b"\n_START_ARTICLE_\nRadojka Vran\xc4\x8di\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0olanje\n_START_PARAGRAPH_\nV Ljubljani je obiskovala osnovno \xc5\xa1olo in mestno \xc5\xbeensko realno gimnazijo (1927\xe2\x80\x931935), v letih 1935\xe2\x88\x9239 pa je na Filozofski fakulteti v Ljubljani \xc5\xa1tudirala romanske jezike, en semester (1938/39) tudi na pari\xc5\xa1ki Sorboni. Diplomirala je na ljubljanski romanistiki leta 1939.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc5\xa1tudijskih letih je sodelovala pri organiziranju narodno-obrambnih taborov na Ko\xc4\x8devskem in se treh tudi udele\xc5\xbeila (1936 Slovenska vas, 1937 Ko\xc4\x8devska Reka, 1938 Koprivnik). V \xc4\x8dasu, ko je bila poro\xc4\x8dena z A. Razingarjem (1941-54) je publicirala pod mo\xc5\xbeevim priimkom. Slu\xc5\xbebovala je v Ljubljani od maja 1945 v prevajalnici Tiskovnega urada, v letih 1946\xe2\x88\x9248 pa je delovala kot knji\xc5\xbeni\xc4\x8darka v Francoskem in\xc5\xa1titutu, ki je bil ukinjen, potem ko je bil iz tedanje dr\xc5\xbeave odslovljen njegov direktor Jean-Yves Lacroix. Delovala je tudi v NUK-u, od leta 1948 je bila vodja francoske zbirke, od leta 1963 pa vodja oddelka za delo z obiskovalci. Do leta 1981, ko se je upokojila, je opravljala tudi delo glavne informatorke. Bila je tudi \xc4\x8dlanica Dru\xc5\xa1tva bibliotekarjev Sje in Dru\xc5\xa1tva slovenskih knji\xc5\xbeevnih prevajalcev. O knji\xc5\xbeni\xc4\x8darstvu je pisala strokovna besedila. Napisala je skripto Uporaba knji\xc5\xbeni\xc4\x8dnega gradiva in informacijska slu\xc5\xbeba v knji\xc5\xbenici (1969), v reviji Knji\xc5\xbenica pa je objavljenih tudi nekaj njenih \xc4\x8dlankov (npr. Informacijska slu\xc5\xbeba v znanstvenih knji\xc5\xbenicah, 1970). Predavala je tudi na knji\xc5\xbeni\xc4\x8dnih te\xc4\x8dajih._NEWLINE_Velik del svojega \xc5\xbeivljenja pa je posvetila prevajalstvu. Osrednji del njenih prevodov iz franco\xc5\xa1\xc4\x8dine v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino predstavlja ciklus sedmih romanov Iskanje izgubljenega \xc4\x8dasa Marcela Prousta, ki mu je Vran\xc4\x8di\xc4\x8deva posvetila vsaj tri desetletja in pol. Gre za eno najve\xc4\x8djih prevajalskih del 20. stoletja v Sloveniji. Prva knjiga V Swannovem svetu je iz\xc5\xa1la leta 1963, zadnja Spet najdeni \xc4\x8das pa leta 1997._NEWLINE_Med njenimi prevodnimi deli klasi\xc4\x8dnih francoskih avtorjev velja omeniti Laclosova Nevarna razmerja (1963) in Stendhalovo Armance (1965). Leta 1999 je skupaj z Marijo Javor\xc5\xa1ek prevedla Heptam\xc3\xa9ron (Marguerite d'Angoul\xc3\xaame). Prevajala je tudi prozna dela: Vrat v zanki (Dorgel\xc3\xa8s, 1957), 325000 frankov (Roger Vailland), Jonas ali kako umetnik dela (Albert Camus, 1962), \xc4\x8cez mesec, leto dni (F. Sagan, 1963); \xc5\xa1e posebej pri tem velja omeniti prevoda del Zeleni pe\xc4\x8datni vosek (v: Potovanje po veliki Garabaniji, 1955) in Claudinin dom (1991) njej ljube pisateljice Colette. Med njenimi prevodi najdemo tudi gledali\xc5\xa1ka dela Jeana Giradouxa (Amphitryon 38), Jeana Anouilha (Ples tatov) ter Alberta Camusa (Nesporazum). Ogromno \xc5\xa1tevilo prevodov pa je ostalo v te\xc5\xbeko dostopnih gledali\xc5\xa1kih edicijah in radijskih posnetkih._NEWLINE_Njen prevajalski opus obsega tudi \xc5\xa1tevilne prevode iz sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine v franco\xc5\xa1\xc4\x8dino. Med literarnimi besedili je potrebno omeniti Kosma\xc4\x8devega Tantadruja in prevode dramskih besedil za radijske priredbe: Cankarjevega Kurenta, Hiengovo Cortesovo vrnitev in Vugove Steze do polno\xc4\x8di. Prevajala je tudi za revijo Le livre slov\xc3\xa8ne.\n_START_SECTION_\nNagrade, priznanja, odlikovanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa prevajalske dose\xc5\xbeke je prejela dve Sovretovi nagradi (1972, 1988) ter nagrado Pre\xc5\xa1ernovega sklada za prevajanje Prousta (1977), pa tudi odlikovanji: slovensko \xe2\x80\x93 Red dela z zlatim vencem, in francosko \xe2\x80\x93 Ordre des palmes acad\xc3\xa9miques (obe leta 1975). Za izjemne uspehe na bibliotekarskem podro\xc4\x8dju je leta 1973 prejela \xc4\x8copovo diplomo. Bila je \xc4\x8dastna \xc4\x8dlanica Dru\xc5\xa1tva slovenskih knji\xc5\xbeevnih prevajalcev (1998). Po njej je od leta 2013 poimenovano Priznanje Radojke Vran\xc4\x8di\xc4\x8d za mlade prevajalce (do 35 let starosti)."