b"\n_START_ARTICLE_\nNeapeljsko kraljestvo\n_START_SECTION_\nNastanek dr\xc5\xbeave\n_START_PARAGRAPH_\nV za\xc4\x8detku 14. stoletja je zavzemala vso ju\xc5\xbeno Italijo Kraljevina Sicilija, ki jo je bil leta 1266 osvojil za ra\xc4\x8dun pape\xc5\xbea Klemna IV. Karel I. An\xc5\xbeujski. Oto\xc5\xa1ki del kraljevine (Sicilija) se je v marsi\xc4\x8dem razlikoval od celinskega dela (ju\xc5\xbeni del Apeninskega polotoka), predvsem v sestavu aristokracije, ki je bila na otoku \xc5\xa1tevilnej\xc5\xa1a in mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a. Sicilski plemi\xc4\x8di in parlament so bili glavna ovira Karlovemu odlo\xc4\x8dnemu absolutizmu, zato se jim je spretno izognil s prenosom prestolnice na celino in s svojo popolno odsotnostjo pri sicilskih dogajanjih. Sicilijanci so bili odstranjeni iz glavnih dr\xc5\xbeavnih slu\xc5\xbeb in na njihovo mesto so bili imenovani tujci, predvsem Florentinci. Politi\xc4\x8dnemu stanju se je pridru\xc5\xbeila ekonomska stiska zaradi pretiranega obdav\xc4\x8devanja, kar je na koncu privedlo do upora oto\xc4\x8danov. Posledica je bila ta, da je Karel leta 1282, po porazu pri Mesini, za vedno zapustil Sicilijo, kjer je sicilski parlament oklical novega kralja, Petra III. Aragonskega._NEWLINE_Karel je umrl leta 1285 in nasledil ga je sin Karel II., ki je leta 1302 podpisal mirovno pogodbo v Caltabellotti, s katero je bilo uradno ustanovljeno Neapeljsko kraljestvo s prestolnico v Neaplju.\n_START_SECTION_\nKarel II. An\xc5\xbeujski in Robert I. Neapeljski (1302 \xe2\x80\x93 1343)\n_START_PARAGRAPH_\nPo podpisu mirovne pogodbe se je Karel II. popolnoma posvetil notranji ureditvi svoje dr\xc5\xbeave. Raz\xc5\xa1iril je mestno obzidje Neaplja, zni\xc5\xbeal davke in ustanovil prvo prizivno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de v Neapeljskem kraljestvu.  Za \xc4\x8dasa njegovega vladanja se je nadaljevala vojna proti Aragoncem, ki se je zaklju\xc4\x8dila \xc5\xa1ele leta 1295. Umrl je leta 1309 in nasledil ga je sin Robert I. Neapeljski, ki je bil eden od najbolj vidnih politikov in bojevnikov svojega \xc4\x8dasa, zaznamovanega z bojem med gvelfi in gibelini. Njegovo \xc5\xbeivljenje je v glavnem poteklo v bojih proti gibelinom po vsej Italiji. V tem \xc4\x8dasu se je Neapelj razvil v veliko trgovinsko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de, ki je postalo \xe2\x80\x93 tudi zaradi Robertovih diplomatskih zaslug \xc5\xa1irom po polotoku \xe2\x80\x93 sredi\xc5\xa1\xc4\x8de kulture in umetnosti. Za \xc4\x8dasa Giottovega bivanja v Neaplju (1328 \xe2\x80\x93 1333) je bila odprta umetni\xc5\xa1ka \xc5\xa1ola, ki je zdru\xc5\xbeevala tipi\xc4\x8dni mediteranski slog s srednjeevropsko umetnostjo.  Velik zagon je dobila Salernska \xc5\xa1ola zdravstva, iz katere so iz\xc5\xa1li ne samo medicinci, temve\xc4\x8d tudi sposobni prevajalci gr\xc5\xa1kih klasikov ter priznani filozofi._NEWLINE_Ko je Robertov sin in naslednik Karel Kalabrijski umrl pri komaj 30 letih, je nasledstvo pre\xc5\xa1lo na Karlovo h\xc4\x8der Ivano.\n_START_SECTION_\nIvana I. Neapeljska in Karel Dra\xc5\xa1ki (1343 - 1386)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1372 je Ivana podpisala mirovni sporazum s Friderikom IV. Sicilskim, s katerim sta uzakonila status quo, to je Sicilijo Aragoncem in ju\xc5\xbeno Italijo z Neapljem An\xc5\xbeujcem._NEWLINE_Ivana pa je imela tudi druga\xc4\x8dne probleme. Njen soprog, brat ogrskega kralja Ludvika, je bil leta 1346 zahrbtno usmr\xc4\x8den, zaradi \xc4\x8desar je kralj pri\xc5\xa1el z vojsko do Neaplja, saj je krivil prav Ivano za bratovo smrt. Zasedel je neapeljski prestol, a epidemija kuge ga je prisilila na umik in v kratkem se je Ivana vrnila. Ludvik je po dveh letih spet pri\xc5\xa1el pred Neapelj, vendar s slabo pripravljeno vojsko, kar ga je prepri\xc4\x8dalo, da je sprejel pape\xc5\xbeevo posredovanje. Od pape\xc5\xbea Inocenca VI. je dosegel samo obljubo, da bo spro\xc5\xbeil redni sodni postopek proti Ivani. Preiskava je ugotovila, da Ivana ni bila vpletena v zaroto, zato so Ludvikove obto\xc5\xbebe zapadle. Ivana pa je poklonila Cerkvi mesto Avignon._NEWLINE_Ker ni imela svojih otrok, je Ivana posvojila Ludvikovega daljnega bratranca Karla Dra\xc5\xa1kega, ki je s tem postal prestolonaslednik. Pozneje, ko se je dvor razkrojil na dva politi\xc4\x8dna tabora vsled Zahodnega razkola, ga je razlastila v prid Ludvika I. An\xc5\xbeujskega (brata francoskega kralja Karla). Ivana je leta 1382 umrla, verjetno umorjena po Karlovem ukazu, in Ludvik I. je napadel nasprotnika, a pri tem umrl leta 1384. Karel Dra\xc5\xa1ki je ostal edini upravi\xc4\x8denec do neapeljskega prestola, pa tudi edini mo\xc5\xa1ki upravi\xc4\x8denec do ogrskega prestola po smrti Ludvika Ogrskega 1382. Podal se je na Ogrsko, izpodrinil kraljico Marijo, h\xc4\x8der Ludvika Ogrskega, in se leta 1385 proglasil za kralja. Ludvikova vdova ga je dala napasti, zapreti in nato umoriti. _NEWLINE_Na neapeljskem prestolu sta mu sledila sin Ladislav I. Neapeljski in h\xc4\x8di Ivana II. Neapeljska.\n_START_SECTION_\nDra\xc5\xa1ka in francoska veja An\xc5\xbeujcev\n_START_PARAGRAPH_\nKarla III. je v Neaplju nasledil \xc5\xa1estletni sin Ladislav I. pod regentstvom matere, Ludvika I. An\xc5\xbeujskega pa v Provansi njegov sin Ludvik II. Ta je nadaljeval o\xc4\x8detovo borbo za neapeljsko krono in 1390. dejansko z vojsko pregnal Ladislava in njegovo mater iz Neaplja. Umaknila sta se v utrjeno Gaeto, kjer sta pre\xc5\xbeivela kar nekaj let. A Neapelj\xc4\x8dani in pape\xc5\xbe Ludvika II. niso marali in 1399. se je Ladislav vrnil na prestol. Izkazal se je za spretnega politika in vojskovodja, ki je znal zmedo v Italiji obrniti sebi v prid. Novemu pape\xc5\xbeu, Inocencu VII. je pomagal utrditi oblast v upornem Rimu. Leta 1408 je zanj z vojsko zavzel Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo vse do Perugie._NEWLINE_1409. in 1411. je Ludvik II. An\xc5\xbeujski ob podpori protipape\xc5\xbeev Aleksandra V. in Janeza XXIII. \xc5\xa1e dvakrat pri\xc5\xa1el do Rima in Neaplja, a se je moral kmalu spet umakniti._NEWLINE_Ladislav je od 1390. zase zahteval tudi krono kralja Mad\xc5\xbearske, Hrva\xc5\xa1ke in Dalmacije. Ko je kon\xc4\x8dno uvidel, da v tekmi s Sigismundom Luksembur\xc5\xa1kim nima mo\xc5\xbenosti, je svoje pravice do Dalmacije prodal Benene\xc4\x8danom za 100.000 dukatov. Leta 1414 je umrl in nasledila ga je sestra Ivana II., tedaj \xc5\xbee vdova.\n_START_SECTION_\nIvana II. Neapeljska in Rene An\xc5\xbeujski (1414 \xe2\x80\x93 1442)\n_START_PARAGRAPH_\nIvana II. Neapeljska je bila samovoljna vladarica, ki je upravljala s svojim velikim kraljestvom sebi\xc4\x8dno, brez obzira do dr\xc5\xbeavnih potreb in prednosti. \xc4\x8ceprav je kraljestvo izhajalo, kakor sicer tudi druga evropska kraljestva, iz cerkvene fevdalizacije, Ivana ni priznala pape\xc5\xbeeve pravice do pobiranja davkov na njeni zemlji. Zaradi tega se je pape\xc5\xbe Martin V. obrnil na Ludvika III. An\xc5\xbeujskega za posredovanje, a Ivanin odgovor je bil imenovanje Alfonza V. Aragonskega za svojega naslednika. Tako so se na neapeljskih tleh spopadli An\xc5\xbeujci in Aragonci, a kljub temu, da so slednji zmagali, Ivana ni bila zadovoljna in je Alfonsa odslovila. V oporoki je zapustila kraljestvo Ludvikovemu sinu Reneju An\xc5\xbeujskemu, znanemu kot Renato I. Neapeljski. Ta se je dolgo boril proti Aragoncem, a je na koncu moral popustiti zaradi pomanjkanja sredstev. Leta 1442 je Aragonec Alfonz V. osvojil Neapeljsko kraljestvo.\n_START_SECTION_\nVladavina Aragoncev\n_START_PARAGRAPH_\nV petnajstem stoletju, to je v polni renesansi, so se glavna italijanska mesta razvila v prave male dr\xc5\xbeave, ki so sku\xc5\xa1ale \xc5\xa1iriti svojo oblast na ra\xc4\x8dun sosedov. Medtem ko so se mesta v drugih evropski pokrajinah zdru\xc5\xbeevala v dr\xc5\xbeave (\xc5\xa0panija, Francija, Anglija), to v Italiji \xc5\xa1e ni bilo mogo\xc4\x8de prav zaradi mo\xc4\x8dnih nasprotij med sinjorijami. To so bile predvsem Firence, Ferrara in Milano, ki so se v zanosu svojega razvoja ve\xc4\x8dkrat vpletle v vojne z zgodovinsko in ekonomsko ustaljenimi dr\xc5\xbeavami na Apeninskem polotoku, to je s Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo, Bene\xc5\xa1ko republiko in Neapeljskim kraljestvom. Prav Neapeljsko kraljestvo je igralo pri tem pomembno vlogo, saj je po eni strani, nasprotno od Benetk, zavzelo odlo\xc4\x8dno stali\xc5\xa1\xc4\x8de v bratomorilski vojni med gvelfi in gibelini, ki je tedaj bila na vi\xc5\xa1ku. Na drugi strani pa je sprejelo, nasprotno od pape\xc5\xbeev, revolucionarne ideje renesanse in humanizma.\n_START_SECTION_\nAlfonz V. Aragonski (1442 - 1458)\n_START_PARAGRAPH_\nPod vlado Alfonsa I. Neapeljskega, ki je na Siciliji vladal kot Alfonz V., sta bili Sicilija in Neapelj spet zdru\xc5\xbeeni pod isto krono. Z njegovo smrtjo 1458 pa sta se spet lo\xc4\x8dili. V Kraljevini Siciliji ga je nasledil njegov brat Ivan II. Aragonski, neapeljsko kraljestvo pa je po Alfonsovi oporoki dobil njegov nezakonski sin Ferdinand I. Neapeljski, imenovan Don Ferrante._NEWLINE_Alfonz je bil razsvetljen vladar, na \xc4\x8digar dvoru so se sre\xc4\x8devali pomembnej\xc5\xa1i umetniki in znanstveniki. Vredno je omeniti Lorenza Valla, ki je prav med bivanjem v Neaplju priob\xc4\x8dil svoje Dokaze o neobstoju Konstantinove darovnice. V dr\xc5\xbeavni administraciji je Alfonz ohranil ureditev, ki so jo bili tudi An\xc5\xbeujci podedovali po \xc5\xa0vabih, vendar z nekaterimi pomembnimi izjemami. Stara okro\xc5\xbeja, imenovana giustizierati, ki so originalno imela najvi\xc5\xa1jo sodno oblast, so bila po novem zadol\xc5\xbeena samo za voja\xc5\xa1ke in politi\xc4\x8dne zadeve. Sodstvo je bilo leta 1443 poverjeno baronalnim sodi\xc5\xa1\xc4\x8dem, kar je bil odziv na renesan\xc4\x8dno zahtevo po lo\xc4\x8ditvi zakonodajne oblasti od sodne. Po zgledu Sicilijancev je bil ustanovljen parlament, v katerega pa so imeli vstop samo plemi\xc4\x8di, kar naj bi po kraljevih na\xc4\x8drtih obnovilo fevdalno burokracijo in s tem centralizacijo oblasti.  Velike va\xc5\xbenosti je bila tudi reforma \xc4\x8dredilnega pa\xc5\xa1ni\xc5\xa1tva. Stare navade so predvidevale, da se \xc4\x8drede vsako jesen selijo v doline, saj so zime na Apeninih zelo ostre, kar je pa pomenilo, da je \xc5\xbeivina prezimila izven dr\xc5\xbeavnih meja, to je v Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi. Alfonz je izdal vrsto zakonov, ki so zapovedali transumanco (letno selitev) v mejah dr\xc5\xbeave, za kar so bila celo nekatera obdelana polja z zakonom spremenjena v pa\xc5\xa1nike. Nastale so carinske postaje vzdol\xc5\xbe novih gozdnih poti, \xc5\xbeivinski sejmi in nove rokodelske dejavnosti. Izkupi\xc4\x8dki od pa\xc5\xa1ni\xc5\xa1tva, ki so se prej ustavljali v Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi, so z novimi zakoni utrdili in obogateli lokalno gospodarstvo.\n_START_SECTION_\nFerdinand I. Neapeljski (1458 \xe2\x80\x93 1494)\n_START_PARAGRAPH_\nFerdinand I. Neapeljski ali don Ferrante, kot so ga ljudje imenovali, je podedoval urejeno kraljestvo, kar mu je dovoljevalo, da je aktivno prisostvoval vsemu politi\xc4\x8dnemu dogajanju na polotoku. Kot zaveznik Francesca Sforze je pomagal Firencam, kot somi\xc5\xa1ljenik Medi\xc4\x8dejcev je preganjal udele\xc5\xbeence zarote Pazzijev, skupaj s Firencami in Milanom je dosegel, da so Benetke podpisale mir s Ferraro. Vendar je njegova odsotnost zdoma omogo\xc4\x8dila tako imenovano zaroto baronov. To je bil upor plemi\xc4\x8dev, od katerih so nekateri filoan\xc5\xbeujci zahtevali stare pravice nad kme\xc4\x8dkimi fevdi, drugi so zahtevali politi\xc4\x8dno podporo gvelfom, nekateri pa so samo zahtevali odpravo dolo\xc4\x8denih davkov. Upornike sta podpirali Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava in Bene\xc5\xa1ka republika, vendar so jih vladne \xc4\x8dete s pomo\xc4\x8djo Milana in Firenc premagale. Ravnote\xc5\xbeje sil je bilo zelo krhko in podvr\xc5\xbeeno vsakr\xc5\xa1nim zunanjim vplivom._NEWLINE_Kljub mnogim zadr\xc5\xbekom izven meja kraljestva, je Ferdinand-Ferrante veliko storil za svojo dr\xc5\xbeavo. Leta 1458 je podprl razvoj Accademie Pontaniane, ki je med najstarej\xc5\xa1imi ustanovami te vrste in deluje \xc5\xa1e danes. Dal je tudi obnoviti mestno obzidje in dograditi nove prehode. Podpiral je znane humaniste in juriste, na primer Antonija D'Alessandro, ki je bil njegov glavni predstavnik pri dogovorih s pape\xc5\xbei. Po zatrtju plemi\xc5\xa1ke vstaje je Ferdinand zaplenil premo\xc5\xbeenja upornikov in s tem dejansko odpravil vmesni sloj baronov v razmerju do ljudstva. Pri vsakem sporu med baronom in podlo\xc5\xbenikom je podpiral slednjega. Leta 1466 je izdal zakon, po katerem so lahko pridelovalci svobodno razpolagali s svojimi pridelki in niso bili ve\xc4\x8d primorani, da jih prodajo lokalnemu sinjorju po njegovih cenah._NEWLINE_Med glavnimi Ferdinandovimi zaslugami je tudi vedno ve\xc4\x8dja samostojnost, ki jo je dajal mestom, iz \xc4\x8desar se je razvila nova mestna aristokracija poleg \xc5\xbee obstoje\xc4\x8dih fevdalnih baronij.  Ferdinand je bil tudi pokrovitelj Judov, ki so v mestih razvili obrtni\xc5\xa1tvo in trgovino._NEWLINE_Leta 1458 je pri\xc5\xa1el v Neapelj Skenderbeg, da bi podprl Ferdinanda v boju proti plemi\xc4\x8dem, kakor je to \xc5\xbee storil za \xc4\x8dasa njegovega o\xc4\x8deta Alfonza. Za svoje prizadevanje je prejel nekatere plemi\xc5\xa1ke nazive s pripadajo\xc4\x8dimi ozemlji. Ta ozemlja so bila v naslednjih stoletjih pribe\xc5\xbeali\xc5\xa1\xc4\x8de za Albance, ki so se umikali pred Osmanskim prodiranjem. \xc5\xa0e danes \xc5\xbeivi tukaj albansko govore\xc4\x8da manj\xc5\xa1ina._NEWLINE_Ferdinand I. je umrl leta 1494.\n_START_SECTION_\nZadnji Aragonci (1494-1504)\n_START_PARAGRAPH_\nFerdinanda I.-Ferranteja je nasledil sin Alfonz II. Neapeljski, ki se je pa odpovedal naslovu v prid svojega sina Ferdinanda II., ki so mu pravili Ferrantino. Samo dve leti pozneje je tudi Ferrantino umrl in nasledil ga je stric Friderik I. Neapeljski, Ferrantejev sin in brat Alfonza II. Friderik je ostal na prestolu do leta 1503, ko je Ferdinand Katoli\xc5\xa1ki napadel Neapeljsko kraljestvo in ga zavzel.\n_START_SECTION_\nFrancozi\n_START_PARAGRAPH_\nKrhko ravnote\xc5\xbeje sil na Apeninskem polotoku je bilo grobo poru\xc5\xa1eno leta 1494, ko je Karel VIII. Francoski, dedi\xc4\x8d neapeljskih an\xc5\xbeujcev, z vojsko vdrl na italijanska tla. Sinjorije na severozahodu Italije (Savojci v Savoji, Sforza v Milanu, Este v Ferrari, Visconti v Paviji) so ga prijateljsko sprejele. Karel se je izognil Firencam, nadaljeval svoj pohod proti jugu, pre\xc4\x8dkal Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo brez ve\xc4\x8djih spopadov  in v nekaj dneh osvojil Neapeljsko kraljestvo. Kraljeva dru\xc5\xbeina se je zatekla na Sicilijo in Ferdinand II. Sicilski je poslal vojsko na celino. Tako sta se sre\xc4\x8dali na italijanskih tleh dve velesili: na eni strani Francoz Karel VIII., Milano, Benetke. Na drugi strani \xc5\xa1panski kralj Aragonec Ferdinand II., Neapeljsko kraljestvo, Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava, Firence. Na svoji poti proti Neaplju je Karel premagal vse \xc4\x8dete, ki mu jih je poslal pape\xc5\xbe, in je uni\xc4\x8dil vsako mesto, ki se mu ni pokorilo. Do Neaplja in v mesto samo je pri\xc5\xa1el dejansko brez boja, saj sta njegova hitrost in nasilje onesposobila vsako zoperstavljanje (1495). Njegovi zavezniki, Bene\xc4\x8dani in Milan\xc4\x8dani, so razumeli, da je treba Karla ustaviti, preden spremeni ves Apeninski polotok v francosko provinco. \xc5\xbde po enem mesecu od Karlovega zavzetja Neaplja je bila v Benetkah podpisana sveta protifrancoska liga, ki so jo sestavljali Bene\xc5\xa1ka republika, Milanski vojvoda, pape\xc5\xbe, \xc5\xa1panski kralj, angle\xc5\xa1ki kralj in Maksimilijan I. Habsbur\xc5\xa1ki. V bitki pri Fornovu blizu Parme, ki je sledila \xc5\xbee \xc4\x8dez par mesecev, so Francozi izgubili in Karel se je vrnil v Francijo, kjer je po dveh letih umrl._NEWLINE_Za vse dr\xc5\xbeave na italijanskem polotoku so bile posledice katastrofalne, saj je bil Karlov vdor preko Alp za\xc4\x8detek tako imenovanih italijanskih vojn, ki so naslednjih 65 let pusto\xc5\xa1ile Italijo in popolnoma spremenile njeno politi\xc4\x8dno ureditev. Postalo je namre\xc4\x8d jasno, da je Apeninski polotok bogata de\xc5\xbeela, razdrobljena na veliko dr\xc5\xbeavic, ki jih branijo samo najeti vojaki.\xc2\xa0\xc2\xbbAvstrijci, Nemci, Burgundci, Francozi, Flamci, \xc5\xa0panci, Ogri in razni drugi narodi so prekora\xc4\x8dili Alpe ali se izkrcali iz svojih ladij. Vsak tujec je zdaj zmagoval zdaj izgubljal. Italijani so izgubili vsakokrat.\xc2\xab\xc2\xa0_NEWLINE_Francozi so spet napadli Neapeljsko kraljestvo pod Karlovim naslednikom Ludvikom XII., ki je leta 1501 izvojeval Neapelj. Aragonec Ferdinand Katoli\xc5\xa1ki je medtem zasedel tudi \xc5\xa1panski prestol, kar mu je dovoljevalo, da si Neapeljsko kraljestvo deli s Francozi, vendar do sporazuma ni pri\xc5\xa1lo. Francozi so bili tudi voja\xc5\xa1ko premagani leta 1503 in mirovni dogovori niso bili uspe\xc5\xa1ni. Edini gotovi sporazum je predvideval, da pripade naslov neapeljski kralj Karlu V. Habsbur\xc5\xa1kemu (v kolikor zetu Ludvika XII.), vendar se je kljub temu izrecnemu sporazumu Ferdinand Katoli\xc5\xa1ki \xc5\xa1e dalje smatral za edinega dedi\xc4\x8da Neapeljskega kraljestva. Leto 1503 se dejansko \xc5\xa1teje za za\xc4\x8detek \xc5\xa1panskega vladanja.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0panska vladavina\n_START_PARAGRAPH_\nNeapeljsko kraljestvo je tako pri\xc5\xa1lo pod \xc5\xa0pance, ki so ga organizirali kot vice-kraljevino, podobno kot Kraljevino Sicilijo. Vice-kraljevina je bila svojevrstna ustanova, ki je isto\xc4\x8dasno zagotavljala dr\xc5\xbeavnost in poudarjala odvisnost kraljevine. V praksi je to pomenilo, da je bila kraljevina last \xc5\xa1panske krone, vendar s samostojno lokalno administracijo. Tako je bila celo pove\xc4\x8dana oblast fevdalnih baronov in kler je pridobil na ugledu in privilegijih. Najvi\xc5\xa1ji dr\xc5\xbeavni organi so bili sicer urejeni na \xc5\xa1panski na\xc4\x8din, a so imeli sede\xc5\xbe v Neaplju. Vice-kralja je imenoval direktno Ferdinand Katoli\xc5\xa1ki, vendar mu je podelil vse kraljeve pravice. Za \xc4\x8dasa Ferdinanda in vice-kraljev, ki jih je on imenoval, je kraljestvo spet pridobilo apulijska pristani\xc5\xa1\xc4\x8da, ki jih je bila zavzela Bene\xc5\xa1ka republika. Neapeljski univerzi je bila dodeljena letna podpora. Bili so izdani zakoni proti korupciji, nepotizmu, hazardu in oderu\xc5\xa1tvu. Leta 1510 je bila poskusno uvedena \xc5\xa1panska inkvizicija, vendar neuspe\xc5\xa1no. Isto\xc4\x8dasno so se za\xc4\x8dela preganjanja Judov.\n_START_SECTION_\nKarel V. Habsbur\xc5\xa1ki (1516 \xe2\x80\x93 1555)\n_START_PARAGRAPH_\nFerdinanda je leta 1516 nasledil Karel Habsbur\xc5\xa1ki z imenom Karel I. \xc5\xa0panski, Karel IV. Neapeljski in Karel V. Svetega rimskega cesarstva. Na Francoskem je pri\xc5\xa1el na oblast Franc I., ki je osvojil milansko vojvodino in se napotil proti Neaplju, a Karel ga je ustavil. Zato je Franc sklenil sveto zavezni\xc5\xa1tvo z Bene\xc5\xa1ko republiko, Firencami in Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo, ki naj bi odpravilo \xc5\xa0pance s polotoka. Po dveh letih bojev je zmagala \xc5\xa0panija in Karel si je pridobil pape\xc5\xbeevo priznanje kraljevega naslova (1528). Ko so Francozi leta 1552 spet napadli Neapelj, in sicer pod poveljstvom Henrika II. Francoskega (sina Franca I.), je samo njihova slaba organizacija prepre\xc4\x8dila invazijo kraljestva, vendar niso nadaljevali z napadi. Po raznih vojnah in porazih po vsej Evropi je Karel V. leta 1555 odstopil. Svoja posestva je razdelil med sinova Filipa II. \xc5\xa0panskega in Ferdinanda I. Habsbur\xc5\xa1kega. Neapeljsko vice-kraljestvo je pripadlo Filipu.\n_START_SECTION_\nFilip II. \xc5\xa0panski (1555 \xe2\x80\x93 1598)\n_START_PARAGRAPH_\nPod Filipom je bilo ozemlje vice-kraljestva v stalnem vojnem stanju. Poleg tega je kuga iz leta 1575 popolnoma ohromila vsako gospodarsko dejavnost ve\xc4\x8djih pristani\xc5\xa1\xc4\x8d, ki so bila bolj izpostavljena oku\xc5\xbeenju. Vendar je najve\xc4\x8dja nevarnost prihajala s sistemati\xc4\x8dnimi vdori Turkov, zaradi \xc4\x8desar je bila potrebna gradnja voja\xc5\xa1kih postojank, obzidij, stra\xc5\xbenih stolpov in skladi\xc5\xa1\xc4\x8d za oro\xc5\xbeje . Po tur\xc5\xa1kem zavzetju Balearskih otokov se je Filip obrnil za pomo\xc4\x8d na pape\xc5\xbea in druge oblastnike na Apeninskem polotoku. Leta 1560 je nastalo novo sveto zavezni\xc5\xa1tvo, in sicer med \xc5\xa0panci, Bene\xc5\xa1ko republiko, Genovsko republiko, Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo, Savojsko vojvodino in Malte\xc5\xa1kimi vitezi. Spopadi s Sulejmanovo vojsko so se nadaljevali skozi leta in odlo\xc4\x8dilna zmaga svetega zavezni\xc5\xa1tva je bila bitka pri Lepantu (1571). Po tem datumu so Osmanski napadi po\xc4\x8dasi ponehali in leta 1585 je bila podpisana mirovna pogodba med Turki in kristjani._NEWLINE_Luteranske verske reforme, ki so v tej dobi ogro\xc5\xbeale pape\xc5\xbeevo posvetno oblast, pa tudi sam obstoj katoli\xc5\xa1ke cerkve, so v Neapeljskem kraljestvu povzro\xc4\x8dile porast civilne oblasti cerkvenih predstavnikov. Ko je Tridentinski koncil dolo\xc4\x8dil, da mora kler obvezno stanovati v mejah svojega sede\xc5\xbea, so postali \xc5\xa1kofje, opati in \xc5\xbeupniki neke vrste fevdalni gospodje, ki so si jemali odgovornost za socialno, pravno in kulturno za\xc5\xa1\xc4\x8dito prebivalstva. Nastali so novi meni\xc5\xa1ki redovi, ki jih je dr\xc5\xbeava brezpogojno podpirala. V tem vzdu\xc5\xa1ju so pri\xc5\xa1li do besede tudi redovniki-revolucionarji, kot na primer Giordano Bruno in Tommaso Campanella, ki so pa samo \xc5\xa1e poudarili strogi katolicizem kraljestva._NEWLINE_Filip je umrl leta 1598. Med njegove najve\xc4\x8dje zasluge se pri\xc5\xa1teva uspeh katoli\xc5\xa1ke protireformacije, ki je ustavila razvoj protestantizma v Evropi. Nasledil ga je sin Filip III. \xc5\xa0panski.\n_START_SECTION_\nFilip III. \xc5\xa0panski, Filip IV. \xc5\xa0panski in Karel II. \xc5\xa0panski (1598 \xe2\x80\x93 1699)\n_START_PARAGRAPH_\nMedtem ko je bil Filip II. eden najpomembnej\xc5\xa1ih \xc5\xa1panskih vladarjev, je bil njegov sin Filip III. slabi\xc4\x8d in slab upravitelj. Posebno tragi\xc4\x8dno je bilo stanje dr\xc5\xbeavnih financ, ki kljub dohodkom iz prekomorskih kolonij niso mogle biti kos starim dolgovom, pa tudi ne stro\xc5\xa1kom za vse vojne, v katere je bila \xc5\xa0panija vpletena. Po smrti Filipa III. leta 1621 ga je nasledil sin Filip IV. \xc5\xa0panski, ki je sicer pove\xc4\x8dal imperij do zgodovinsko najve\xc4\x8djega obsega, vendar je samo poslab\xc5\xa1al \xc5\xbee kriti\xc4\x8dno notranje stanje dr\xc5\xbeave. Po njegovi smrti leta 1665 je postal kralj njegov \xc5\xa1tiriletni sin Karel II. \xc5\xa0panski. Karel II. \xc5\xa0panski je bil \xc5\xbee od rojstva te\xc5\xbeko bolan in potreben pomo\xc4\x8di. Regentka je bila njegova mati, ki je tako negativno vladala, da jo je Karel ob dosegu polnoletnosti zaprl v samostan. Vendar vsa sposobnost, ki jo je mladi kralj izkazal, ni bila dovolj za poravnavo te\xc5\xbekih problemov kraljestva._NEWLINE_Zna\xc4\x8dajna omahljivost obeh Filipov, splo\xc5\xa1ni ekonomski in socialni problemi v \xc5\xa0paniji in Karlova mladoletnost so za Neapeljsko kraljestvo pomenili obdobje ve\xc4\x8dje oblasti vice-kraljev. Po obdobju stalnega vojskovanja so se sedaj la\xc5\xbeje posvetili urbanizaciji Neaplja, obnovi in raz\xc5\xa1irjenju univerze, bonifikaciji in kanalizaciji mo\xc4\x8dvirnatih podro\xc4\x8dij. Pospe\xc5\xa1en je bil boj proti razbojni\xc5\xa1tvu in nepotizmu. Vojskovanje sicer ni docela prenehalo, saj so iz te dobe tudi neapeljski napadi na Istro in plenitev Trogirja (takrat v Bene\xc5\xa1ki republiki). Zna\xc4\x8dilna za to dobo je implozija gospodarstva na jadranski obali kraljestva, kjer je umik Bene\xc4\x8danov iz Sredozemlja pomenil zastoj trgovine in pospe\xc5\xa1ek kmetijstva pod trdnim nadzorom lokalne aristokracije. Podro\xc4\x8dje je bilo nedostopno za vsako gospodarsko in kulturno novost. Pove\xc4\x8dala se je na primer proizvodnja olja, ki je bila strogo urejena in nadzorovana, medtem ko so se v mestih razvile svojevrstne oblike renesanse oziroma konzervativnega in pobo\xc5\xbenja\xc5\xa1kega humanizma. Zgodovinarji menijo, da je treba prav v tej dobi iskati za\xc4\x8detek zna\xc4\x8dilne nezaupljivosti prebivalcev teh krajev do vsake oblasti. _NEWLINE_Karel II. je umrl brez potomstva leta 1699. Za svojega naslednika je dolo\xc4\x8dil Filipa An\xc5\xbeujskega, vnuka svoje sestre in vnuka Ludvika XIV. Francoskega, pod pogojem, da se odpove vsaki pravici do francoske krone.\n_START_SECTION_\nVladavina Avstrijcev (1714 \xe2\x80\x93 1734)\n_START_PARAGRAPH_\nKot je bilo v navadi pri Habsbur\xc5\xbeanih, so priklju\xc4\x8dena ozemlja ohranila dr\xc5\xbeavno ureditev, administrativno samostojnost in notranjo politiko, le pod nadzorstvom cesarskega poslanca. V bistvu se situacija ni dosti menjala s prehodom od \xc5\xa0pancev na Avstrijce, zato so Neapelj\xc4\x8dani tudi predstavniku Habsbur\xc5\xbeanov pravili vicere' (vice-kralj)._NEWLINE_Avstrijci so se morali v Neapeljskem kraljestvu soo\xc4\x8diti s katastrofalnim stanjem dr\xc5\xbeavnih financ in z neurejeno administracijo. Izvedli so takoj\xc5\xa1njo reformo, ki je odstranila iz politi\xc4\x8dnih polo\xc5\xbeajev dotedanje konservativce, kar je bilo velikega pomena za kulturni razvoj de\xc5\xbeele, saj so bila spet na razpolago na primer dela Spinoze, Jansenija, Pascala, pa tudi manj\xc5\xa1ih lokalnih filozofov. Avstrijska vladavina je sicer izbolj\xc5\xa1ala finan\xc4\x8dno stanje Neaplja, vendar ne v zadostni meri, tudi zaradi ponovnih \xc5\xa1panskih napadov, ki so sproti su\xc5\xa1ili dr\xc5\xbeavno blagajno. _NEWLINE_So bili pa Avstrijci zelo uspe\xc5\xa1ni v kulturnem smislu. Leta 1728 so ustanovili banko San Carlo, ki je imela prvotni namen, da postopoma razveljavi sistem neobdav\xc4\x8dljivosti, ki je \xc5\xa1\xc4\x8ditil neprenosljivo lastnino, s tem da posreduje med privatno iniciativo in ustanovami. Seveda sta kulturna razgledanost na eni strani in finan\xc4\x8dni pritisk na drugi strani povzro\xc4\x8dila odlo\xc4\x8dno nasprotovanje klera, ki se je \xc5\xa1e pove\xc4\x8dalo, ko so bili leta 1731-2 uvedeni novi katastrski popisi in s tem novi zemlji\xc5\xa1ki davki.\n_START_SECTION_\nVladavina Borbonov\n_START_PARAGRAPH_\nDa bi spet pridobil ozemlja, ki jih je moral odstopiti z utrechtsko pogodbo, je leta 1734 Filip V. \xc5\xa0panski napadel in zavzel Neapeljsko kraljestvo ter nato Sicilijo. Vendar je bilo mednarodno politi\xc4\x8dno vzdu\xc5\xa1je \xc5\xbee razli\xc4\x8dno od tistega pred nekaj leti, saj je postalo jasno razvidno, da ogromni imperiji niso ve\xc4\x8d simbol mo\xc4\x8di, temve\xc4\x8d so prav zaradi svoje ob\xc5\xa1irnosti tar\xc4\x8da zdru\xc5\xbeenih napadov sosednjih dr\xc5\xbeav. Zato novo pridobljena ozemlja na italijanskem jugu niso bila ve\xc4\x8d vklju\xc4\x8dena v \xc5\xa0panijo kot vice-kraljevine, temve\xc4\x8d jim je bila priznana formalna neodvisnost. Po zgledu lo\xc4\x8ditve dinastije po zaklju\xc4\x8dku nasledstvene vojne, je bil progla\xc5\xa1en za kralja Filipov sin Karel kot za\xc4\x8detnik nove dinastije Neapeljskih Borbonov.  S tem sta se obnovili neodvisni dr\xc5\xbeavi Kraljevina Sicilija in Neapeljsko kraljestvo, ki ju je dru\xc5\xbeila samo oseba kralja.\n_START_SECTION_\nKarel III. \xc5\xa0panski (1734-1759)\n_START_PARAGRAPH_\nKarel III. se ni dolgo opiral na o\xc4\x8detovo sodelovanje. Od vsega za\xc4\x8detka se je oprl predvsem na neapeljsko aristokracijo in uvedel nekatere politi\xc4\x8dne in administrativne reforme, ki so pospe\xc5\xa1ile razvoj dr\xc5\xbeavnega gospodarstva. Za\xc4\x8detna naklonjenost kleru, s katero je celo obljubil inkvizicijsko sodi\xc5\xa1\xc4\x8de (ki pa ni bilo nikoli uvedeno), se je po\xc4\x8dasi spreminjala v odprto nasprotovanje. \xc5\xbde leta 1741 je bil podpisan konkordat, ki je odpravil ve\xc4\x8d cerkvenih privilegijev in uvedel obdav\xc4\x8ditev.  Zgodovinarji vidijo v nihanju kraljeve naklonjenosti zna\xc4\x8dilni Karlov na\xc4\x8din vladanja, ki je dosegal svoje cilje z diplomacijo, polovi\xc4\x8dnimi priznanji in delnimi obljubami, kar je pozneje pri\xc5\xa1lo v pregovor kot neapeljska zvija\xc4\x8dnost. Vsekakor se je v tem obdobju razvilo gospodarstvo, predvsem s porastom kmetijskega proizvoda in njegovo preprodajo. Prvi\xc4\x8d v Italiji je bil izdan zakon, ki je zagotavljal Judom enakopravnost s katoli\xc4\x8dani. _NEWLINE_Leta 1755 je bila ustanovljena pri neapeljski univerzi fakulteta za ekonomijo, prva v Evropi, kjer je bil u\xc4\x8dni jezik italijan\xc5\xa1\xc4\x8dina in ne ve\xc4\x8d latin\xc5\xa1\xc4\x8dina. Za\xc4\x8dela se je gradnja kraljevega dvorca v Caserti po na\xc4\x8drtih Luigija Vanvitellija in velikega Hotela reve\xc5\xbeev v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du Neaplja. V kraljevi rezidenci v Neaplju je bil ustanovljen muzej izkopanin iz Pompejev._NEWLINE_Leta 1759 je umrl Karlov brat Ferdinand VI. \xc5\xa0panski in Karel ga je moral naslediti na \xc5\xa1panskem prestolu. V Neapeljskem kraljestvu ga je nasledil sin Ferdinand.\n_START_SECTION_\nFerdinand IV. Neapeljski (1759-1816)\n_START_PARAGRAPH_\nFerdinand je postal kralj pri osmih letih, zato mu je o\xc4\x8de pred odstopom dolo\xc4\x8dil regente, od katerih je bil najpomembnej\xc5\xa1i Bernardo Tannucci, ki je bil \xc5\xbee leta glavni kraljevi svetovalec. Tudi po dosegi polnoletnosti se Ferdinand ni rad zanimal za dr\xc5\xbeavne posle, ki jih je dejansko vodil Tannucci. Po njegovem posredovanju je Ferdinand poro\xc4\x8dil Marijo Karolino, h\xc4\x8der vladarice Marije Terezije, ki se je zavzemala za napredne ideje prostozidarjev in je odslovila konzervativnega Tannuccija. _NEWLINE_Ferdinand se je izogibal dvornim spletkam in se je vedno pogosteje mudil v lovski ko\xc4\x8di, ki jo je imel nedale\xc4\x8d od Caserte in kjer je ustanovil skupnost San Leucio. Marija Karolina pa je po umoru francoskih vladarjev v okviru francoske revolucije obsodila vsako demokratsko miselnost. Za\xc4\x8dela je preganjati pripadnike republikanskega gibanja, ki je \xc5\xa1e iz \xc4\x8dasa \xc5\xa1panske vladavine obstajalo v Neaplju, pa tudi somi\xc5\xa1ljenike velikih filozofov Karlove dobe. Kot dokaz nasprotovanja francoskim revolucionarjem je v Ferdinandovem imenu obljubila podporo Neapeljskega kraljestva britanski floti v Sredozemlju. Poslala je tudi kopno vojsko v pomo\xc4\x8d protifrancoskim \xc4\x8detam, ki so sku\xc5\xa1ale osvoboditi Rim izpod Napoleonove vojske. Osvoboditev Rima ni uspela, neapeljska vojska je bila pora\xc5\xbeena in razpr\xc5\xa1ena, Neapelj je ostal brez obrambe pred Francozi. Ferdinand je zapustil kraljevino in se zatekel na Sicilijo.\n_START_SECTION_\nRepublika (1799)\n_START_PARAGRAPH_\nJanuarja 1799 so Neapeljski revolucionarji oklicali republiko, kar je ustrezalo francoskemu na\xc4\x8drtu, zato so jo po okupaciji Francozi odobrili. Neapelj\xc4\x8dani so bili prepri\xc4\x8dani, da so dosegli samostojnost, zato so takoj za\xc4\x8deli izdajati zakone in smernice nove dr\xc5\xbeave. Prepovedan je bil fevdalizem in podprta jansenisti\xc4\x8dna zamisel o narodni cerkvi, neodvisni od pape\xc5\xbea. Ti zakoni so bili za ve\xc4\x8dino preprostega ljudstva nerazumljivi, zato ljudstvo ni podprlo republike.  Republika je zato trajala samo pet mesecev, nakar so protirevolucionarne \xc4\x8dete pod vodstvom kardinala Ruffa prevzele oblast in jo vrnile v kraljeve roke. Kralj, \xc5\xa1e vedno na Siciliji, je potreboval podporo klera, zato je imenoval Ruffa za svojega namestnika. Za\xc4\x8dela se je doba obskurantizma, ko je Ruffo v kraljevem imenu trdo nastopil proti pravnim in administrativnim pravilom, ki jih je bil sam kralj svoj \xc4\x8das izdal. Pripadniki republike so bili zaprti, v mnogih slu\xc4\x8dajih usmr\xc4\x8deni, in jakobinci, somi\xc5\xa1ljeniki republikancev, so bili odstranjeni iz javnih slu\xc5\xbeb. Uvedena je bila stroga preiskava proti pripadnikom klera, ki so v jansenisti\xc4\x8dnem duhu podprli republikansko zamisel. _NEWLINE_Republikanska revolucija je za\xc4\x8detek obdobja politi\xc4\x8dne negotovosti Neapeljskega kraljestva. Kraljeva vojska, ki je \xc5\xbee leta 1799 osvobodila Rim, je napredovala proti severu, a premagal jo je Joachim Murat. Leta 1801 je bilo sklenjeno premirje med Neapelj\xc4\x8dani in Napoleonom in \xc5\xbee naslednjega leta je Amiemski mir dolo\xc4\x8dil vrnitev Neaplja Borboncem. Tri leta pozneje so Francozi spet zasedli Neapelj. Po bitki pri Slavkovu je Napoleon odstavil borbonsko dinastijo in imenoval svojega brata Josepha za kralja.\n_START_SECTION_\nJo\xc5\xbeef Bonaparte in Joahim Murat (1805-1815)\n_START_PARAGRAPH_\nZa \xc4\x8dasa vladanja Jo\xc5\xbeefa Bonaparteja so bile izvedene reforme proti fevdalnemu sistemu in kleru, predvsem z novimi zemlji\xc5\xa1kimi zakoni in z ukinitvijo meni\xc5\xa1kih redov. Reforme so bile uspe\xc5\xa1ne in so priklicale v kraljestvo premo\xc5\xbene francoske investitorje, ki so odkupili razla\xc5\xa1\xc4\x8dena posestva. Po treh letih je Jo\xc5\xbeef postal kralj \xc5\xa0panije in v Neaplju ga je nadomestil Joachim Murat, ki ga je Napoleon kronal za kralja z imenom Joahim Napoleon._NEWLINE_Joahim je pospe\xc5\xa1il javna dela v dr\xc5\xbeavi, na primer gradnjo mostov in bolni\xc5\xa1nic, nova izkopavanja v Pompejih, cestno razsvetljavo, pa tudi gradnjo novih cestnih povezav. V prostorih biv\xc5\xa1ih samostanov so bile ustanovljene rokodelske delavnice in tovarne z modernimi postopki proizvodnje. Na pravnem podro\xc4\x8dju je izdal zakonik, ki je med drugim uvajal, prvi v Italiji, razporoko in civilno poroko. _NEWLINE_Murat je po Napoleonovem padcu sku\xc5\xa1al ohraniti Neapeljsko kraljestvo z iskanjem politi\xc4\x8dnih zaveznikov. Nastopil je celo proti Franciji in podprl Avstrijce, ki so prodirali proti Padski ni\xc5\xbeini, in ob priliki zasedel Marke, Umbrijo in Emilijo \xe2\x80\x93 Romanjo. Temu po\xc4\x8detju so nasprotovali predvsem britanci in Ludvik XVIII. Francoski, ki so Muratu prepre\xc4\x8dili udele\xc5\xbebo pri Dunajskem kongresu. Murat je napadel Avstrijce in izdal Riminsko izjavo (Proclama di Rimini), s katero je pozval Italijane, naj se zdru\xc5\xbeijo proti okupatorju. Ta izjava se \xc5\xa1teje za za\xc4\x8detek italijanskega risorgimenta._NEWLINE_Avstrijci so Murata premagali in po pogodbi iz Casalanze je Neapeljsko kraljestvo spet pripadlo Borbonom. Pogodba je dovoljevala Muratovo vrnitev v Francijo, a biv\xc5\xa1i kralj se je raje \xc5\xa1e zadnji\xc4\x8d uprl in je bil pri tem poskusu usmr\xc4\x8den.  Decembra 1816 so Borboni zdru\xc5\xbeili Neapeljsko kraljestvo s Kraljevino Sicilijo pod krono Kraljevine Dveh Sicilij. Prestol je zasedel Ferdinand I. Dveh Sicilij, ki je \xc5\xbee bil Ferdinand IV. Neapeljski in Ferdinand III. Sicilski."