b'\n_START_ARTICLE_\nArvad\n_START_SECTION_\nAnti\xc4\x8dna zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nArvad je v Bibliji omenjen kot prao\xc4\x8de kanaanskega ljudstva Arvaditov._NEWLINE_Otok je bil naseljen s Feni\xc4\x8dani \xc5\xbee v 2. tiso\xc4\x8dletju pr. n. \xc5\xa1t. Pod Feni\xc4\x8dani je  mesto postalo neodvisna mestna dr\xc5\xbeava Arvad Aradus ali Jazirat. Slednje ime pomeni \xc2\xbbotok\xc2\xab. Feni\xc4\x8dansko ime se je verjetno glasilo Ajnook. Arvad je omenjen kot ena od prvih demokrati\xc4\x8dnih republik v Levantu, v kateri je vladalo ljudstvo in ne monarh. V Gr\xc4\x8diji so ga poznali kot Arados. V drugih anti\xc4\x8dnih virih je omenjeno tudi kot Arpad in Arfad, Antioh I. Soter pa ga je preimenoval v Antiohia in Pieria. Bil je pomembno izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za trgovske odprave v dolino reke Oront. _NEWLINE_V mestu je bilo veliko utrdb in hi\xc5\xa1, visokih tudi ve\xc4\x8d nadstropij, cel otok, dolg pribli\xc5\xbeno 800 m in \xc5\xa1irok 500 m, pa je bil obdan z masivnim obzidjem. Na vzhodni strani otoka, obrnjeni proti celini,  je bilo umetno pristani\xc5\xa1\xc4\x8de.  Mesto se je \xc5\xbee zelo zgodaj razvilo v trgovsko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de, tako kot ve\xc4\x8dina feni\xc4\x8danskih mest na sredozemski obali. Imelo je veliko ladjevje, omenjeno celo na spomenikih v Egiptu in Asiriji. Zgleda, da je imelo tudi nekak\xc5\xa1no nadoblast nad severnimi feni\xc4\x8danskimi mesti od izliva Oronta do severnih meja Libanona, podobno kot Sidon na jugu. Imel je svojo vladarsko dinastijo in koval svoj denar. Ohranilo se je nekaj imen njegovih vladarjev. _NEWLINE_Prebivalci mesta so v Prvi Mojzesovi knjigi (10:18) omenjeni kot Noetovi potomci, Ezekiel (27:11) pa jih omenja kot pomor\xc5\xa1\xc4\x8dake in vojake v slu\xc5\xbebi Tira, ki so osvojili nekaj mest na celini, med njimi Maratos (Amrit)  in Simiro. Prvo je bilo na celini nasproti Arvada, drugo pa nekaj kilometrov  ju\xc5\xbeneje._NEWLINE_Arvad je leta 1472 pr. n. \xc5\xa1t. osvojil faraon Tutmoz III. na pohodu v Sirijo. Omenjeno je na pohodih Ramzesa II. v prvi polovici 13. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. in Amarnskih pismih (44 in 28) kot pobudnik zveze z Amoriti in napadalec na egip\xc4\x8danske posesti v Siriji. Pribli\xc5\xbeno 1200 let kasneje so mesto oplenili napadalci iz Male Azije ali sredozemskih otokov, vendar se je po njihovem izgonu opomoglo._NEWLINE_Pomen Arvada kot pomorskega mesta je omenjen v napisih asirskega kralja Tiglat-Pileserja I. okoli 1020 pr. n. \xc5\xa1t., ki pravijo, da je kralj s svojimi ladjami odplul v Arvad. A\xc5\xa1urnarsipal II. je okoli leta 876 pr. n. \xc5\xa1t. mestu nalo\xc5\xbeil pla\xc4\x8devanje davka, vendar se je temu uprlo. 200 mo\xc5\xbe iz Arvada je omenjenih med zavezniki Hadadezerja, kralja Aram-Damaska v bitki pri Karkarju okoli leta 854 pr. n. \xc5\xa1t., v kateri se je o\xc4\x8ditno cela Sirija spopadja s \xc5\xa0almaneserjem III. V tistem \xc4\x8dasu je v Arvadu vladal kralj Matan Baal. Okoli leta 701  pr. n. \xc5\xa1t. je vladal kralj Abd-ilihit, ki je  moral Tiglat-Pileserju III. in Sanheribu pla\xc4\x8devati davek. Asurbanipal je okoli leta 664 pr. n. \xc5\xa1t.  prisilil arvadskega kralja Jakinluja, da je v njegov harem poslal eno od svojih h\xc4\x8dera._NEWLINE_Pod Perzijci je bilo Arvadu dovoljeno, da se je zdru\xc5\xbeil v konfederacijo s Sidonom in Tirom s skupnim svetom v Tripoliju.  Med pohodom Aleksandra Velikega na Sirijo leta 332 pr. n. \xc5\xa1t. se mu je arvadski kralj Strato brez odpora vdal in s svojim ladjevjem sodeloval v Aleksandrovem napadu na Tir. Zgleda, da je zato u\xc5\xbeival nekaj naklonjenosti selevkidskih kraljev in imel pravico so azila politi\xc4\x8dnih beguncev. V rimskem odloku okoli  leta 138 pr. n. \xc5\xa1t., povezanem tudi z drugimi mesti in vladarji na vzhodu, je dolo\xc4\x8dilo, naj bodo naklonjeni Judom. Odlok je bil napisan po tem, ko se je Rim za\xc4\x8del vtikati v dogajanja v Siriji in Judeji, in ka\xc5\xbee, da je bil Arvad takrat \xc5\xa1e vedno pomembno mesto.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0kofija\n_START_PARAGRAPH_\nV kr\xc5\xa1\xc4\x8danskem obdobju je Arvad postal \xc5\xa1kofija in se preimenoval v Arad (Aradus), sosednji Tartus pa v Antarad. Atanazij Aleksandrijski poro\xc4\x8da, da so med vladanjem rimskega cesarja Konstantina Velikega (vladal 306-337) aradskega in antaradskega katoli\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa Cimatija pregnali arijani. Na Prvem koncilu v Konstantinoplu leta 381 je prisostvoval aradski \xc5\xa1kof Mocim. Za  Prvi efe\xc5\xa1ki koncil leta 431 nekateri viri govorijo o aradskemu in antaradskem \xc5\xa1kofu Museu, medtem ko drugi omenjajo samo aradskega ali samo antaradskega \xc5\xa1kofa. Na koncilu v Kalcedonu leta 451 sta prisostvovala  \xc5\xa1kof Antarada Aleksander in \xc5\xa1kof Arada Pavel, medtem ko je na koncilu v Antiohiji, ki je bil malo pred tem, sodeloval Pavel kot \xc5\xa1kof Arada in Antarada._NEWLINE_Leta 458 je pismo \xc5\xa1kofov province Fenicija Prima bizantinskemu cesarju Leonu I. Tra\xc4\x8danu podpisal aradski \xc5\xa1kof Atik. V pismu protestira zaradi umora aleksandrijskega \xc5\xa1kofa Proterija. V pismu \xc5\xa1kofov province Fenicija Prima antio\xc5\xa1kemu patriarhu Severu je omenjen antaradski \xc5\xa1kof Teodor ali Teodozij, ki je umrl leta 381. Pismo se je prebralo na sinodi, ki jo je sklical patriarh Menej Konstantinopelski. Dokumente Drugega koncila v Konstantinoplu je podpisal aradski \xc5\xa1kof Asinkretij. V \xc4\x8dasu kri\xc5\xbearskih vojn se je Antarad preimenoval v Tartus ali Tortosa in postal sede\xc5\xbe \xc5\xa1kofije latinske cerkve. \xc5\xa0kofi so bili pristojni tudi za Arad in Maraklejo (morda Rahlejo)._NEWLINE_Leta 1295 se je tartu\xc5\xa1ka \xc5\xa1kofija priklju\xc4\x8dila k \xc5\xa1kofiji s sede\xc5\xbeem v Famagusti na Cipru. Arad je zdaj naslovni sede\xc5\xbe \xc5\xa1kofije katoli\xc5\xa1ke cerkve.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbearsko obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nV obdobju kri\xc5\xbearskih vojn je bil otok Ruad v poznem 13. stoletju kri\xc5\xbearsko mosti\xc5\xa1\xc4\x8de in zadnje kri\xc5\xbearsko ozemlje v Sveti de\xc5\xbeeli. _NEWLINE_Kri\xc5\xbearji so leta 1291 izgubili Ako, zadnjo trdnjavo na celini. Sede\xc5\xbe propadlega Jeruzalemskega kraljestva so preselili na Ciper. Leta 1300 so proti muslimanom sklenili zavezni\xc5\xa1tvo z mongolskim kanom Gazanom  Na Cipru so organizirali vojsko pribli\xc5\xbeno 600 mo\xc5\xbe Almarika Lusignana, sina Huga III. Ciprskega, templjarjev in hospitalcev. Vojake  in njihove konje so prepeljali na Ruad, od koder so napadli Tartoso in \xc4\x8dakali na mongolske okrepitve. Ker Mongoli niso pri\xc5\xa1li, je kr\xc5\xa1\xc4\x8danska na Ruadu pustila voja\xc5\xa1ko posadko in se vrnila na Ciper. Pape\xc5\xbe Klemen V. je templjarje nagradil z lastni\xc5\xa1tvom nad otokom. Templjarji so imeli leta 1302 na otoku 120 vitezov, 500 lokostrelcev in 400 sirskih pomo\xc4\x8dnikov pod poveljstvom templjarskega  mare\xc5\xa1ala (vrhovnega komandanta) Barth\xc3\xa9lemyja de Quincyja. _NEWLINE_Februarja 1301 so pri\xc5\xa1li Mongoli z vojsko 60.000 mo\xc5\xbe, ki je samo plenila po Siriji in njeni okolici. Mongolski poveljnik Kutluka je v dolini Jordana pustil 20.000 konjenikov, da bi branili Damask, v katerem je imenoval svojega guvernerja. Mongoli so se kmalu zatem umaknili._NEWLINE_Egip\xc4\x8danski mameluki, ki so za\xc4\x8deli sistemati\xc4\x8dno osvajati Palestini in Sirijo, so posku\xc5\xa1ali osvojiti tudi Ruad. Mamelu\xc5\xa1ka vojska se je izkrcala na otoku, se spopadla s kri\xc5\xbearji  in za\xc4\x8dela oblegati mesto.  26. septembra 1302 so se kri\xc5\xbearji vdali pod pogojem, da se jim dovoli nemoten odhod. Mameluki dogovora niso spo\xc5\xa1tovali in pobili vse lokostrelce in sirske pomo\xc4\x8dnike, templjarske viteze pa poslali v kairsko je\xc4\x8do.'