b'\n_START_ARTICLE_\nPeter Handke\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nNjegova mama Maria Handke, rojena Sivec (1920\xe2\x80\x931971), je bila koro\xc5\xa1ka Slovenka. Leta 1942 je spoznala \xc5\xbee poro\xc4\x8denega nem\xc5\xa1kega bankirja z imenom Erich Sch\xc3\xb6nemann, ki je kot vojak slu\xc5\xbeil na Koro\xc5\xa1kem, in z njim zanosila. \xc5\xa0e pred Petrovim rojstvom se je mati poro\xc4\x8dila s tramvajskim sprevodnikom in vojakom Adolfom Brunom Handkejem, ki je kasneje postal njegov o\xc4\x8dim. Peter Handke je resnico o svojem biolo\xc5\xa1kem o\xc4\x8detu izvedel \xc5\xa1ele kot polnoletni de\xc4\x8dek tik pred svojo maturo.\n_START_SECTION_\nOd 1942 do 1945: rojstvo in leta med vojno\n_START_PARAGRAPH_\nPeter Handke se je rodil 6. decembra, leta 1942 ob 18:45 v hi\xc5\xa1i svojega dedka Gregorja Suitza. Dva dni kasneje je prejel v cerkvi Marijinega vnebovzetja krst. Vojna dru\xc5\xbeine v veliki meri ni prizadela. Leta  1944 se je Maria Handke odlo\xc4\x8dila odpotovati v Berlin k star\xc5\xa1em svojega mo\xc5\xbea, a se \xc5\xbee pred koncem vojne vrnila nazaj v dedkovo hi\xc5\xa1o. V tistem \xc4\x8dasu je bilo posledice vojne \xc4\x8dutiti tudi v Grebinju. Lokalne Slovence so deportirali v koncentracijska tabori\xc5\xa1\xc4\x8da in ob\xc4\x8dasno so to obmo\xc4\x8dje napadali tudi slovenski partizani. Zaradi bombnih napadov so va\xc5\xa1\xc4\x8dani zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de pred letali velikokrat poiskali v votlinah pod grajskim gri\xc4\x8dem.\n_START_SECTION_\nOd 1945 do 1948: Berlin in povratek v Grebinj\n_START_PARAGRAPH_\nDru\xc5\xbeina se je preselila v stanovanje v \xc4\x8detrti Pankow, ki je bil v veliki meri del uni\xc4\x8denega sovjetskega sektorja v Berlinu. Toda tudi tu Adolf Handke ni na\xc5\xa1el stalne zaposlitve, niti jim politi\xc4\x8dna situacija ni dala upanja na bolj\xc5\xa1e \xc5\xbeivljenje. Tik preden je bila 24. junija 1948 uvedena berlinska blokada, je \xc5\xa1tiri\xc4\x8dlanska dru\xc5\xbeina v ranem jutru zapustila mesto in se z vlakom odpeljala nazaj v smeri Grebinj. Mejni prehod z Avstrijo so pre\xc4\x8dkali nezakonito v tovornjaku in brez potnega lista. Za Petra Handkeja je bila ta pustolov\xc5\xa1\xc4\x8dina prva intenzivna izku\xc5\xa1nja iz otro\xc5\xa1tva, na katero je lahko kasneje vezal spomine. V \xc5\xa1olskem eseju iz leta 1957 je podrobno opisal okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine in do\xc5\xbeivetja pri vra\xc4\x8danju.\n_START_SECTION_\nOd  1948 do 1954: va\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje in prvo \xc5\xa1olsko leto v Grebinju\n_START_PARAGRAPH_\nV Vasi Grebinj je na za\xc4\x8detku \xc5\xa1estletni Peter, zaradi svojega berlinskega dialekta, te\xc5\xbeko na\xc5\xa1el stik s svojimi prijatelji. Tudi danes Peter Handke le redko uporablja koro\xc5\xa1ki dialekt. Njegov o\xc4\x8de je dolo\xc4\x8den \xc4\x8das dobival nadomestila zaradi brezposelnosti, ki pa jih je raje zapravil za alkohol. Zaradi teh nev\xc5\xa1e\xc4\x8dnosti je med star\xc5\xa1i pogosto prihajalo do glasnih argumentov. Kon\xc4\x8dno je njegov o\xc4\x8de na\xc5\xa1el zaposlitev pri svojem svaku Georgu Suitzu, ampak v svetu, kjer so prevladovali lokalni posestniki ter cerkev, je dru\xc5\xbeina Handke \xc5\xa1e zmeraj spadala med najrevnej\xc5\xa1e. Poleg vseh te\xc5\xbeav pa je otrok spoznal tudi idili\xc4\x8dno va\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje, ki so ga zaznamovali enoli\xc4\x8dna dela, obiskovanje cerkve, koline in kvartopirske igre.  Mnogo od teh do\xc5\xbeivetij je Handke kasneje predelal v svojih knjigah, na primer v svojem prvem romanu \xc4\x8crmelj (nem. Der Kummel), kjer so slikoviti opisi va\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. Dne 13. septembra 1948, se je vpisal v osnovno \xc5\xa1olo Grebinj, ki jo je obiskoval do leta 1952. _NEWLINE_Po 4. razredu se je za dve leti preselil na srednjo \xc5\xa1olo za fante in dekleta. Njegovi \xc5\xa1olski uspeh je bil skoraj izklju\xc4\x8dno ocenjen z dobrim in zelo dobrim. Za naknadno selitev v semeni\xc5\xa1\xc4\x8de Marianum, ki je bilo povezano s katoli\xc5\xa1ko-humanisti\xc4\x8dno gimnazijo Tanzenberg, se je dvanajstletnik zavzel sam. Semeni\xc5\xa1\xc4\x8de Marianum je izobra\xc5\xbeevalo predvsem potomce duhovnikov. Tudi na gimnaziji so u\xc4\x8dili profesorji s humanisti\xc4\x8dno tradicijo. 7. julija 1954 je Handke opravil sprejemni izpit za gimnazijo, vendar so ga zaradi pomanjkanja znanja latin\xc5\xa1\xc4\x8dine uvrstili v drugi namesto v tretji razred.\n_START_SECTION_\nOd 1954 do 1959: \xc4\x8das v internatu Tanzenberg\n_START_PARAGRAPH_\nKmalu po \xc5\xa1olskem za\xc4\x8detku v Tanzenbergu (Ple\xc5\xa1ivec) je Handke napisal \xc5\xa1estnajst strani besedila z naslovom Moje \xc5\xbeivljenje 2. \xe2\x80\x93 to so tudi za\xc4\x8detki njegovega pisanja. Njegov \xc5\xa1olski uspeh je bil tudi v gimnaziji odli\xc4\x8den in vse razrede je kon\xc4\x8dal z zelo dobrimi rezultati. Zelo pomemben odnos je zgradil s \xc5\xa1olskim profesorjem Dr. Reinhardom Musarjem, ki je od leta 1957 na gimnaziji u\xc4\x8dil angle\xc5\xa1ki in nem\xc5\xa1ki jezik. Musar je odkril de\xc4\x8dkov talent za pisanje in ga pri tem vidno podpiral. Tudi kasneje je imel Musar velik vpliv pri Handkejevi odlo\xc4\x8ditvi za nadaljnji \xc5\xa1tudij. Predlagal mu je \xc5\xa1tudij prava, saj naj bi ta zahteval le nekaj mesecev intenzivnega u\xc4\x8denja, ostali prosti \xc4\x8das pa bi lahko koristno porabil za pisanje. V \xc4\x8dasu na Tanzenbergu je objavil svoj prvi literarni tekst za njihov \xc4\x8dasopis Bakla.\n_START_SECTION_\nOd 1959 do 1961: zaklju\xc4\x8dek \xc5\xa1olanja v  Celovcu\n_START_PARAGRAPH_\nSredi \xc5\xa1olskega leta 1959, v sedmem razredu gimnazije, se je Handke ponovno, tokrat zaradi raznih zunanjih okoli\xc5\xa1\xc4\x8din, odlo\xc4\x8dil za premestitev. \xc5\xa0tevilne katoli\xc5\xa1ke ma\xc5\xa1e in prepovedi so dijaku postale nevzdr\xc5\xbene. Ko so mu nekega dne dokazali branje prepovedane knjige, se je sam odlo\xc4\x8dil za izstop. Vrnil se je v doma\xc4\x8di Grebinj, kjer so njegovi star\xc5\xa1i z velikim naporom zgradili hi\xc5\xa1o in se kasneje odlo\xc4\x8dil za nadaljnje \xc5\xa1olanje v Celovcu. Leta 1959 je sodeloval na \xc5\xa1tudentskem literarnem nate\xc4\x8daju v Celovcu, kjer je prejel nagrado, po kateri sta bili dve njegovi besedili Anonimne\xc5\xbe (nem. Der Namenlose) in V tem \xc4\x8dasu (nem. In der Zwischenzeit)objavljeni v \xc4\x8dasopisu K\xc3\xa4rnten V\xc3\xb6lkszeitung. Leta 1961 je kon\xc4\x8dal maturo z odliko, kar je uspelo samo \xc5\xa1e dvema od sedemnajstih.\n_START_SECTION_\nOd 1961 do 1965: \xc5\xa1tudij v Gradcu\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1961 je Handke je za\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati pravo v Gradcu. V \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija je \xc5\xbeivel v majhni sobi v okro\xc5\xbeju Graz-Waltendorf. \xc5\xa0tudijskih obveznosti ni ravno izpolnjeval z navdu\xc5\xa1enjem, vendar vseeno redno ter uspe\xc5\xa1no. Izpite je opravljal ve\xc4\x8dinoma z odliko. Financiranje njegovega \xc5\xa1tudija je bilo razdeljeno na \xc5\xa1tudentsko \xc5\xa1tipendijo, denar njegovih star\xc5\xa1ev ter \xc5\xa1tudentsko delo. Delo v sobi z neon osvetljavo mu je pokvarila o\xc4\x8di. Zdravnik mu je priporo\xc4\x8dil o\xc4\x8dala s temnimi stekli, po katerih je \xc5\xa1e danes znan. V \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija je imel ve\xc4\x8d konji\xc4\x8dkov, s katerimi se je ukvarjal tudi v nadaljnjem \xc5\xbeivljenju. Imel je obdobja, ko je zelo pogosto hodil v kino, v\xc4\x8dasih celo ve\xc4\x8dkrat na dan. V svojem \xc4\x8dasu ni bil le scenograf in ob\xc4\x8dasno direktor, ampak je bil tudi poro\xc4\x8devalec s filmskih festivalov in \xc4\x8dlan \xc5\xbeirij. Njegova druga strast je bilo poslu\xc5\xa1anje rock glasbe. V kavarnah, ki jih je pogosto obiskoval za u\xc4\x8denje in pisanje, je postal redni uporabnik jukebox-a in bil navdu\xc5\xa1en nad glasbenimi skupinami kot npr. Beatles, Rolling Stones in drugimi mladimi glasbeniki tistega \xc4\x8dasa. Velikokrat so se teksti iz njihovih skladb na\xc5\xa1li tudi v njegovih besedilih._NEWLINE_Med letom 1963 se je literarna dejavnost Handkeja jasneje izoblikovala. Spoznal je Alfreda Holzingerja, ki je vodil literarni oddelek za radio Gradec. Tudi Handke je za\xc4\x8del sodelovati v tem programu, kjer ni le predstavil svoja kratka dela, ampak tudi poro\xc4\x8dal o drugih aktualnih stvareh. Tudi \xc5\xa1tevilne recenzije so bile del programa. \xc5\xa0e en pomemben podpornik, ki ga  je spoznal leta 1963, je Alfred Kolleritsch, urednik literarne revije Manuskripta, kjer je od leta 1964 tudi Handke objavljal svoja dela. Tudi drugi znanci, kot je bil slikar in pisatelj Peter Pongratz, so se pridru\xc5\xbeili mlademu avtorju na  Forumu Stadtpark v Gradcu, ki se mu je  Handke priklju\xc4\x8dil leta 1963. Leta 1964 je za\xc4\x8del Handke pisati svoj prvi roman \xc4\x8cmrlj. Julija in avgusta istega leta se je zadr\xc5\xbeeval na otoku Krk, kjer je zajel in dokon\xc4\x8dal skoraj celo prvo verzijo romana, ki jo je kasneje objavil na radiu Celovec in jo tudi predelal. Leta 1965 je Handke opustil \xc5\xa1tudij in svoj \xc4\x8das posvetil samo \xc5\xa1e pisanju.\n_START_SECTION_\n1966: leto preboja\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0e pred izdajo svojega prvega romana leta 1966 je Handke s spektakularnim nastopom na sre\xc4\x8danju Skupine 47 v Princetonu opozoril nase. Po ve\xc4\x8durnem branju se je v zelo kriti\xc4\x8dnem govoru prito\xc5\xbeil nad deli svojih kolegov, ker se mu niso zdela kvalitetna. S tem govorom je prelomil tudi z dosedanjim tabujem, saj je bilo za Skupino 47 neobi\xc4\x8dajno, da bi podpihovalti splo\xc5\xa1ne politi\xc4\x8dne razprave o literarnih tematikah. Podlaga za razpravo naj bi bilo vedno besedilo, ne bistvo literature kot take. Najden tonski trak pri\xc4\x8da o dejstvu, da je Handke po\xc5\xbeel smeh, mrmranje in klevetanje, pa \xc4\x8deprav je nekatere kolege, med njimi tudi G\xc3\xbcnterja Grassa \xe2\x80\x93 kot so pokazali njegovi poznej\xc5\xa1i komentarji  \xe2\x80\x93 njegova kritika precej prizadela, so ostali udele\xc5\xbeenci kritiko sprejeli, jo nekoliko preoblikovali in jo, v nekoliko milej\xc5\xa1i obliki, kasneje tudi sami ponavljali, nih\xc4\x8de pa mu ni zares ugovarjal. Istega leta je bila Handkejva javna \xc5\xbealitev med ob\xc4\x8dinstvom kaznovana v re\xc5\xbeiji Clausa Peymanna. Gledali\xc5\xa1ka kritika je pozdravila provokativno in inovativno predstavo. Handkeju je kon\xc4\x8dno uspel preboj kot pisatelju in avtorju. Tudi predhodno napisani scenariji za predstavo kot recimo, Weissagung in Selbstbezichtung, so bili predstavljeni pod re\xc5\xbeijo G\xc3\xbcnterja Bucha v teatru Oberhausen in bili zelo dobro ocenjeni. \xc5\xa0tiriindvajsetletni Peter Handke je v nekaj mescih postal eden najve\xc4\x8djih avtorjev nem\xc5\xa1ke literarne scene. Istega leta se je Peter Handke zaro\xc4\x8dil s svojim dekletom in igralko Libgart Schwarz. Kmalu zatem sta se preselita v D\xc3\xbcsseldorf.\n_START_SECTION_\nOd 1967 do 1970: D\xc3\xbcsseldorf, Pariz, Kronberg\n_START_PARAGRAPH_\nV D\xc3\xbcsseldorfu je Handke \xc5\xbeivel do leta 1968. V tem \xc4\x8dasu je iz\xc5\xa1el njegov roman Der Hausierer in predstava Kaspar. V tem obdobju je nanj vplival tudi Thomas Bernhard z njegovim romanom Verst\xc3\xb6rung. Kasneje se med njima razvije dolo\xc4\x8den odpor. Leta 1968 se z \xc5\xbeeno preselita v Berlin, kjer se jima leta 1969 rodi h\xc4\x8di Amina. Otrok pomeni veliko spremembo v Handkejevem \xc5\xbeivljenju. Vidi se ujetega v stanovanju, brez svobode. Kasneje sicer prizna, da je bil otrok zelo lepa in ljube\xc4\x8da izku\xc5\xa1nja zanj. Leta 1969 je bil Handke ustanovitveni \xc4\x8dlan avtorske zalo\xc5\xbebe Frankfurt. Leta 1970 se dru\xc5\xbeina preseli v Pariz, a vendar le za kratek \xc4\x8das. Na robu gozda v Kronbergu je kupil hi\xc5\xa1o, kamor naj bi se preselili, aje bila zveza z njegovo \xc5\xbeeno \xc5\xbee pri kraju. Le nekaj mesecev je trajalo dokler se \xc5\xbeena ni izselila in se posvetila svoji karieri. Od takrat naprej je za h\xc4\x8derko skrbel le Handke, \xc4\x8deravno sta se z \xc5\xbeeno uradno lo\xc4\x8dila \xc5\xa1ele leta 1994.\n_START_SECTION_\nOd 1971 do 1978: leta v Parizu\n_START_PARAGRAPH_\nV no\xc4\x8di z 19. na 20. november 1971 stori mati Petra Handkeja - Maria Handke, po dolgoletnih depresijah samomor. Ta travmati\xc4\x8den dogodek je Handke predelal v pripovedi Brez\xc5\xbeeljna nesre\xc4\x8da (nem. Wunschloses Ungl\xc3\xbcck; 1972), po kateri je bil pozneje posnet tudi film. Malo pred njeno smrtjo je Peter Handke skupaj s svojo \xc5\xbeeno Libgart in h\xc4\x8derko Amino zadnji\xc4\x8d obiskal svojo mater. Pred tem je s svojo \xc5\xbeeno in pisateljem Alfredom Kolleritschem prepotoval ZDA. Istega leta kot Brez\xc5\xbeeljna nesre\xc4\x8da je iz\xc5\xa1lo tudi delo Kratko pismo za dolgo slovo (nem. Der kurze Brief zum langen Abschied (1972), ki vsebuje dele Handkejevega potovanja po ZDA. Novembra 1973 se skupaj s h\xc4\x8derko Amino preseli v Pariz v \xc4\x8detrt Porte d`Auteuil na Boulevard Montmorency. Tri leta pozneje se preseli v Clamart, v jugozahodni del Pariza, kjer ostane \xc5\xa1e nadaljnji dve leti. V za\xc4\x8detku 1970-ih prejme ve\xc4\x8d nagrad, med njimi (1972) Schillerjevo nagrado (nem. Schiller-Preis) v Mannheimu in 1973 nagrado Georga B\xc3\xbcchnerja (nem. Georg-B\xc3\xbcchner-Preis) Nem\xc5\xa1ke akademije za jezik in pesni\xc5\xa1tvo v Darmstadtu. Eno leto pozneje izide gledali\xc5\xa1ko delo Nespametni izumirajo (nem. Die Unvern\xc3\xbcnftigen sterben aus), katero je bilo uprizorjeno v Z\xc3\xbcrichu. Ob pribli\xc5\xbeno enakem \xc4\x8dasu pa delo do\xc5\xbeivi tudi filmsko uprizoritev. Pod naslovom Napa\xc4\x8den premik (nem. Falsche Bewegung) jo posname dolgoletni prijatelj in sopotnik Petra Handkeja, nem\xc5\xa1ki re\xc5\xbeiser Wim Wenders (premiera 1975)._NEWLINE_Der Ritt \xc3\xbcber den Bodensee (objavljeno 1971) je postalo 1974 Handkejevo najbolj uspe\xc5\xa1no delo v Franciji in je pripomoglo k veliki prepoznavnosti pisatelja. Eno leta kasneje nastane Die Stunde der wahren Empfindung (1975) in Peter Handke za\xc4\x8dne z novinarskimi zapiski (Das Gewicht der Welt, Ein Journal, 1977), s katerimi je nadaljeval do 1990. Leta 1976 sledi hospitalizacija, ki jo spro\xc5\xbeijo pani\xc4\x8dni napadi strahu in motnje sr\xc4\x8dnega ritma. V naslednjem letu izide filmska upodobitev Die Linksh\xc3\xa4ndige Frau. Med tem \xc4\x8dasom Handke ne izgubi povezave z domovino, tako je bil npr. od 1973 do 1977 \xc4\x8dlan Gra\xc5\xa1kega zbora pisateljev. Leta 1978 ostane h\xc4\x8di Amina celo \xc5\xa1olsko leto pri svoji materi v Berlinu. Handke medtem za\xc4\x8dne potovanje po Aljaski in se preko New Yorka vrne v domovino. Ta vrnitev spro\xc5\xbei konec 1978 njegovo do takrat najve\xc4\x8djo eksisten\xc4\x8dno krizo njegove pisateljske poti. Handke si dopisuje z Hermannom Lenzem, kateremu opisuje svoj obup, ki ga je imel s pisanjem dela Langsame Heimkehr.\n_START_SECTION_\nOd 1979 do 1987: povratek v Avstrijo\n_START_PARAGRAPH_\nPo dalj\xc5\xa1em bivanju v razli\xc4\x8dnih evropskih mestih se je Peter Handke avgusta 1979 vrnil v Avstrijo. V Salzburgu v predelu M\xc3\xb6nchsberg se je vselil v stanovanje v prizidku hi\xc5\xa1e prijatelja Hansa Widricha in tam ostal do novembra 1987. V tej nenavadno dolgi stanovitnosti je ve\xc4\x8dkrat \xc5\xa1el na \xc2\xbbkratke\xc2\xab\xc2\xa0izlete in se vedno znova vrnil v Salzburg. V ta za\xc4\x8detni \xc4\x8das njegove vrnitve spada objava tetralogije Po\xc4\x8dasna vrnitev (nem. Langsame Heimkehr). Istoimenski prvi del je bil objavljen 1979 in pomeni premagovanje in konec krize, v kateri je bil ujet. Peter Handke je tega leta kot prvi nosilec prejel nagrado Franza Kafke. Trije ostali deli od Po\xc4\x8dasne vrnitve so bili spisani v Salzburgu. Leta 1980 je bilo objavljeno Delo Die Lehre der Sainte-Victoire. Skupaj z Zoranom Mu\xc5\xa1i\xc4\x8dem je za salzbur\xc5\xa1kega zalo\xc5\xbenika leta 1981 pripravil grafi\xc4\x8dno mapo \xc5\xa0est pogledov na kanal Giudecca. Istega leta je bila objavljena pripoved Otro\xc5\xa1ka pripoved (nem. Kindergeschichte), pri katera je mo\xc4\x8dno avtobiografsko oblikovana in se soo\xc4\x8da z avtorjevimi leti v Parizu ter leto kasneje dramati\xc4\x8dna pesem \xc3\x9cber die D\xc3\xb6rfer (prvenstveno predstavljena 1982 na Sazbur\xc5\xa1kem festivalu). Peter Handke pri\xc4\x8dne v za\xc4\x8detku 1980-ih zavestno prevajati neznane tujejezi\xc4\x8dne pisatelje v nem\xc5\xa1\xc4\x8dino. S tem po eni strani ne izpodbija delo strokovnega prevajalca, po drugi strani pa pomaga tem pisateljem do ve\xc4\x8dje prepoznavnosti. Predvsem mu je bilo do tega, da slovenski literaturi na nem\xc5\xa1ko jezikovnem podro\xc4\x8dju pove\xc4\x8da pozornost in s tem tudi obstoj. Prevajal je iz angle\xc5\xa1\xc4\x8dine, franco\xc5\xa1\xc4\x8dine, sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine in navsezadnje tudi iz starogr\xc5\xa1\xc4\x8dine (Prometheus gefesselt, Salzbur\xc5\xa1ki festival, 1986). Morilska zgodba Der Chinese des Schmerzes je nastala 1982/83 v Salzburgu in v istem letu tudi objavljena. V epskem romanu Ponovitev (nem. Die Wiederholung) (1986) obravnava Handke Koro\xc5\xa1ke Slovence in njihovo zgodbo. Hkrati je bila objavljena tudi pesem Gedicht an die Dauer.  Leta 1987 zaklju\xc4\x8di pripoved Nachmittag eines Schriftstellers salzbur\xc5\xa1ka leta Petra Handkeja. Film Himmel \xc3\xbcber Berlin re\xc5\xbeiserja Wima Wendersa, pri katerem je Handke napisal scenarij, slavi tistega leta premiero. Delo je bilo na evropski ravni okra\xc5\xa1eno z mnogimi nagradami. Po osemletnem obdobju ustvarjanja in stanovitnosti zapusti pisatelj, po maturi njegove h\xc4\x8derke Amine, Salzburg in nastopi tri leta trajajo\xc4\x8do potovanje okoli sveta.\n_START_SECTION_\nOd 1987 do 1990: na potovanju okoli sveta\n_START_PARAGRAPH_\n19. novembra 1987 pri\xc4\x8dne Peter Handke na Jesenicah svoje potovanje okoli sveta. Z avtobusom in \xc5\xbeeleznico se je peljal v ju\xc5\xbeno biv\xc5\xa1o Jugoslavijo, od Makedonije preko Gr\xc4\x8dije v Egipt. Sredi januarja 1988 se je pisatelj vrnil v Evropo, se peljal v Pariz, Berlin, Belgijo in na koncu na daljni vzhod na Japonsko. Njegove nadaljnje postojanke: Evropa, Anchorage na Aljaski, London, Lizbona, \xc5\xa0panija, Galicija, potem ju\xc5\xbena Francija. Konec maja 1988 je \xc5\xa1la pot nazaj v Avstrijo, naprej v Oglej, ponovno v  Pariz, na slovenski Kras in na izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de potovanja \xe2\x80\x93 Jesenice. Na prehodu v novo leto 1988/89 se je Handke zadr\xc5\xbeeval v Angliji, Franciji in kratek \xc4\x8das v Avstriji. Po postojankah v Sloveniji, Italiji, Avstriji, Nem\xc4\x8diji je na koncu prispel v Chaville pri Parizu. Tam \xc5\xbeivi Peter Handke \xc5\xa1e danes. V tem nestanovitnem \xc4\x8dasu je 1988 umrl njegov o\xc4\x8dim Bruno Handke. _NEWLINE_V teh letih si je Handke delal zapiske, ki so bili \xc5\xa1ele 15 let kasneje, v letu 2005 pod naslovom Gestern unterwegs, Aufzeichnungen November 1987 bis Juli 1990 objavljeni. Knjiga oblikuje skupek del z Das Gewicht der  Welt (1975-1977), Die Geschichte des Bleistifts (1976-1980), Phantasien der Wiederholung (1981-1982) in Am Felsenfenster morgens (1982-1987).\n_START_SECTION_\nOd 1990 do danes\n_START_PARAGRAPH_\nPoleti  1990 je Peter Handke kupil hi\xc5\xa1o v Chaville, ju\xc5\xbeno od Pariza. Tam stanuje \xc5\xa1e danes. Takoj po vselitvi je spoznal francosko igralko Sophie Semin. Ona je h\xc4\x8di pari\xc5\xa1kega tovarnarja it Lotringena. Par se je na hitro vselil skupaj in \xc5\xbee eno leto kasneje, 24. Avgusta 1991, se je rodila skupna h\xc4\x8di Leocadie. \xc5\xa0ele v za\xc4\x8detku avgusta 1994 se je Handke na Dunaju lo\xc4\x8dil od svoje prve \xc5\xbeene Libgart Schwarz in se jeseni 1995 poro\xc4\x8dil s Sophie Semin._NEWLINE_Zgleda, da je v tem kraju pari\xc5\xa1kega pode\xc5\xbeelja Handke na\xc5\xa1el sredi\xc5\xa1\xc4\x8de svojega \xc5\xbeivljenja. To je njegov tretji kraj bivanja in izven francoskega glavnega mesta. Chaville le\xc5\xbei blizu Clamarta, kjer je 1977 in 1978 stanoval s svojo najstarej\xc5\xa1o h\xc4\x8derko Amino, ki je \xc5\xa1tudirala slikarstvo in vizualno medijsko oblikovanje._NEWLINE_V njegovi hi\xc5\xa1i se dogaja tudi del filma Die Abwesenheit z Brunom Ganzom, z njegovo \xc5\xbeeno Sophie Semin, Eustaquiom Barjau in Jeanne Moreau v glavnih vlogah. Nadaljnji kraji snemanja so bili Pireneji severno od Barcelone. Do 1996 so bili objavljeni prevodi Noch einmal f\xc3\xbcr Thukydides (1990) in Shakespeare: Das Winterm\xc3\xa4rchen (1991), Versuch \xc3\xbcber die Jukebox (1990), Abschied des Tr\xc3\xa4umers vom Neunten Land (1991), Versuch \xc3\xbcber den gegl\xc3\xbcckten Tag. Ein Wintertgtraum (1991), Die Theaterst\xc3\xbccke (1992), Die Kunst des Fragens (1994), Mein Jahr in der Niemandsbucht. Ein M\xc3\xa4rchen aus den neuen Zeiten (1994) in odrsko delo Die Stunde, da wir nichts voneinander wu\xc3\x9ften. Ein Schauspiel (1992, ki je bilo v re\xc5\xbeiji Clausa Peymanna istega leta krstno uprizorjeno v Dunajskem Burgtheatru. Od 2001 do 2006 je bila igralka Katja Flint njegova \xc5\xbeivljenjska sopotnica._NEWLINE_\xc5\xbdirija Nem\xc5\xa1ke knji\xc5\xbene nagrade je postavila Handkejevo knjigo Die morawische Nacht kot enega od 20 naslovov na seznam za najbolj\xc5\xa1i nem\xc5\xa1ki roman leta 2008. V pismi predsedniku Zdru\xc5\xbeenju nem\xc5\xa1kih knjigarn se je za to zahvalil, vendar se ji je odpovedal, da bi nominacijo prepustil mlaj\xc5\xa1emu avtorju.\n_START_SECTION_\nTeme in stil\n_START_PARAGRAPH_\nV Handkejem zgodnjem delu zavzame jezik osrednjo temo, resni\xc4\x8dnost se spozna  skozi jezik , od katerega se odbija (Die Innenwelt der Au\xc3\x9fenwelt der Innenwelt, 1969). Za\xc4\x8detki h klasi\xc4\x8dnim na\xc4\x8dinom pripovedovanja so  prvi\xc4\x8d vidni v pripovedih Die Angst des Tormanns beim Elfmeter (1970) in Der kurze Brief zum langen Abschied (1972), posledica njegove razprave z avtorji Karlom Phillipom Moritzem, Gottfriedom Kellerjem in Adalbertom Stifterjem._NEWLINE_Konec 1970-ih let namenja Handke od pripovedi Langsame Heimkehr (1979) dalje pozornost visoko stiliriziranemu jeziku z delno misti\xc4\x8dno pretirano visokimi metaforami, da prika\xc5\xbee proces odkritja samega sebe. Z romanom Mein Jahr in der Niemandsbucht (1994) se Handke prvi\xc4\x8d loti avtobiografske teme in se ukvarja z obstojem pisateljevanja. V njegovih najnovej\xc5\xa1ih delih od Der Bildverlust ali Durch die Sierra de Gredos (2002) dalje kritizira sodobno medijsko slikovno poplavljanje.\n_START_SECTION_\nPeter Handke in Wim Wenders\n_START_PARAGRAPH_\nZ nem\xc5\xa1kim re\xc5\xbeiserjem Wimon Wendersom povezuje Handkeja od leta 1966 trajajo\xc4\x8de prijateljstvo in delovno razmerje, to je najdalj\xc5\xa1e prijateljstvo v \xc5\xbeivljenju Wendersa. Petra Handkeja je spoznal med \xc5\xa1tudijem po uprizoritvi njegovega dela Publikumsbeschimpfung v gledali\xc5\xa1\xc4\x8du v Oberhausnu. Oba umetnika imata osebne skupne zna\xc4\x8dilnosti in estetska sorodstva. Predvsem ju povezuje ljubezen do intenzivne, v\xc4\x8dasih eksistencialisti\xc4\x8dne predstave pokrajin, katerim neenako posvetijo ve\xc4\x8djo pozornost in pomen kot besedam in dejanjem njihovih likov. Med 1969 in 1986 sta doslej sodelovala pri produkciji treh filmov. Wenders po drugi strani se je skozi branje prepustil vplivom Handkejevih publikacij pri pomembnih odlo\xc4\x8ditvah v njegovem \xc5\xbeivljenju in pri delu.\n_START_SECTION_\nSrbija-spornost\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1996 je po objavi Handkejevega potopisa Eine winterliche Reise zu den Fl\xc3\xbcssen Donau, Save, Morawa und Drina oder Gerechtigkeit f\xc3\xbcr Serbien pri\xc5\xa1lo v mno\xc5\xbei\xc4\x8dnih medijih do ostrih sporov, ki trajajo \xc5\xa1e danes.  Kritiki mu o\xc4\x8ditajo, da je srbska vojna dejanja opisal preve\xc4\x8d  ne\xc5\xa1kodljivo, medtem ko Handke zase uporablja razlo\xc4\x8devalni besedni izbor in prikaz dogodkov, druga\xc4\x8de kot v splo\xc5\xa1nem novinarskem poro\xc4\x8danju. Marca 2004 podpi\xc5\xa1e Peter Handke poziv umetnikov, ki ga je sestavil kanadski pisatelj Robert Dickson, za obrambo Slobodana Milo\xc5\xa1evi\xc4\x87a. K podpisnikom je spadal tudi kasneje Nobelov nagrajenec za literaturo Harold Pinter. Istega leta je obiskal Milo\xc5\xa1evi\xc4\x87a v zaporu v Den Haagu. 2005 so ga zagovorniki biv\xc5\xa1ega jugoslovanskega predsednika, ki je bil pred tribunalom za vojna dejanja v Den Haagu obto\xc5\xbeen genocida in zlo\xc4\x8dina proti \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvu, povabili kot pri\xc4\x8do. Handke je odklonil in malo kasneje objavil esej z naslovom Die Tablas von Daimiel, ki nosi podnaslov Ein Umwegzeugenbericht zum Prozess gegen Slobodan Milo\xc5\xa1evi\xc4\x87. 18. marca 2006 je Handke nastopil kot govorec na pogrebu Slobodana Milo\xc5\xa1evi\xc4\x87a, kar je pripeljalo k ponovni o\xc5\xbeivitvi spora. V povezavi z Handkejevim govorom je bilo umaknjeno njegovo delo Spiel vom Fragen oder die Reise ins sonore Land z igralnega na\xc4\x8drta pari\xc5\xa1kega Com\xc3\xa9die Francaise, ker je naletelo tako na odobravanje kot tudi na kritike. 2. junija 2006 se Peter Handke zaradi vnetih politi\xc4\x8dnih razprav odpove prvikrat 50.000 EUR vredni donaciji Heinrich-Heine-Preis 2006 mesta D\xc3\xbcsseldorf._NEWLINE_Igralci Berliner Ensembles so leta 2006 prevzeli pobudo, imenovano \xc2\xbbBerliner Heinrich-Heine-Preis\xc2\xab, ki je napade Mestnega sveta D\xc3\xbcsseldorfa imenovala kot \xc2\xbbnapad na svobodo umetnosti\xc2\xab\xc2\xa0in za Handkeja \xc5\xbeelela zbrati nagrado v enaki vi\xc5\xa1ini. \xc4\x8clani pobude so bili med drugimi K\xc3\xa4the Reichel, Rolf Becker, Dietrich Kittner, Arno Kl\xc3\xb6nne, Monika in Otto K\xc3\xb6hler, Eckart Spoo, Ingrid in Gerhard Zwerenz, Claus Peymann. 22. julija 2006 se je Handke zahvalil za trud, a zavrnil prejem in namesto tega prosil za prostovoljne prispevke za srbske vasi na Kosovu. Ob priliki krstne uprizoritve njegovega dela Spuren der Verirrten 21. februarja 2007 je prejel celotni denarni znesek in nagrado, ki jo Handke \xc5\xbeeli posredovati srbski enklavi na Kosovu. Izbrana je bila vas Velika Ho\xc4\x8da, kateremu \xc5\xbeupanu Dejanu Baljo\xc5\xa1evicu je bilo za veliko no\xc4\x8d 2007 izro\xc4\x8dena Handkejeva denarna nagrada._NEWLINE_Januarja 2008 pove Handke, da bi, \xc4\x8de bi bil Srb, volil srbskega nacionalista in namestnika predsednika SRS, Tomislava Nikoli\xc4\x87a. 22. februarja 2008 je napisal Handke kratek komentar za francoski \xc4\x8dasopis Le Figaro, v katerem je ponovno opozoril na skupno zgodovino Jugoslavije glede na zmago nad nacionalnim socializmom in zahodne dr\xc5\xbeave ozna\xc4\x8dil kot \xc2\xbbdr\xc5\xbeave lopovov\xc2\xab.'