b'\n_START_ARTICLE_\nGospodarsko razhajanje med severom in jugom Italije\n_START_PARAGRAPH_\nRazhajanje sever \xe2\x80\x93 jug je v Italiji oznaka za velike gospodarske in socialne razlike med severnimi de\xc5\xbeelami in ju\xc5\xbeno ter oto\xc4\x8dno Italijo. Te razlike so obstajale \xc5\xa1e pred zdru\xc5\xbeenjem Italije in so se celo poglobile z zedinjenjem. Ko je pozneje republikanska Italija uvedla vrsto reform za emancipacijo juga, je bilo ponekod \xc5\xbee prepozno in zato veliko dr\xc5\xbeavnih posegov ni imelo obetanih pozitivnih posledic.\n_START_SECTION_\nStanje pred zedinjenjem\n_START_PARAGRAPH_\nGledano iz zgodovinske perspektive, je Italija nastala iz dveh popolnoma razli\xc4\x8dnih svetov, ki ju je geografsko lo\xc4\x8devala Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava, dejanska prelomnica med severom in jugom. Po ukinitvi Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave sta se soo\xc4\x8dila dva ekonomska, socialna in zgodovinska sistema. Na severu je vladala politi\xc4\x8dna in ekonomska ureditev, ki je slonela na moderni, evropsko usmerjeni, kraljevini Savojcev na zahodu in na intenzivnem in naprednem poljedelstvu v Padski ni\xc5\xbeini, pa tudi na podjetnem zna\xc4\x8daju lombardskih mest. Nasprotno je bila Kraljevina Dveh Sicilij fevdalno urejena de\xc5\xbeela, v kateri so bili ni\xc5\xbeji sloji zgodovinsko nepomembna komponenta skupnosti. Medtem ko so pomembnej\xc5\xa1i me\xc5\xa1\xc4\x8dani in bogatej\xc5\xa1i posestniki, vklju\xc4\x8dno s kraljem, ustvarjali industrije in sprejemali inovativne programe v prestolnici, je ljudstvo \xc5\xbeivelo v tako revnih \xc5\xbeivljenskih pogojih, da se ni niti zavedalo svoje zaostalosti. Severne de\xc5\xbeele Italije so stremele po gospodarskem napredku dr\xc5\xbeave, jug pa je \xc5\xbee stoletja \xc5\xbeivel ob napredku elitarnih skupin.\n_START_SECTION_\nNa severu\n_START_PARAGRAPH_\n._NEWLINE_Dana\xc5\xa1njo severno Italijo sta sestavljali Kraljevina Sardinija in Lombardsko-bene\xc5\xa1ko kraljestvo. Gospodarstvo Kraljevine Sardinije je slonelo na nekaterih obmo\xc4\x8djih intenzivnega kmetijstva (Ligurija za olje, zgornja Padska ni\xc5\xbeina za ri\xc5\xbe), predvsem pa na rudarstvu in industriji. Leta 1835 je rudarstvo zaposlovalo okoli dvajset tiso\xc4\x8d oseb. Na podro\xc4\x8dju Piemonta je delovalo 40 papirnih industrij, v Liguriji nadaljnih 50 in \xc5\xa1e 4 na obmo\xc4\x8dju Savoie. Po vsej dr\xc5\xbeavi je delovalo veliko \xc5\xa1tevilo bomba\xc5\xbenih in svilarskih predilnic in preko stotine volnarskih tkalnic.  Velikega pomena je bilo pristani\xc5\xa1\xc4\x8de pri Genovi, iz katerega je iz\xc5\xa1lo ve\xc4\x8d civilnih in voja\xc5\xa1kih ladij. Leta 1853 je tu nastalo podjetje Ansaldo, ki je delovalo do leta 1993._NEWLINE_Lombardsko-bene\xc5\xa1ko kraljestvo je bilo avstrijski protektorat (dolo\xc4\x8den z Dunajskim kongresom 1815.) na ozemlju dana\xc5\xa1njih Lombardije, Bene\xc4\x8dije in Furlanije. Njegovo gospodarstvo je temeljilo na intenzivnem kmetijstvu, ki je dovoljevalo precej\xc5\xa1en izvoz, najve\xc4\x8d ri\xc5\xbea. V Benetkah so se razvile ladjedelnice. V Milanu so nastajale velike industrije, predvsem izdelovanje obuval in livarne, ki so pospe\xc5\xa1ile \xc5\xbee cveto\xc4\x8do trgovinsko dejavnost._NEWLINE_Velika pomanjkljivost severa so bile dr\xc5\xbeavne finance, ki so bile pred zedinjenjem popolnoma negativne.\n_START_SECTION_\nNa jugu\n_START_PARAGRAPH_\nV zgodovini Kraljestva Dveh Sicilij je opazno veliko neskladje med tehnolo\xc5\xa1kim napredkom in splo\xc5\xa1nim socialnim stanjem, kar je v veliki meri pripisati fevdalni kulturi tistega \xc4\x8dasa. Inovacije in veliki tehnolo\xc5\xa1ki projekti so se izvajali v prestolnici, kjer je bila na primer predlagana plinska razsvetljava \xc5\xbee leta 1817, prvi\xc4\x8d v Italiji. Pode\xc5\xbeelje pa je bilo popolnoma zanemarjeno in surovo izkori\xc5\xa1\xc4\x8dano. Od 1848 ob\xc4\x8din na jugu dr\xc5\xbeave, kar 1321 ob\xc4\x8din ni imelo cestnih povezav. Leta 1806 (na otoku 1813.) je bil fevdalni sistem uradno ukinjen in prepovedan, kar pa ni preklicalo fevdalne miselnosti, saj je bil s tem najni\xc5\xbeji sloj prebivalstva celo mo\xc4\x8dno o\xc5\xa1kodovan . Nasprotno se je dogajalo v Neaplju, kjer so se razvijale velike industrije, ban\xc4\x8dni\xc5\xa1tvo evropskega pomena, finance in trgovinstvo. \xc5\xbdelezni\xc5\xa1ka linija Napoli \xe2\x80\x93 Portici je bila prva \xc5\xbeeleznica na Apeninskem polotoku, vendar se ni razvejala proti notranjosti: leta 1860 je celotno \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ko omre\xc5\xbeje Dveh Sicilij zna\xc5\xa1alo le 128 km, medtem ko je piemontsko omre\xc5\xbeje presegalo 800 km. Od industrij je vredno omeniti Kraljevo mehansko in politehni\xc4\x8dno tovarno (Reale Opificio Meccanico e Politecnico di Pietrarsa) s skupno 34 tiso\xc4\x8d zaposlenimi , ki je proizvajala ne\xc5\xa1teto izdelkov od manj\xc5\xa1ih strojev do lokomotiv in ladijskih strojev ter topov. Pod Karlom III. \xc5\xa0panskim (1734-1759) je bilo pove\xc4\x8dano in utrjeno pristani\xc5\xa1\xc4\x8de in ladjedelni\xc5\xa1tvo, vklju\xc4\x8dno s proizvodnjo vojnih ladij. Najbolj pozitivna plat Dveh Sicilij so bile solidne dr\xc5\xbeavne finance, ki so bile kljub malo\xc5\xa1tevilnim davkom med najbolj uspe\xc5\xa1nimi v Evropi, kar so dobro vedeli tudi tuji investitorji (na primer banka Rothschild iz Frankfurta je imela v Neaplju eno od \xc5\xa1tirih evropskih podru\xc5\xbenic, poleg Londonske, Pari\xc5\xa1ke in Dunajske)._NEWLINE_Kot dodatno razlago za zaostalost ju\xc5\xbenih predelov je treba omeniti izredne naravne katastrofe, ki so jih prizadele v letih pred zedinjenjem. Zelo pogoste so bile pandemije tifusa in malarije, ki so nastajale povsod po dr\xc5\xbeavi, najhuj\xc5\xa1e pa so bile pandemije kolere v letih 1837, 1854 in 1866. Sledili so si potresi, leta 1851 pri Melfiju, leta 1853 v okolici Avellina, leta 1854 v Cosenzi, leta 1857 na podro\xc4\x8dju vse Bazilikate.  V Kampaniji je potres in izbruh Vezuva iz leta 1861 uni\xc4\x8dil, kar je \xc5\xa1e ostalo po izbruhih prej\xc5\xa1njih let (1822., 1834., 1850., 1855.)  Te katastrofe, ki jim ni sledila pravo\xc4\x8dasna in zadostna pomo\xc4\x8d prebivalstvu s strani oblasti, so popolnoma zavrle lokalno ekonomijo.\n_START_SECTION_\nZedinjenje Italije\n_START_PARAGRAPH_\nV trenutku zedinjenja je bil pristop obeh sil zgre\xc5\xa1en \xc5\xbee v osnovah. Ju\xc5\xbenjaki so se zna\xc5\xa1li v zelo konkuren\xc4\x8dni in tekmovalni dru\xc5\xbebi, kjer niso znali uveljaviti svojih prednosti. Najve\xc4\x8dja napaka severnjakov pa je bila, da niso niti za hip upo\xc5\xa1tevali zgodovinskih pozitivnih strani ju\xc5\xbenih ozemelj, temve\xc4\x8d so videli samo razredno neenakost in so enostavno ves jug ozna\xc4\x8dili za zaostalo in necivilizirano podro\xc4\x8dje. Francesco Saverio Nitti, ekonomist in ve\xc4\x8dkratni minister Kraljevine Italije, je bil prepri\xc4\x8dan, da je iskati vzrok za ogromno zaostalost juga v nerazgledanosti Borbonske dinastije. Po njegovem mnenju je bil ta patriarhalni sistem popolnoma nezadosten, \xc4\x8deprav je dovoljeval "neko grobo blaginjo, ki je narodu bla\xc5\xbeila tegobe, ki ga danes tarejo." Ni razumel, da je "nerazgledanost Borbonske dinastije" trajala le dve desetletji in da je socialna neenakost, ki jo je ozna\xc4\x8dil za "ogromno zaostalost juga", posledica stoletja dolgega zgodovinskega procesa._NEWLINE_Tudi Cavour (ministrski predsednik Kraljevine Sardinije in nato ministrski predsednik Kraljevine Italije) je dobro poznal dejansko stanje sever-jug in se je zavedal, da je bilo zedinjenje Italije v tako kratkem \xc4\x8dasu plod izrednih notranjih in mednarodnih okoli\xc5\xa1\xc4\x8din, in da bo potrebno \xc5\xa1e veliko truda za dosego normalizacije. V nekem pismu iz leta 1861 izjavlja: "Narediti Italijo, zliti skupaj vse njene sestavine, uskladiti Sever in Jug, vse to prina\xc5\xa1a iste te\xc5\xbeave kot vojna z Avstrijo in borba za Rim"\n_START_SECTION_\nRazbojni\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nPrva leta po zedinjenju so pokazala, da vnema za politi\xc4\x8dno zdru\xc5\xbeenje ni odgovarjala skrbi za socialno so\xc5\xbeitje in gospodarsko sodelovanje. Zakonodaja Kraljevine Italije je bila enostavno odobrena tudi za biv\xc5\xa1e Kraljestvo Dveh Sicilij, brez posebne pozornosti za kulturno in gospodarsko stanje juga.  Dav\xc4\x8dna obremenjenost je bila za priklju\xc4\x8dena ozemlja prete\xc5\xbeka, posebno za zaostale dele notranjosti, pa tudi za industrije, ki niso vzdr\xc5\xbeale konkurence s severom. Nezadovoljstvo med prebivalci je zanetilo prvi upor proti oblastem v kraju Bronte, ki se je kon\xc4\x8dal s krvavo represijo. Centralne oblasti niso videle v tem uporu in v mnogih, ki so mu sledili, ni\xc4\x8d drugega kot neposlu\xc5\xa1nost podrejenih, zato so \xc5\xa1e poostrile postopanje. Objektivna rev\xc5\xa1\xc4\x8dina, skoraj popolna nepismenost (88,3\xc2\xa0% v Kampaniji, Apuliji, Bazilikati in Kalabriji), ob\xc4\x8dutek zatiranosti in ponekod tudi politi\xc4\x8dni problemi so povzro\xc4\x8dili pove\xc4\x8danje razbojni\xc5\xa1tva, najprej v Abrucih, nato na Siciliji, saj se je upornim kmetom pridru\xc5\xbeilo tudi veliko navadnih zlikovcev. Posamezna nasprotovanja so prerasla v socialni upor in svoje vrste civilno vojno med dr\xc5\xbeavnimi \xc4\x8detami (50 tiso\xc4\x8d bersaljerjev in vojakov) in vedno \xc5\xa1tevilnej\xc5\xa1imi "razbojniki", katerim so se pridru\xc5\xbeili prista\xc5\xa1i in biv\xc5\xa1i vojaki Borboncev, ki so nameravali s pomo\xc4\x8djo teh neurejenih \xc4\x8det ponovno priti na oblast. Osrednje italijanske oblasti so odlo\xc4\x8dno nastopale proti razbojni\xc5\xa1tvu, bodisi z izdajanjem novih restriktivnih zakonov, kot tudi z uporabo ve\xc4\x8djega \xc5\xa1tevila vojakov proti "banditom", ki jih je leta 1963 bilo kar 105 tiso\xc4\x8d. Nastopile so celo na mednarodnem pozori\xc5\xa1\xc4\x8du z ostrim napadom na Francijo, ki naj bi podpirala razbojni\xc5\xa1ka gibanja. Najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1i je bil pri tem general Pallavicini, ki je bolj z diplomacijo kot z oro\xc5\xbejem razkrojil sistem razbojni\xc5\xa1tva na manj\xc5\xa1e neorganizirane enote, ki niso ve\xc4\x8d mogle ogro\xc5\xbeati dr\xc5\xbeavne enotnosti.\n_START_SECTION_\nPrvo stoletje zdru\xc5\xbeene Italije\n_START_PARAGRAPH_\nZedinjenje Italije je pomenilo raz\xc5\xa1iritev zakonodaje in administracije, ki je veljala v Kraljevini Sardiniji, na vso Kraljevino Italijo, s priselitvijo piemontskih uradnikov in revizorjev na vodilna mesta. Albertinski statut je postal ustavna listina vse dr\xc5\xbeave, italijan\xc5\xa1\xc4\x8dina uradni jezik. Prestolnica je ostala v Torinu v pri\xc4\x8dakovanju, da se preseli v Rim. Volilno pravico so imeli mo\xc5\xa1ki stari 25 let, ki so dokazali pismenost in so pla\xc4\x8dali 20 lir davka letno (ali 40 lir \xc4\x8de so bili nepismeni).  Edina valuta je bila italijanska lira. Zgodovinsko gledano, zdru\xc5\xbeenje Kraljevine Sardinije in Kraljevine Dveh Sicilij v novonastalo Kraljevino Italijo ni bilo dejansko "zedinjenje" vseh Italijanov, temve\xc4\x8d je bilo voja\xc5\xa1ka priklju\xc4\x8ditev ju\xc5\xbene dr\xc5\xbeave k severni, oziroma ve\xc4\x8d ali manj nasilna aneksija. Dr\xc5\xbeavi nista imeli prijateljskih odnosov pred zdru\xc5\xbeenjem in tudi po zdru\xc5\xbeenju se nista mogli sporazumevati. Za\xc4\x8detni trk dveh kultur in vsiljevanje severnih politi\xc4\x8dnih na\xc4\x8del ter administrativnih pravil, vklju\xc4\x8dno s carinsko politiko, sta prerasla v tako imenovano "ju\xc5\xbeno zadevo" ali "ju\xc5\xbeno vpra\xc5\xa1anje" (questione meridionale), ki se je skozi desetletja samo ve\xc4\x8dalo. Te\xc5\xbeave so pri\xc5\xa1le do izraza \xc5\xbee v letih 1877 do 1887, ko je Italija izdala za zavarovanje severne industrije vrsto protekcionisti\xc4\x8dnih zakonov, ki so zaradi visokih splo\xc5\xa1nih carin popolnoma ohromeli izvoz ju\xc5\xbenih predelov. Posledica je bila absolutna premo\xc4\x8d severne industrije, na jugu pa obubo\xc5\xbeanje kmetijstva in predvsem mo\xc5\xbenost nezdravega sodelovanja med politiko in gospodarstvom.  Po mnenju nekaterih zgodovinarjev, se prav tu za\xc4\x8dne mafijsko poseganje v gospodarstvo in politiko.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detni poskusi zbli\xc5\xbeevanja\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde republi\xc5\xa1ka ustavodajna skup\xc5\xa1\xc4\x8dina je ugotovila problem in dolo\xc4\x8dila posebne prispevke za razvoj ju\xc5\xbenih de\xc5\xbeel. Vlada je ve\xc4\x8dkrat dodelila konkretno pomo\xc4\x8d, ki se je pa najve\xc4\x8dkrat porazgubila v vrsti nepotrebnih in nedokon\xc4\x8danih javnih del. Na jugu se je bila namre\xc4\x8d utrdila mafija, ki je ustvarjala monopol nad dr\xc5\xbeavnimi razpisi javnih del. Dr\xc5\xbeavne investicije so se zaradi tega prenesle na finansiranje velikih severnih industrij pri ustanavljanju podru\xc5\xbenic na jugu. Tako eksperimentiranje je imelo negativne izide, saj so bile ju\xc5\xbene filiale neekonomske, v kolikor fizi\xc4\x8dno odrezane od glavne hi\xc5\xa1e in popolnoma odvisne od lokalnih pogojev pri zaposlovanju uslu\xc5\xbebencev._NEWLINE_V \xc5\xa1estdesetih letih dvajsetega stoletja, ko je Italija do\xc5\xbeivela tako imenovani "gospodarski \xc4\x8dude\xc5\xbe", so se za\xc4\x8dele bolj\xc5\xa1ati tudi gospodarske razmere na jugu. Ju\xc5\xbena ekonomija se je za ve\xc4\x8d let bli\xc5\xbeala severnemu nivoju, dokler ni leta 1973 nastopila energetska kriza. Italijanski jug se je le s te\xc5\xbeavo prilagodil novim razmeram.\n_START_SECTION_\nNovej\xc5\xa1a zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nV zadnjih dveh desetletjih preteklega stoletja je pri\xc5\xa1lo do odlo\xc4\x8dnih nastopov s strani vlade, sodstva in javnega obve\xc5\xa1\xc4\x8danja. Vlada ni ve\xc4\x8d samo delila "socialne podpore", temve\xc4\x8d je za\xc4\x8dela izdajati zakone za konkretno za\xc5\xa1\xc4\x8dito ju\xc5\xbenega gospodarstva. Sodstvo je odkrito napovedalo vojno mafiji in jo za\xc4\x8delo zelo odlo\xc4\x8dno izvajati. \xc4\x8casnikarji in drugi pisci so za\xc4\x8deli postopno odkrivati veliko zamol\xc4\x8danih resnic in jih posredovati \xc5\xa1ir\xc5\xa1emu ob\xc4\x8dinstvu. Tudi Evropska Unija spremlja razvoj italijanskega juga s finansiranjem nekaterih iniciativ, vendar trenutne perspektive niso zadovoljive. Kljub velikemu napredku zadnjih desetletij, je ju\xc5\xbena Italija \xc5\xa1e vedno zelo oddaljena od severne.'