b'\n_START_ARTICLE_\nTeofil Antiohijski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nO njegovem \xc5\xbeivljenju vemo le malo, ve\xc4\x8dino njegovih podatkov je posredoval Evzebij Cezarejski, nekaj pa izvemo tudi iz njegovega \xc5\xa1e obstoje\xc4\x8dega dela Avtoliku. Iz njegovih del lahko razberemo, da se je rodil kot pogan, ne dale\xc4\x8d od Tigrisa in Evfrata, dele\xc5\xbeen je bil dobre helenisti\xc4\x8dne vzgoje in bil ve\xc5\xa1\xc4\x8d govorni\xc5\xa1tva. Kot odrasel mo\xc5\xbe se je Teofil ob \xc5\xa1tudiju Svetega pisma spreobrnil v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo.\n_START_SECTION_\nTeologija\n_START_PARAGRAPH_\nTeofilova teologija je skoraj judovska: v njej najdemo le malo specifi\xc4\x8dno kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega. Teofilova eksegeza Geneze je pod mo\xc4\x8dnim judovskim vplivom, kar postane o\xc4\x8ditno ob primerjavi z Bere\xc5\xa1it Raba in Filonovim Vpra\xc5\xa1anji o Genezi. O Jezusu mol\xc4\x8di, podobno kot Hermas, Atenagora, Tacijan in Minucij Feliks. Morda gre za nekak\xc5\xa1no\xc2\xa0\xc2\xbbapologetsko konvencijo\xc2\xab. V svojih delih, namenjenih kristjanom, je Teofil gotovo pisal druga\xc4\x8de. Vendar pa je zadr\xc5\xbeana kristologija, ki se o\xc4\x8ditno razlikuje npr. od pisem Ignacija Antiohijskega, postala v Antiohiji tradicionalna. Osemdeset let pozneje so origenisti\xc4\x8dni \xc5\xa1kofi zaradi podobnih misli, kot jih je verjetno imel Teofil, tu odstavili \xc5\xa1kofa Pavla iz Samosate. Teofil tudi ne ka\xc5\xbee\xc2\xa0\xc2\xbbsimpati\xc4\x8dne in inteligentne radovednosti\xc2\xab, kakr\xc5\xa1no do znanosti in svetne filozofije ka\xc5\xbeeta Justin ali Atenagora, filozofsko je\xc2\xa0\xc2\xbbneizobra\xc5\xbeen\xc2\xab\xc2\xa0in se zdi,\xc2\xa0\xc2\xbbda je obsodil filozofijo, ne da bi v njej kar koli razumel,\xc2\xab\xc2\xa0vendar to paradoksno ne zmanj\xc5\xa1uje zanimivosti in\xc2\xa0\xc2\xbbizvirnosti\xc2\xab\xc2\xa0njegove filozofske misli, ki mu jo pogosto odrekajo._NEWLINE__NEWLINE_Teofil v svojih izvajanjih zelo poudarja bogonavdihnjenost starozaveznih besedil; Jude ima v misti\xc4\x8dnem smislu za\xc2\xa0\xc2\xbbprednike\xc2\xab. Za Grke pa ne najde dosti lepih besed; sam pravi, da naj bi bili gr\xc5\xa1ki spisi napisani pozneje, gr\xc5\xa1ke pisatelje kritizira in jih ima za neumne, nevedne in\xc2\xa0\xc2\xbbprodajalce ukradenega blaga\xc2\xab; vendar dopu\xc5\xa1\xc4\x8da tudi mo\xc5\xbenost, da\xc2\xa0\xc2\xbbso se v\xc4\x8dasih nekateri med pesniki streznili v du\xc5\xa1i in izrekli stvari v soglasju s preroki, tako da bi bile njim in vsem drugim ljudem v pri\xc4\x8devanje o enem in pravem Bogu, o sodbi in o vseh drugih temah, o katerih so govorili.\xc2\xab_NEWLINE__NEWLINE_Teofilov spis je\xc2\xa0\xc2\xbbzvest odjek nauka, ki ga je Cerkev u\xc4\x8dila in predajala okrog leta 180.\xc2\xab\xc2\xa0Henry Chadwick pa imenuje njegvo Apologijo\xc2\xa0\xc2\xbbbohotna obramba kristjanov.\xc2\xab\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav Teofil zase skromno pravi, da je neuk glede besede, je bil v resnici zelo plodovit pisec. Napisal naj bi prispevke na podro\xc4\x8dju kr\xc5\xa1\xc4\x8danske literature, polemike, eksegeze in apologije. Po poro\xc4\x8danju Evzebija pa (Cerk. zgod. 4, 24) vemo, da je napisal protihereti\xc4\x8dni deli Proti Hermogenovi hereziji (v njem naj bi v polemiki proti temu gnosti\xc4\x8dnemu voditelju navajal tudi Janezovo Razodetje; prim. F. Bolgiani: Sullo scritto perduto di Teofilo d`Antiochia Contro Ermogene)) in proti Marcionu (prim. F. Loofs: Theophilus von Antiochien Adversus Marcionem und die anderen theologischen Quellen bis Iren\xc3\xa4us), ter sestavil Katehetske knjige (ki jih Hieronim opredeljuje kot breves elegantesque tractatus ad aedificationem ecclesiae pertinentes). Hieronim tem naslovom dodaja \xc5\xa1e dva spisa, ki se mu ne zdita Teofilova: Komentar evangelijev (O slavnih mo\xc5\xbeeh 25; v 121. pismu Algaziji 6,15 pa govori o nekak\xc5\xa1ni Teofilovi harmoniji evangelijev) in komentarju starozavezne knjige Salomonovih Pregovorov. Sam Teofil bralca ve\xc4\x8dkrat napoti na druge spise: na\xc2\xa0\xc2\xbbdrugo razpravo\xc2\xab, na\xc2\xa0\xc2\xbbKnjigo o zgodbah/zgodovini\xc2\xab, (prim. Avtoliku 2.28; 2.30; 2.31; 3.3; 3.19) in na spis\xc2\xa0\xc2\xbbNastanek sveta\xc2\xab. V prvem delu je poleg drugega obravnaval demone, rodovnike prvih ljudi, pripoved o vesoljnem potopu, v drugem - ki je morda istovetno s prvim - pa je razlagal Prvo Mojzesovo knjigo. Hieronim omenja \xc5\xa1e neke komentarje o evangelijih in Pregovorih, ki so si sposodili Teofilovo ime, vendar se mu zdijo neskladni z eleganco in stilom njegovih drugih del. \xc5\xbdal so se ohranili le trije njegovi spisi, ki jih Evzebij pozna pod naslovom Trije temeljni spisi Avtoliku. Nastali so verjetno med 180. in 185. letom. Ohranili so se v kodeksu iz knji\xc5\xbenice kardinala Bessariona, prepisanem v 2. stoletju. V kazalu prepisa so naslovljeni kot Tri razprave o kr\xc5\xa1\xc4\x8danski veri Teofila, \xc5\xa1estega patriarha velike Antiohije, (naslovljene) na Avtolika.\n_START_SECTION_\nAvtoliku\n_START_PARAGRAPH_\nNi jasno, ali je Avtolik zgodovinska ali nami\xc5\xa1ljena oseba oziroma poganski prijatelj, ki ga sku\xc5\xa1a Teofil prepri\xc4\x8dati. Sam spis sestavljajo tri knjige in iz samega besedila ni videti, da bi \xc5\xa1lo za enotno delo, po vsej verjetnosti so \xc5\xa1ele pozneje zdru\xc5\xbeili tri ali \xc5\xa1e verjetneje dva samostojna Teofilova spisa. Knjige so napisane v precej razli\xc4\x8dnem slogu; v prvi je malo, v naslednjih pa mnogo navedkov iz klasi\xc4\x8dne poganske knji\xc5\xbeevnosti. Tudi odnos do naslovnika spisa je razli\xc4\x8den: v prvem spisu ga Teofil nagovarja zani\xc4\x8dljivo, v drugem pa ga imenuje\xc2\xa0\xc2\xbbnadvse odli\xc4\x8dni Avtolik.\xc2\xab\xc2\xa0V samih spisih je navedenih tudi veliko kronolo\xc5\xa1kih podatkov, od samega Adama pa do smrti Marka Avrelija._NEWLINE__NEWLINE_Zgradba prvega spisa, v katerem najdemo precej vzporednic z nedavno najdenim Pismom (velikega duhovnika) Haba Seneki o napuhu in malikih, ki je nagovor prozelitom, je tak\xc5\xa1na:_NEWLINE__NEWLINE_1. Predgovor (pogl. 1)_NEWLINE__NEWLINE_2. Problemi spoznanja Boga (pogl. 2-8)_NEWLINE__NEWLINE_3. La\xc5\xbeni bogovi in resni\xc4\x8dni Bog (pogl. 9-11)_NEWLINE__NEWLINE_4. Dostojanstvo imena\xc2\xa0\xc2\xbbkristjan\xc2\xab\xc2\xa0(pogl. 12)_NEWLINE__NEWLINE_5. O vstajenju mrtvih (pogl. 13)_NEWLINE__NEWLINE_6. Epilog (pogl. 4)_NEWLINE__NEWLINE_Vsebina drugega spisa naj bi govorila o protislovnosti gr\xc5\xa1kih filozofov in pesnikov, ko govorijo o Bogu in stvarjenju sveta, in jih primerja s preroki, ki jih navdihuje Bog. Tukaj tudi najdemo prvi kr\xc5\xa1\xc4\x8danski komentar na za\xc4\x8detku Geneze (II, 15) in prvi primer uporabe izraza\xc2\xa0\xc2\xbbTrojica\xc2\xab. Okvirno ga lahko raz\xc4\x8dlenimo takole:_NEWLINE__NEWLINE_1. Predgovor (pogl. 1)_NEWLINE__NEWLINE_2. Praznost poganske religije in poganske knji\xc5\xbeevnosti (pogl. 2-8)_NEWLINE__NEWLINE_3. Odli\xc4\x8dnost starozavezne knji\xc5\xbeevnosti (pogl. 9-35)_NEWLINE__NEWLINE_4. Skladnost nekaterih gr\xc5\xa1kih pesnikov z osnovnim starozaveznim oznanilom (pogl 36-38)_NEWLINE__NEWLINE_5. Epilog (pogl. 38b)_NEWLINE__NEWLINE_V tretji knjigi posku\xc5\xa1a Teofil pokazati, kako starodavno je svetopisemsko bogoslovje, vsebuje pa tudi kronolo\xc5\xa1ke zgodovinske podatke:_NEWLINE__NEWLINE_1. Predgovor (pogl. 1)_NEWLINE__NEWLINE_2. Praznost gr\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevnosti in filozofije (pogl. 2-8)_NEWLINE__NEWLINE_3. Starodavnost starozavezne knji\xc5\xbeevnosti (pogl. 9-29)_NEWLINE__NEWLINE_4. Epilog (pogl. 30)'