b'\n_START_ARTICLE_\nRudolf Otto\n_START_SECTION_\nMladost in zaposlitve\n_START_PARAGRAPH_\nOtto Rudolf se je rodil v Peineu blizu Hannovra. Obiskoval je gimnazijo Andreanum v Hildesheimu in \xc5\xa1tudiral teologijo in filozofijo na Univerzi v Erlangenu in kasneje v G\xc3\xb6ttingenu, kjer je napisal svojo dizertacijo o Luthrovem razumevanju Svetega duha in svojo habilitacijo o Kantu. Leta 1897 je postal predavatelj za teologijo, zgodovino religije, zgodovino in filozofijo. Leta 1904 je bil imenovan za profesorja za sistemati\xc4\x8dno teologijo Univerze G\xc3\xb6ttingen, to delo je opravljal do leta 1914, ko je postal profesor teologije na Univerzi v Breslauu. Leta 1917 je postal redni profesor za sistemati\xc4\x8dno teologijo na Univerzi v Marburgu, ki je eno izmed najbolj znanih protestantskih semeni\xc5\xa1\xc4\x8d na svetu. Pozneje je eno leto (1926-27) slu\xc5\xbeil kot rektor univerze. Upokojil se je v Marburgu leta 1929, umrl pa osem let kasneje, potem ko je utrpel hude po\xc5\xa1kodbe po padcu z nekega stolpa. Nepotrjene govorice to opredeljujejo kot poskus samomora.\n_START_SECTION_\nZnanstvena prizadevanja\n_START_PARAGRAPH_\nKar je prvotno Otta pozvalo k povpra\xc5\xa1evanju o \xc4\x8dlovekovih izku\xc5\xa1njah o svetem, so bile kr\xc5\xa1\xc4\x8danske, celo protestantske skrbi, ki so prebudile v njem med \xc5\xa1tudijem \xc5\xbeivljenja Martina Luthra. Ta skrb \xe2\x80\x93 pojasniti razli\xc4\x8den zna\xc4\x8daj verske interpretacije sveta se odra\xc5\xbea v njegovi prvi knjigi, Dojemanje Svetega Duha pri Luthru (Die Anschauung vom heiligen Geiste bei Luther, 1898). V delu Naturalisti\xc4\x8dni in religiozni pogled na svet (Naturalistische und religi\xc3\xb6se Weltansicht, 1904), v kateri je razlikoval naturalisti\xc4\x8dni in verski na\xc4\x8din razlage sveta in postavil vpra\xc5\xa1anje, ali bi morale razlike biti usklajene med seboj, ali ne._NEWLINE_Otto se je upiral preprosti spravi med svetovnim pogledom, podanim s strani znanosti in religiozno interpretacijo, hkrati pa je nasprotoval vernikovemu sovra\xc5\xbetvu do znanosti in znanstvenikovemu nestrinjanju z vero. Dve perspektivi, s katerima je Rudolf vztrajal sta bili, da mora biti \xc4\x8dlovek usli\xc5\xa1an ter da morajo biti odpravljeni pomisleki glede razkritja v svetu. Jasno je, da je bila Ottova glavna skrb upravi\xc4\x8diti in pojasniti, kak\xc5\xa1na je verska interpretacija sveta. Pet let pozneje je izdal svoje delo Kantova in Friesova filozofija religije (Kantische-Fries\'sche Religionsphilosophie, 1909), razpravo o verskih prepri\xc4\x8danjih nem\xc5\xa1kih filozofov Immanuela Kanta in Jacoba Friedricha Friesa, v kateri je posku\xc5\xa1al opredeliti vrsto racionalnosti, ki je primerna za verske povpra\xc5\xa1evanja._NEWLINE_V letih 1911-12 je Rudolf obiskal \xc5\xa1tevilne dr\xc5\xbeave po svetu, za\xc4\x8den\xc5\xa1i s Severno Afriko, Egiptom in Palestino, kasneje Indijo, Kitajsko in Japonsko ter Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave.Ta potovanja so mu zelo pomagala pri svojem raziskovanju, saj je dobil potrebne izku\xc5\xa1nje na svojem podro\xc4\x8dju, poleg tega pa si je \xc5\xa1e izbolj\xc5\xa1al svoje znanje tujih jezikov, kar mu je koristilo tudi pozneje pri prevajanju mnogih anti\xc4\x8dnih besedil v nem\xc5\xa1\xc4\x8dino.\n_START_SECTION_\nVpliv Schleiermacherja\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi Ottov mentor je bil ugleden nem\xc5\xa1ki filozof in teolog Friedrich Schleiermacher, ki je Otta prvi\xc4\x8d vodil v povpra\xc5\xa1evanja o specifi\xc4\x8dnih religioznih dejstvih in zna\xc4\x8dilnosti. Schleiermacherjevemu zgodnjemu delu, knjigi O religiji (\xc3\x9cber die Religion. Reden an die Gebilden unter ihren Ver\xc3\xa4chtern 1799) je Otto posvetil posebno pozornost. Kar ga je na njem privla\xc4\x8dilo, je bilo Schleiermacherjev sve\xc5\xbe na\xc4\x8din percepcije veroizpovedi kot edinstven ob\xc4\x8dutek ali ozave\xc5\xa1\xc4\x8danje, ki se razlikuje od eti\xc4\x8dnih in racionalnih na\xc4\x8dinov dojemanja, \xc4\x8deprav ne izklju\xc4\x8dno od njih. Schleiermacher je kasneje govoril o tem edinstvenem ob\xc4\x8dutku kot \xc4\x8dlovekovemu "ob\xc4\x8dutku popolne odvisnosti od". Otto je bil zelo navdu\xc5\xa1en nad to formulacijo in je nakazal Schleiermacherju, da je odkril smisel svetega v postrazsvetljenski dobi.\n_START_SECTION_\nVplivi Otta na ostale\n_START_PARAGRAPH_\nOtto je bil eden bolj samostojnih mislecev o veri v prvi polovici dvajsetega stoletja, zato ne \xc4\x8dudi, da je zapustil \xc5\xa1irok vpliv na teologijo in filozofijo religije v prvi polovici 20. stoletja. Nem\xc5\xa1ko-ameri\xc5\xa1ki teolog Paul Tillich je priznal vpliv Otta na njem, kot je to storil romunsko-ameri\xc5\xa1ki filozof Mircea Eliade in Ottov najbolj slaven nem\xc5\xa1ki u\xc4\x8denec Gustav Mensching (1901-1978) z Univerze Bonn. Eliade je uporabil pojme iz Ideje svetega kot izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za lastno knjigo Sveto in profano (1957). Rudolf je bil eden izmed redkih sodobnih teologov kateremu C.S. Lewis dolguje idejo numinoznega v delu Problem bole\xc4\x8dine (Problem of Pain, 1940). Drugi, na katere je vplival so bili na primer Carl Gustav Jung (sposojanje numinoznega koncepta), Karl Barth, Martin Heidegger, Leo Strauss, John A. Sanford, Richard Rohr, Hans-Georg Gadamer (kriti\xc4\x8den v svoji mladosti, spo\xc5\xa1tljiv v svoji starosti), Max Scheler, Ernst J\xc3\xbcnger, Joseph Needham, W.T. Stace in Hans Jonas. O Ottovih idejah so razpravljali tudi judovski misleci, kot sta Joseph Soloveitchik in Eliezer Berkovits.\n_START_SECTION_\nKoncept numinoznosti\n_START_PARAGRAPH_\nRudolf je najbolj znan po svoji analizi izku\xc5\xa1nje, ki je po njegovem mnenju temelj celotne religije. To izku\xc5\xa1njo je v svojem delu Sveto (Das Heilige), izdanem leta 1917, poimenoval "numinoznost" in rekel, da ima tri komponente. Te pogosto temeljijo na latinski frazi: mysterium, tremendum et fascinan. Kot mysterium, numinoznost je povsem drugo \xe2\x80\x93 povsem druga\xc4\x8de kakor ob\xc4\x8dutimo v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju. Je stanje, ki ga ob\xc4\x8dutimo ob soo\xc4\x8denju z arhetipom, oziroma delovanje ali dinami\xc4\x8dna eksistenca, ki ni povzro\xc4\x8deno z dejanjem volje. \xc4\x8clove\xc5\xa1ki subjekt je objekt numinoznosti, numinozno pa je pogoj subjekta, neodvisnega od lastne volje oziroma je lastnost nekega objekta, u\xc4\x8dinkovanje neke nevidne pristnosti, ki povzro\xc4\x8di spremembo zavesti. Numinoznost evocira reakcijo ti\xc5\xa1ine, izzove zati\xc5\xa1je, ker predstavlja prevladujo\xc4\x8do mo\xc4\x8d, sebe pa predstavlja kot pretresljivo, stra\xc5\xa1ljivo (tremendum), a hkrati o\xc4\x8darljivo (fascinans)._NEWLINE_Rudolfovo najbolj znano delo je Sveto, ki je prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1la leta 1917 kot Das Heilige - \xc3\x9cber das Irrationale der Idee des G\xc3\xb6ttlichen und sein Verh\xc3\xa4ltnis zum Rationalen (Sveto - O iracionalnem v ideji Bo\xc5\xbeanskega in njegovem odnosu do racionalnega)._NEWLINE_To je ena izmed najbolj uspe\xc5\xa1nih nem\xc5\xa1kih teolo\xc5\xa1kih knjig 20. stoletja, ki je nikoli niso nehali tiskati in je zdaj na voljo v pribli\xc5\xbeno 20 jezikih. Knjiga opredeljuje pojem "svetetega", kot tisto, kar je numinozno, nad vsakdanjostjo, torej tistega, \xc4\x8desar ne ob\xc4\x8dutimo v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju. Otto je pojasnil numinoznega kot "neracionalna, nesenzori\xc4\x8dna izku\xc5\xa1enja ali ob\xc4\x8dutek, katerega primarni in takoj\xc5\xa1nji objekt je izven sebe". Ta novi izraz je skoval na podlagi latinskih "numen" (bo\xc5\xbeanska mo\xc4\x8d). (Ta izraz je etimolo\xc5\xa1ko povezan z Nepojavnostjo Immanuela Kanta, gr\xc5\xa1ki izraz, ki se nana\xc5\xa1a na nespoznavno realnost in je podlaga za vse stvari)._NEWLINE_Numinoznost je skrivnost (latinsko: mysterium), ki je tako stra\xc5\xa1no in o\xc4\x8darljivo obenem. To du\xc5\xa1evno stanje "se predstavlja kot "ganz Andere", nekaj popolnoma drugo in neprimerljivo s tem, s \xc4\x8dimer se \xc4\x8dlovek znajde povsem zbegan." Otto dolo\xc4\x8da tudi paradigmo za prou\xc4\x8devanje religije, ki se osredoto\xc4\x8da na potrebe za uresni\xc4\x8ditev vere kot kategorije, ki je nad vsakdanjostjo. S to paradigmo se pribli\xc5\xbeno med letoma 1950 in 1990 ve\xc4\x8dina ni strinjala, vendar je dosegla velik povratek od takrat, ko so njegovi fenomenolo\xc5\xa1ki vidiki postali bolj o\xc4\x8ditni in ko je o njej pisal Karl Rahner, ki je \xc4\x8dloveka ozna\xc4\x8dil kot bitje transcendence.\n_START_SECTION_\nPoznej\xc5\xa1a dela\n_START_PARAGRAPH_\nOtto je uporabljal postopek, ki ga je razvil v Svetem v treh ostalih pomembnih delih, ki so ji sledila: Mistike vzhoda in zahoda (West-\xc3\x96stliche Mystik, 1926); Indijska religija milosti in kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo (Die Gnadenreligion Indiens und das Christentum, 1930) in Bo\xc5\xbeje kraljestvoin sin \xc4\x8dlovekov (Reich Gottes und Menschensohn, 1934). Od the treh knjig, je zadnja \xc5\xa1e posebej pomembna za odkrivanje novega razumevanja. Ottova zaskrbljenost z izku\xc5\xa1enjem numinoznega je bila nekak\xc5\xa1en povod za eksperimentiranje z novimi oblikami liturgije, da bi takim eksperimentom pri prostestantih dal \xc5\xbeivost. Tukaj je uporabljal "Sakramentni molk" kot zaklju\xc4\x8dno fazo, \xc4\x8das \xc4\x8dakanja, primerljiv trenutku ti\xc5\xa1ine pri kvekerjih, za kar je priznal, da je bila spodbuda za Ottovo lastno inovacijo._NEWLINE_Otto je vse religije vzel resno kot prilo\xc5\xbenost izkusiti sveto in s tem kot kristjan \xc5\xbeelel sodelovati v pogostih sre\xc4\x8danjih z ljudmi drugih verstev. Imel je veliko spo\xc5\xa1tovanje do zna\xc4\x8dilnosti razli\xc4\x8dnih religij in se tako uprl univerziranju vere v smislu zmanj\xc5\xa1evanja na najni\xc5\xbeji skupni imenovalec. Vendar se je mo\xc4\x8dno zavzemal za \xc5\xbeivahno izmenjavo mnenj med predstavniki razli\xc4\x8dnih ver. Imel je skrb, ki ga je vodila k ustvarjanju v Marburgu narejene verske zbirke verskih simbolov, ritualov in pripomo\xc5\xbekov raznih religij sveta.\n_START_SECTION_\nSeznam del\n_START_PARAGRAPH_\n- Naturalistische und religiose Weltansicht, (1904)_NEWLINE__NEWLINE_- Das Heilige - \xc3\x9cber das Irrationale in der Idee des G\xc3\xb6ttlichen und sein Verh\xc3\xa4ltnis zum Rationalen, (Breslau, 1917)_NEWLINE__NEWLINE_- Die Kant-Friesische Religions-Philosophie_NEWLINE__NEWLINE_- Naturalismus und Religion Leben und Wirken von Jesus, Nach der kritischen Methode, (1908)_NEWLINE__NEWLINE_- Christentum und die indische Religion der Gnade, (Madras 1928)_NEWLINE__NEWLINE_- \'Die Sensus Numinis wie das Historische Grundlagen der Religion ", (1930)_NEWLINE__NEWLINE_- Die Philosophie der Religion, die auf Kant und Fries, (1909)_NEWLINE__NEWLINE_- Religi\xc3\xb6se Essays: Eine Erg\xc3\xa4nzung zu "Die Idee des Heiligen", trans B Lunn, (1931)_NEWLINE__NEWLINE_- Mystik Ost und West: Eine vergleichende Analyse der Art der Mystik, trans BL Bracey und RC Payne, (1932)_NEWLINE__NEWLINE_- Die urspr\xc3\xbcngliche Gita: Das Lied des Obersten Erhabene, (1939)_NEWLINE__NEWLINE_- Das Reich Gottes und der Menschensohn\xc2\xa0: Eine Studie in der Geschichte der Religion, (1996)'