b'\n_START_ARTICLE_\nAleksander Gala\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini \xc5\xbeelezni\xc4\x8darja Mihe Gala. Gimnazijo je obiskoval v Mariboru in leta 1934 maturiral. Medicino je \xc5\xa1tudiral na Medicinski fakulteti v Zagrebu in leta 1942 promoviral. V narodnoosvobodilni borbi je sodeloval od leta 1941, takoj po promociji pa je od\xc5\xa1el v partizane, kjer je bil zdravnik in organizator zdravstvene slu\xc5\xbebe, najprej na Notranjskem (Ogenca), od za\xc4\x8detka leta 1943 pa na Primorskem. Tu je kot sanitetni referent organiziral sanitetne postaje in majhne partizanske bolni\xc5\xa1nice v katerih se je lahko zdravilo 10-15 ranjencev. Po kapitulaciji Italije septembra 1943 je bila po njegovih zamislih in na\xc4\x8drtih zgrajena Centralna vojna bolnica III. operativne cone kasneje bolj znana kot Slovenska vojna partizanska bolnica Pavla, njen zametek pa je bila Sanitetna postaja \xc5\xa1t. 1 za Slovensko Primorje. Tu je dr. Gala organiziral in vodil bolni\xc4\x8darske te\xc4\x8daje; od 9. februarja 1944 pa je bil vodja bolni\xc4\x8darske \xc5\xa1ole 9. korpusa. Po osvoboditvi je do 1965 ostal v Jugoslovanski ljudski armadi kot sanitetni polkovnik; 1951 je kon\xc4\x8dal specializacijo na voja\xc5\xa1ki medicinski akademiji v Beogradu, leta 1962 je na isti akademiji postal docent. Po letu 1965 je delal na Medicinski fakulteti v Ljubljani, najprej kot docent, od 1977 kot izredni profesor, predstojnik katere za medicino dela je bil od 1966-1972. V prostem \xc4\x8dasu je rad rezbaril v les in nekajkrat tudi razstavljal v Se\xc5\xbeani in drugod. Prejel je ve\xc4\x8d dr\xc5\xbeavnik odlikovanj._NEWLINE_Aleksander Gala je napisal vrsto poljudnih, strokovnih in znanstvenih \xc4\x8dlankov ter kot soavtor sodeloval pri izdaji ve\xc4\x8d strokovnih knjig. Sam pa je napisal deli: Prou\xc4\x8davanje uslova \xc5\xbeivota, rada i zdravstvenog stanja radnika zaposlenih na proizvodnji i obradi trotila (TNT) (Beograd,1957) in Toksilogija ekspolzivnih materiala i sirovina (Beograd, 1961). Svoje spomine na graditev in organizacijo partizanskih bolni\xc5\xa1nic je opisal najprej v \xc4\x8dlanku Sanitetne postaje v biv\xc5\xa1em tolminskem okraju potem pa skupaj z Pavlo Jerino Lah v delu Slovenska voja\xc5\xa1ka partizanska bolni\xc5\xa1nica\xc2\xa0\xc2\xbbPavla\xc2\xab (COBISS) ter v zajetni knjigi Partizanski zdravnik (Ljubljana, 1972), kakor tudi v knjigi Ogenjca\xc2\xa0: tragedija partizanskih ranjencev (COBISS) ter Partizanska bolni\xc5\xa1nica pod Krnom leta 1943 (Nova Gorica, 1978) . V knji\xc5\xbeico Partizanska saniteta na Primorskem (Ljubljana, 1978) pa je prispeval poglavji: Saniteta pred gori\xc5\xa1ko ofenzivo in Bolni\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole.'