b'\n_START_ARTICLE_\nKarel IV. Luksembur\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nKarel je bil sin luksembur\xc5\xa1kega grofa Ivana, ki so si ga \xc4\x8cehi po uboju kralja Vaclava III. izbrali za kralja, in Elizabete, h\xc4\x8derke \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Vaclava II. iz rodu P\xc5\x99emyslidov. Po \xc4\x8de\xc5\xa1kem de\xc5\xbeelnem zavetniku so ga krstili za Vaclava. Ko je bil star tri leta, ga je o\xc4\x8de, ki je bil v sporu z \xc5\xbeeno, na silo odvzel iz materine oskrbe. Nekaj \xc4\x8dasa je bil v varstvu barona Viljema Zaj\xc3\xadc Vladeka, spomladi 1323 pa je s teto Marijo, ki se je poro\xc4\x8dila s francoskim kraljem Karlom IV., pri\xc5\xa1el v vzgojo na pari\xc5\xa1ki dvor, kjer so pred njim vzgajali \xc5\xbee njegovega deda Henrika VII. in o\xc4\x8deta Ivana. Pri birmi je prevzel ime svojega kraljevega botra, Karel, do katerega je \xc4\x8dutil globoko spo\xc5\xa1tovanje. Poro\xc4\x8dili so ga z Blanko iz rodbine Valois, ne\xc4\x8dakinjo francoskega kralja Filipa IV. in polsestro kasnej\xc5\xa1ega kralja Filipa VI. Dele\xc5\xbeen je bil temeljite vzgoje. Dokon\xc4\x8dal je \xc5\xa1tudij na pari\xc5\xa1ki univerzi. Velik vpliv nanj je imel tudi opat v F\xc3\xa9campu, Pierre Roger, kasnej\xc5\xa1i pape\xc5\xbe Klemen VI. Karla je utrdil v njegovi globoki religioznosti, mu posredoval ob\xc4\x8dutek izbranosti, legitimnosti monarhove oblasti in predstavo o monarhovih nalogah in dol\xc5\xbenostih. Karel je napisal avtobiografijo, v kateri je na \xc5\xa1tiridesetih straneh popisal svoja otro\xc5\xa1ka in mladeni\xc5\xa1ka leta (do kronanja 1346), iz katere je razvidno, da do o\xc4\x8deta ni imel nobenih \xc4\x8dustvenih vezi.\n_START_SECTION_\nOdgovorne naloga v \xc4\x8dasu o\xc4\x8detovega vladanja\n_START_PARAGRAPH_\nPetnajstletni Karel je moral leta 1331 v severni Italiji nadome\xc5\xa1\xc4\x8dati o\xc4\x8deta (ko se je ta pogajal s cesarjem Ludvikom IV. na donavskem otoku pri Regensburgu). Kljub neizku\xc5\xa1enosti je v te\xc5\xbekih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah uspel obdr\xc5\xbeati osvojena ozemlja in bil po zmagi v bitki pri San Felice blizu Modene (25. avgusta 1332) povzdignjen v viteza._NEWLINE_Oktobra 1333 se je na izrecno \xc5\xbeeljo \xc4\x8de\xc5\xa1kih baronov, ki niso bili zadovoljni z na\xc4\x8dinom vladanja njegovega o\xc4\x8deta, vrnil v rodno de\xc5\xbeelo. O\xc4\x8de mu je podelil naziv mejnega grofa Moravske in ga imenoval za upravnika \xc4\x8ce\xc5\xa1ke. Tedaj je \xc5\xbee obvladal franco\xc5\xa1\xc4\x8dino, latin\xc5\xa1\xc4\x8dino, nem\xc5\xa1\xc4\x8dino in italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino, \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8dine pa se je moral na novo nau\xc4\x8diti; kmalu jo je govoril "kot vsak drug \xc4\x8ceh". Njegovo prizadevanje, da bi obnovil tradicijo vladavine P\xc5\x99emyslidov, mu je prineslo \xc5\xa1iroko priznanje in izbolj\xc5\xa1alo odnos \xc4\x8cehov do luksembur\xc5\xa1ke dinastije. Osredoto\xc4\x8dil se je na obnovo upravljanja, pravne varnosti, saniranje financ in povrnitev zastavljenih kronskih posesti. Pri tem je bil tako uspe\xc5\xa1en, da se je o\xc4\x8de zbal za svoj polo\xc5\xbeaj in ga julija 1335 odstavil._NEWLINE_Po smrti koro\xc5\xa1kega vojvode Henrika (1335) je Karel nekaj \xc4\x8dasa pomagal svojemu mlaj\xc5\xa1emu bratu Ivanu Henriku (ki je bil poro\xc4\x8den s Henrikovo h\xc4\x8derko Margareto, dedinjo Tirolske) upravljati Tirolsko. Pozimi 1336/37 se je pridru\xc5\xbeil o\xc4\x8detu na njegovem drugem voja\xc5\xa1kem pohodu v Litvo. Leta 1338, ob izbruhu stoletne vojne med Anglijo in Francijo, se je o\xc4\x8de Ivan postavil na stran Francije in Karel se mu je pridru\xc5\xbeil._NEWLINE_Po premirju med Francozi in Angle\xc5\xbei v Tournaiu (24. september 1340, stoletna vojna) je Ivan v pri\xc4\x8dakovanju odlo\xc4\x8dilne bitke sestavil oporoko, v kateri je za svojega glavnega naslednika dolo\xc4\x8dil Karla in mu namenil \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, \xc5\xa0lezijo in Zgornjo Lu\xc5\xbeico; Ivanu Henriku je namenil Moravsko in najmlaj\xc5\xa1emu Vaclavu Luksemburg in francoske fevde._NEWLINE_Februarja 1340 sta se nekdanji u\xc4\x8denec Karel in njegov vzgojitelj Pierre Roger v Avignonu ponovno sre\xc4\x8dala in si medsebojno napovedala, da bo Pierre postal pape\xc5\xbe in Karel cesar._NEWLINE_Kralj Ivan je popolnoma oslepel in ponovno predal \xc4\x8ce\xc5\xa1ko Karlu v upravljanje. 8. junija 1341 so se \xc4\x8cehi v Pragi na zboru plemstva, prelatov in predstavnikov mest poklonili Karlu kot bodo\xc4\x8demu vladarju, \xc4\x8deprav je ta \xc5\xa1e vedno nosil samo naslov mejnega grofa Moravske. Pape\xc5\xbe Benedikt XII. je pooblastil pra\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa, da Karla in njegovo \xc5\xbeeno Blanko krona za kralja in kraljico \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, toda Karel je iz obzirnosti do slepega o\xc4\x8deta to odklonil. Za\xc4\x8del je utrjevati prijateljske in obrambne vezi s poljskim kraljem Kazimirjem III. in ogrskim kraljem Ludvikom I. (ki sta ga junija 1341 in februarja 1343 obiskala v Pragi)_NEWLINE_\xc5\xbde leta 1338 je Karel za\xc4\x8del tkati sorodstvene vezi z evropskimi dvori. Svojo triletno h\xc4\x8der Margareto je zaro\xc4\x8dil s precej starej\xc5\xa1im ogrskim (takrat \xc5\xa1e) prestolonaslednikom Ludvikom.\n_START_SECTION_\nLobiranje in izvolitev za nem\xc5\xa1kega protikralja\n_START_PARAGRAPH_\nTakratni nem\xc5\xa1ki kralj in cesar Svetega rimskega cesarstva Ludvik IV. iz rodu Wittelsbachov je bi v nenehnem sporu s pape\xc5\xbeem; Janez XXII. ga je izob\xc4\x8dil in Benedikt XII. izob\xc4\x8denja ni odpravil. Cesarju so bili nenaklonjeni tudi Habsbur\xc5\xbeani, ki so \xc5\xbee bili neko\xc4\x8d cesarji, in Luksembur\xc5\xbeani, ki so menili, da jim je Wittelsbach po smrti Henrika VII. neupravi\xc4\x8deno odvzel nasledstvo v cesarstvu. Tako so Luksembur\xc5\xbeani in Habsbur\xc5\xbeani 15. decembra 1341 sklenili proti cesarju obrambno zvezo do kon\xc4\x8dne zmage. Njihov na\xc4\x8drt, da ustanovijo protikraljestvo s Karlom na \xc4\x8delu in potem Ludviku odvzamejo oblast, je podprl tudi novi pape\xc5\xbe Klemen VI. Temu cilju so bili namenjeni \xc5\xa1tevilni obiski o\xc4\x8deta Ivana in sina Karla pri kuriji v Avignonu (v letih 1340, 1344 in 1346). Leta 1344 je Klemen VI. Karla imenoval za kandidata za protikralja in odobril ustanovitev nad\xc5\xa1kofije v Pragi; \xc4\x8ce\xc5\xa1ka je tako v cerkveni organiziranosti postala neodvisna od nad\xc5\xa1kofije v Mainzu;  prvi pra\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof je leta 1344 postal Arno\xc5\xa1t z Pardubic._NEWLINE_Po epizodi z udele\xc5\xbebo na tretjem Ivanovem pohodu v Litvo (1344/45), ki je pripeljal do \xc5\xa1tevilnih voja\xc5\xa1kih zapletov, Karla pa za nekaj \xc4\x8dasa celo v ujetni\xc5\xa1tvo , je Karel sam prevzel pobudo pri lobiranju za protikralja. Povezal se je z vplivnim starim stricem Balduinom, bratom cesarja Henrika VII. in nad\xc5\xa1kofom v Trieru, s katerim Karel dotlej ni imel prijateljskih odnosov. Karel mu je obljubil, da bo dal nad\xc5\xa1kofiji v fevd velike dele luksembur\xc5\xa1kih ozemelj (ki so bila namenjena njegovemu mlaj\xc5\xa1emu bratu Vaclavu). Prisilil je kralja Ivana in njegovo \xc5\xbeeno Beatrice, da sta za 30.000 florintov zastavila nekaj svojih mest, s katerimi je potem Balduin podkupil k\xc3\xb6lnskega nad\xc5\xa1kofa Walrama (von J\xc3\xbclich). Balduin je zastavil ves svoj presti\xc5\xbe in obljubil podobne usluge tudi drugim renskim knezom. Aprila 1346 sta bila kralj Ivan in Karel ponovno v Avignonu pri pape\xc5\xbeu; pape\xc5\xbe je na tem sestanku sebi in svojim naslednikom utrl pravico, da smejo sodelovati pri odlo\xc4\x8danju o vseh tedanjih in bodo\xc4\x8dih sporih med Francijo in cesarstvom. 28. aprila je Klemen VI. razglasil mesto rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja za nezasedeno in pozval volilne kneze k izvolitvi Karla za kralja. 20. maja je (proti volji stolnega kapitlja ravnokar imenovani) majn\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Gerlach von Nassau pozval volilne kneze ne volitve v Rhens. 11. julija 1346 so se volitev udele\xc5\xbeili majn\xc5\xa1ki, k\xc3\xb6lnski in trierski nad\xc5\xa1kof, \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj in sa\xc5\xa1ki volilni knez. Brandenbur\xc5\xa1ki glas so razglasili za nezasedenega, pfal\xc5\xa1ki volilni knez pa je bil odsoten. Volivci so soglasno za novega rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja razglasili Karla. Kronanje je bilo predvideno za 26. avgust v Aachnu.\n_START_SECTION_\nUveljavitev na polo\xc5\xbeaju rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja\n_START_PARAGRAPH_\nCesar Ludvik IV. Karlove izvolitve seveda ni priznal. Ravnokar je od svojih nizozemskih sorodnikov podedoval velika zemlji\xc5\xa1\xc4\x8da (Hainaut, Holandijo, Zelandijo), ki so pove\xc4\x8dala njegove dohodke. Ju\xc5\xbeno nem\xc5\xa1ke pokrajine in cesarska mesta so bili v njegovem taboru. Pred kratkim si je pridobil Brandenburg in Tirolsko. Sklenil je zavezni\xc5\xa1tvo s francoskim kraljem Filipom VI._NEWLINE_Nasprotno je Luksembur\xc5\xbeanom grozila vojna. Angle\xc5\xa1ki kralj Edvard III. se je 12. julija 1346 izkrcal v Normandiji. Luksembur\xc5\xbeani, zvesti pogodbi iz leta 1332, so prisko\xc4\x8dili Francozom na pomo\xc4\x8d. Slepi Ivan je prevzel poveljevanje francoske predhodnice. Pridru\xc5\xbeil se mu je tudi Karel s \xc4\x8de\xc5\xa1kim kontingentom. 26. avgusta 1346 so Angle\xc5\xbei pri Cr\xc3\xa9cyju mo\xc4\x8dno porazili \xc5\xa1tevil\xc4\x8dno veliko mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e Francoze. Med desetimi francoskimi knezi in osemdesetimi zastavono\xc5\xa1ami je padel tudi kralj Ivan. La\xc5\xbee ranjenega Karla je spremstvo re\xc5\xa1ilo iz boja._NEWLINE_V nasprotju z o\xc4\x8detovo oporoko je Karel namesto mladoletnega brata Vaclava sam prevzel oblast v grofiji Luksemburg. Izpolnil je obljube, ki jih je dal Balduinu pred volitvami. Klemen VI. je 6. novembra 1346 slavnostno priznal Karla za rimskega kralja, kar pa ni spodbudilo ve\xc4\x8dine dr\xc5\xbeavnih knezov, da bi mu sledili. Ker Aachen in K\xc3\xb6ln Karla nista hotela sprejeti, ga je 26. novembra na hitro v Bonnu okronal k\xc3\xb6lnski nad\xc5\xa1kof Walram._NEWLINE_Bolj slavnostno je bilo 2. septembra 1347 kronanje v Pragi za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja v cerkvi sv. Vida, ki so se ga vendarle udele\xc5\xbeili \xc5\xa1tevilni posvetni in cerkveni knezi. Pred tem je Karel mestom in plemstvu podelil \xc5\xa1tevilne privilegije. Najel je \xc5\xbee veliko vojsko za napad na Bavarsko, ko je izvedel, da je njegov nasprotnik, Ludvik IV., pri lovu na medveda 11. oktobra do\xc5\xbeivel sr\xc4\x8dni napad in umrl. \xc4\x8ceprav je trajalo \xc5\xa1e dve leti, da je obvladal vsa nasprotovanja in uveljavil svojo oblast, je bil odtlej \xc5\xa1e bolj prepri\xc4\x8dan, da je od boga izbran za vladarja._NEWLINE_Med sinovi Ludvika IV. ni bilo nobenega, ki bi ga hotel naslediti. Karlu se je na potovanju skozi Frankovsko in \xc5\xa0vabsko poklonilo vse ve\xc4\x8d knezov. Knezom in mestom je potrjeval stare privilegije in bil radodaren z novimi. Ko je pri\xc5\xa1el v Porenje, so njegovi nasprotniki (10. januarja 1348) za protikralja izvolili angle\xc5\xa1kega kralja Edvarda III., ki pa krone ni sprejel, pa\xc4\x8d pa je sprejel od Karla ponujeno pogodbo o zavezni\xc5\xa1tvu. 26. maja 1348 je Karlu priznal vazalstvo tudi avstrijski vojvoda Albert II. \xc5\xa0ele v za\xc4\x8detku leta 1349 je vitez-najemnik, turingijski grof G\xc3\xbcnter von Schwarzburg izrazil pripravljenost, da prevzeme vlogo protikralja. Izvolili so ga knezi Pfalza, Brandenburga in Sachsen-Lauenburga._NEWLINE_Avgusta 1348 se je pred nad\xc5\xa1kofom Magdeburga pojavil star romar, ki se je izdajal za Waldemarja, sina mejnega grofa Waldemarja Brandenbur\xc5\xa1kega Velikega, katerega grofijo je bil umrli cesar Ludvik IV., kljub protestom grofovega sorodstva, podelil v fevd svojemu sinu Ludviku V. Bavarskemu, Starej\xc5\xa1emu. Karel IV. je izkoristil nezadovoljstvo z oblastjo Wittelsbachov in domnevnemu Waldemarju podelil v fevd mejno grofijo Brandenburg, potem ko se je ta v korist \xc4\x8de\xc5\xa1ke krone odrekel Spodnji Lu\xc5\xbeici. Pogodba (22. novembra 1348) s poljskim kraljem Kazimirjem III. je uredila razmere na \xc4\x8de\xc5\xa1ko poljski meji in potrdila \xc4\x8de\xc5\xa1ko oblast nad \xc5\xa1lezijskimi vojvodstvi, ki so se kmalu nato tudi formalno pridru\xc5\xbeila \xc4\x8de\xc5\xa1ki kroni. Na obisku v Dresdnu je uspelo Karlu pridobiti na svojo stran tudi de\xc5\xbeelne grofe Turingije in mejne grofe Mei\xc3\x9fna. Po nekaj spopadih pri Mainzu, za\xc4\x8detkom maja 1349, se je bolni G\xc3\xbcnther za 20.000 mark srebra odpovedal kraljevski \xc4\x8dasti in \xc5\xbee 12. junija umrl._NEWLINE_Med tem pa je Karel s presenetljivim manevrom razre\xc5\xa1il sebi v prid tudi spor z Wittelsbachi. 1. avgusta 1348 je umrla Karlova prva \xc5\xbeena Blanka in Karel se je 4. marca 1349 na hitro poro\xc4\x8dil z dvajsetletno Ano, h\xc4\x8derko pfal\xc5\xa1kega grofa Rudolfa II., ki je bil brez sina in je zetu zapisal v pri\xc4\x8dakovanje Zgornji palatinat (Oberpfalz), ki je mejil na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. S tem ni zarezal le v enotnost Wittelsbachov, ampak tudi v njihovo pfal\xc5\xa1ko vejo. Ludvik Starej\xc5\xa1i in njegovi bratje so spoznali, da je najpametneje pobotati se s Karlom. Ta se je pokazal velikodu\xc5\xa1nega in je grofijo Brandenburg ponovno dal v fevd Wittelsbachom (1350). La\xc5\xbeni Waldemar ni bil ve\xc4\x8d potreben in je brezmo\xc4\x8den \xc4\x8dez \xc5\xa1est let umrl._NEWLINE_Po tem uspehu se je dal Karel 17. junija 1349 ponovno izvoliti za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja; izvoljen je bil soglasno. Kronanje je bilo \xc5\xa1est tednov kasneje; to pot ga je kronal stari stric Balduin v Aachnu. Karel se je po\xc4\x8dutil kot \xc4\x8detrti naslednik Karla Velikega, zato Karel IV. (tudi kot \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj, \xc4\x8deprav bi tam moral biti I.)_NEWLINE_Vsesplo\xc5\xa1no priznanje knezov in mest je Karel pla\xc4\x8dal z izredno velikodu\xc5\xa1nim podeljevanjem fevdov in koncesij, za kar je porabil \xc5\xa1e preostalo kronsko imetje in zastavil dolgoletne dohodke od cesarskih mest, skupaj v nepredstavljivi vrednosti 1,8 milijonov florintov. Skoraj polovico od tega so dobili volilni knezi. Z var\xc4\x8dnim gospodarjenjem v cesarstvu je potem do 1370-tih let mnoge fevde vrnil kroni, pri \xc4\x8demer iz \xc4\x8ce\xc5\xa1ke (zaradi obljub, ki jih je dal \xc4\x8cehom ob volitvah za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja) ni smel prelivati denarja.\n_START_SECTION_\nKralj na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem\n_START_PARAGRAPH_\nKarel je leta 1346, ustrezno o\xc4\x8detovi oporoki, mlaj\xc5\xa1emu bratu Ivanu-Henriku (ki so ga Tirolci zaradi neprimernega vedenja izgnali) prepustil v upravljanje mejno grofijo Moravsko. Leta 1349 mu je dal grofijo v fevd pod pogojem, da se brat in njegovi nasledniki odpovejo pravici nasledstva na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, dokler bo Karlova dru\xc5\xbeina imela naslednike, in pod pogojem, da se \xc5\xa1kofija Olomuc in vojvodina Troppau neposredno podredita \xc4\x8ce\xc5\xa1ki.\n_START_SECTION_\nGraditev prestolnice v Pragi\n_START_PARAGRAPH_\nKarel je ob ustanovitvi \xc4\x8de\xc5\xa1ko-moravske cerkvene pokrajine, ki je sledila ustanovitvi pra\xc5\xa1ke nad\xc5\xa1kofije (1344), na Hrad\xc4\x8danih polo\xc5\xbeil temeljni kamen za pra\xc5\xa1ko katedralo sv. Vida in ukazal gradnjo nove kraljeve pala\xc4\x8de ter s tem jasno pokazal, da bo tu bodo\xc4\x8de upravno in duhovno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de kraljevine. Marca 1348 je ukazal gradnjo pra\xc5\xa1kega Novega mesta, kjer je ustanovil tudi Emausov samostan. 7. aprila 1348 je ustanovil pra\xc5\xa1ko univerzo z oddelki za teologijo, filozofijo, pravo in medicino. En dan je\xc5\xbee iz Prage je dal zgraditi grad Karl\xc5\xa1tejn, namenjen hranjenju nem\xc5\xa1kih in \xc4\x8de\xc5\xa1kih kraljevih insignij in relikvij, ki jih je strastno zbiral. Reprezentativne zgradbe je do svoje smrti (1352) na\xc4\x8drtoval arhitekt kralja Ivana, Matija iz Arrasa (Mathieu d\'Arras), po njegovi smrti pa je delo nadaljeval Peter Parler, kateremu je Karel zaupal tudi gradnjo novega kamnitega mostu preko Vltave z znamenitimi stolpi.\n_START_SECTION_\nZakonodaja in sodstvo\n_START_PARAGRAPH_\nKarel je februarja 1348 v Pragi sklical predstavnike stanov vseh \xc4\x8de\xc5\xa1kih kronskih de\xc5\xbeel na posvetovanje, kako zbrati stare pravne zakone, jih poenotiti in izdati v enem pravnem zborniku. 2. aprila je, ne kot \xc4\x8de\xc5\xa1ki vladar ampak kot Romana regia auctoritate, potrdil vrsto listin in starih privilegijev, ki so jih izdali cesarji od Friderika I. (1158) do Alberta I. (1298) in so utemeljevali svobodno in suvereno \xc4\x8de\xc5\xa1ko kraljevino. Vpeljal pa je tudi novosti: poleg mo\xc5\xa1kega nasledstva je za luksembur\xc5\xa1ko dinastijo predvidel tudi dedovanje po \xc5\xbeenski liniji. Pravico stanov, da volijo kralja, je priznal samo \xc5\xa1e ob izumrtju dinastije. Dober ducat \xc5\xa1lezijskih vojvodstev, ki so se od 1290-tih let prostovoljno podredile \xc4\x8de\xc5\xa1ki kroni, je neposredno vklju\xc4\x8dil v \xc4\x8de\xc5\xa1ko kraljevino. Ni pa mu uspelo odpraviti de\xc5\xbeelnih institucij, tako da sta \xc5\xa0lezija in Moravska ohranili svojo pokrajinsko samostojnost._NEWLINE_Karel je okrog sebe zbral krog predanih mu baronov, ki so prevzeli najva\xc5\xbenej\xc5\xa1e dr\xc5\xbeavne slu\xc5\xbebe. Vzpodbujal je pripadnost \xc4\x8de\xc5\xa1ki kroni in ji dajal prednost pred cesarsko. Podpiral je neplemi\xc5\xa1ke stanove in kraljevo oblast krepil z izkori\xc5\xa1\xc4\x8danjem nasprotij med visokim in nizkim plemstvom. Ni pa mu uspelo vpeljati vazalnega odnosa po zahodnja\xc5\xa1kem vzorcu in odstraniti starih nasprotij med kraljem in plemstvom. Moral je sprejeti \xc4\x8detrtletna sestajanja plemi\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelnih sodi\xc5\xa1\xc4\x8d, na katerih so sodili iz plemstva izvoljeni porotniki. Zemlji\xc5\xa1ki gospodje so sodili svojim podlo\xc5\xbenikom. Vrhovnemu kraljevemu sodnemu nadzoru so se izmikala tudi mesta in duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina. Tako je imelo kraljevo dvorno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de sodno oblast le nad neposrednimi kraljevimi vazali._NEWLINE_Karel je dal pripraviti celovit sistem 127-tih zakonov, kasneje poznan pod imenom Maiestas Carolina, ki bi ob sodelovanju vseh stanov zagotavljal centralizirano, pravno in upravno urejeno vodenje dr\xc5\xbeave. Zakoni so bili naperjeni proti samovolji plemi\xc5\xa1kih magnatov, poudarjali so skrb za vse dr\xc5\xbeavljane in neobhodnost sodelovanja plemstva pri modernem upravljanju. Toda plemstvo, ki je v vzhodnoevropskih de\xc5\xbeelah tradicionalno zavra\xc4\x8dalo vse napisane zakone, ki bi ga kakorkoli omejevali, je jeseni 1355 na dr\xc5\xbeavnem zboru stanov osnutek zakonov zavrnilo. Po tem razo\xc4\x8daranju Karel in njegovi nasledniki do leta 1419 niso ve\xc4\x8d sklicali skupnega zbora \xc4\x8de\xc5\xa1kih kronskih de\xc5\xbeel. Karel je odtlej svoje cilje uveljavljal vljudno s svojim osebnim vplivom, finan\xc4\x8dnimi spodbudami, pa tudi s podkupovanji, intrigami, z laskanjem in gro\xc5\xbenjami._NEWLINE_Med svojim dolgim vladanjem je izdal mno\xc5\xbeico pravnih predpisov in zakonov za vse veje gospodarstva in dejavnosti, predpisov potrebnih pri gradnji mest, dav\xc4\x8dnih spodbud itn. Osebno se je npr. posvetil na\xc4\x8drtom pra\xc5\xa1kega Novega mesta z njegovim pravokotnim sistemom ulic, vplival na predpise za oprostitev davkov za nove naseljence v prvih dvanajstih letih, izbiro dovoljenih obrti, velikosti zidanih stavb in delavnic, pa tudi ureditev mestnega reda._NEWLINE_Zapustil je ogromno evropsko korespondenco, 7.500 pisnih dokumentov, trikrat ve\xc4\x8d listin kot njegov cesarski predhodnik Ludvik IV. v enako dolgem \xc4\x8dasu vladanja. Ustvaril je kraljevo vladarsko in upravno centralo. \xc4\x8ceprav je moral obljubiti, da bo zaposloval le doma\xc4\x8dine, je vendarle pripeljal v Prago vrsto izjemnih strokovnjakov, veliko iz n\xc3\xbcrnber\xc5\xa1kih trgovskih in ban\xc4\x8dnih krogov. Mo\xc4\x8dno je napredoval tudi jezik, ki so ga uporabljali v listinah. Njegovi svetovalci so bili prete\xc5\xbeno pravno izobra\xc5\xbeeni, le malo\xc5\xa1tevilni so izhajali iz visokega plemstva. Med njimi so bili najpomembnej\xc5\xa1i pra\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Arno\xc5\xa1t z Pardubic, sin vite\xc5\xa1ke rodbine v kraljevi slu\xc5\xbebi, in po smrti tega (1364) njegov naslednik Jan O\xc4\x8dko z Vla\xc5\xa1imi; Jan IX. ze St\xc5\x99edy (oz. Johann von Neumarkt) je bil dvajset let vodja kraljeve pisarne in je bil zaslu\xc5\xbeen za jasne formulacije v listinah.\n_START_SECTION_\nFinance\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu najemni\xc5\xa1kih vojska in velikih gradenj so dohodki od kronskih posesti in pravic malo zalegli, kot tudi prihodki od carin, mitnin, taks, dohodki od soli in vina. Glavni vir dohodkov je bilo rudarstvo, predvsem pridobivanje srebra iz \xc4\x8de\xc5\xa1kih rudnikov (Kutna Gora, Jihlava in St\xc5\x99\xc3\xadbro). Vse pomembnej\xc5\xa1i so postali dohodki, ki so prihajali iz mest; Karel je kmalu spoznal, da se denar najhitreje koncentrira v trgovini in ban\xc4\x8dni\xc5\xa1tvu. Pomembne so bile dajatve Judov, ki so jih dr\xc5\xbeavi pla\xc4\x8devali za svojo za\xc5\xa1\xc4\x8dito. Plemstvo je kralju dovoljevalo razpis posebnih davkov le ob izrednih stiskah, vendar jih je Karel kljub temu z veliko iznajdljivostjo vedno znova zahteval. Z \xc5\xbeelezno var\xc4\x8dnostjo in z reorganizacijo upravljanja kraljevih prihodkov je v svojem dolgem vladanju uspel kroni povrniti v \xc4\x8dasu kralja Ivana zastavljeno kraljevo imetje in, posebno s pomo\xc4\x8djo upravnikov iz krogov me\xc5\xa1\xc4\x8danstva, toliko napolniti blagajne, da je mogel izpeljati gradbena dela v Pragi in drugod po de\xc5\xbeeli in celo dokupiti ozemlja, s katerimi je zaokro\xc5\xbeil \xc4\x8de\xc5\xa1ke de\xc5\xbeele.\n_START_SECTION_\nUdarci usode\n_START_PARAGRAPH_\nOsebno so Karla v tem \xc4\x8dasu doleteli te\xc5\xbeki udarci usode. Leta 1349 mu je od kuge umrla h\xc4\x8di Margareta, ki se je malo pred tem poro\xc4\x8dila z Ludvikom I. Ogrskim. Istega leta je umrla tudi Karlova sestra Bona/Guta. Karlova druga \xc5\xbeena Ana, ki je bila novembra 1349 v Pragi kronana za \xc4\x8de\xc5\xa1ko kraljico, je januarja 1350 rodila dolgo pri\xc4\x8dakovanega prestolonaslednika Vaclava, ki pa je umrl \xc5\xbee decembra 1351; februarja 1353 je umrla tudi Ana._NEWLINE_V skrbi za nasledstvo dinastije se je Karel \xc5\xbee v marcu dogovoril z nekdanjim zetom, Ludvikom I. Ogrskim, za poroko s \xc5\xa1tirinajstletno Ano \xc5\xa0vidni\xc5\xa1ko, ne\xc4\x8dakinjo Ludvika I. in prane\xc4\x8dakinjo poljskega kralja Kazimirja III., ki so jo vzgajali na ogrskem dvoru in je bila namenjena umrlemu Vaclavu. Zaroka je bila \xc5\xbee maja 1353. A Karel je moral \xc4\x8dakati do leta 1358, da mu je Ana rodila prvega otroka, h\xc4\x8der Elizabeto; drugi (1361) je bil sin Vaclav._NEWLINE_Tak\xc5\xa1na \xc5\xbeenitvena politika pa je Karlu in luksembur\xc5\xa1ki dinastiji prina\xc5\xa1ala tudi nova ozemlja. Septembra 1352 je umrl nekdanji Karlov tast, pfal\xc5\xa1ki grof Rudolf II. in Karel je lahko Zgornji palatinat (Oberpfalz) priklju\xc4\x8dil \xc4\x8ce\xc5\xa1ki; malo kasneje je k temu dodal \xc5\xa1e vas Erlangen. Leta 1368 je umrl vojvoda Bolko II., gospodar vojvodine \xc5\x9awidnica-Jauer, ki je bil brez sinov in je bil Anin skrbnik. Tako je \xc4\x8ce\xc5\xa1ki pripadla tudi ta zadnja izmed sedemnajstih delnih vojvodin, na katere je v za\xc4\x8detku 14. stoletja razpadla nekdanja vojvodina \xc5\xa0lezija.\n_START_SECTION_\nDelovanje v cesarstvu\n_START_PARAGRAPH_\nMed tem ko se je mudil na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, je Karel vodenje cesarstva prepu\xc5\xa1\xc4\x8dal staremu stricu Balduinu, ki ga je imenoval za cesarskega vikarja. Ko je stric januarja 1349 umrl, je za cesarskega vikarja imenoval grofa B\xc3\xb6munda von Saarbr\xc3\xbcckna._NEWLINE_Cesarstvo je mo\xc4\x8dno prizadela kuga, ki se je leta 1348 z veliko hitrostjo od zahoda raz\xc5\xa1irila po vsem ozemlju in v treh letih pomorila najmanj \xc4\x8detrtino, ponekod celo tretjino prebivalstva. Ljudje so imeli epidemijo za bo\xc5\xbejo kazen, ki so jo s svojimi grehi priklicali predvsem Judje. Tudi plemi\xc4\x8di in mestni sveti so spodbujali k pogromom proti njim in plenili njihovo premo\xc5\xbeenje. Karel, ki je od Judov celo pobiral davek za njihovo za\xc5\xa1\xc4\x8dito, bil pa je pri njih tudi mo\xc4\x8dno zadol\xc5\xbeen, se je potuhnil in jim v cesarstvu ni nudil pravne in voja\xc5\xa1ke za\xc5\xa1\xc4\x8dite; s tem je postal tajni sokrivec ekscesov. Nasprotno je, o\xc4\x8ditno prepri\xc4\x8dan v nedol\xc5\xbenost Judov, na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem in v \xc5\xa0leziji nastopil proti histeriji pogromov, tako da se je v te de\xc5\xbeele zateklo mnogo Judov iz cesarstva.\n_START_SECTION_\nPotovanje v Rim na kronanje za cesarja\n_START_PARAGRAPH_\nKarel je \xc5\xbee od leta 1350 pripravljal pot na kronanje za cesarja v Italijo, ki pa je bila zelo nemirna; za svoje interese so se med seboj bojevali rimska kurija, Milano, Firence in Benetke. Tudi novi pape\xc5\xbe, Inocenc VI. je kazal interes, da prenese svoj sede\xc5\xbe iz Avignona nazaj v Rim, seveda pod pogojem, \xc4\x8de bi Karel uspel prej pomiriti de\xc5\xbeelo._NEWLINE_Karel je \xc5\xbeelel najprej poskrbeti za mir severno od Alp. Poleti 1353 je objezdil Bavarsko, Frankovsko, \xc5\xa0vabsko, Zgornje in Srednje Porenje pa tudi Lotaringijo. S svojo osebno prisotnostjo je miril spore, krepil obstoje\xc4\x8de mirovne povezave in vzpostavljal nove. Nasprotoval je povezovanju mest, spodbujal pa je povezave med plemstvom in mesti. Kot prvi cesar po Staufovcih je obiskal Metz na skrajnem zahodu cesarstva. Ponovno je o\xc5\xbeivil de\xc5\xbeelni mir (ki ga je leta 1343 uveljavil njegov o\xc4\x8de) in opozoril me\xc5\xa1\xc4\x8dane, da si lahko vladajo tudi sami, brez pari\xc5\xa1kega dvora ali parlamenta._NEWLINE_Karel se je 19. marca 1354, izklju\xc4\x8dno v svojem interesu (proti interesu cesarstva), povezal s protiviscontijevsko ligo, ki naj bi mu omogo\xc4\x8dila prehod Alp in pot do Rima. Potem ko je zgodaj poleti 1354 podprl avstrijskega vojvodo Alberta II. v sporu s \xc5\xa0vicarji in se 1. avgusta pobotal z Ludvikom Starej\xc5\xa1im, ki je dovolil njegovi vojski prehod preko Bavarske, je konec septembra v spremstvom 300 mo\xc5\xbe odrinil iz N\xc3\xbcrnberga proti Italiji. Junija je Karlovo odposlanstvo z nad\xc5\xa1kofom Giovannijem Viscontijem in njegovimi tremi ne\xc4\x8daki sklenilo pogodbo (nasprotno tisti z ligo), ki naj bi bodo\xc4\x8demu cesarju omogo\xc4\x8dila za\xc4\x8deti mirovno misijo. 4. januarja je Karel preko Udin in Mantove prispel v Milano in bil naslednji dan, kot njegov ded Henrik VII., kronan z \xc5\xbeelezno krono Langobardov v cerkvi sv. Ambrozija. Za pla\xc4\x8dilo 150.000 florintov je Viscontije priznal za cesarske vikarje na obmo\xc4\x8dju, ki je bilo pod njihovo oblastjo. Ti so prispevali tudi 50.000 florintov za Karlovo pot v Rim in mu v spremstvo dodali 200 vitezov. Z diplomatsko spretnostjo je isto\xc4\x8dasno dosegel premirje v severni Italiji._NEWLINE_18. jan je prispel v Piso in takoj ustavil strankarske boje v mestu. Potrdil je stare in podelil nove pravice in se dogovoril za pla\xc4\x8dilo obljubljene denarne podpore. Priklju\xc4\x8dila sta se mu \xc5\xbeena Ana, ki jo je pripeljalo \xc4\x8de\xc5\xa1ko spremstvo, in kardinal Petrus von Ostia, ki naj bi izpeljal kronanje. Karla je tedaj spremljala \xc5\xbee za boj sposobna skupina vojakov._NEWLINE_Odposlanci Firenc so s poskusom podkupovanja Karlovih ljudi sku\xc5\xa1ali dose\xc4\x8di, da bi Karel priznal mestne statute, ne da bi vstopil v mesto. Ko je Karel \xc5\xbee pripravljal napad, so se s posredovanjem kardinalskega legata Petrusa vendarle sporazumeli, da bo Karel priznal njihove zakone, mesto pa bo pla\xc4\x8dalo 100.000 florintov zaostalega cesarskega davka in potem \xc5\xa1e sproti vsako leto 4.000 ter da bo najelo 200 vitezov za Karlovo spremstvo. Ob prihodu v Sieno je v mestu ravno pri\xc5\xa1lo do prevrata. Pape\xc5\xbe je uredil navidezno pobotanja med Luksembur\xc5\xbeani in neapeljsko vladarsko hi\xc5\xa1o; kraljici Ivani so bili potrjeni cesarski fevdi-grofije Provansa, Forcalquier in Piemont._NEWLINE_1. aprila 1355 je Karlov sprevod prispel pred Rim. Ker je Karel prej\xc5\xa1njemu pape\xc5\xbeu Klemenu VI. obljubil, da bo v mesto vstopil le na dan kronanja, je sprva obiskal Rim oble\xc4\x8den v romarja. Uradno je v ve\xc4\x8dno mesto vstopil na velikono\xc4\x8dno nedeljo, 5. aprila 1355, v spremstvu soproge Ane in 1.500 vitezov. V mestu je vladal mir in kronanje je bilo mogo\xc4\x8de izpeljati po starodavnem obi\xc4\x8daju. \xc5\xbde zve\xc4\x8der je sprevod zapustil mesto. Upanje Inocenca VI., da bo Karel kot zaprise\xc5\xbeeni za\xc5\xa1\xc4\x8ditnik cerkve takoj z vojsko nastopil proti njegovim sovra\xc5\xbenikom v Rimu, se ni izpolnilo._NEWLINE_19. aprila je Karel ponovno prispel v Sieno. Viscontiji niso bili zadovoljni, ker je cesar podeljeval imenovanja tudi njihovim sovra\xc5\xbenikom. Odlo\xc4\x8dno je odklanjal pogoste zahteve, da bi ukinil razsodbe svojega deda in tako spravil pod vpra\xc5\xa1aj pravi\xc4\x8dnost Henrikovega razsojanja v Italiji. V Pisi je pri\xc5\xa1el vladarski par v smrtno nevarnost, ko je zagorela hi\xc5\xa1a, v kateri je bival. S postankoma v Cremoni in Bellunu se je Karel hitro vrnil domov in prispel v Regensburg 3. julija 1355._NEWLINE_Francesco Petrarca, ki je veliko pri\xc4\x8dakoval od Karlovega prihoda, je njegov hitri odhod grajal, firen\xc5\xa1ki kronist Matteo Villani pa je prvi napisal, da je Karel po finan\xc4\x8dnem pritisku na italijanske komune z znatnim bogastvom zapustil izropano de\xc5\xbeelo. Dejansko je ve\xc4\x8dino denarja porabil na poti.\n_START_SECTION_\nZlata bula. Karel na vi\xc5\xa1ku cesarske oblasti\n_START_PARAGRAPH_\nCesar je za 1. november 1355 v N\xc3\xbcrnbergu sklical dvorni zbor, na katerem so obravnavali predvsem dve temi: velikokrat sporno pravico sodelovanja pri volitvah nem\xc5\xa1kega kralja in na\xc4\x8din volitev. Rezultat dolgotrajnih pogajanj je bila 10. januarja 1356 na slavnostnem zboru v N\xc3\xbcrnbergu objavljena listina, ki je po zlatem pe\xc4\x8datu kmalu dobila ime Zlata bula in ki je postala (edina) ustava prvega nem\xc5\xa1kega rajha. V 23-tih poglavjih je natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8deno, kdo ima pravico voliti novega rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja, opisan je postopek volitev in privilegiji volilnih knezov. 11. decembra 1356 je bilo v Metzu dodanih \xc5\xa1e 8 poglavij. Zlata bula je pape\xc5\xbeu, ki v njej sploh ni omenjen, onemogo\xc4\x8dila vme\xc5\xa1avanje v volitve kralja. Dejanski zmagovalci pogajanj so bili volilni knezi, ki so s pridobljenimi pravicami znotraj svojih kne\xc5\xbeevin dobili tako reko\xc4\x8d neomejeno oblast. Med sedmimi volilnimi knezi, ki so dobili pravico voliti kralja, ni bilo Habsbur\xc5\xbeanov in bavarskih Wittelsbachov, glavnih tekmecev Luksembur\xc5\xbeanov._NEWLINE_Pogajanja o Zlati buli so spremljali \xc5\xa1tevilni dogodki._NEWLINE_Leta 1356 je pri\xc5\xa1lo na meji med Moravsko in Spodnjo Avstrijo do konflikta s Habsbur\xc5\xbeani, ki ga je razre\xc5\xa1ila razsodba ogrskega kralja \xc5\xa1ele naslednje leto. Ob tej prilo\xc5\xbenosti sta se Karel in Ludvik I. na sre\xc4\x8danju v Gy\xc5\x91ru pogovarjala tudi o Ludvikovi nameri, da ponovno zavzame Dalmacijo; Karel je namero podprl. Toda prvi ogrski napad na Treviso, avgusta 1356, ni bil uspe\xc5\xa1en in \xc5\xa1ele februarja 1358 je Ogrski z mirom v Zadru uspelo dose\xc4\x8di, da so se Bene\xc4\x8dani odpovedali Dalmaciji._NEWLINE_Konec maja 1356 so na Dunaju potekali pogovori z vojvodo Albertom II., namenjeni re\xc5\xa1evanju obmejnega spora in pomiritvi Habsbur\xc5\xbeanov, ker niso bili sprejeti v krog volilnih knezov. Karlov zet, avstrijski vojvoda Rudolf IV. je posku\xc5\xa1al ta primanjkljaj nadomestiti tako, da je s ponarejenimi listinami dokazoval vi\xc5\xa1ji rang avstrijskega vojvodstva (nadel si je naziv nadvojvoda)._NEWLINE_Po porazu Francozov v bitki proti Angle\xc5\xbeem pri Poitieresu (19. septembra 1356), v kateri so Angle\xc5\xbei zajeli francoskega kralja Ivana II., je Karel novembra 1356 sklical dvorni zbor v Metzu. Da bi zmanj\xc5\xa1al francoski vpliv na tem mejnem obmo\xc4\x8dju cesarstva, se mu je zdelo potrebno ponovno obnoviti de\xc5\xbeelni mir za Lotaringijo iz leta 1354, h kateremu je pristopil tudi nad\xc5\xa1kof Trierja. 22. decembra je pri\xc5\xa1el v Metz z velikim spremstvom tudi francoski dofen Karel (V.). Cesar ga je pripravil do tega, da mu je priznal vazalstvo, v zameno pa mu je obljubil, da se bo pri angle\xc5\xa1kem kralju Edvardu III. zavzel za izpustitev njegovega o\xc4\x8deta in za sklenitev premirja. Cesar je na sre\xc4\x8danjih v Metzu, ki so se kon\xc4\x8dala z bo\xc5\xbei\xc4\x8dnim praznovanjem, kuriji nazorno pokazal, da ne namerava upo\xc5\xa1tevati njenih zahtev po aprobaciji rimskega kralja in cesarskih vikarjev v Italiji. Kurija se je temu prilagodila in za\xc4\x8dela s cesarjem sodelovati. Na njegovo pobudo je imenovala 17 \xc5\xa1kofov. Karel, ki je imel brezpogojno podporo volilnih knezov, je bil tedaj nedvomno na vi\xc5\xa1ku svoje oblasti. Po 7. januarju je odpotoval v Aachen, kjer se je v popolni cesarski slavnostni opravi v katedrali usedel na prestol Karla Velikega._NEWLINE_A bavarski Wittelsbachi in Habsbur\xc5\xbeani niso mogli pozabiti, da niso bili uvr\xc5\xa1\xc4\x8deni med volilne kneze. Ludvik Starej\xc5\xa1i je poleti 1357 ponovno za\xc4\x8del z bojevanjem, ki se je prenehalo \xc5\xa1ele po posredovanju avstrijskega vojvode Alberta II. Rudolf IV. je dal pobudo za \xc5\xa1ir\xc5\xa1e zastavljeno zaroto proti tastu-cesarju in za nove cesarske volitve. Leta 1359 je pri\xc5\xa1lo tudi do napetosti med pape\xc5\xbeem in cesarjem. Vsa ta nasprotovanja Karlovega polo\xc5\xbeaja niso ogro\xc5\xbeala. Na izzivanja se je odzival s potrpe\xc5\xbeljivostjo in brez ma\xc5\xa1\xc4\x8devanja.\n_START_SECTION_\nKrepitev luksembur\xc5\xa1ke dinastije\n_START_PARAGRAPH_\nTudi pri tkanju dru\xc5\xbeinskih vezi in \xc5\xa1irjenju ozemlja luksembur\xc5\xa1ke dinastije je Karel pokazal veliko pogajalske spretnosti in presenetljivih manevrov._NEWLINE_26. februarja 1361 se mu je rodil prestolonaslednik Vaclav. 11. julija 1362 je ob naslednjem porodu umrla njegova mati Ana Svidni\xc5\xa1ka. \xc5\xbde leta 1363 je dal Karel dveletnega sina kronati za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Vaclava VI. Junija 1370 ga je zaro\xc4\x8dil z Ivano, h\xc4\x8derko bavarskega vojvode Alberta I., tudi holandskega in hainautskega grofa (petega sina Ludvika IV. Wittelsba\xc5\xa1kega)._NEWLINE_Leta 1361 so se, domnevno zaradi Karlovega neprimernega izra\xc5\xbeanja o Elizabeti Poljski (materi ogrskega kralja Ludvika I. in sestri poljskega kralja Kazimirja III.) in drugih nestrinjanj, pojavile napetosti med sorodnimi dru\xc5\xbeinami. Ludvik I. in Kazimir III., katerima sta se pridru\xc5\xbeila tudi Karlov zet Rudolf IV. in Majnahrd III. Tirolski, sta decembra Karlu napovedala vojno. \xc5\xa0e preden pa so se boji za\xc4\x8deli, je pri\xc5\xa1lo do poravnave med Karlom in Ludvikom. A nesoglasja so ostala in januarja 1363 sta se proticesarski koaliciji pridru\xc5\xbeila tudi danski kralj Valdemar IV. Atterdag in pomorjanski vojvoda Boguslav. Karel je tedaj zaprosil za roko \xc5\xa1estnajstletne Elizabete Pomorjanske, vnukinje Kazimirja III. Nagla poroka 21. maja v Krakovu je razoro\xc5\xbeila nasprotnike, Karlovim potomcem pa odprla mo\xc5\xbeno pot do poljskega prestola._NEWLINE_Po smrti zadnjega mo\xc5\xa1kega tirolskega Wittelsbacha, Majnharda III. (sina Ludvika Starej\xc5\xa1ega in Margarete Tirolske, 1363), je Tirolsko zavzel avstrijski vojvoda Rudolf IV., ki je izstopil iz proticesarske koalicije. Nesoglasje med brati Wittelsbachi (sinovi Ludvika IV.) glede volilnega glasu, ki je pripadal grofiji Brandenburg (ki jo je Ludvik V. Starej\xc5\xa1i \xc5\xa1e za \xc5\xbeivljenja prepustil polbratoma Ludviku VI. Rimljanu in Otonu V.) je Karel izkoristil tako, da je marca 1363 z lojalnimi mu volilnimi knezi v N\xc3\xbcrnbergu sklenil dogovor, da imajo pravico do nasledstva grofije samo sinovi teh bratov na pa tudi drugi Wittelsbachi, in s tem olaj\xc5\xa1al Luksembur\xc5\xbeanom pot do grofije in brandenbur\xc5\xa1kega volilnega glasu. Dogovor o poroki Karlove petletne h\xc4\x8derke Elizabete z 22 letnim Otonom V. naj bi to nasledstvo naredil bolj verjetno._NEWLINE_Karel je svojega zeta Rudolfa IV. pridobil tako, da mu je dal v fevd Tirolsko in sklenil leta 1364 v Brnu med Luksembur\xc5\xbeani in Habsbur\xc5\xbeani dedno pogodbo (leta 1437, po smrti Karlovega sina Sigismunda, je dejansko stopila v veljavo). Rudolf IV. je leta 1356 \xc5\xa1estindvajsetleten umrl brez otrok, njegova vdova, Karlova h\xc4\x8derka Katarina, pa se je namesto svoje polsestre Elizabete formalno poro\xc4\x8dila z Otonom V. Elizabeto so poro\xc4\x8dili z naslednikom v vojvodini Avstriji, Albertom III., ki je vodil svojo politiko povsem po Karlovih \xc5\xbeeljah. Karel se je potem spet bolj posvetil zadevam cesarstva.\n_START_SECTION_\nKarlova druga pot v Rim\n_START_PARAGRAPH_\nKarel se je 4. junija 1365, kot prvi cesar po Frideriku Barbarossi, pustil v Arlesu kronati za kralja Burgundije in dosegel, da je Svobodna grofija Burgundija (ki je bila v sklopu cesarstva) po dolgotrajnih sporih pripadla Margareti Flandrijski._NEWLINE_Pape\xc5\xbe Urban V. je bolj kot njegovi predhodniki izra\xc5\xbeal \xc5\xbeeljo po vrnitvi v Rim. Kljub neugodnim okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinam zaradi izbruha tretjega vala kuge (1367) je Karel (na veliko jezo pfal\xc5\xa1kega grofa Ruperta I.) imenoval za cesarskega vikarja svojega brata Vaclava in se aprila 1368 s cesarsko vojsko napotil v Italijo. Okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine niso dovoljevale kaj dosti bojevanja, zato je \xc5\xbee avgusta sklenil v Modeni mir z Viscontiji in njihovimi zavezniki. Barnabo Viscontija je priznal za cesarskega vikarja v Lombardiji, ta pa je Karlu za \xc4\x8das njegovega zadr\xc5\xbeevanja v Italiji dodelil 1000 vojakov. Te\xc5\xbee je bilo s Firencami, ki jih je Karel sku\xc5\xa1al ukloniti z voja\xc5\xa1kimi akcijami. Februarja 1369 pa je le pri\xc5\xa1lo do pogodbe, po kateri je Karel dobil 50.000 florintov, v zameno pa je Firencam obljubil, da ne bo ustregel rimski kuriji, ki je \xc5\xbeelela dobiti oblast nad Toskano._NEWLINE_21. oktobra 1368 je Karel slavnostno pripeljal pape\xc5\xbea v Rim (po starem obi\xc4\x8daju je na povodcu vodil osla, na katerem je jahal pape\xc5\xbe). Na vi\xc5\xa1ku slavja je Urban V. okronal Karlovo soprogo Elizabeto za cesarico. Na povratku se je Karel skoraj pol leta zadr\xc5\xbeeval v Lucci, ki jo je osvobodil odvisnosti od Pise in jo podredil neposredno cesarstvu. Upore, ki so se pojavljali zaradi njegovih odlo\xc4\x8ditev, je du\xc5\xa1il z vojsko. V Firencah je moral zaradi denarne stiske zastaviti cesarsko krono. Avgusta 1369 se je hitro vrnil v Nem\xc4\x8dijo._NEWLINE_Petrarca, ki je od Karlovega prihoda veliko pri\xc4\x8dakoval, in pape\xc5\xbe sta bila razo\xc4\x8darana. (Pape\xc5\xbe se je tudi sam leta 1370 vrnil v Avignon, od koder bi la\xc5\xbee posredoval v ponovno vzplamtelih sovra\xc5\xbenostih med Anglijo in Francijo, \xc4\x8de ne bi \xc5\xbee decembra umrl.) Karel je z osebnim vplivom v Italiji kratkotrajno sicer zaustavil nekatere boje, dolgoro\xc4\x8dno pa Italiji ni mogel zagotoviti miru. Leta 1372 je za vikarja v Italiji imenoval savojskega grofa Amadeja VI. in se s problemi Italije osebno ni ve\xc4\x8d ukvarjal.\n_START_SECTION_\nOsvojitev mejne grofije Brandenburg za luksembur\xc5\xa1ko dinastijo\n_START_PARAGRAPH_\nMed tem se je v Nem\xc4\x8diji proti cesarju organizirala mo\xc4\x8dna koalicija vladarjev, ki so bili nezadovoljni s kopi\xc4\x8denjem ozemelj v prid luksembur\xc5\xa1ke dinastije. Pfal\xc5\xa1ki grof Rupert I. je v koalicijo pritegnil bavarske sorodnike, renske volilne kneze (main\xc5\xa1kega, trierskega in k\xc3\xb6lnskega) ter ogrskega in poljskega kralja._NEWLINE_Karel se je aktivno odzval. Obrnil se je na pape\xc5\xbea, ki je poslal odposlanca, ki je oba kralja nekoliko pomiril. Leta 1370 je Karel v Spodnji Lu\xc5\xbeici (ki jo je leta 1367 kupil od Wittelsbachov) pustil pri F\xc3\xbcrstenbergu (danes del Eisenh\xc3\xbcttenstadta) zgraditi preko Odre mo\xc4\x8dno utrjen most kot izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za voja\xc5\xa1ko posredovanje v Brandenburgu in v Gubenu prisilil Otona V., da je potrdil leta 1363 z volilnimi knezi v korist Luksembur\xc5\xbeanov dose\xc5\xbeen dogovor o dedovanju. Toda Oton se je upiral. Karel je Otona celo napadel z vojsko (junij 1371), a je napad hitro zaustavil in sklenil premirje (do binko\xc5\xa1ti 1373), kateremu so sledila pogajanja med Karlom in Ludvikom I. (Kazimir III. je med tem umrl), ki so bila zape\xc4\x8datena z dogovorom o poroki med cesarjevim petletnim sinom Sigismundom in pravkar rojeno Ludvikovo drugo h\xc4\x8derko Marijo._NEWLINE_A ker so pfal\xc5\xa1ki grof in bavarski vojvode odklanjali vse Karlove ponudbe, da bi po pravni poti re\xc5\xa1ili razhajanje glede grofije Brandenburg, je Karel po izteku premirja, junija 1373, ponovno napadel. Po izgubi nekaj mest sta morala Oton V. in njegov ne\xc4\x8dak Friderik, ki sta ostala brez pomo\xc4\x8di ogrskega kralja, pristati na takoj\xc5\xa1njo izro\xc4\x8ditev grofije. Cesar je bil pripravljen zanjo pla\xc4\x8dati izredno veliko ceno: Otonu, ki je lahko ohranil naslov volilnega kneza do konca \xc5\xbeivljenja, in ostalim Wittelsbachom je izpla\xc4\x8dal \xc5\xa1tevilne premije v skupnem znesku 500.000 florintov. Karel je kot cesar podelil mejno grofijo v cesarski fevd svojim sinovom Vaclavu, Sigismundu in Ivanu skupaj. Luksembur\xc5\xbeani so tako razpolagali z dvema volilnima glasovoma._NEWLINE_Mejna grofija Brandenburg, ki je imela 200.000 prebivalcev, je bila zaradi preteklih medsebojnih bojev plemi\xc4\x8dev opusto\xc5\xa1ena in revna. Karel je zagotovil mir in varnost in za\xc4\x8del odlo\xc4\x8dno vpeljevati moderno kmetijstvo, z zemlji\xc5\xa1ko knjigo po \xc4\x8de\xc5\xa1kem vzoru. Pape\xc5\xbe je grofijo vklju\xc4\x8dil v \xc4\x8de\xc5\xa1ko cerkveno pokrajino. V trgovskem pogledu je ozemlje grofije povezovalo Prago s trgovsko mo\xc4\x8dnim L\xc3\xbcbeckom, kateremu je cesar podelil nove privilegije. Karel je dal v letu 1374 v kraju Tangerm\xc3\xbcnde zgraditi novo kraljevo rezidenco, v kateri se je zadr\xc5\xbeeval ve\xc4\x8d kot v Pragi._NEWLINE_Karel je velik del kupnine za Brandenburg naprtil mestom, zaradi \xc4\x8desar so se prej prijazni odnosi med cesarjem in mesti skalili. Nekaj mest je celo hotel zastaviti Bavarcem. Mesta so se v uporu proti Karlovim obremenitvam in namenom zdru\xc5\xbeila pod vodstvom Ulma v \xc5\xa1vabsko zvezo mest. Poklonitev Karlovemu sinu Vaclavu, ki ga je o\xc4\x8de hotel \xc5\xa1e za \xc4\x8dasa svojega \xc5\xbeivljenja kronati za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja, so mesta vezala na izpolnitev svojih zahtev. Karel jih je sku\xc5\xa1al s silo pokoriti, a je bila cesarska vojska v spopadu (14. maja 1377) pri Reutlingenu pora\xc5\xbeena. Karel je moral popustiti zahtevam mest in tolerirati njihovo zdru\xc5\xbeenje, ki je potem naraslo na 89 \xc4\x8dlanov.\n_START_SECTION_\nKronanje sina Vaclava za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1374 je vsa Karlova politi\xc4\x8dna prizadevanja vodila \xc5\xbeelja, da sina Vaclava krona za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja \xc5\xa1e za \xc4\x8dasa svojega \xc5\xbeivljenja. Tak primer v Zlati buli ni bil predviden in Karel se je zavedal, da lahko edino soglasnost vseh odlo\xc4\x8dujo\xc4\x8dih prepre\xc4\x8di kasnej\xc5\xa1i razkol. Porabil je vse ostanke finan\xc4\x8dnih virov v cesarstvu, da je k soglasju prepri\xc4\x8dal-podkupil vse vplivne posvetne in cerkvene kneze; s tem pa je kasnej\xc5\xa1im cesarjem odvzel temelje gospodarske mo\xc4\x8di. Vaclav je bil 10. junija 1376 soglasno izvoljen za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja, slavnostno kronanje pa je bilo v Aachnu 6. julija 1376._NEWLINE_Karel, ki je slutil, da se bodo njegovi zna\xc4\x8dajsko zelo razli\xc4\x8dni sinovi med seboj te\xc5\xbeko usklajevali, je v oporoki 21. decembra 1376 mednje razdelil svojo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino: Vaclav je dobil kraljevino \xc4\x8ce\xc5\xa1ko z vrhovno oblastjo nad mejno grofijo Moravsko, \xc5\xa1lezijskimi vojvodinami in deli Zgornje Lu\xc5\xbeice, dalje \xc4\x8de\xc5\xa1ke fevde v Zgornjem palatinatu, v Frankovski, \xc5\xa0vabski, Turingiji in Meissnu; Sigismund je dobil skoraj vso mejno grofijo Brandenburg in bil, v primeru da Vaclav umre brez sina, dolo\xc4\x8den za njegovega naslednika; za Ivana je o\xc4\x8de ustanovil novo vojvodino G\xc3\xb6rlitz (Spodnja in del Zgornje Lu\xc5\xbeice), ki je bila \xc4\x8de\xc5\xa1ki fevd. Sinovi so morali pisno obljubiti, da bodo med seboj sodelovali._NEWLINE_Karlovo upanje, da bo sinu Sigismundu zaroka z ogrsko princeso Marijo (drugo h\xc4\x8derko Ludvika I.) prinesla poljsko in ogrsko krono, se je zelo omajalo, ko je njen o\xc4\x8de zahteval od poljskih veljakov, da so se poklonili njegovi najstarej\xc5\xa1i h\xc4\x8derki Katarini, ki jo je obljubil za \xc5\xbeeno drugemu sinu francoskega kralja Karla V., Ludviku Orleanskemu, ki je bil predviden tudi za dedi\xc4\x8da v Neapeljskem kraljestvu. Karel je na svojem obisku v Parizu (pozimi 1377/78) predal francoskemu dofenu, bodo\xc4\x8demu Karlu VI., v do\xc5\xbeivljenjsko v upravljanje Arelat (z izjemo Savoje in Dauphin\xc3\xa9), kar je dolgoro\xc4\x8dno pomenilo ve\xc4\x8danje francoskega vpliva v tej mejni pokrajini cesarstva; v zameno mu je dofen dal nejasno obljubo, da ne bo \xc5\xa1kodoval Sigismundovi pravici do poljskega prestola._NEWLINE_\xc5\xbde bolni Karel se ni pravo\xc4\x8dasno odzval na spor, ki je po smrti pape\xc5\xbea Gregorja XI. pripeljal do izvolitve dveh pape\xc5\xbeev, Urbana VI. in Klemena VII. in povzro\xc4\x8dil \xc5\xa1tiridesetletni razkol v zahodni cerkvi in tudi evropski politiki, saj so Klemena VII. priznale Francija, Navara, Aragon, Neapelj, Kastilija in \xc5\xa0kotska, Urbana VI. pa Nem\xc4\x8dija, Flandrija, Ogrska, Poljska, Portugalska, Skandinavija, Anglija in ve\xc4\x8dina Italije._NEWLINE_Karel je ve\xc4\x8dino svojih potovanj opravil jahajo\xc4\x8d na konju. Padec s konja je bil za dvain\xc5\xa1estdesetletnega bolnega cesarja tudi usoden in je povzro\xc4\x8dil njegovo smrt.\n_START_SECTION_\nKarlova osebnost\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina zgodovinarjev ima Karla IV. za najpomembnej\xc5\xa1ega vladarja poznega srednjega veka, za vzornega vladarja, ki je izpolnjeval svoje dol\xc5\xbenosti odgovorno, modro, pravi\xc4\x8dno in miroljubno, nikakor pa ne nesebi\xc4\x8dno. Bil je intelektualec, ki je dajal prednost diplomatskim re\xc5\xa1itvam in je bolj zaupal mo\xc4\x8di argumentov kot argumentom mo\xc4\x8di. Vojsko je uporabljal predvsem za gro\xc5\xbenjo in je boje hitro zaustavil in nadaljeval s pogajanji; tako v njegovem \xc4\x8dasu v srednji Evropi ni bilo nobene "prave" vojne. Pri sre\xc4\x8danjih z voditelji dr\xc5\xbeav se je pokazal kot pameten, potrpe\xc5\xbeljiv, pripravljen na kompromise, ob pravem trenutku pa je znal hitro in odlo\xc4\x8dno ukrepati. Imel je posebno sposobnost vplivanja na svojo okolico. Iz\xc5\xbeareval je svojo vladarsko veli\xc4\x8dino in vrline, ki se od vladarja pri\xc4\x8dakujejo, pravi\xc4\x8dnost, predanost, blagost; podlo\xc5\xbeniki so to razpoznavali in mu vra\xc4\x8dali s poslu\xc5\xa1nostjo._NEWLINE_Bil je globoko veren in prepri\xc4\x8dan, da je vladar po bo\xc5\xbeji volji; temu ustrezno je uravnaval vse svoje \xc5\xbeivljenje. Bil je strasten zbiralec relikvij. Svetost \xc4\x8de\xc5\xa1ke kraljeve krone je povezal s kultom de\xc5\xbeelnega za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika sv. Vaclava. Corona regni Bohemiae je bila zanj najbolj cenjeni simbol monarhije, ki naj bi spodbudil vse podlo\xc5\xbenike k delovanju za interese vseh \xc4\x8de\xc5\xa1kih kronskih de\xc5\xbeel._NEWLINE_Zgodovinar Ferdinand Seibt je napisal, da je bil Karl "mojster politike, ki je znal vrteti kolo zgodovine v svoj prid."'