b'\n_START_ARTICLE_\nNavidezni pomnilnik\n_START_PARAGRAPH_\nNav\xc3\xaddezni pomn\xc3\xadlnik (tudi virtu\xc3\xa1lni pomn\xc3\xadlnik) (angle\xc5\xa1ko virtual memory) je zna\xc4\x8dilnost ra\xc4\x8dunalni\xc5\xa1kih sistemov, kjer se uporablja\xc2\xa0\xc2\xbbtrajno\xc2\xab\xc2\xa0shranjevanje podatkov za pomo\xc4\x8d pri izvajanju procesorskih funkcij, in se s tem osvobodi ve\xc4\x8d bralno pisalnega pomnilnika (RAM-a) oziroma glavnega pomnilnika.\n_START_SECTION_\nOsnove pomnilnikov\n_START_PARAGRAPH_\nProcesor je zelo hitra naprava za obdelovanje podatkov in zato potrebuje tudi hiter pomnilnik, da lahko dostopa do teh podatkov. Ampak ker so hitri pomnilniki zelo dragi je zmogljivost le teh v ra\xc4\x8dunalniku zelo majhna in zmogljivost po\xc4\x8dasnih zelo velika. Zato ra\xc4\x8dunalnik ne bere podatkov neposredno z diska in jih zato pred tem za\xc4\x8dasno nalo\xc5\xbei v RAM in jih prebere od tam. Celo iz RAM-a jih ne obdeluje vedno neposredno, ampak pogosto dostopane podatke in ukaze shranjuje v posebnih registrih in tako imenovanih cache-ih (predpomnilnikih).\n_START_SECTION_\nKaj je navidezni pomnilnik (Virtual memory)\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina dana\xc5\xa1njih osebnih ra\xc4\x8dunalnikov ima okoli 2-8 GB RAM-a, kar pa ni dovolj da bi vse dana\xc5\xa1nje aplikacije, ki zavzmejo veliko koli\xc4\x8dino pomnilnika, bile nalo\xc5\xbeene naenkrat v njem. \xc4\x8ce bi bila velikost pomnilnika omejena z RAM-om, bi lahko zagnali le dolo\xc4\x8deno \xc5\xa1tevilo aplikacij in bi za zagon nove morali kon\xc4\x8dati \xc5\xbee zagnano aplikacijo, ki zasede enako ali ve\xc4\x8d pomnilnika kot na novo zagnana. Tudi aplikacij ki so ve\xc4\x8dje od RAM-a ne bi mogli zagnati. V dana\xc5\xa1njih ve\xc4\x8dopravilnih operacijskih sistemih se tak\xc5\xa1ne probleme re\xc5\xa1uje z navideznim pomnilnikom._NEWLINE_Navidezni pomnilnik ali navidezno naslavljanje pomnilni\xc5\xa1kega prostora je lastnost ra\xc4\x8dunalnika, da lahko naslovi ve\xc4\x8dji glavni pomnilni\xc5\xa1ki prostor (RAM) kot ga je fizi\xc4\x8dno prisotnega. Za shranjevanje podatkov, ki se shranjujejo izven dosega pomnilnika, se uporablja po\xc4\x8dasnej\xc5\xa1i, ampak prostornej\xc5\xa1i, trdi disk. To naredi operacijski sistem povsem nevidno uporabniku z uporabo ostranjevanja. To opazimo le, ko preklapljamo iz enega programa v drugega, ko pride do kratke zakasnitve, saj se mora vsebina z diska prepisati v RAM. Celo programi, ki se izvr\xc5\xa1ujejo, delujejo kot da niso shranjeni na disku, ker operacijski sistem simulira ve\xc4\x8dji RAM in tako prepri\xc4\x8da program, da je nalo\xc5\xbeen v RAM-u. Zato se programerjem ni potrebno ubadati s tem kako bodo izmenjevali podatke med trdim diskom in RAM-om, ker to za njih opravi \xc5\xbee OS. OS lahko simulira tako velik pomnilnik kot je celoten naslovni prostor procesorja (32-biten: 4GB, 64-biten: 18EB oz. 2 na 64 bitov)\n_START_SECTION_\nZgodovina navideznega pomnilnika\n_START_PARAGRAPH_\nPred razvojem navideznega pomnilnika so morali programji v 40-ih in 50. letih sami sprogramirati upravljanje z RAM-om in diskom, ter kopiranjem med njima._NEWLINE_Navidezni pomnilnik je bil razvit med leti 1959 \xe2\x80\x93 1962 v University of Manchester za ra\xc4\x8dunalnike Atlas. Ampak preden je bil navidezni pomnilnik lahko predstavljen kot stabilna celota, so morali izvesti veliko eksperimentov, modelov in teorij, da so odpravili vse napake in slabosti ter pove\xc4\x8dali zmogljivost. V ta namen je morala biti razvita tudi posebna aparaturna oprema (hardware) za hitrej\xc5\xa1e izvajanje teh operacij._NEWLINE_IBM je \xc5\xbee leta 1969 pokazal, kako je lahko sistem z uporabo navideznega pomnilnika enako hiter ali celo hitrej\xc5\xa1i kot sistem, ki je imel posebej sprogramirano dostopanje do RAM-a in trdega diska, torej brez navideznega pomnilnika. Kljub temu se je navidezni pomnilnik v osebnih ra\xc4\x8dunalnikih pojavil komaj leta 1991 z ra\xc4\x8dunalnikom System 7 podjetja Apple Macintosh in pozneje leta 1992 z OS Windows 3.1 podjetja Microsoft.'