b"\n_START_ARTICLE_\nChamplev\xc3\xa9\n_START_PARAGRAPH_\nChamplev\xc3\xa9 je tehnika emajliranja v dekorativni umetnosti ali predmetov ustvarjenih v procesu, v katerem so vdolbine ali celice izrezljane, jedkane, udarjane ali ulite v povr\xc5\xa1ino kovinskega predmeta in napolnjene s steklastim emajlom. Predmet se nato \xc5\xbege, dokler se lo\xc5\xa1\xc4\x8d ne spoji in ko se ohladi, se povr\xc5\xa1ina predmeta polira. Neizrezljani deli prvotne povr\xc5\xa1ine ostanejo vidni kot okvir za oblike lo\xc5\xa1\xc4\x8da; v srednjeve\xc5\xa1kih delih so po navadi pozla\xc4\x8deni.  Ime izvira iz franco\xc5\xa1\xc4\x8dine za 'dvignjeno polje', 'polje', kar pomeni ozadje, \xc4\x8deprav tehnika v praksi zni\xc5\xbeuje povr\xc5\xa1ino, ki jo je treba emajlirati, namesto da dvigne preostanek povr\xc5\xa1ine._NEWLINE_Tehnika se uporablja \xc5\xbee od anti\xc4\x8dnih \xc4\x8dasov, \xc4\x8deprav ni ve\xc4\x8d med najpogosteje uporabljenimi tehnikami emajliranja. Champlev\xc3\xa9 je primeren za pokrivanje razmeroma velikih povr\xc5\xa1in in za figurativne slike, \xc4\x8deprav je bil prvi\xc4\x8d uporabljen v keltski umetnosti za geometrijske modele. V romanski umetnosti je bil njegov potencial v celoti izkori\xc5\xa1\xc4\x8den, okrasitev skrinjic, plo\xc5\xa1\xc4\x8d in posod, Limogesu in drugih sredi\xc5\xa1\xc4\x8dih._NEWLINE_Champlev\xc3\xa9 se razlikuje od tehnike cloisonne emajle, v kateri so vdolbine ustvarjene s spajkanjem ravnih kovinskih trakov na povr\xc5\xa1ino predmeta. Razlika med tehnikami je podobna tehnikam v lesu kot je  intarzija in markenterijja. Razlikuje se od tehnike basse-taille, ki je uspela v najkakovostnej\xc5\xa1em gotskem delu, saj so dna vdolbin za sklenino groba, zato se uporabljajo le neprozorne barve emajla. V basse-taille so oblikovane vdolbine, uporabljeni so prosojni emajli, za bolj subtilne u\xc4\x8dinke, kot v pari\xc5\xa1kem Kraljevem pokalu iz 14. stoletja.\n_START_SECTION_\nZgodnji champlev\xc3\xa9\n_START_PARAGRAPH_\nEmajl je bil najprej uporabljen na majhnih kosih nakita in je pogosto razpadel v starih predmetih, ki so bili zakopani. Dosledna in pogosta uporaba champlev\xc3\xa9 tehnike se najprej vidi v lat\xc3\xa8nskega sloga zgodnje keltske umetnosti v Evropi, od 3. ali 2. stoletja pr. n. \xc5\xa1t., kjer je bila prevladujo\xc4\x8da barva rde\xc4\x8da, ki je bila morda namenjena kot imitacija rde\xc4\x8dih koral (kot se je uporabljal na Withamskem \xc5\xa1\xc4\x8ditu), baza pa je bila obi\xc4\x8dajno bronasta. Oto\xc5\xa1ki Kelti na britanskih otokih so \xc5\xa1e posebej pogosto uporabljali tehniko, ki je vidna kot poudarki na reliefni dekoraciji \xc5\xa1\xc4\x8dita iz Batterseaja in drugih kosov.  Toda to je bila tehni\xc4\x8dno neprava sklenina v obi\xc4\x8dajnem pomenu besede, ker se je steklo ogrevalo \xc5\xa1ele, ko je postala mehka pasta, preden je bila potisnjena na svoje mesto. To je v\xc4\x8dasih neformalno znano kot emajliranje s 'pe\xc4\x8datnim voskom' in se lahko opi\xc5\xa1e kot 'steklen vlo\xc5\xbeek' ali podobni izrazi. Prave tehnike emajliranja, pri kateri se steklena pasta uvaja in odpu\xc5\xa1\xc4\x8da, dokler se ne raztopi, so se nau\xc4\x8dili od Rimljanov.  Najzgodnej\xc5\xa1i literarni opis emajla je gr\xc5\xa1kega sofista Filostrata III., ki je v svojih Icones (Bk I, 28) zapisal, da opisuje barven konjski komat: \xc2\xbbRe\xc4\x8deno je, da barbari v oceanu te barve prelivajo na ogret bron in da dr\xc5\xbeijo, da postanejo trde kot kamen in ohranjajo modele, ki so na njih narejeni\xc2\xab._NEWLINE_Keltski krivo\xc4\x8drtni slogi so bili zelo u\xc4\x8dinkoviti v sklenini in so se uporabljali skozi rimsko obdobje, ko so ve\xc4\x8dinoma izginili v drugih medijih. Staffordshirska mo\xc4\x8dvirna ponev je trulla iz 2. stoletja z velikimi emajliranimi kroglami v \xc5\xa1tirih barvah emajla, ki jo je naro\xc4\x8dil ali pripravil Draco, vojak, morda gr\xc5\xa1ki, kot spominek njegove slu\xc5\xbebe na Hadrijanovem zidu. Je ena od skupin podobnih emajliranih posod, ki jih najdemo v Veliki Britaniji in severni Galiji. Manj\xc5\xa1i predmeti iz podobnih kontekstov vklju\xc4\x8dujejo bro\xc5\xa1ke in drug nakit in nosilce za konjske jermene, kot jih je opisal Filostrat. Ob koncu rimskega cesarstva so se pojavile nove oblike: zaklju\xc4\x8dki vse bolj domiselnih polkro\xc5\xbenih keltskih bro\xc5\xa1k so postali okra\xc5\xa1eni s champlev\xc3\xa9jem, tako kot drugi pritrdilni elementi in okovje ter obe\xc5\xa1alniki. Ti zadnji so \xc5\xbee dolgo zmedli umetnostne zgodovinarje, saj ni samo njihov namen nejasen, temve\xc4\x8d jih ve\xc4\x8dinoma najdemo v anglosa\xc5\xa1kem in vikin\xc5\xa1kem kontekstu, vklju\xc4\x8dno s tremi v Sutton Hoo, vendar njihova dekoracija uporablja prete\xc5\xbeno keltske motive. Ena od posod iz Sutton Hooja je bila popravljena, vendar v druga\xc4\x8dnem, germanskem slogu. Skupaj proizvodnja razli\xc4\x8dnih vrst skodelic zajema obdobje 400\xe2\x80\x931100.  Medtem ko vodilni strokovnjak, Rupert Bruce-Mitford, vidi posode kot izdelke 'keltskih' delavnic, ki so morda pogosto na Irskem, v istem obdobju zmanj\xc5\xa1uje uporabo velikih povr\xc5\xa1in champlev\xc3\xa9ja v najbolj okra\xc5\xa1enih keltskih bro\xc5\xa1kah. \xc4\x8ceprav so podobne gemam, \xc5\xa1e vedno najdemo poudarke emajla, nekatere v millefiori. V anglosa\xc5\xa1ki umetnosti, tako kot v ve\xc4\x8dini Evrope in bizantinskega sveta, je bilo to obdobje, ko je v emajliranju tehnika cloisonn\xc3\xa9 prevladovala.\n_START_SECTION_\nRomansko\n_START_PARAGRAPH_\nChamplev\xc3\xa9 je \xc5\xa1e posebej povezan z romansko umetnostjo in mnogi izmed najbolje ohranjenih predmetov v slogu so zna\xc4\x8dilni za tehniko. Zelo se je pove\xc4\x8dala uporaba tehnike na ve\xc4\x8d podro\xc4\x8djih v poznem 11. stoletju, tako kot je dozorel romanski slog. Neposredni vir sloga ostaja nejasen; predlagani so bili razli\xc4\x8dni eksoti\xc4\x8dni izvori, vendar je verjetno povezana z veliko raz\xc5\xa1irjenostjo uporabe vitraja v istem obdobju. Obi\xc4\x8dajno so se uporabljale bakrene ali bronaste podlage, ki so bile mehke in enostavne za uporabo, pa tudi razmeroma poceni, vendar je bilo treba uporabiti barve v toplotnih neprozornih emajlih. Modra je bila zdaj prevladujo\xc4\x8da barva, kot v vitrajih; najbolj\xc5\xa1a modra v slikarstvu (bodisi na steni, tabli ali rokopisu) je bila zelo draga, medtem ko je v steklu bogata modra lahko dostopna._NEWLINE_Najbolj znani so mozanski in emajli iz Limogesa in figure, izrezljane v bakrene plo\xc5\xa1\xc4\x8de, ka\xc5\xbeejo izjemen ob\xc4\x8dutek za linije. Tripih iz Stavelota v New Yorku je primer najbolj\xc5\xa1ega mozanskega dela, Becketova \xc5\xa1katlica v Londonu pa zgodnji del iz Limogesa. Znana so imena \xc5\xa1tevilnih mozanskih zlatarskih emajlerjev. [[relief (umetnost)|Relief in popolnoma modelirane figure so bile tudi emajlirane, nekatere kovinske podlage pa so bile oblikovane s kladivom v kalupe. Proizvodnja Limoges se je stalno pove\xc4\x8devala v koli\xc4\x8dini in do gotskega obdobja se je zmanj\xc5\xa1ala kakovost, vendar je zagotovila dokaj poceni izdelek, zlasti skrinj za relikvije, proizvedenih v polindustrijskem obsegu in izvo\xc5\xbeenih po vsej Evropi. \xc5\xa0panski emajl, ki se jih zlahka razlikuje od dela v Limogesu, je bil prav tako proizveden v velikem obsegu. Mozansko delo je bilo v\xc4\x8dasih pozla\xc4\x8deno ali posrebreno, v Limogesu in \xc5\xa0paniji pa  navadno pobakreni in mnoga mozanska dela so to tudi uporabljala, kot v prikazanih primerih. Ta primer prikazuje tudi me\xc5\xa1anje razli\xc4\x8dnih barv in odtenkov znotraj iste celice, ki se tukaj uporabljajo v celotnem oblikovanju na kompleksen na\xc4\x8din, medtem ko je v primeru Limoges spodaj veliko manj in veliko enostavnej\xc5\xa1a uporaba te te\xc5\xbeke tehnike. _NEWLINE_Podobna tehnika je bila na Japonskem znana kot shippou-zogan, kjer je veljala za obliko tau\xc5\xa1iranja (umetnost vna\xc5\xa1anja razli\xc4\x8dnih kovin drug v drugega - tipi\xc4\x8dno zlato ali srebro v temno oksidirano jeklo - da bi dobili zapletene vzorce, podobne nielu)."