b'\n_START_ARTICLE_\nChristiane N\xc3\xbcsslein-Volhard\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nNjena star\xc5\xa1a sta bila umetnika, ona pa se je \xc5\xbee v mladih letih odlo\xc4\x8dila za kariero v biologiji. Zato je vpisala \xc5\xa1tudij biologije na Univerzi v Frankfurtu, ki pa ni bil po njenem okusu, tako da se je med \xc5\xa1tudijem prepisala na biokemijo na Univerzi v T\xc3\xbcbingenu. Tu je diplomirala leta 1969 in doktorirala leta 1974._NEWLINE_Po doktoratu je njeno zanimanje pritegnila razvojna biologija in potencial genetskih metod pri raziskavah tem podro\xc4\x8dju. Leta 1975 se je preselila v Basel kot podoktorska sodelavka v laboratoriju Walterja Gehringa na tamkaj\xc5\xa1nji univerzi. Tu se je nau\xc4\x8dila eksperimentalnih tehnik za preu\xc4\x8devanje vpliva mutacij na razvoj modelnega organizma, vinske mu\xc5\xa1ice vrste Drosophila melanogaster, in spoznala Erica Wieschausa._NEWLINE_Po dveh letih se je vrnila v Freiburg kot sodelavka embriologa Klausa Sanderja, ki se je ukvarjal z rastnimi dejavniki v \xc5\xbeu\xc5\xbeel\xc4\x8djih zarodkih, potem pa leta 1978 sprejela mesto raziskovalke v novoustanovljenem Evropskem laboratoriju za molekularno biologijo v Heidelbergu. Hkrati se je tam zaposlil tudi Wieschaus, s katerim sta v naslednjih letih razvila metodo za preu\xc4\x8devanje genetske osnove razvoja vinske mu\xc5\xa1ice. Zarodke sta izpostavljala mutagenom in opazovala morfolo\xc5\xa1ke spremembe, nato pa iskala osebke, ki so imeli dolo\xc4\x8deno okvaro v razvoju. V treh letih sta na ta na\xc4\x8din odkrila in opisala vse klju\xc4\x8dne dogodke v embrionalnem razvoju vrste D. melanogaster._NEWLINE_Christiane N\xc3\xbcsslein-Volhard je potem za nekaj let delala kot raziskovalka v Laboratoriju Friedricha Miescherja (del Dru\xc5\xbebe Maxa Plancka v T\xc3\xbcbingenu), potem pa bila leta 1985 imenovana za direktorico In\xc5\xa1tituta Maxa Plancka za razvojno biologijo, kjer deluje \xc5\xa1e danes. Molekularne raziskave je raz\xc5\xa1irila \xc5\xa1e na drug modelni organizem, ribe cebrice. Poleg vodenja in\xc5\xa1tituta in raziskovalnega dela se aktivno posve\xc4\x8da izbolj\xc5\xa1evanju pogojev za \xc5\xbeenske v znanosti. Z lastnimi sredstvi je ustanovila sklad, ki pomaga mladim znanstvenicam usklajevati kariero in zasebno \xc5\xbeivljenje (npr. najemati varu\xc5\xa1ke za otroke).\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoje delo na podro\xc4\x8dju molekularne in razvojne biologije je prejela ve\xc4\x8d priznanj, med njimi nagrado Gottfrieda Wilhelma Leibniza (1986), ki je najvi\xc5\xa1je nem\xc5\xa1ko priznanje za raziskovalne dose\xc5\xbeke, Laskerjevo nagrado za temeljne medicinske raziskave (1991) in Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino (1995). Slednjo si je delila z dolgoletnim sodelavcem Ericom Wieschausom in ameri\xc5\xa1kim genetikom Edwardom Lewisom._NEWLINE_Sprejeta je bila za \xc4\x8dlanico Nem\xc5\xa1ke akademije znanosti Leopoldina, Nacionalne akademije znanosti ZDA, Kraljeve dru\xc5\xbebe (kot tuja \xc4\x8dlanica), Evropske organizacije za molekularno biologijo (EMBO, kjer je nekaj \xc4\x8dasa delovala kot generalna sekretarka) in ve\xc4\x8d drugih strokovnih zdru\xc5\xbeenj. Ve\xc4\x8d univerz, med njimi Yale, Harvard, Princeton in Oxford, ji je podelilo \xc4\x8dastni doktorat.'