b"\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Gregor VII.\n_START_SECTION_\nPoreklo in otro\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nGregor VII., rojen Hildebrand Aldobrandeschi [aldobrand\xc3\xa8ski], izhaja iz skromne dru\xc5\xbeine in njegov natan\xc4\x8dni datum rojstva ni znan. Po novej\xc5\xa1ih odkritjih je umrl star okrog 70 let in bi potem mogli njegovo rojstvo staviti okrog leta 1015 , vendar razni \xc5\xbeivljenjepisi prina\xc5\xa1ajo razli\xc4\x8dne datume med 1015 in 1030._NEWLINE_O njegovih mladostnih letih ni podatkov. Verjetno so njegovi predniki bili lombardskega porekla; nekateri so njegovo ime pozneje povezovali s plemi\xc5\xa1ko rodovino Aldobrandinijev, vendar zanesljivi viri poro\xc4\x8dajo, da je bil njegov o\xc4\x8de Bonizo tesar ali kmet, medtem ko matere ne omenjajo._NEWLINE_V ne\xc5\xbeni mladosti je pri\xc5\xa1el Gregor v Rim, da bi prejel vzgojo v samostanu svete Marije na Aventinskem gri\xc4\x8du, ki ga je vodil kot opat njegov stric po materini strani Lavrencij (Laurentius).\n_START_SECTION_\nMladost v cerkveni slu\xc5\xbebi\n_START_PARAGRAPH_\nStroga benediktinska na\xc4\x8dela in visoka izobrazba, ki jo je mladi Hildebrand prejel v samostanu, so gotovo vplivali na nastanek in razvoj ideje o cerkveni obnovi, ki jo je pozneje neustra\xc5\xa1eno zagovarjal in izvajal. Postal je tajnik Janeza Gracijana (Johannes Gratianus), nad\xc5\xbeupnika pri Svetem Janezu pri Latinskih vratih in poznej\xc5\xa1ega pape\xc5\xbea Gregorja VI.. _NEWLINE_Ko je svetorimski cesar Henrik III. odstavil Gregorja VI. in ga poslal v izgnanstvo v Nem\xc4\x8dijo, je pape\xc5\xbea spremljal njegov zvesti kaplan Hildebrand \xc4\x8dez Alpe v K\xc3\xb6ln, kjer je ostal do njegove smrti 1047. Nato se je umaknil v Cluny in tam prebival ve\xc4\x8d kot leto dni.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xa1ki svetovalec\n_START_PARAGRAPH_\nV Besan\xc3\xa7onu se je Hildebrand januarja 1049 sre\xc4\x8dal z Brunom, toulskim \xc5\xa1kofom, ki je kmalu nato postal pape\xc5\xbe z imenom Leon IX.. Pape\xc5\xbe ga je kmalu po nastopu slu\xc5\xbebe poklical v Rim ter imenoval za diakona ter upravitelja cerkvenega premo\xc5\xbeenja. Hildebrand je pokazal izredno sposobnost za upravljanje, ki ga je tudi pozneje ozna\xc4\x8devala pri pape\xc5\xbeevanju. _NEWLINE_1054. ga je pape\xc5\xbe kot legata poslal v Francijo, da bi preiskal Berengarjevo (Berengarius) zadevo. Ko je Leon umrl, je na Hildebrandovo priporo\xc4\x8dilo postal pape\xc5\xbe Beghard, eichstadski \xc5\xa1kof, ki si je nadel ime Viktor II., a je kmalu umrl. Nasledil ga je \xc5\xa0tefan X., ki je legata potrdil in ga poslal v Nem\xc4\x8dijo, a ni do\xc4\x8dakal njegove vrnitve, vendar je \xc5\xbee umirajo\xc4\x8d prepovedal dolo\xc4\x8danje naslednika pred Hildebrandovo vrnitvijo. Trenutni zastoj je izkoristila rimska aristokracija, ki je izvolila pape\xc5\xbea Benedikta X., ki ga pri\xc5\xa1tevamo med protipape\xc5\xbee. Na \xc4\x8delu 300 normanskih voj\xc5\xa1\xc4\x8dakov je Hildebrand  osebno nastopil proti Benediktu in ga prisilil k odstopu. Nato je zagotovil izvolitev doma\xc4\x8dina Gerarda, florentinskega in burgundijskega \xc5\xa1kofa, ki si je privzel ime Nikolaj II. (1059-1061)  _NEWLINE_Ta postopek je izredne va\xc5\xbenosti, ker uvaja v poznej\xc5\xa1e Hildebrandove odloke, ki jih je izdal kot pape\xc5\xbe Gregor VII., in sicer neveljavnost izvolitve s strani lai\xc4\x8dnih volivcev._NEWLINE_Nikolaja je nasledil Aleksander II., ki je Hildebranda, sedaj \xc5\xbee arhidiakona, potrdil za svetovalca in za\xc4\x8del izvajati reforme po njegovih na\xc4\x8delih. Utrdil je sodelovanje z Normani na jugu polotoka in se zavzel za protigermansko gibanje na severu Italije. Predvsem pa je odlo\xc4\x8dil, da volijo pape\xc5\xbea samo kardinali brez sodelovanja ali celo odobritve s strani posvetnih oblasti.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde naslednji dan po smrti Aleksandra II. so kardinali 22. aprila 1073 izvolili Hildebranda za pape\xc5\xbea, na enoglasno odobravanje ljudstva. Po dolo\xc4\x8dbi Nikolaja II. je bila cesarju priznana pravica sodelovanja pri pape\xc5\xa1kih volitvah, kakor tudi potrditev izvoljenega pape\xc5\xbea. Nem\xc5\xa1ki \xc5\xa1kofje, ki so poznali Hildebrandovo doslednost v izvajanju obnove, so hoteli na vsak na\xc4\x8din prepre\xc4\x8diti cesarjevo soudele\xc5\xbebo, da bi ne pri\xc5\xa1lo do trenja. Ko je pa cesarjev poobla\xc5\xa1\xc4\x8denec grof Eberhard iz Nettenburga podal ugodno poro\xc4\x8dilo o poteku izvolitve, jo je cesar Henrik IV. brez pridr\xc5\xbekov odobril. To je bila tudi zadnja vladarska potrditev pape\xc5\xa1kih volitev v zgodovini. Novi pape\xc5\xbe je med tem prejel duhovni\xc5\xa1ko posve\xc4\x8denje, slovesno \xc5\xa1kofovsko posve\xc4\x8denje pa na praznik apostolov Petra in Pavla, 29. junija 1073. Privzel si je ime Gregor kot spomin na svojega dobrotnika in podpornika Gregorja VI. _NEWLINE_Prenova Cerkve, za katero so se zavzemali tudi njegovi predhodniki, je pod Gregorjem VII. dosegla svoj vrhunec; po njem se v zgodovini imenuje gregorijanska reforma. Gregorjev program je bil enostaven: Bog mora v svojem kraljestvu nemoteno delovati; kakor du\xc5\xa1a vlada nad telesom, tako mora vladati tudi duhovna oblast nad svetno. To je bilo odprto nasprotovanje cesarjevi oblasti. Po Gregorju ima pape\xc5\xbe, najvi\xc5\xa1ji nosilec duhovne oblasti, celo pravico nevrednega vladarja odstaviti in njegove podlo\xc5\xbenike odvezati od pokor\xc5\xa1\xc4\x8dine. Gregor VII. je vse te misli povzel v sloviti zbirki Dictatus papae._NEWLINE_Tudi njegovo odlo\xc4\x8dno in strokovno vodenje administracije je upravo cerkvenih lasti uredilo in z uspe\xc5\xa1nimi terjatvami obnovilo premo\xc5\xbeenje, s katerim so se poprej okori\xc5\xa1\xc4\x8dali rimski plemi\xc4\x8di in Normani, ki jim je bil pape\xc5\xbe Nikolaj II. dodelil velike koncesije.\n_START_SECTION_\nSimonija, lai\xc4\x8dna investitura in celibat\n_START_PARAGRAPH_\nV prepri\xc4\x8danju, da mora duhovna oblast prevladati nad posvetno, se je Gregor lotil prenove Cerkve. Nastopil je proti simoniji in \xc5\xbeenitvi duhovnikov, najmo\xc4\x8dneje pa je odmeval njegov boj proti lai\xc4\x8dni investituri. Na postni sinodi 1074 je zagrozil s cerkvenimi kaznimi vsem, ki bi s podkupovanjem prejeli kako cerkveno slu\xc5\xbebo, in je prepovedal \xc5\xbeenitev duhovnikov. Naslednje sinode so zahteve poostrile: 1075. je ukazal simonisti\xc4\x8dne klerike odstaviti, o\xc5\xbeenjenih duhovnikov pa naj se ljudstvo izogiba. Sinoda 1078. je od \xc5\xa1kofov zahtevala, da ne smejo ve\xc4\x8d trpeti o\xc5\xbeenjenih duhovnikov. _NEWLINE_Da ti odloki ne bi ostali zgolj na papirju, je pape\xc5\xbe za posamezne de\xc5\xbeele imenoval stalne legate, ki naj bi nadzorovali izvajanje cerkvene obnove. V Franciji je tako pape\xc5\xa1ki poslanec odstavil simonisti\xc4\x8dnega \xc5\xa1kofa Manaseja v Reimsu. Vso podporo reformam pa je dajal u\xc4\x8deni profesor teologije v istem mestu Bruno iz K\xc3\xb6lna, ki se je 1084. s \xc5\xa1estimi tovari\xc5\xa1i naselil v samotni gorski dolini La Chartreuse pri Grenoblu in s tem ustanovil kartuzijanski red.\n_START_SECTION_\nSpor s Henrikom IV.\n_START_PARAGRAPH_\nGregor si je prizadeval, da bi duhovno oblast osvobodil izpod svetne in ji zagotovil avtoriteto, ki ji pripada, zlasti v Petrovem nasledniku. Odlo\xc4\x8dnost v boju zoper lai\xc4\x8dno investituro mu je nakopala mnogo nev\xc5\xa1e\xc4\x8dnosti in sovra\xc5\xbenosti. Najhuj\xc5\xa1i njegov nasprotnik sta postala svetorimski cesar Henrik IV. in njegova desna roka - ubogljivi protipape\xc5\xbe Klemen. _NEWLINE_Leta 1076, ko mu je bilo komaj 26 let, je Henrik odstavil pape\xc5\xbea, na kar je Gregor odgovoril z izob\xc4\x8denjem cesarja. Trideset let prej je cesarjev predhodnik Henrik III. uspe\xc5\xa1no odstavil kar tri pape\xc5\xbee, a sedaj kaj takega ni bilo ve\xc4\x8d mogo\xc4\x8de izvesti predvsem zaradi notranje nem\xc5\xa1ke politike. Aristokracija se je postavila na stran pape\xc5\xbea, da bi zmanj\xc5\xa1ala cesarjev ugled, in uporna sa\xc5\xa1ka plemena so izkoristila prilo\xc5\xbenost za ponovno vstajo. Nem\xc5\xa1ki princi so zahtevali od Henrika, da prosi pape\xc5\xbea opro\xc5\xa1\xc4\x8denja, sicer bodo izvolili novega kralja. Henrik je sprva sku\xc5\xa1al prejeti odvezo s posredovanjem svojih osebnih poslancev, ki jih pa Gregor sploh ni sprejel, zato se je odlo\xc4\x8dil, da pape\xc5\xbea moralno prisili z izkazanjem vdanosti in pokor\xc5\xa1\xc4\x8dine. Odpravil se je osebno v Kanoso (Canossa), kjer se je pape\xc5\xbe trenutno nahajal v enem od gradov grofice Matilde. Tu ga je pape\xc5\xbe pustil tri dni \xc4\x8dakati pred vrati, nakar ga je sprejel kot spokornika in mu dal odvezo. Vendar to \xc5\xa1e ni pomenilo politi\xc4\x8dnega sporazuma, posebno ne v zvezi z investiturami. _NEWLINE_Po povratku domov Henrik ni bil dele\xc5\xbeen ve\xc4\x8djega upo\xc5\xa1tevanja, saj so princi celo izvolili drugega kralja, Rudolfa \xc5\xa0vabskega. Pape\xc5\xbe Gregor se ni vme\xc5\xa1al v te interne nem\xc5\xa1ke spore vse do leta 1080, ko se je postavil na Rudolfovo stran in ponovno izob\xc4\x8dil Henrika. A tokrat okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine niso bile zanj ugodne. Ljudje niso videli zadostnih razlogov za to izob\xc4\x8denje in so za\xc4\x8deli dvomiti v pape\xc5\xbea. Po drugi strani je tudi Henrik dozorel v modrega vladarja, ki si je znal pridobiti naklonjenost kar trinajstih kardinalov. Odstavil je Gregorja in imenoval namestnika, ki ga je po treh letih imenoval za pape\xc5\xbea (protipape\xc5\xbe Klemen III.). Nato je z vojsko napadel Rim in prisilil Gregorja, da se je zatekel v trdnjavo Castel Sant'Angelo. Po nekaj mesecih obleganja in brezplodnih pogajanj je Gregor poklical na pomo\xc4\x8d Normane, ki so sicer pregnali nem\xc5\xa1ko vojsko, a so se nato predali plenitvi in opusto\xc5\xa1enju mesta. Ko so zapustili Rim, so Normani pospremili Gregorja VII. na svoja posestva v Salernu.\n_START_SECTION_\nMednarodni odnosi\n_START_PARAGRAPH_\nRazen razburkanih prepirov s Henrikom IV. je Gregor VII. za \xc4\x8dasa svojega pape\xc5\xbeevanja vzpostavil prijateljske odnose z vsemi kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi dr\xc5\xbeavami, s saracenskim kraljem v Mavretaniji in celo z Armenci. Velikega pomena so njegovi stiki z bizantinskim cesarjem Mihaelom VII., s katerim je na\xc4\x8drtoval sestavo velike vojske, ki naj bi pomagala Bizancu v vojni proti Arabcem. S tem ni nameraval samo osvoboditi Jeruzalem, ampak je hotel tudi vzhodno Cerkev pridobiti za zedinjenje. Te njegove na\xc4\x8drte je pozneje sku\xc5\xa1al uresni\xc4\x8diti pape\xc5\xbe Urban II. s prvo kri\xc5\xbearsko vojno (1096 \xe2\x80\x94 1099). _NEWLINE_Zanimivi so Gregorjevi odnosi s Hrvati. Vladar Dmitar Zvonimir je leta 1075 prisegel zvestobo pape\xc5\xbeu, vklju\xc4\x8dno z dol\xc5\xbenostjo obrambe Cerkve in siromakov ter z letnim prispevkom in desetino. V zameno ga je pape\xc5\xbeev posebni poslanec Gebizon leta 1076 v Solinu (osrednja Dalmacija) kronal za kralja in s tem uradno priznal Kraljevstvo Dalmacije i Hrvatske (Regnum Dalmatiae et Chroatiae).\n_START_SECTION_\nSmrt in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Gregor VII. je zaradi normanskega plenjenja moral be\xc5\xbeati pred prebivalci Rima in se je zatekel v Salerno. Z izgovorom, da je treba pape\xc5\xbea \xc5\xa1\xc4\x8dititi pred morebitnim nem\xc5\xa1kim napadom, so mu Normani prakti\xc4\x8dno odvzeli prostost: umrl je v izgnanstvu 25. maja 1085 v Salernu. _NEWLINE_ _NEWLINE_Epitaf na njegovem sarkofagu v salernski stolnici pravi latinsko takole: _NEWLINE_\xc2\xbbDilexi iustitiam et odivi iniquitatem \xe2\x80\x93 propterea morior in exilio\xc2\xab_NEWLINE_ _NEWLINE_ _NEWLINE_Besede so vzete iz svetopisemskega psalma 44,8: Dilex\xc3\xadsti just\xc3\xadtiam, et od\xc3\xadsti iniquit\xc3\xa1tem\xc2\xa0: propt\xc3\xa9rea unxit te Deus, Deus tuus, \xc3\xb3leo l\xc3\xa6t\xc3\xadti\xc3\xa6 pr\xc3\xa6 cons\xc3\xb3rtibus tuis._NEWLINE_Za bla\xc5\xbeenega ga je razglasil 1584. v Rimu Gregor XIII., a k svetnikom ga je pri\xc5\xa1tel 1606. Pavel V.."