b'\n_START_ARTICLE_\nPhilip Zimbardo\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nZimbardo se je rodil 23. marca 1933 v New Yorku. Na Kolid\xc5\xbeu Brooklyn (Brooklyn College) je leta 1954 diplomiral iz psihologije, sociologije in antropologije. Na Univerzi Yale je leta 1955 opravil magisterij in 1959 doktorat iz psihologije. Od leta 1959 do leta 1960 je pou\xc4\x8deval na Univerzi Yale. Od leta 1960 do leta 1967 je bil profesor psihologije na Univerzi v New Yorku. Od leta 1967 do 1968 je pou\xc4\x8deval na Univerzi Columbia. Od leta 1968 pa je deloval na Univerzi Stanford. Dobil je \xc5\xa1tevilne nagrade kot predavatelj, raziskovalec, pisatelj in za vse svoje delo. Med drugim je dobil tudi nagrado fundacije Vaclava Havla za \xc5\xbeivljenjsko delo v raziskovanju \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih zna\xc4\x8dilnosti. Njegovih 300 strokovnih publikacij in 50 knjig ka\xc5\xbee njegovo raziskovalno zanimanje za socialno psihologijo. Bil je strokovna pri\xc4\x8da za enega od vojakov, ki je bil vpleten v zlorabe v zaporu Abu Graib. Prou\xc4\x8deval je postopke zasli\xc5\xa1evanja, ki jih uporablja vojska v tem in ostalih zaporih ter tudi gr\xc5\xa1ki in brazilski policijski mu\xc4\x8ditelji. Leta 2002 so ga izvolili za predsednika Ameri\xc5\xa1kega psiholo\xc5\xa1kega zdru\xc5\xbeenja. Pod njegovim vodstvom je organizacija oblikovala spletno stran PsychologyMatters.org, zbirko psiholo\xc5\xa1kih raziskav, ki se lahko aplicirajo v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju. Istega leta je sodeloval tudi v britanskem resni\xc4\x8dnostnem \xc5\xa1ovu, The Human Zoo, kjer sta z britanskim psihologom opazovala in analizirala vedenje udele\xc5\xbeencev v kontoliranem okolju. Leta 2004 je Zimbardo pri\xc4\x8dal v obrambo stra\xc5\xbearja v zaporu Abu Graib. Kazen naj bi bila zmanj\xc5\xa1ana zaradi olaj\xc5\xa1evalnih okoli\xc5\xa1\xc4\x8din, saj se lahko le malo posameznikov upre mo\xc4\x8dnemu situacijskemu pritisku zapora, \xc5\xa1e posebej brez pravega izobra\xc5\xbeevanja in nadzora. Zimbardo je znanje, ki ga je pridobil v tem primeru uporabil pri pisanju knjige Luciferjev u\xc4\x8dinek: Kako dobri ljudje postanejo zli, o povezavi med Abu Ghraibom in zaporni\xc5\xa1kim eksperimentom. V zadnjem \xc4\x8dasu pa se Zimbardo ukvarja tudi z vpra\xc5\xa1anjem herojstva oz. tega kako ljudje postanejo heroji. Septembra 2006 se je Zimbardo pridru\xc5\xbeil profesorjem na Pacific Graduate School of Psychology kot profesor psihologije, kjer pou\xc4\x8duje socialno psihologijo doktorske \xc5\xa1tudente in program klini\xc4\x8dne psihologije. Leta 2007 se je Zimbardo po 50 letih pou\xc4\x8devanja upokojil vendar je \xc5\xa1e zmeraj aktiven.\n_START_SECTION_\nZapori\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj znana Zimbardova \xc5\xa1tudija je bil leta 1971 izveden Stanfordski zaporni\xc5\xa1ki eksperiment, ki je bil klasi\xc4\x8dna demonstracija tega, kako mo\xc4\x8d socialne situacije izkrivi osebno identiteto in vrednote ter moralo posameznika. \xc5\xa0tudenti so internalizirali situacijske identitete in svoje vloge zapornikov in paznikov.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cas\n_START_PARAGRAPH_\nZimbardovo raziskovanje psihologije perspektive \xc4\x8dasa se osredoto\xc4\x8da na na\xc4\x8din na katerega posamezniki razvijejo \xc4\x8dasovno orientacijo, ki deli tok njihov izku\xc5\xa1enj na mentalne kategorije oz. \xc4\x8dasovne pasove, preteklosti, sedanjosti in prihodnosti ter tudi transcedentalne prihodnosti (vera v \xc5\xbeivljenje po smrti). Zimbardo in njegovi sodelavci se zanimajo predvsem za \xc4\x8dasovne pristranosti v katerih te nau\xc4\x8dene kognitivne kategorije niso uravnote\xc5\xbeene s situacijami, konteksti in zahtevami, ampak je eno ali drugo uporabljeno v preveliki meri ali pa premalo. Razvili so zanesljiv, veljaven vpra\xc5\xa1alnik, ki ocenjuje individualne razlike v tej subjektivni perspektivi \xc4\x8dasa (Zimbardo Time Perspective Inventory, ZTPI).\n_START_SECTION_\nSrame\xc5\xbeljivost\n_START_PARAGRAPH_\nZimbardovo zanimanje za socialno in osebno dinamiko srame\xc5\xbeljivosti pri odraslih in kasneje tudi otrocih se je rodilo iz refleksij na stanfordski zaporni\xc5\xa1ki eksperiment, pri misli na mentaliteto paznika (omejevanje prostosti) in zapornika (upiranje ampak na koncu sprejetje teh omejitev osebne svobode) kot dvojnosti v vsakem od nas in v nevroti\xc4\x8dnem ali srame\xc5\xbeljivem posamezniku. Od leta 1972 je Zimbardova raziskovalna ekipa, sestavljena predvsem iz stanfordskih dodiplomskih \xc5\xa1tudentov in diplomantov ter Paula Pilkonsa in Susan Brodt, naredila pionirske raziskave o vzrokih, korelacijah in posledicah srame\xc5\xbeljivosti pri odraslih in otrocih. Pri tem so uporabljali multi metodi\xc4\x8dni, multi odgovorni pristop. Njihovi izsledki o obsegu srame\xc5\xbeljivosti in njenih mnogih negativnih posledicah so pripeljali do oblikovanja klinike srame\xc5\xbeljivosti kjer je ekipa testirala razne intervencije med \xc5\xa1tudenti in osebjem na Univerzi Stanford in nato v lokalni skupnosti. Leta 1975 je v Zimbardovem laboratoriju za\xc4\x8dela delovati klinika srame\xc5\xbeljivosti, kjer so \xc5\xa1tudente osem tednov zdravili v majhnih skupinah (6-8 \xc5\xa1tudentov). Ker Zimbardo ni klini\xc4\x8dni psiholog je sprva klinika delovala kot eksperimentalni center, kjer \xc5\xa1tudentje za terapijo niso pla\xc4\x8devali, Zimbardova ekipa pa je preizku\xc5\xa1ala razli\xc4\x8dne strategije in taktike v razli\xc4\x8dnih skupinah \xc5\xa1tudentov, ki jim je bilo to tudi jasno povedano. Zgodnje delo na kliniki sta opravljala Meg Mamell, izu\xc4\x8dena v vedenjski terapiji, ki je delala kot Zimbardova so-terapevtka in Carlo Piccione, klini\xc4\x8dni psiholog. V zadnjih letih pa je kliniko prevzela Lynne Hendrson, ki je skupaj z Zimbardom ustanovila in\xc5\xa1titut srame\xc5\xbeljivosti (Shyness Institute), da bi promovirala raziskave o srame\xc5\xbeljivosti in izobra\xc5\xbeevanje terapevtov za zdravljenje srame\xc5\xbeljivosti.\n_START_SECTION_\nNorost\n_START_PARAGRAPH_\nZimbarda je zelo zanimalo vpra\xc5\xa1anje kako ljudje, ki sprva funkcionirajo normalno in u\xc4\x8dinkovito za\xc4\x8dnejo razvijati simptome psihopatologije in postopoma vodijo do psihiatri\xc4\x8dne diagnoze, ki so v splo\xc5\xa1nem poimenovani kot norost. Z uporabo paradigme eksperimentalne psihopatologije so se Zimabardo in kolegi osredoto\xc4\x8dili na osrednjo vlogo osebno do\xc5\xbeivetih pomembnih diskontinuitet, ki spro\xc5\xbeajo iskanje razumevanja (biti racionalen) in/ali iskanje socialnih primerjav s primerljivimi drugimi (biti normalen). Uporabili so post hipnoti\xc4\x8dne sugestije kot sredstvo za indkucijo izku\xc5\xa1nje nenadne diskontinuitete z ali brez poznavanja resni\xc4\x8dnega vira.\n_START_SECTION_\nNasilje / Zlo\n_START_PARAGRAPH_\nZimbardo je se osredoto\xc4\x8dal na to, kako so dobri ljudje zapeljani v zlo delovanje zaradi situacijskih sil, ki jih obkro\xc5\xbeajo in psiholo\xc5\xa1ka opravi\xc4\x8dila in interpretacije za to. Najprej je oblikoval model deindividualizacije, ki specificira vrsto odvisnih in neodvisnih variabel, ki predicirajo spro\xc5\xbeanje in posledice tega za\xc4\x8dasnega stanja suspendirane osebne identitete. Eksperimentalne in druge raziskave (na vandalizmu in grafitih) v splo\xc5\xa1nem podpirajo ta model. V kombinaciji z modelom moralne nevpletenosti Alberta Bandure, imajo Zimbardo in njegovi kolegi razumno teorijo procesa po katerem obi\xc4\x8dajni ljudje lahko po\xc4\x8dnejo zlobne stvari drugim.\n_START_SECTION_\nDruge raziskave\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg opisanih kategorij se Zimbardo ukvarja tudi z raziskovanjem prepi\xc4\x8devanja oz. kontrole uma, hipnoze, kognitivne disonance ter pou\xc4\x8devanja, zanima pa se tudi za raziskovalno in seksualno obna\xc5\xa1anje pri podganah, psihologijo pripadnosti in politi\xc4\x8dno psihologijo ter terorizem.\n_START_SECTION_\nIntervju\n_START_PARAGRAPH_\nMojca Vizjak Pav\xc5\xa1i\xc4\x8d: Juna\xc5\xa1ka dejanja so glavni protistrup zlu\xc2\xa0: prof. dr. Philip G. Zimbardo, avtor uspe\xc5\xa1nice Luciferjev u\xc4\x8dinek.\xc2\xa0Delo, 20. avgust 2009.'