b'\n_START_ARTICLE_\nVaclav IV. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nVaclav je bil najstarej\xc5\xa1i sin cesarja Karla IV., sin iz tretjega zakona z Ano \xc5\xa0vidni\xc5\xa1ko. Od vsega za\xc4\x8detka je bil predviden za glavnega dedi\xc4\x8da. O\xc4\x8de mu je omogo\xc4\x8dil dobro kne\xc5\xbejo izobrazbo, ga zgodaj pritegnil v posle vladanja in mu nalagal diplomatske naloge. Razvil se je v dobro izobra\xc5\xbeenega a nesamostojnega in neodlo\xc4\x8dnega \xc4\x8dloveka. \xc5\xbde leta 1363 je bil kronan za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja. \xc5\xa0e za \xc4\x8dasa o\xc4\x8detovega \xc5\xbeivljenja je bil (10. junija 1376 v Frankfurtu) izvoljen za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja; kronal ga je k\xc3\xb6lnski nad\xc5\xa1kof Friedrich III. von Saarwerden v Aachnu 6. julija 1376. Leta 1378 je nasledil o\xc4\x8deta.\n_START_SECTION_\nO\xc4\x8detov naslednik\n_START_PARAGRAPH_\nOb o\xc4\x8detovi smrti je bil Vaclav star skoraj 18 let. O\xc4\x8de mu je zapustil lojalne svetovalce, ki naj bi omogo\xc4\x8dili kontinuiteto vladanja. Najva\xc5\xbenej\xc5\xa1a ustanova vladanja je bila dobro urejena kraljeva pisarna, v kateri je marca 1379 postal kancler Jan z Jen\xc5\xa1tejna, ki je zamenjal svojega strica O\xc4\x8dka z Vla\xc5\xa1imi (ki je napredoval v kardinala); Jan je isto\xc4\x8dasno prevzel tudi pra\xc5\xa1ko nad\xc5\xa1kofijo._NEWLINE_Vaclavovo podedovano ozemlje sta bili \xc4\x8ce\xc5\xa1ka in \xc5\xa0lezija, medtem ko so druga luksembur\xc5\xa1ka ozemlja pripadala njegovemu stricu, polbratoma in bratrancema: mejna grofija Moravska (ki je bila tudi v sklopu kraljevine \xc4\x8ce\xc5\xa1ke) bratrancema Jo\xc5\xa1tu in Prokopu (sinovoma Ivana Henrika, brata Karla IV.), mejna grofija Brandenburg (ki je bila volilna kne\xc5\xbeevina) desetletnemu polbratu Sigismundu, vojvodina G\xc3\xb6rlitz (Spodnja in del Zgornje Lu\xc5\xbeice) osemletnemu polbratu Ivanu in grofija Luksemburg stricu Vaclavu (polbratu Karla IV.). Novi vladar je moral kmalu spoznati, da sorodniki niso njegovi zavezniki, temve\xc4\x8d nekateri med njimi tudi tekmeci; zlasti Jo\xc5\xa1t in kasneje Sigismund sta posku\xc5\xa1ala prevzeti njegov polo\xc5\xbeaj, potem ko sta videla, da Vaclav nima jasnega na\xc4\x8drta vladanja, da je neodlo\xc4\x8den in da se izogiba te\xc5\xbekim odlo\xc4\x8ditvam z umikanjem na dolgotrajne love. Neenotnost v rodbini pa so sku\xc5\xa1ali izkoristiti tudi tekmeci, Habsbur\xc5\xbeani in Wittelsbachi, ki so neko\xc4\x8d \xc5\xbee vladali cesarstvu. Izkori\xc5\xa1\xc4\x8dali so jo tudi dr\xc5\xbeavni knezi in \xc4\x8de\xc5\xa1ko plemstvo.\n_START_SECTION_\nRazcepljenost v cesarstvu kot posledica cerkvenega razkola\n_START_PARAGRAPH_\nVeliko breme za mladega vladarja je bil cerkveni razkol, ki je v letu o\xc4\x8detove smrti razdelil tudi cesarstvo. Karel IV., ki zaradi bolezni ni ve\xc4\x8d mogel vplivati na dogodke, se je opredelil za rimskega pape\xc5\xbea Urbana VI. Vaclav in \xc5\xa1tirje volilni knezi so februarja 1379 na dr\xc5\xbeavnem zboru v Frankfurtu to usmeritev potrdili (t. i. Urbanova zveza); vendar vsi dr\xc5\xbeavni knezi temu niso sledili._NEWLINE_Zahodni predeli cesarstva in Spodnje Porenje, med njimi tudi luksembur\xc5\xa1ki vojvoda Vaclav I., so pod francoskim vplivom priznali avignonskega pape\xc5\xbea Klemena VII. Zanj se je opredelil tudi moravski mejni grof Prokop. Vaclav je uspel sprva pridobiti za rimskega pape\xc5\xbea avstrijskega vojvodo Leopolda III. tako, da mu je dal za 40.000 florintov v upravljanje Zgornjo in Spodnjo \xc5\xa0vabsko, kjer pa se je kasneje s pomo\xc4\x8djo cesarskih mest uveljavil bavarsko-landshutski vojvoda Friderik Modri (\xe2\x80\xa01393), ki je postal pomemben Vaclavov svetovalec; Leopold III. je prestopil na avignonsko stran in postal najbolj zavzet podpornik Klemena VII._NEWLINE_Vaclav se ni udele\xc5\xbeil dr\xc5\xbeavnega zbora v Frankfurtu, ki je bil sklican aprila 1380 na pobudo novega kardinalskega legata Pileusa de Prata z namenom, da se poenotijo stali\xc5\xa1\xc4\x8da v zvezi s cerkvenim sporom; sre\xc4\x8danje tako ni prineslo nikakr\xc5\xa1ne odlo\xc4\x8ditve. Jezni volilni knezi so za\xc4\x8deli kralja opominjati, naj se resneje loti problemov cesarstva.\n_START_SECTION_\nVaclavovo prizadevanje za de\xc5\xbeelni mir. Razlastitev Judov\n_START_PARAGRAPH_\nTudi dru\xc5\xbebene in gospodarske razmere, ki so se vse bolj zaostrovale, Vaclavu niso bile v prid. Zaradi ponavljajo\xc4\x8dih se epidemij kuge v letih med 1348 in 1383 in selitve ljudi v mesta se je \xc5\xa1tevilo prebivalcev na pode\xc5\xbeelju zmanj\xc5\xa1alo za tretjino. Delovno silo so si prisvajali predvsem veliki zemlji\xc5\xa1ki gospodje, ki so posku\xc5\xa1ali spraviti pod svoj vpliv tudi malo plemstvo. Malo plemstvo in mesta so svoje interese sku\xc5\xa1ali za\xc5\xa1\xc4\x8dititi z zdru\xc5\xbeevanjem v vite\xc5\xa1ke in mestne (\xc5\xa1vabska, alza\xc5\xa1ka, renska, sa\xc5\xa1ka ) zveze, ki so si z oro\xc5\xbejem krojile pravico in ogro\xc5\xbeale de\xc5\xbeelni mir._NEWLINE_Vaclav se je zavedal svoje odgovornosti za vzdr\xc5\xbeevanje de\xc5\xbeelnega miru. V njegovem imenu je l\xc3\xbcbe\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Konrad 11. marca 1383 na dr\xc5\xbeavnemu zboru v N\xc3\xbcrnbergu predlo\xc5\xbeil zakon o de\xc5\xbeelnem miru, po katerem bi bilo cesarstvo razdeljeno na \xc5\xa1tiri okro\xc5\xbeja z lastnimi prizivnimi sodi\xc5\xa1\xc4\x8di in eksekutivo v primeru kr\xc5\xa1itve de\xc5\xbeelnega miru. Predlog bi razbil obstoje\xc4\x8de mestne zveze in so ga zato predstavniki mest odklonili. Idejo pa so sprejeli knezi, ki so 25. julija 1384 v Heidelbergu za \xc5\xa1tiri leta sklenili svojo pogodbo o de\xc5\xbeelnem miru, ki je kralj sicer ni odobraval (ker ni bila v skladu z zlato bulo), sprejel pa jo je njegov kancler in je s tem postala zavezujo\xc4\x8de de\xc5\xbeelno pravo. A konflikt med knezi in mesti je tlel naprej._NEWLINE_Novi kancler Hanko Brunonis se je s svojo politiko \xc5\xbeelel bolj pribli\xc5\xbeati mestom. Poleti 1385 je ponudil zdru\xc5\xbeenim \xc5\xa1vabskim komunam pomo\xc4\x8d v primeru napada na njihove mestne svobo\xc5\xa1\xc4\x8dine, pravice in posesti. 2. julija je v 37-tih mestih dovolil izbris dolgov, ki so jih imeli mesta in me\xc5\xa1\xc4\x8dani pri Judih. V \xc5\xa1vabskih mestih so v enem dnevu pozaprli vse Jude in jim pobrali gotovino in zadol\xc5\xbenice; tiste zadol\xc5\xbenice, ki so se glasile na mesto, so uni\xc4\x8dili, ostali dol\xc5\xbeniki pa so morali tri \xc4\x8detrtine dolgov odvesti v mestno vre\xc4\x8do. Samo v N\xc3\xbcrnbergu so Judom zasegli 80.000 florintov._NEWLINE_17. avgusta 1385 je kralj vojvodi Leopoldu III. odvzel upravljanje \xc5\xa0vabske. V obrambo pred Leopoldom so se \xc5\xa1vabska mesta povezala z renskimi in \xc5\xa1vicarskimi mesti. Leopold je pade l 9. julija 1386 pri Sempachu v boju s \xc5\xa0vicarji, s \xc4\x8demer je bil Vaclav re\xc5\xa1en najvplivnej\xc5\xa1ega prista\xc5\xa1a avignonskega pape\xc5\xbea._NEWLINE_Leta 1388 se je konflikt med knezi in mesti raz\xc5\xa1iril v vojno. 23. avgusta je w\xc3\xbcrttember\xc5\xa1ki grof Eberhard II. pri D\xc3\xb6ffingenu uni\xc4\x8dil vojsko \xc5\xa1vabskih mest, ki je \xc5\xa1tela kakih 3.000 mo\xc5\xbe, in 6. septembra pfal\xc5\xa1ki grof Rupreht I. pri Wormsu vojsko renske mestne zveze. Vaclav je izkoristil iz\xc4\x8drpanost obeh strani: razpustil je mestne zveze in 5. maja 1389 v Chebu razglasil de\xc5\xbeelni mir za 6 let. \xc4\x8ceprav so bili interesi vseh strani v mirovni pogodbi kar najbolje uravnote\xc5\xbeeni in je bila v prid trgovcem, so mesta k njej pristopala le z oklevanjem (7 komun na obmo\xc4\x8dju Bodenskega jezera \xc5\xa1ele pod gro\xc5\xbenjo prisilnih ukrepov). Cesarstvo je bilo po tej pogodbi razdeljeno v 7 okro\xc5\xbeij; za vsako je bilo ustanovljeno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de (s po \xc5\xa1tirimi predstavniki knezov in me\xc5\xa1\xc4\x8danov), ki je bdelo nad kr\xc5\xa1itvami de\xc5\xbeelnega miru; odlo\xc4\x8dilno besedo je imel od kralja postavljeni predsednik. Sklenitev de\xc5\xbeelnega miru je bil najve\xc4\x8dji dose\xc5\xbeek Vaclavovega vladanja. (O njegovi u\xc4\x8dinkovitosti so poro\xc4\x8dila nasprotujo\xc4\x8da si; vsekakor so ga leta 1395 za 3 leta dokazano podalj\xc5\xa1ali le na Frankovskem in Bavarskem.) _NEWLINE_Med tem ko se je Vaclav zadr\xc5\xbeeval v Chebu, je (aprila 1389) v pra\xc5\xa1kem getu pri\xc5\xa1lo do pogroma. Kralj je dal krivce sicer zapreti, a le dokler kraljevi komori niso oddali nagrabljenih dragocenosti, med njimi menda tudi 5 ton srebra._NEWLINE_15. septembra 1390 je kralj odredil drugi veliki odpis dolgov (utemeljen z judovskim oderu\xc5\xa1tvom) v korist visoko zadol\xc5\xbeenih knezov in plemstva; tedaj so Judje v ju\xc5\xbenem in zahodnem cesarstvu vse do K\xc3\xb6lna izgubil ve\xc4\x8dji del svojega kapitala. Plemstvo je moralo za uslugo kralju obljubiti le, da mu bo "redno slu\xc5\xbeilo". Pri tem odvzemu si je kralj vzel precej ve\xc4\x8dji dele\xc5\xbe zaplenjenega bogastva kot pri prvem. Davki, pobrani od obubo\xc5\xbeanih Judov, so bili v naslednjih letih veliko manj\xc5\xa1i, tako da je prevladalo spoznanje, da se bo potrebno v bodo\xc4\x8de poslu\xc5\xbeevati milej\xc5\xa1ih metod._NEWLINE_Kralj Vaclav je leta 1383, ob smrti strica, luksembur\xc5\xa1kega grofa Vaclava I., podedoval grofijo Luksemburg. Ker se mu je zdelo, da je zaradi oddaljenosti ne bo mogel upravljati in ker je stalno potreboval denar, jo je leta 1388 dal v fevd bratrancu Jo\xc5\xa1tu, skupaj z upravo Alzacije.\n_START_SECTION_\nVaclavov spor s \xc4\x8de\xc5\xa1ko cerkvijo\n_START_PARAGRAPH_\nMedtem ko so volilni knezi februarja 1384 dali prvi konkreten predlog za Vaclavovo odstavitev, pa so bili z njegovim nespametnim vladanjem vse bolj nezadovoljni tudi na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. \xc5\xbde od leta 1384 je tam tlel spor med kraljem in pra\xc5\xa1kim nad\xc5\xa1kofom glede imunitet in meja cerkvenih posesti. Kraljev na\xc4\x8drt, da namesto kladrubske opatije ustvari novo \xc5\xa1kofijo za zahodno \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in na njeno \xc4\x8delo postavi svojega ljubljenca, je nad\xc5\xa1kof Jan z Jen\xc5\xa1tejna ob\xc5\xa1el tako, da kralja ni obvestil o smrti kladrubskega opata, dokler ni bil izvoljen naslednik. Besni kralj, od leta 1388 prizadet od fizi\xc4\x8dne in psihi\xc4\x8dne bolezni, je dal odgovorne duhovnike zapreti, jih mu\xc4\x8diti in odredil, da so hudo po\xc5\xa1kodovanega in zvezanega glavnega vikarja Jana Nepomuka 20. marca 1393 s Karlovega mostu pahnili v Vltavo. Pape\xc5\xbe Bonifacij IX. kralja ni kaznoval, ker se je bal, da bo pre\xc5\xa1el k avignonskemu pape\xc5\xbeu, jezuiti pa so poskrbeli, da je bil Nepomuk leta 1729 progla\xc5\xa1en za svetnika in je postal poleg sv. Vaclava najpomembnej\xc5\xa1i simbol \xc4\x8ce\xc5\xa1ke.\n_START_SECTION_\nVaclavov spor s \xc4\x8de\xc5\xa1kimi baroni. Dedna pogodba s Sigismundom\n_START_PARAGRAPH_\nKmalu po tem incidentu je Vaclav pre\xc5\xbeivel poskus zastrupitve (podlegel pa mu je bavarsko-landshutski vojvoda Friderik Modri). V \xc4\x8dasu Vaclavovega okrevanja so opozicijski baroni pod vodstvom Jind\xc5\x99icha z Ro\xc5\xbemberka ustanovili zvezo-frondo s ciljem, da iz kraljevih uradov odstranijo ljubljence, ki si jih je kralj nabral iz ni\xc5\xbejega plemstva in me\xc5\xa1\xc4\x8danstva. V Znojmu pa so se zdru\xc5\xbeili v obrambno zvezo Sigismund (od marca 1387 ogrski kralj), moravski mejni grof Jo\xc5\xa1t, avstrijski vojvoda Albert III. in mei\xc3\x9fen\xc5\xa1ki grof Viljem I., Enooki._NEWLINE_Sigismund je \xc4\x8das okrog novega leta 1393/94 pre\xc5\xbeivel v Pragi pri svojem polbratu. Vaclav, ki se je \xc5\xbee predajal alkoholu in je bil zaskrbljen zaradi pritiskov od vseh strani, je s Sigismundom sklenil (brez vednosti in pristanka \xc4\x8de\xc5\xa1kih in ogrskih stanov) dogovor o medsebojnem dedovanju (pre\xc5\xbeiveli polbrat prevzame nasledstvo za umrlim). Ni pa bil pripravljen sprejeti Sigismundovih nasvetov, naj popusti opoziciji, si organizira pot v Rim na kronanje za cesarja (da si pridobi ve\xc4\x8djo avtoriteto) in potem aktivno pose\xc5\xbee v re\xc5\xa1evanje cerkvenega razkola._NEWLINE_Ker se Vaclav ni odzival na zahteve upornih baronov, so se ti 8. maja 1394 "v splo\xc5\xa1no dobro ter da bi ponovno vpeljali pravico in pravi\xc4\x8dnost" povezali z Jo\xc5\xa1tom. Zajeli so kralja in ga zaprli v grad Wildberg v Avstriji. Jo\xc5\xa1ta so imenovali za starosto z izrednimi pooblastili. Po zaslugi voja\xc5\xa1ke intervencije Vaclavovega polbrata Ivana in posredovanja pfal\xc5\xa1kega grofa Ruprehta II. kot cesarskega vikarja, je bil Vaclav 1. avgusta 1394 spet na prostosti. Ni se dr\xc5\xbeal pogojev izpustitve in je aprila 1395 dal Jo\xc5\xa1ta zapreti. Namesto da bi polo\xc5\xbeaj miril, je razdor razpihoval in proti sebi obrnil tudi pobrata Ivana in avstrijskega vojvodo Alberta III. Pri\xc5\xa1lo je do krvave dr\xc5\xbeavljanske vojne. Na Vaclovo sre\xc4\x8do so bili po smrti Alberta III. (25. avgusta 1395) Habsbur\xc5\xbeani zaposleni z lastnimi nasledstvenimi spori (med brati Leopoldinci) in so se nehali vme\xc5\xa1avati v \xc4\x8de\xc5\xa1ke razprtije. 1. marca 1396 je umrl tudi Ivan, verjetno zastrupljen. \xc5\xbde pred tem je Vaclav poklical v Prago Sigismunda, ki je pokazal pripravljenost, da posreduje med Vaclavom, frondo in Jo\xc5\xa1tom. Dejansko je 2. aprila 1396 dosegel poravnavo. Polbrata sta ponovno potrdila dogovor o medsebojnem dedovanju. Vaclav je Sigismunda imenoval za rimsko-nem\xc5\xa1kega vikarja, a volilni knezi imenovanja niso potrdili, \xc4\x8de\xc5\xa1 da Sigismund ni ve\xc4\x8d knez cesarstva.\n_START_SECTION_\nIzguba polo\xc5\xbeaja rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja\n_START_PARAGRAPH_\nToda Jo\xc5\xa1t je \xc5\xa1e kar naprej podpihoval spor. Po uboju nekaterih ljudi iz Vaclovega spremstva (junij 1397), morda celo po naro\xc4\x8dilu Jo\xc5\xa1ta, so se spet za\xc4\x8deli voja\xc5\xa1ki spopadi. Kljub temu je Vaclav jeseni za svojega namestnika na \xc4\x8de\xc5\xa1kem imenoval (na Sigismundovo veliko jezo) bratranca Prokopa in se odpravil na potovanje po cesarstvu. Spomladi 1398 je pot nadaljeval v Francijo. Toda potovanje ni prineslo za\xc5\xbeelenih rezultatov, ni prispevalo k zmanj\xc5\xa1anju anarhije v cesarstvu in tudi ne k urejanju cerkvenega razkola, utrdilo pa je volilne kneze v prepri\xc4\x8danju, da je nujno potrebno rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja odstaviti. Prokop je med tem na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem svoja pooblastila uporabil ne le za boj proti frondi, ampak tudi za svoje osebne obra\xc4\x8dune s \xc5\xa1kofom Olomuca in \xc5\xa1e dodatno destabiliziral polo\xc5\xbeaj. Pridru\xc5\xbeili so se tudi socialni in verski nemiri._NEWLINE_Ko se je poleti 1398 Vaclav vrnil na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, je na\xc5\xa1el de\xc5\xbeelo v razsulu. Premirje je 15. junija 1399 za pol leta zaustavilo prelivanje krvi. Pri\xc4\x8dakovanje Vaclava, da bo dosegel spravo med sorodniki ob kronanju njegove druge \xc5\xbeene Sofije (15. marca 1399), se ni uresni\xc4\x8dilo, ker gostov ni bilo. \xc4\x8ceprav je vedel, da volilni knezi pripravljajo njegovo odstavitev, ni ukrenil ni\xc4\x8desar. Volilni knezi so Vaclava pozvali v Oberlahnstein na zagovor pred knezi in predstavniki mest, a ker se ni odzval, so ga 20. avgusta 1400 odstavili in namesto njega za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja izvolili pfal\xc5\xa1kega grofa Ruprehta III., sina Ruprehta II.\n_START_SECTION_\nSigismundov poskus, da prevzame oblast na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem\n_START_PARAGRAPH_\nIzguba prestola je Luksembur\xc5\xbeane vendarle zaskrbela in oktobra so se \xc5\xa1tirje bratje in bratranci sestali s predstavniki fronde v cistercijanskem samostanu Sedlec pri Kutni Gori, da se dogovorijo o postopkih proti Ruprehtu. Sigismund je za sodelovanje v boju proti Ruprehtu zahteval, da mu Vaclav prepusti prakti\xc4\x8dno vso svojo oblast. Vaclav ni pristal in sestanek ni pripeljal do nobenega zaklju\xc4\x8dka. Na Ruprehtovo stran so pre\xc5\xa1li tudi zadnji Vaclavovi prista\xc5\xa1i. Da bi Vaclava prisilili tudi k formalnemu odstopu, so Ruprehtovi prista\xc5\xa1i za\xc4\x8deli spomladi oblegati Prago. Po premirju, dose\xc5\xbeenem 20. junija 1401, je Rupreht dokon\xc4\x8dni mir pogojeval z Vaclavovim odstopom, izro\xc4\x8ditvijo kraljevih insignij in arhivov ter s poroko med edino luksembur\xc5\xa1ko dedinjo Elizabeto G\xc3\xb6rli\xc5\xa1ko (Ivanovo h\xc4\x8derko) in enim od njegovih sinov._NEWLINE_Med tem so se Sigismundu, ki je bil ves \xc4\x8das zdoma in je zanemarjal svojo kraljevino, uprli ogrski baroni in ga 28. aprila 1401 zaprli. Nevarnost, da izgubijo \xc5\xa1e eno kraljestvo, je za kratek \xc4\x8das povezala Luksembur\xc5\xbeane; zdru\xc5\xbeili so svoje sile in pomagali osvoboditi Sigismunda, ki je v za\xc4\x8detku septembra pri\xc5\xa1el na prostost in se diplomatsko pobotal z ogrskimi baroni. Decembra je bil \xc5\xbee spet na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem z malo vojsko, ki jo je pla\xc4\x8dal Vaclav._NEWLINE_Vest, da je milanski vojvoda Gian Galeazzo Visconti v Brescii premagal kralja Ruprehta, ki je bil na poti v Rim na kronanje za cesarja, je Vaclavu vzbudila upanje na lastno kronanje. Potrdil je imenovanje Sigismunda za rimsko-nem\xc5\xa1kega vikarja in ga imenoval za svojega namestnika na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. De\xc5\xbeelni zbor v Pragi je imenovanje potrdil in Sigismund je zbor celo prepri\xc4\x8dal, da je izglasoval poseben davek za kritje stro\xc5\xa1kov Vaclavovega potovanja v Rim._NEWLINE_Zgleda, da se je Vaclav \xc5\xa1ele tedaj zavedel svojih odpovedi in je za\xc4\x8del nasprotovati Sigismundovim ukazom. Sigismund ga je v soglasju s frondo in delom kraljevega sveta 6. marca 1402 na skrivaj zaprl v hi\xc5\xa1ni pripor na pra\xc5\xa1kem gradu; kasneje ga je dal v varstvo avstrijskemu vojvodi Viljemu na Dunaj._NEWLINE_Dogodki v \xc4\x8dasu Vaclavovega hi\xc5\xa1nega pripora (do 1. novembra 1403) so bili zelo razgibani. Rupreht je ponujal najprej Jo\xc5\xa1tu in potem Sigismundu, da jima kot rimsko-nem\xc5\xa1ki kralj da v fevd \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, \xc4\x8de ga priznata za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja. Ker pa sta oba ra\xc4\x8dunala tudi na Ruprehtov polo\xc5\xbeaj, sta se odlo\xc4\x8dila za medsebojni voja\xc5\xa1ki spopad. Da bi pri\xc5\xa1el do denarja za vojsko, je Jo\xc5\xa1t prodal grofijo Luksemburg Ludviku Orleanskemu (bratu francoskega kralja Karla VI.), Sigismund pa Novo marko (ki je spadala pod Brandenburg) Nem\xc5\xa1kemu vite\xc5\xa1kemu redu. Sigismund je \xc5\xbee zavzel s srebrom bogato Kutno Goro in Prago, ko ga je ponovni upor baronov na Ogrskem prisilil, da se je vrnil na Ogrsko._NEWLINE_1. novembra 1403 je Vaclav pobegnil iz ujetni\xc5\xa1tva. V zvesti mu Kutni Gori je preklical vsa pooblastila, ki jih je dal Sigismundu in vse Sigismundove ukaze, tudi povi\xc5\xa1anje davkov. Pred bo\xc5\xbei\xc4\x8dem se je vrnil v Prago in kmalu je njegovo vlado sprejela vsa \xc4\x8ce\xc5\xa1ka (ki je ob\xc4\x8dutila Sigismundovo trdo roko). Ujetni\xc5\xa1tvo je Vaclava izu\xc4\x8dilo. Postal je bolj popustljiv. Pobotal se je z moravskima bratrancema in s frondo. Visoko plemstvo je dobilo vse pomembne dr\xc5\xbeavne slu\xc5\xbebe. Med visokim plemstvom in kraljem je postopoma pri\xc5\xa1lo do umirjanja. Nikakor pa ne do miru v \xc4\x8de\xc5\xa1ki dru\xc5\xbebi.\n_START_SECTION_\nVerski nemiri na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Kutnogorski edikt\n_START_PARAGRAPH_\nNeprestano bojevanje je poslab\xc5\xa1alo \xc5\xbeivljenjske razmere. Zaostrila so se socialna, verska, politi\xc4\x8dna in narodnostna nasprotja. Kmetje so \xc5\xa1e komaj zmogli vse ve\xc4\x8dje dajatve. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki priseljenci v mestih, so bili nezadovoljni z nem\xc5\xa1kimi mestnimi upravami. Ni\xc5\xbeje plemstvo se je \xc4\x8dutilo gospodarsko ogro\xc5\xbeeno in grozila jim je izguba zadnjih posebnih pravic. Ljudje so ob te\xc5\xbekih \xc5\xbeivljenjskih preizku\xc5\xa1enj iskali upanje v novih verskih gibanjih. Cerkveni razkol je vse to \xc5\xa1e pod\xc5\xbeigal. Pojavljali so se pridigarji (med njimi Hieronim in Hus), ki so grajali nemoralnost in razvrat ter pozivali k spreobrnitvi in pokori pa tudi nudili pomo\xc4\x8d najrevnej\xc5\xa1im. Iz Anglije so se \xc5\xa1irili spisi in ideje Johna Wycliffa, o katerih se je razpravljalo na pra\xc5\xa1ki univerzi; zanj so se navdu\xc5\xa1evali predvsem \xc4\x8de\xc5\xa1ki profesorji in \xc5\xa1tudentje s Husom in Hieronimom na \xc4\x8delu (in imeli pri tem podporo kralja), medtem ko so bili tujci ve\xc4\x8dinoma proti. Visoka duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina se je odzvala s prepovedjo raz\xc5\xa1irjanja Wycliffovih spisov (v letih 1403 in 1408)._NEWLINE_Odnosi so se zaostrili, ko je kralj Vaclav leta 1408 priznal koncil v Pisi (ki si je zadal za nalogo prese\xc4\x8di cerkveni razkol) in pape\xc5\xbea Aleksandra V. (ki ga je koncil izvolil) in od \xc4\x8de\xc5\xa1ke duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine zahteval, da mu pri tem sledi. Na univerzi so mu sledili \xc4\x8cehi, medtem ko so \xc5\xa1tevilnej\xc5\xa1i tujci na univerzi in pra\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Zbyn\xc4\x9bk Zajic ostali zvesti rimskemu pape\xc5\xbeu. Da bi okrepil \xc4\x8de\xc5\xa1ko stran, je Vaclav izdal t. i. kutnogorski dekret, po katerem so pri odlo\xc4\x8danjih na univerzi imeli \xc4\x8cehi po 3 glasove, ostale tri narodnosti (Bavarci, Sasi in Poljaki) pa po enega. Mnogo tujih predavateljev in \xc5\xa1tudentov je po tem zapustilo Prago; prej mednarodna, je pra\xc5\xa1ka univerza postala narodnostna.\n_START_SECTION_\nStopnjevanje nemirov. Vaclavova smrt\n_START_PARAGRAPH_\n18. maja 1410 je umrl kralj Rupreht. Pri volitvah novega rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja volilni knezi niso bili enotni: na neregularnih volitvah so 20. septembra 1410 trije med njimi izvolili za novega kralja Sigismunda, teden dni kasneje pa jih je pet glasovalo za Jo\xc5\xa1ta. Dvojno vladanje se je kon\xc4\x8dalo 18. januarja 1411, ko je v nepojasnjenih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah umrl Jo\xc5\xa1t. Ker je bil brez naslednika, so sledila dolgotrajna pogajanja med Sigismundom in Vaclavom o delitvi Jo\xc5\xa1tove dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine; Vaclav je dobil Moravsko in Spodnjo Lu\xc5\xbeico, Sigismundu pa je bila vrnjena mejna grofija Brandenburg. 21. julija 1411 je bil Sigismund soglasno, tudi s pristankom Vaclava, izvoljen za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja._NEWLINE_Ljudski nemiri so ponovno izbruhnili, ko je pape\xc5\xbe Janez XXIII., ki je nasledil Aleksandra V., v svoji buli obljubil odpustke vsem tistim, ki se bodo udele\xc5\xbeili kri\xc5\xbearskega pohoda, ki ga je razpisal proti svojemu sovra\xc5\xbeniku Ladislavu Neapeljskemu. Hus je proti buli odlo\xc4\x8dno nastopil. Cerkev se je odzvala s preganjanjem prista\xc5\xa1ev Wycliffovih naukov. Hus je moral zapustiti Prago. Ko mu je rimsko-nem\xc5\xa1ki kralj Sigismund zagotovil varnost, je od\xc5\xa1el na koncil v Konstanco razlagat svoje prepri\xc4\x8danje. A tam so ga obsodili herezije in ga 6. julija 1415 se\xc5\xbegali na grmadi. 30. maja 1416 se je isto zgodilo \xc5\xa1e Hieronimu._NEWLINE_Husova smrt je izredno razburila njegove prista\xc5\xa1e na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Nemiri so se \xc5\xa1irili tudi v sosednje de\xc5\xbeele. Cerkvene kazni, izob\xc4\x8denja in interdikti so bili brez u\xc4\x8dinka. Vaclav je od Sigismunda pri\xc4\x8dakoval voja\xc5\xa1ko posredovanje iz cesarstva. Ko je katoli\xc5\xa1ki svet pra\xc5\xa1kega Novega mesta 30. julija 1419 odklonil izpustitev zaprtih husitov, je razburjena mno\xc5\xbeica vdrla v mestno hi\xc5\xa1o in skozi okna pometala 13 uradnikov. Ta prva pra\xc5\xa1ka defenestracija je bila znamenje za splo\xc5\xa1no vstajo, ki je zajela zlasti gosto naseljeno srednjo in ju\xc5\xbeno \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Vaclav je \xc5\xa1e enkrat poskusil dose\xc4\x8di poravnavo, a je 16. avgusta umrl za posledicami kapi._NEWLINE_Ti dogodki so bili za\xc4\x8detek husitskih vojn. Trajale so 14 let. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki de\xc5\xbeelni zbor je \xc5\xa1ele julija 1436 priznal Vaclavega formalnega naslednika na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, Sigismunda, za \xc4\x8de\xc5\xa1kega vladarja.'