b'\n_START_ARTICLE_\nChristian Wolff (filozof)\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nWolff se je rodil v Wroclawu (nem. Breslau), \xc5\xa0leziji (zdaj Poljska) v skromni me\xc5\xa1\xc4\x8danski dru\xc5\xbeini. Na Jenski univerzi je \xc5\xa1tudiral matematiko in fiziko, kmalu zatem tudi filozofijo. Leta 1703 se je dosegel naziv "docenta na Univerzi v Leipzigu, kjer je pou\xc4\x8deval do leta 1706. Takrat so ga za profesorja matematike in naravne filozofije pozvali na Univerzi v Halleju. Na omenjeni univerzi je sprva pou\xc4\x8deval zgolj matematiko, zatem tudi fiziko in kasneje vklju\xc4\x8dil vse filozofske discipline.  Zaradi njegovih trditev o racionalizmu so ga teologi imeli za nespo\xc5\xa1tljivega. Halska univerza je bila sede\xc5\xbe pietizma, ki je po dolgotrajnem nasprotovanju luteranskim dogmam privzela lastnosti nove pravovernosti. Wolffov ideal je bil prikaz teolo\xc5\xa1kih resnic na podlagi matemati\xc4\x8dnih dokazov. Spor s pietisti je izbruhnil leta 1721, ko je ob odstopu z mesta namestnika v slovesnem govoru poudarjal \xc4\x8distost moralnih na\xc4\x8del kitajskega filozofa Konfucija, ki so ga Evropi posredovali jezuitski misijonarji._NEWLINE_12. julija 1723 je Wolff kot \xc5\xbeupnik ob koncu semestra predaval sodnikom in svojim \xc5\xa1tudentom. Na podlagi knjige belgijskih misijonarjev, Fran\xc3\xa7oisa No\xc3\xabla in Philippa Coupleta je primerjal Mojzesa, Jezusa in Mohameda s Konfucijem. Po Voltairju naj bi profesor August Hermann Francke u\xc4\x8dil v prazni predavalnici, medtem ko je Wolff privabil ve\xc4\x8d kot 1000 \xc5\xa1tudentov, tudi iz tujine. _NEWLINE_Kasneje je Francke obto\xc5\xbeil Wolffa fatalizma in ateizma, zato je bil slednji leta 1723 izrinjen iz profesorskega mesta na Halski univerzi. Njegova naslednika sta bila pietist Joachim Lange in njegov sin. Pruski kralj Friderik Viljem I. je prisluhnil  Wolffovim sovra\xc5\xbenikom, mu v jezi nemudoma odvzel pisarno in zaukazal, naj v roku 48 ur zapusti Prusijo, sicer bo usmr\xc4\x8den. _NEWLINE_Istega dne je Wolff pre\xc4\x8dkal Sa\xc5\xa1ko in se ustavil v univerznem mestu Marburg v Hessnu. Na tamkaj\xc5\xa1njo univerzo so ga poklicali \xc5\xa1e preden je pri\xc5\xa1lo do krize, poziv pa ob Wolffovem prihodu obnovili. Vladar ga je sprejel z odprtimi rokami. Zaradi izgona iz dr\xc5\xbeave je njegova filozofija pritegnila svetovno javnost. Wolffova filozofija je postala zanimiva za evropsko intelektualno javnost in do leta 1737 je bilo natisnjenih ve\xc4\x8d kot 200 knjig in bro\xc5\xa1ur za in proti njegovi teoriji, med katere ne \xc5\xa1tejemo vseh sistemati\xc4\x8dnih razprav Wolffa in njegovih privr\xc5\xbeencev. _NEWLINE_Po britanskemu zgodovinarju Jonathanu I. Israelu naj bi konflikt postal eden najbolj prepoznavnih kulturnih soo\xc4\x8denj 18. stoletja in verjetno najpomembnej\xc5\xa1i tudi v razsvetljenstvu v Srednji Evropi in baltskih dr\xc5\xbeavah pred francosko revolucijo._NEWLINE_Leta 1726 je Wolff objavil svojo razpravo, v kateri je omenil pomembnost poslu\xc5\xa1anja glasbe. Na Univerzi v Marburgu, kjer je veljal za enega najbolj popularnih evropskih filozofov, je v roku petih let pove\xc4\x8dal vpis za ve\xc4\x8d kot 50%. _NEWLINE_Pruski princ Friderik je Wolffa branil pred Joachimom Langom in naro\xc4\x8dil berlinskemu ministru Jeanu Deschampsu, ki je bil prvi privr\xc5\xbeenec Wolffa, naj prevede \xc2\xbbVern\xc3\xbcnftige Gedanken von Gott, der Welt und der Seele des Menschen, auch allen Dingen \xc3\xbcberhaupt\xc2\xab\xc2\xa0v franco\xc5\xa1\xc4\x8dino. Friderik je predlagal naj po\xc5\xa1ljejo kopijo \xc2\xbbLogique ou r\xc3\xa9flexions sur les forces de l\'entendement humain\xc2\xab\xc2\xa0Voltairju. Leta 1737 je Ulrich Friedrich von Suhm prevedel Wolffovo Metafiziko v franco\xc5\xa1\xc4\x8dino. _NEWLINE_Leta 1738, 2 leti pred svojo smrtjo, je kralj Friderik Vilijem nekoliko popustil v obsodbi Wolffa. Po kraljevi smrti je njegov sin in naslednik, Friderik II., Wolffu ponudil mesto na Pruski akademiji. Ta je ponudbo sprva zavrnil, 10. septembra 1740 na sestanku v Hallu pa sprejel._NEWLINE_Leta 1743 je postal rektor univerze in leta 1745 od bavarskega elektorja prejel naslov \xc2\xbbFreiherr-ja\xc2\xab\xc2\xa0(barona). Kljub temu pa njegova snov ni bila ve\xc4\x8d atraktivna. Po\xc5\xa1le so mu mo\xc4\x8di pritegovanja pozornosti svojih u\xc4\x8dencev, u\xc4\x8dilnice pa so bile bolj prazne, kot v njegovih zlatih \xc4\x8dasih v Marburgu._NEWLINE_Ob smrti-9. aprila 1754 je bil zelo premo\xc5\xbeen, skoraj v celoti zaradi zaslu\xc5\xbeka od predavanj, pla\xc4\x8d in avtorskih honorarjev. Bil je \xc4\x8dlan mnogih akademij in verjetno prvi u\xc4\x8denjak, ki so ga na podlagi njegovega akademskega dela imenovali za dednega barona Svetega rimskega cesarstva. _NEWLINE_Wolff je bil prvi nem\xc5\xa1ki filozof, ki je osnoval \xc5\xa1olo, za kar je bila njegova \xc5\xa1olni\xc5\xa1ka in samozavestna narava kot ustvarjena. Ludovici \xc5\xbee 1737 ne na\xc5\xa1teje ni\xc4\x8d manj kakor 107 piso\xc4\x8dih wolffijancev, ki so zasedli ve\xc4\x8dino nem\xc5\xa1kih kateder. Med najzvestej\xc5\xa1e u\xc4\x8dence sta spadala [[Ludwig Philipp Th\xc3\xbcmmig in Georg Bernhard Bilfinger. Kljub temu je ti. Leibniz-Wollfova  paradigma v Nem\xc4\x8diji prevladovala vse do vzpona filozofije Immanuela Kanta.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nChristian Wolff je filozofijo ponovno definiral kot znanost mo\xc5\xbenega in jo kot tako apliciral na ob\xc5\xa1irno raziskavo o \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem znanju njegovega \xc4\x8dasa. Odlikoval se je po pisanju tako v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini kot tudi v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini. Njegova pou\xc4\x8devanja so imela do kantovske revolucije tako reko\xc4\x8d nedvomno prevlado v Nem\xc4\x8diji in tudi zatem je Wolff veljal za enega najpomembnej\xc5\xa1ih filozofov nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dih de\xc5\xbeel._NEWLINE_Vse do \xc5\xa1estdesetih let 19. stoletja so zgodovinarji menili, da je Wolffova filozofija prispevala k zdravorazumski adaptaciji leipzi\xc5\xa1ka sistema. Wolffski sistem je obdr\xc5\xbeal determinizem in optimizem Leiniza, vendar zanemaril monadologijo._NEWLINE_Wolff je filozofijo delil na teoreti\xc4\x8dni in prakti\xc4\x8dni del.\n_START_SECTION_\nRacionalisti\xc4\x8dna filozofija\n_START_PARAGRAPH_\nLogika, v\xc4\x8dasih imenovana kot philosophia rationalis, tvori uvod obema. Teoreti\xc4\x8dni del tvorijo ontologija, kozmologija, racionalna psihologija in teologija. _NEWLINE_Stvarna osnova teoreti\xc4\x8dne filozofije je ontologija kot znanost \xc2\xbbo prvih razlogih na\xc5\xa1ega spoznanja in vseh stvari nasploh\xc2\xab. Na predmetih je Wolff razlikoval bistvene dolo\xc4\x8denosti in stanja. Sledilo je razpravljanje o vrstah predmetov in njih vzajemnem razmerju. Ti odnosi in \xc2\xbbred\xc2\xab\xc2\xa0sploh niso proizvodi razuma, temve\xc4\x8d se dr\xc5\xbeijo predmetov. Red je hkrati povzemajo\xc4\x8di izraz za transcendentalne predikate enotnosti, resnice in popolnosti. Um je zmo\xc5\xbenost, da dojamemo sklop stvari in splo\xc5\xa1nih resnic. _NEWLINE_Splo\xc5\xa1na kozmologija je osnova za fiziko. Iz ontolo\xc5\xa1ko \xc2\xbbdokazljivih\xc2\xab\xc2\xa0netelesnih atomov so sestavljene neskon\xc4\x8dno majhne, a vendar telesno prvobitne korpuskule. Naravni zakoni so zakoni gibanja, za nastanek gibanja pa je stalno potreben zadostni razlog. Svet v celoti je slu\xc4\x8dajen, dogajanje znotraj sveta pa se ka\xc5\xbee kot nujno povezano. _NEWLINE_V psihologiji se je navezal na fenomen zavesti, tako da je misel treba imeti za sprejemljiv \xc2\xbbtemeljni lik\xc2\xab\xc2\xa0du\xc5\xa1evnega. O svoji raz\xc4\x8dlenitvi du\xc5\xa1evnega je razlikoval zmo\xc5\xbenost spoznavanja in zmo\xc5\xbenost \xc5\xbeeljnosti. Spoznavanje se vzpenja od ob\xc4\x8dutka prek domi\xc5\xa1ljije in spomina ter dalje prek pozornosti in razuma do uma, ki mu pripada \xc2\xbbrazumevanje sklopa resnice\xc2\xab. Zmo\xc5\xbenost \xc5\xbeeljnosti se dviguje od \xc5\xbeelja preko afektov v volji, ostaja pa kon\xc4\x8dno le odvisna od spoznavne zmo\xc5\xbenosti, ter vsako izbiro dolo\xc4\x8da spoznavanje dobrega in zlega.  Racionalna psihologija obravnava poleg razlage harmonije med telesom in du\xc5\xa1o tudi enotnost ter nesmrtnost \xc4\x8dlovekove osebne du\xc5\xa1e. _NEWLINE_V naravni teologiji je bil Wolff popolnoma odvisen od Leibniza in njegove teodicije. Ni\xc4\x8desar ni hotel videti niti o \xc2\xbbsvobodmiselstvu Angle\xc5\xbeev\xc2\xab, niti o \xc2\xbbrazpaslem se deizmu, materializmu in skepticizmu Francozov\xc2\xab. Vendar pa je tudi religiozno spoznanje podrejeno stavku o protislovju, tako da je razodetje lahko nad umom, ne pa proti umu. Racionalna teologija jam\xc4\x8di za kozmolo\xc5\xa1ki in ontolo\xc5\xa1ki dokaz bo\xc5\xbejega bivanja, medtem ko se empiri\xc4\x8dni teologiji odpira bogato polje razmi\xc5\xa1ljanj od fizikalno-teolo\xc5\xa1kih dokazov.\n_START_SECTION_\nPrakti\xc4\x8dna filozofija\n_START_PARAGRAPH_\nV prakti\xc4\x8dni filozofiji je Wolff bolj neodvisen od Leibniza, toda prav to postane njegova demonstracijska vnema mu\xc4\x8dna, ker ob tej vrsti njegovega obravnavanja delujejo neokusno tudi tista na\xc4\x8dela, ki so sama po sebi vredna upo\xc5\xa1tevanja. Angle\xc5\xa1kemu na\xc4\x8delu sre\xc4\x8de postavlja nasproti princip izpopolnjevanja, ki je kriterij za dobro in zlo. Popolnost temelji na skladnosti vsega stvarnega  ter povzro\xc4\x8da sre\xc4\x8dnost. Dobro ni dobro s pomo\xc4\x8djo bo\xc5\xbeje volje, temve\xc4\x8d je tak\xc5\xa1no samo po sebi. Zato je morala neodvisna od teologije. Vzrok greha je nevednost, prosvetljevanje pa je filozofova dol\xc5\xbenost. Um navdihuje vest. \xc5\xa0iroko izpeljan nauk pravi\xc4\x8dno upo\xc5\xa1teva tudi skupnost. Tako za posameznika kakor tudi za skupnost je cilj nenehni napredek._NEWLINE_Wolffov moralni princip je realizacija \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke popolnosti. Obravnava jo kot vrsto popolnosti, ki jo \xc4\x8dlovek lahko dose\xc5\xbee v svetu, le v katerem \xc5\xbeivi.'