b'\n_START_ARTICLE_\nEinhard\n_START_PARAGRAPH_\nEinhard (latinsko Einhardus) je bil frankovski u\xc4\x8denjak in dvorjan, * okoli 775, \xe2\x80\xa0 14. marec 840, Seligenstadt._NEWLINE_Bil je zvest slu\xc5\xbeabnik Karla Velikega in njegovega sina Ludvika Pobo\xc5\xbenega. Njegovo najve\xc4\x8dje delo je \xc5\xbeivljenjepis Karla Velikega Vita Karoli Magni, eno od najdragocenej\xc5\xa1ih knji\xc5\xbeevnih zapu\xc5\xa1\xc4\x8din zgodnjega srednjega veka.\n_START_SECTION_\nJavno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nEinhard je bil iz vzhodnega, germansko govore\xc4\x8dega dela Frankovskega kraljestva. Star\xc5\xa1i, ki so bili dokaj premo\xc5\xbeni zemlji\xc5\xa1ki posestniki, so ga poslali na \xc5\xa1olanje k menihom v Fuldo, eno od najvplivnej\xc5\xa1ih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d u\xc4\x8denosti v frankovskih de\xc5\xbeelah. Eden od vzrokov za tak\xc5\xa1no odlo\xc4\x8ditev je bila morda Einhardova majhna postava, sam sebe je imenoval\xc2\xa0\xc2\xbbdrobni \xc4\x8dlove\xc4\x8dek\xc2\xab, zaradi katere ni mogel biti niti dober jezdec niti me\xc4\x8devalec. Vso svojo energijo je zato vlo\xc5\xbeil v u\xc4\x8denost, zlasti v dovr\xc5\xa1eno znanje latin\xc5\xa1\xc4\x8dine._NEWLINE_Leta 791 ali 792 je bil sprejet na razko\xc5\xa1en dvor Karla Velikega, ki se je zelo trudil okoli sebe zbrati izobra\xc5\xbeene ljudi in je ustanovil kraljevo \xc5\xa1olo pod vodstvom nortumbrijskega u\xc4\x8denjaka Alkuina. Einhard je bil nadarjen gradbenik, zato ga je Karel Veliki zadol\xc5\xbeil za dokon\xc4\x8danje gradenj ve\xc4\x8d pala\xc4\x8dnih kompleksov, vklju\xc4\x8dno z Aachnom in Ingelheimom. Kjub temu, da je bil stalno v tesnih stikih s Karlom Velikim, med njegovo vladavino ni dosegel nobenega pomembnega dvornega polo\xc5\xbeaja. Po Karlovi smrti leta 814 ga je njegov sin Ludvik Pobo\xc5\xbeni imenoval za svojega osebnega tajnika. Med spori med Ludvikom in njegovimi sinovi spomladi leta 830 se je umaknil z dvora._NEWLINE_Umrl je v Seligenstadtu leta 840.\n_START_SECTION_\nZasebno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nEinhard je bil poro\xc4\x8den z Emo, o kateri je malo znanega. Zgleda, da sta imela sina Vusina in da je bil njun zakon za tedanje razmere izjemno liberalen, saj je bila Ema pri upravljanju skupnega premo\xc5\xbeenja vsaj tako aktivna kot Einhard. V poznih letih njunega zakona sta postala vzdr\xc5\xbena in svojo pozornost preusmerila k \xc5\xa1tevilnim verskim obveznostim. Einhard je bil svoji \xc5\xbeeni nedvomno vdan, vendar je v svojih zapisih do njene smrti 13. decembra 835 nikoli ni omenil. Po njeni smrti je prijatelju pisal, da jo neizmerno pogre\xc5\xa1a.\n_START_SECTION_\nVersko prepri\xc4\x8danje\n_START_PARAGRAPH_\nEinhard je zase pogosto rekel, da je gre\xc5\xa1nik, kar ka\xc5\xbee na njegov avgu\xc5\xa1tinsko obarvan pogled na svet. Da bi ubla\xc5\xbeil ob\xc4\x8dutek krivde, je na obeh svojih posestih, v Michelstadtu in Mulinheimu, zgradil cerkev. Ko je bila bazilika v Michelstadtu leta 827 zgrajena, je k pape\xc5\xbeu v Rim poslal svojega slu\xc5\xbeabnika Ratleika, da bi od pape\xc5\xbea dobil relikvije za novo cerkev. Ratleik je v Rimu oropal katakombe s kostmi mu\xc4\x8dencev Marcelina in Petra in jih prenesel v Michelstadt in od tam v Mulinheim, kjer so dokazano postale \xc4\x8dudodelne. \xc4\x8ceprav Einhardu ni bilo jasno, zakaj sta svetnika za svojega zavetnika izbrala gre\xc5\xa1nika, kakr\xc5\xa1en je bil, se je potrudil najti njima primerno po\xc4\x8divali\xc5\xa1\xc4\x8de.  V obdobju od leta 831 do 834 je ustanovil benediktinski samostan, v katerem je bila do njene smrti opatinja Einhardova \xc5\xbeena.\n_START_SECTION_\nLjudsko izro\xc4\x8dilo\n_START_PARAGRAPH_\nLjudsko izro\xc4\x8dilo iz Seligenstadta opisuje Einharda kot ljubimca Karlove h\xc4\x8derke Eme, s katero je pobegnil s frankovskega dvora. Karel ga je na\xc5\xa1el v Seligenstadtu, ki se je takrat imenoval Oberm\xc3\xbchlheim, in mu ugrabitev odpustil. Dogodek je v ljudski etimologiji slu\xc5\xbeil za razlago imena Seligenstadt - Bla\xc5\xbeeno mesto._NEWLINE_Einhard in Ema sta bila pokopana v skupnem sarkofagu v koru cerkve v Seligenstadtu. Leta 1810 je veliki hesenski vojvoda sarkofag poklonil grofu Erbacha, ki se je \xc5\xa1tel za Einhardovega potomca. Grof je sarkofag prenesel v slavno kapelo svojega gradu v Erbachu v Odenwaldu.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nNajslavnej\xc5\xa1e Einhardovo delo je \xc5\xbeivljenjepis Karla Velikega Vita Karoli Magni, napisan v obdobju od leta 817 do 830, ki daje najbolj neposredne podatke o Karlovem \xc5\xbeivljenju in zna\xc4\x8daju. Pri pisanju se je na veliko opiral na Letopise Frankovskega kraljestva in se slogovno zgledoval po Svetonijevih \xc5\xbdivljenjih cezarjev. \xc5\xbdivljenjepis je kljub temu ve\xc4\x8dinoma Einhardovo delo. Napisan je kot hvalnica Karlu Velikemu, katerega je imel za svojega rednika (nutritor) in kateremu je ostal ve\xc4\x8den dol\xc5\xbenik. Delo je zato dokaj pristransko. Einhard se na primer trudi, da bi opravi\xc4\x8dil nekatera Karlova dejanja, nekaterih sploh ne omenja, tista, ki bi ga spravila v zadrego, na primer nemoralnost njegovih h\xc4\x8dera, pa posku\xc5\xa1a olep\xc5\xa1ati in zgladiti. Zanimivo je, da nekaterih drugih stvari, na primer njegovih prile\xc5\xbenic, ne posku\xc5\xa1a zamol\xc4\x8dati._NEWLINE_Einhard je zaslu\xc5\xbeen tudi za tri druga obse\xc5\xbena dela: zbirko pisem, O prena\xc5\xa1anju in \xc4\x8dude\xc5\xbeih sv. Marcelina in sv. Petra in O \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denju kri\xc5\xbea. Slednje datira v obdobje okoli leta 830. Odkrili so ga leta 1885, ko je Ernst D\xc3\xbcmmler besedilo v nekem dunajskem rokopisu prepoznal kot manjkajo\xc4\x8d Libellus de adoranda cruce, katerega je Einhard posvetil svojemu u\xc4\x8dencu Lupu Servatu.'