja\xc5\xa1ki najemniki, zato je moral red svoj sede\xc5\xbe prestaviti v K\xc3\xb6nigsberg (dana\xc5\xa1nji Kaliningrad)._NEWLINE_Po porazu v drugi poljsko-tevtonski vojni (1519\xe2\x80\x931521) so red popolnoma razlastili. Veliki mojster Albert Brandenbur\xc5\xa1ki je leta 1525 prestopil v protestantsko vero, sekulariziral preostala redovna pruska ozemlja in od svojega strica, poljskega kralja Sigismunda I. Starega, dobil nasledstvene pravice nad Vojvodino Prusijo, ki je postala poljska vazalna dr\xc5\xbeava. _NEWLINE_Red je sicer izgubil vsa svoja ozemlja v Prusiji, obdr\xc5\xbeal pa je vsa ozemlja v Svetem rimskem cesarstvu in Livoniji, kjer je imel celo nekaj avtonomije. Med kme\xc4\x8dkimi vojnami v letih 1524 in 1525 ter med livonsko vojno (1558\xe2\x80\x931582) je bila ve\xc4\x8dina njegovega imetja uni\xc4\x8dena, ostanke pa so si po vojni prisvojili lokalni protestantski plemi\xc4\x8di  in sosednje sile. Leta 1561 je livonski mojster Gotthard Kettler posestva v ju\xc5\xbeni Livoniji sekulariziral. Nastala je vojvodina Kurlandija, ki je bila poljska vazalna dr\xc5\xbeava. _NEWLINE_Po izgubi Prusije leta 1525 so se tevtonski vitezi umaknili na svoja posestva v Svetem rimskem cesarstvu. Ker njihove posesti v cesarstvu med seboj niso bile povezane, so uvedli trostopenjski sistem upravljanja. Posesti so bile razdeljene na komende, ki so jih upravljali komturji. Ve\xc4\x8d komend je bilo zdru\xc5\xbeenih v balije, ki so jih vodill landkomturji, vse posesti pa so bile podrejene velikemu mojstru, ki je imel sede\xc5\xbe v Bad Mergetenheimu v nem\xc5\xa1ki pokrajini Baden-W\xc3\xbcrttemberg. V Nem\xc4\x8dji je bilo dvanajst balij: Turingija, Alden Biesen (danes v Belgiji), Hessen, Sa\xc5\xa1ka, Vestfalija, Frankovska, Koblenz, Alzacija-Burgundija, An der Etsch und im Gebirge (Tirolska), Utreht, Lorena, in Avstrija. Izven Nem\xc4\x8dije so imeli \xc5\xa1e balije Sicilija, Apulija, Lombardija, \xc4\x8ce\xc5\xa1ka, Romanija (Gr\xc4\x8dija) in Armenija-Ciper. Red je postopoma izgubljal oblast nad temi posestmi, tako da sta mu leta 1810 ostali samo \xc5\xa1e Tirolska in Avstrija. Posestva tevtonskih vitezov na dana\xc5\xa1njem slovenskem ozemlju so spadala v avstrijsko balijo. _NEWLINE_Po odstopu Alberta Brandenbur\xc5\xa1kega je na njegovo mesto pri\xc5\xa1el Walter von Cronberg. Leta 1527 je postal Deutschmeister in administrator Prusije, leta 1530 pa veliki mojster reda. Cesar Karel V. je leta 1531 oba polo\xc5\xbeaja zdru\xc5\xbeil, tako da je nastal Hoch- und Deutschmeister, ki je imel polo\xc5\xbeaj kneza (F\xc3\xbcrst).  V Mergetenheimu in W\xc3\xbcrtenbergu sta bili ustanovljeni novi magistraturi. Red je pomagal cesarju v boju proti protestantski \xc5\xa1malkadski zvezi (1531\xe2\x80\x931547), po podpisu augsbur\xc5\xa1ke mirovne pogodbe leta 1555 pa je \xc4\x8dlanstvo v redu postalo odprto tudi za protestante. Red je tako poleg katoli\xc5\xa1kih in reformisti\xc4\x8dnih balij dobil \xc5\xa1e protestantske balije, venda je ve\xc4\x8dina \xc4\x8dlanstva ostala katoli\xc5\xa1ka. _NEWLINE_Veliki mojstri reda so bili praviloma \xc4\x8dlani vplivnih nem\xc5\xa1kih dru\xc5\xbein. Po letu 1761 so bili veliki mojstri \xc4\x8dlani dinastije Habsburg, ki je v Nem\xc4\x8diji  \xc5\xa1e vedno posedovala obse\xc5\xbena posestva. Voja\xc5\xa1ka zgodovina reda se je kon\xc4\x8dala leta 1809, ko ga je Napoleon Bonaparte razpustil in vse njihovo premo\xc5\xbeenje razdelil svojim prista\xc5\xa1em in zaveznikom.\n_START_SECTION_\nSodobni tevtonski red\n_START_PARAGRAPH_\nRed je kljub uradni razpustitvi \xc5\xa1e naprej \xc5\xbeivel v Avstriji, kjer je bil izven Napoleonovega dosega. Na za\xc4\x8detku leta 1804 so na \xc4\x8delo reda stopili Habsbur\xc5\xbeani in ostali na tem polo\xc5\xbeaju do leta 1923, ko je odstopil veliki mojster reda Evgen Avstrijski. _NEWLINE_Leta 1929 se je red pretvoril iz voja\xc5\xa1kega v popolnoma duhoven katoli\xc5\xa1ki red in se preimenoval v Deutscher Orden (nem\xc5\xa1ki red). Po nem\xc5\xa1ki aneksiji Avstrije leta 1938 so nacisti red ukinili, \xc4\x8deprav so srednjeve\xc5\xa1ke tevtonske viteze pogosto uporabljali v propagandne namene. Red je vojno pre\xc5\xbeivel v Italiji, leta 1945 pa so ga ponovno o\xc5\xbeivili tudi v Avstriji in Nem\xc4\x8diji. Do konca 1990. let se je red razvil v dobrodelno organizacijo. Vklju\xc4\x8dil se je v \xc5\xa1tevilne bolni\xc5\xa1nice, sponzorira arheolo\xc5\xa1ka izkopavanja v Izraelu in verski turizem. Leta 2000 je nem\xc5\xa1ka veja reda razglasila bankrot, zato so njeno vodstvo razpustili, preiskava posebne komisije bavarskega parlamenta pa je bila neuspe\xc5\xa1na. _NEWLINE_Red ima trenutno pribli\xc5\xbeno 2.000 \xc4\x8dlanov, med katerimi je 100 rimokatoli\xc5\xa1kih duhovnikov, 200 nun in 700 pridru\xc5\xbeenih \xc4\x8dlanov. Duhovnike imajo v \xc5\xa1estih provincah (Avstrija, \xc4\x8ce\xc5\xa1ka republika, Nem\xc4\x8dija, Italija, Slova\xc5\xa1ka in Slovenija) in zagotavljajo predvsem duhovno oskrbo vernikov, nune pa predvsem skrbijo za bolne in ostarele. \xc4\x8clani so aktivni predvsem v Avstriji, Belgiji, \xc4\x8ce\xc5\xa1ki republiki, Nem\xc4\x8diji in Italiji. Mnogo duhovnikov skrbi za nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8de skupnosti izven Nem\xc4\x8dije in Avstrije, predvsem v Italiji in Sloveniji in red se je v tem pogledu nekako vrnil k svojemu izvirnemu poslanstvu iz 12. stoletja \xe2\x80\x93 skrb za Nemce v tujini. _NEWLINE_Trenutni generalni opat reda, ki ima tudi naslov velikega mojstra, je Bruno Platter, sede\xc5\xbe reda pa je na Dunaju. V bli\xc5\xbeini Stephansdoma na Dunaju sta zakladnica reda, ki je odprta za javnost, in centralni arhiv. Muzej reda je od leta 1996 v biv\xc5\xa1em gradu Bad Mergentheim  v Nem\xc4\x8diji, v katerem je bil v obdobju 1525\xe2\x80\x931809 sede\xc5\xbe velikega mojstra.\n_START_SECTION_\nVpliv tevtonskega reda na nem\xc5\xa1ki nacionalizem\n_START_PARAGRAPH_\nNem\xc5\xa1ki nacionalizem se je pogosto kitil s podobami tevtonskih vitezov, predvsem z njihovimi osvajanji na vzhodu in konflikti s slovanskimi narodi, ki so bili po njihovem mnenju manj razviti in nekulturni. _NEWLINE_Podobo in simboliko so prilagodili Nemcem srednjega sloja, ki so podpirali nacionalizem. V Weimarski republiki so organizacije in zdru\xc5\xbeenja s tak\xc5\xa1no vsebino pripomogle k polaganju temeljev nacisti\xc4\x8dne Nem\xc4\x8dije. Nem\xc5\xa1ki cesar Viljem II. se je leta 1902 fotografiral v opravi tevtonskega viteza na stopnicah preurejenega gradu Marienburg, ki naj bi bil simbol nem\xc5\xa1ke imperialne politike. Nacisti\xc4\x8dna propaganda in ideologija je tevtonske viteze prikazovala  kot predhodnico nacisti\xc4\x8dnega osvajanja \xc5\xbeivljenjskega prostora na vzhodu. Heinrich Himmler je posku\xc5\xa1al svoje SS enote prikazati kot sodobno utele\xc5\xa1enja srednjeve\xc5\xa1kih tevtonskih vitezov. Nacisti\xc4\x8dni re\xc5\xbeim je kljub sklicevanju na slavno preteklost leta 1938 red razpustil in za\xc4\x8del preganjati njegove \xc4\x8dlane.\n_START_SECTION_\nNotranja organizacija\n_START_PARAGRAPH_\nTevtonski vite\xc5\xa1ki red je bil organiziran podobno kot templjarski in malte\xc5\xa1ki vite\xc5\xa1ki red. Od drugih redov se je razlikoval po tem, da ni bil sestavljen iz neodvisnih opatij, ampak je bil oganiziran hierarhi\xc4\x8dno. Na najni\xc5\xbejem organizacijskem nivoju so bile komendature oziroma komende, ki so bile po nacionalnem klju\xc4\x8du zdru\xc5\xbeene v balije (okro\xc5\xbeja, komturstva). Balije so bile del \xc2\xbbde\xc5\xbeel\xc2\xab, ki so tvorile red kot celoto. Tak\xc5\xa1no organizacijo je red sprejel leta 1264. Red je imel pribli\xc5\xbeno 25 balij. _NEWLINE_Tevtonski red so upravljali komandanti. V komendah so to bili komturji, v provincah landkomturji, na nacionalnem nivoju landmeistri in na najvi\xc5\xa1jem  nivoju veliki mojster reda.  Velikega mojstra z dosmrtnim mandatom so volili bratje. Pri tem so lahko upo\xc5\xa1tevali nasvete pape\xc5\xbea in njegove kurije in posvetnih vladarjev, vendar so bili pri izbiri na prvem mestu vedno interesi reda. Veliki mojster je samostojno podeljeval in odvzemal slu\xc5\xbebe, fevde, vodil zunanjo in notranjo politiko in razsojal v verskih in posvetnih sporih._NEWLINE_Pri vladanju mu je pomagalo pet najvi\xc5\xa1jih redovnih uradnikov. Prvi je bil veliki komtur (Grosskomtur), ki je vodil vso administracijo reda, zunanjo politiko in diplomacijo ter terjatve reda do dol\xc5\xbenikov in obratno. Njemu so bili podrejeni vsi tuji vitezi, ki so za\xc4\x8dasno prebivali na ozemlju reda. Drugi je bil veliki mar\xc5\xa1al (Ordenmarschall), ki je bil poveljnik vojske tevtonskih vitezov. Njemu so bili podrejene vse utrdbe in obmejna ozemlja ter ozemlja, na katerih so potekale voja\xc5\xa1ke operacije. V njegovi domeni je bilo tudi na\xc4\x8drtovanje voja\xc5\xa1kih pohodov proti poganskim narodom. Za osnovno dejavnost reda, se pravi bolni\xc5\xa1nice in hospice, je skrbel veliki bolni\xc4\x8dar (Spitller). V njegovi pristojnosti so bile tudi komunikacije in mednarodna po\xc5\xa1tna slu\xc5\xbeba, ki so jo prvi uvedli prav tevtonski vitezi. \xc4\x8cetrti uradnik je bil veliki zakladnik (Tressler), ki je skrbel za dr\xc5\xbeavne finance, dragocenosti, oro\xc5\xbeje, zaloge hrane, pobiranje davkov in dajanje zemlji\xc5\xa1\xc4\x8d v zakup oziroma fevd. Peti uradnik je bil kvartiermeister (Trapier), ki je bil verjetno upravnik gradov in ozemlja, kjer ni bilo voja\xc5\xa1kih operacij in bi ga danes imenovali poveljnik zalednih slu\xc5\xbeb. Visoke uradnike je volil zbor kanonikov._NEWLINE_\xc4\x8clanstvo v prete\xc5\xbeno nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem redu je bilo raznoliko. Sestavljali so ga redovni bratje (vitezi), duhovniki in slu\xc5\xbee\xc4\x8di bratje (lai\xc4\x8dni bratje, sestre in zaupniki). Poleg redovnikov je bila v dr\xc5\xbeavi tudi mno\xc5\xbeica laikov, ki je bila potrebna za delovanje reda. Jedro dr\xc5\xbeavne uprave in vojske so tvorili redovni bratje, katerih \xc5\xa1tevilo nikoli ni bilo ve\xc4\x8dje od tiso\xc4\x8d. V vojski so zasedali vi\xc5\xa1je poveljni\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje in imeli mo\xc5\xbenost napredovanja vse do polo\xc5\xbeaja velikega mojstra. Slu\xc5\xbee\xc4\x8di bratje so v vojski zasedali ni\xc5\xbeje poveljni\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje, predvsem v pehoti, in bi jih lahko primerjali s sodobnimi pod\xc4\x8dastniki. _NEWLINE_Red tevtonskih vitezov je imel tudi polbrate, ki so prihajali v glavnem iz nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dih de\xc5\xbeel in so se odlo\xc4\x8dili slu\xc5\xbeiti redu samo nekaj \xc4\x8dasa. Na za\xc4\x8detku slu\xc5\xbeenja so se verjetno zavezali redovnim zaobljubam, po kon\xc4\x8danem slu\xc5\xbeenju pa so \xc5\xbeiveli po starem. Gostje reda so bili vitezi, ki so prihajali iz cele Evrope. Njihovi nagibi za vstop v tevtonski red so bili razli\xc4\x8dni: zaobljube, odpustitev starih grehov in nabiranje voja\xc5\xa1kih izku\xc5\xa1enj. Med njimi je bilo tudi mnogo avanturistov. _NEWLINE_Kopensko vojsko reda so sestavljale tri formacije. Najelitnej\xc5\xa1a je bila te\xc5\xbeka pehota voja\xc5\xa1kih najemnikov, ki so bili izku\xc5\xa1eni, dobro pla\xc4\x8dani in dobro opremljeni vojaki. Imeli so enote lokostrelcev, samostrelcev, oblegovalne enote in primitivno topni\xc5\xa1tvo, ki ni bilo kdove kako u\xc4\x8dinkovito. Druga in tretja formacija sta bili konjenica in suli\xc4\x8darji, katerih naloga je bila predvsem varovanje konjenice.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbeniki na slovenskem ozemlju\n_START_PARAGRAPH_\nVite\xc5\xa1ki redovi so se na slovenskem ozemlju pojavili v 12. in 13. stoletju. Najpomembnej\xc5\xa1i so bili ravno predstavniki tevtonskega vite\xc5\xa1kega reda, ki so pri nas bolj znan kot kri\xc5\xbeniki. Leta 1203 so od salzbur\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa Eberharta II. dobili bolni\xc5\xa1nico v Bre\xc5\xbeah na Koro\xc5\xa1kem, skoraj isto\xc4\x8dasno pa jim je Friderik Ptujski podaril posestva v Veliki Nedelji, da bi branili mejo pred Ogri. Po uni\xc4\x8denju templjarjev so se leta 1256 naselili tudi v Beli krajini. Na slovenskem ozemlju so imeli komende v Ljubljani, Metliki, \xc4\x8crnomlju in Veliki Nedelji.\n_START_SECTION_\nLjubljana\n_START_PARAGRAPH_\nDatumi nastanitve in ustanovitve kri\xc5\xbeni\xc5\xa1ke redovne hi\xc5\xa1e oziroma komende v Ljubljani niso povsem zanesljivi. Valvazor pravi, da so leta 1200 iz Ljubljane izgnali templjarje, Ulrik III. Koro\xc5\xa1ki, ki je takrat upravljal tudi Kranjsko, pa je verjetno leta 1228 namesto njih v Ljubljano poklical kri\xc5\xbenike. Red se je v Ljubljani nastanil najkasneje leta 1237, kar dokazuje listina cesarja Friderika II., s katero je v svoje varstvo vzel njihove redovne hi\xc5\xa1e v Avstriji, na \xc5\xa0tejerskem, Koro\xc5\xa1kem in Kranjskem. Prvi pisni dokument, ki pri\xc4\x8da o prisotnosti kri\xc5\xbenikov v Ljubljani, je listina Ulrika III. iz leta 1256, s katero redu potrjuje nekatere privilegije. _NEWLINE_Kri\xc5\xbeniki so s\xc4\x8dasoma dobili obse\xc5\xbene posesti v Ljubljani (zemlji\xc5\xa1\xc4\x8de med Ljubljanico, Grada\xc5\xa1\xc4\x8dico in Gradi\xc5\xa1\xc4\x8dem) in na Dolenjskem. Bili so samostojno gospostvo, ki ni pla\xc4\x8devalo nobenih davkov in ni bilo podrejeno ljubljanski ob\xc4\x8dini, na ukaz vladarja pa so se morali odzvati v voja\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo. Njihovo finan\xc4\x8dno stanje je bilo vedno zelo ugodno, tako da so lahko na primer leta 1739 odkupili celotno ljubljansko premo\xc5\xbeenje kranjskega de\xc5\xbeelnega glavarja. _NEWLINE_Sede\xc5\xbe kri\xc5\xbenikov je bil v ljubljanskih Kri\xc5\xbeankah, kjer je v rimskih \xc4\x8dasih stal Neptunov tempelj. Od stavbne dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine kri\xc5\xbeni\xc5\xa1kega samostana se je ohranila  redovna hi\xc5\xa1a kri\xc5\xbeevni\xc5\xa1ke komende iz 16. stoletja, v kateri je bila tudi \xc5\xa1ola, in cerkev iz 18. stoletja.\n_START_SECTION_\nBela krajina\n_START_PARAGRAPH_\nV Beli krajini so sprva delovali templjarji, v prvi polovici 13. stoletja, verjetno leta 1236, pa so na njihovo mesto stopili kri\xc5\xbeniki. Leta 1268 so od vojvode Ulrika III. dobili v dar \xc5\xbeupnijo \xc4\x8crnomelj z vsemi podru\xc5\xbenicami in posestmi vred. Redovniki so bili tudi v Beli krajini povsem samostojni in njihove posesti so kmalu postale enake ljubljanskim. Imeli so svoje sodstvo in niso pla\xc4\x8devali davkov.  Okrog leta 1310 so v Metliki zgradili novo redovno hi\xc5\xa1o in tja preselili upravni sede\xc5\xbe komende, duhovni sede\xc5\xbe komende pa je ostal v \xc4\x8crnomlju. _NEWLINE_Red je bil tudi v Beli krajini izjemno bogat, zato se je sredi 14. stoletja za\xc4\x8dela med njimi in zagreb\xc5\xa1kim kapitljem tako imenovana \xc2\xbbdesetinska vojna\xc2\xab\xc2\xa0\xe2\x80\x93 spor o pobiranju cerkvene desetine v Beli krajini. Leta 1513 je zagreb\xc5\xa1ki kapitelj svoje zahteve raz\xc5\xa1iril in poleg desetine zahteval priklju\xc4\x8ditev cele Bele krajine.  Spor je \xc5\xa1e v 19. stoletju slu\xc5\xbeil za dokazovanje, komu pripadajo Gorjanci in Bela krajina. Kon\xc4\x8dal se je v 1880. letih, ko so \xc5\xbdumber\xc5\xa1ko vojno krajino priklju\xc4\x8dili civilni Hrva\xc5\xa1ki, \xc4\x8deprav je de iure sodila h Kranjski, Bela krajina pa je ostala kranjska. _NEWLINE_Metlika je bila sredi\xc5\xa1\xc4\x8de velikega zemlji\xc5\xa1kega gospostva ter upravno, voja\xc5\xa1ko in cerkveno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Bele krajine vse do sredine 19. stoletja.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0tajerska\n_START_PARAGRAPH_\nKri\xc5\xbeniki so se v okolico Velike Nedelje priselili okoli leta 1200 na vabilo salzbur\xc5\xa1kega ministeriala Friderika Ptujskega. Po odlo\xc4\x8dilni zmagi nad Ogri leta 1199 so v okolici Velike Nedelje dobili obse\xc5\xbena zemlji\xc5\xa1\xc4\x8da in polovico cerkvene desetine in v Veliki Nedelji ustanovili komendo in hospic Device Marije. Njihova naloga je bila obramba meje proti Ogrom, kolonizacija ozemlja med Dravo in Muro, ki je bilo skoraj nenaseljeno, in duhovna oskrba lokalnega prebivalstva. _NEWLINE_Sede\xc5\xbe komende je bil v velikonedeljskem gradu, ki je bil prvi\xc4\x8d omenjen leta 1321 in je ostal v njihovi lasti vse do druge svetovne vojne.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbeniki danes\n_START_PARAGRAPH_\nZdaj je v Sloveniji pet kri\xc5\xbenikov, njihov predstojnik - prior je p. Janko \xc5\xa0tampar, \xc5\xbeupnik v Veliki Nedelji.'