b'\n_START_ARTICLE_\nSveto pismo\n_START_PARAGRAPH_\nSveto pismo ali Biblija (iz starogr\xc5\xa1ke besede \xce\xb2\xce\xb9\xce\xb2\xce\xbb\xce\xb9\xce\xb1: biblia, kar pomeni knjige) je sveta knjiga kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. Sestavljata jo dva dela: Stara in Nova zaveza. Stara zaveza, po hebrejsko Tanak,  predstavlja sveto knjigo tudi za pripadnike judovske vere in izhaja \xc5\xa1e iz \xc4\x8dasov pred Jezusom Kristusom._NEWLINE_Sveto pismo je najbolj brana knjiga v zgodovini. Prevedena je v ve\xc4\x8d kot 2.400 jezikov. Ima velik pomen za dana\xc5\xa1njo kulturo in kot delo jo lahko gledamo iz razli\xc4\x8dnih strani: kot versko ali zgodovinsko knjigo, saj vsebuje mnogo podatkov o zgodovini Judov ter dogajanju v Palestini ob za\xc4\x8detku na\xc5\xa1ega \xc5\xa1tetja.  _NEWLINE_Stara zaveza je ve\xc4\x8dinoma pisana v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini, deloma tudi v aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini in gr\xc5\xa1\xc4\x8dini, Nova zaveza pa samo v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini. Prvi prevod Stare zaveze v gr\xc5\xa1\xc4\x8dino se imenuje Septuaginta. Nastal je v 3. in 2. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. Ime izvira iz domnevnega \xc5\xa1tevila prevajalcev - 70. Prvi prevodi Svetega pisma v latin\xc5\xa1\xc4\x8dino so bili narejeni iz gr\xc5\xa1ke Septuaginte in nosijo skupno ime Vetus Latina. Iz izvirnih jezikov pa je Sveto pismo v latinski jezik prvi prevedel sveti Hieronim v 4. stoletju. Prevod se imenuje Vulgata (latinsko splo\xc5\xa1no raz\xc5\xa1irjena). Ve\xc4\x8dina prevodov v evropske jezike je temeljila prav na Vulgati. Njegov zapis je bil tudi najbolj cenjen v srednjem veku. Danes pa se prevaja skoraj izklju\xc4\x8dno iz izvirnega hebrejskega, aramejskega in gr\xc5\xa1kega besedila.\n_START_SECTION_\nRazdelitev\n_START_PARAGRAPH_\nSveto pismo je sestavljeno iz 73 knjig, od katerih jih Stara zaveza vsebuje 46, Nova zaveza pa 27. Nekatere kr\xc5\xa1\xc4\x8danske skupnosti, kot so evangeli\xc4\x8dani, Jehovove pri\xc4\x8de in druge, uporabljajo Sveto pismo z 39 knjigami Stare zaveze, saj ne priznavajo kanoni\xc4\x8dnosti sedmih tako imenovanih devterokanoni\xc4\x8dnih knjig, kakr\xc5\xa1ne so vsebovane v Septuaginti. Obstajajo pa tudi novozavezne devterokanoni\xc4\x8dne knjige, ki jih je prav tako sedem, te pa so: Pismo Hebrejcem, Jakobovo pismo, 2. Petrovo pismo, 2. Janezevo pismo, 3. Janezevo pismo,  Judovo pismo in Razodetje (in niso sporne za nobeno skupnost). O zgodovini vklju\xc4\x8devanja knjig v kanon glej \xc4\x8dlanek Svetopisemski kanon.\n_START_SECTION_\nPoglavja in vrstice\n_START_PARAGRAPH_\nRazdelitev posameznih knjig na o\xc5\xa1tevil\xc4\x8dena poglavja sta v za\xc4\x8detku 13. stoletju lo\xc4\x8deno vsak zase izdelala angle\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Stephen Langton (okoli 1150\xe2\x80\x931228)  in francoski kardinal Hugues de Saint-Cher (okoli 1200\xe2\x80\x931263), vendar se je uveljavila Langtonova razdelitev, ki je v splo\xc5\xa1ni uporabi \xc5\xa1e danes. Njegovo \xc5\xa1tevil\xc4\x8denje je sprejelo tudi Judovsko Sveto pismo. Prvi, ki je novozavezna poglavja razdelil na vrstice, je bil italijanski dominikanski teolog Santi Pagnini (1470\xe2\x80\x931541), vendar se njegov sistem ni nikoli uveljavil. Njegove vrstice so bile v povpre\xc4\x8dju precej dalj\xc5\xa1e od dana\xc5\xa1njih. Francoski tiskar in u\xc4\x8denjak Robert Estienne (1503\xe2\x80\x931559) je razvil druga\xc4\x8dno \xc5\xa1tevil\xc4\x8denje vrstic za svojo izdajo gr\xc5\xa1ke Nove zaveze iz leta 1551 ter ga uporabil tudi za izdajo francoskega prevoda dve leti kasneje. Njegov sistem pa se je \xc5\xa1ir\xc5\xa1e uveljavil in danes ga uporabljajo prakti\xc4\x8dno vse sodobne izdaje. Estienne je leta 1555 izdal \xc5\xa1e Vulgato, v kateri je prvi\xc4\x8d \xc5\xa1tevil\xc4\x8denje uporabil znotraj besedila \xe2\x80\x93 prej\xc5\xa1nje izdaje so ga namre\xc4\x8d imele na robu strani.\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nStara zaveza se za\xc4\x8dne z Mojzesovimi knjigami, ki vsebujejo zgodbe o stvarjenju sveta in \xc4\x8dloveka, o\xc4\x8dakih judovskega ljudstva, denimo o Noetu in svetovnem potopu ter Abrahamu ter njegovi dru\xc5\xbeini. Vklju\xc4\x8dujejo tudi zakone, ki naj bi jih Mojzes med begom iz Egipta prejel na gori Sinaj. Biblija se nadaljuje s knjigami, ki opisujejo \xc5\xbeivljenje Judov v Palestini. Te vklju\xc4\x8dujejo zgodbe o sodnikih, Samsonu, kralju Davidu in drugih. V prero\xc5\xa1kih knjigah so opisana dela prerokov. _NEWLINE_Nova zaveza vsebuje \xc5\xa1tiri evangelije, ki opisujejo \xc5\xbeivljenje in dela Jezusa Kristusa. Apostolska dela govorijo o zgodovini kristjanov po Jezusovi smrti. Sledijo apostolska pisma (Pavlova, Pismo Hebrejcem, dve Petrovi, Jakobovo, Judovo in tri Janezova)._NEWLINE_Sveto pismo se zaklju\xc4\x8di z Apokalipso ali Janezovim razodetjem, ki opisuje vizijo konca sveta apostola Janeza.'