b'\n_START_ARTICLE_\nNon expedit\n_START_PARAGRAPH_\nNon expedit (= ni koristno, se ne izpla\xc4\x8da) je odlok Svetega sede\xc5\xbea, ki je svetoval Italijanom, naj se ne udele\xc5\xbeijo politi\xc4\x8dnih volitev. Prvi non expedit je iz leta 1868. Odlok je bil v naslednjih letih ve\xc4\x8dkrat potrjen, izrecno \xc5\xbee novembra 1870, takoj po zavzetju Rima, nato leta 1874 in spet leta 1888. Tudi sam pape\xc5\xbe Pij IX. se je v svojih govorih velikokrat skliceval nanj. Najpomembnej\xc5\xa1e potrdilo tega odloka je bila izjava pape\xc5\xbea Leona XIII., ki je leta 1886 izrek izpopolnil z besedami non expedit prohibitionem importat (= ni koristno pomeni je prepovedano). Uradno ga je preklical Benedikt XV. leta 1919.\n_START_SECTION_\nVzroki trenja med Kraljevino Italijo in Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo\n_START_PARAGRAPH_\nKraljevina Italija je dolo\xc4\x8dila Rim za svojo prestolnico \xc5\xbee od svojega nastanka (1861) , \xc4\x8deprav je bil Rim \xc5\xa1e trdno v pape\xc5\xa1ki lasti. To je jasno poudarjalo namen kraljevine, da zasede \xc5\xa1e preostali del Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave - v glavnem ozemlje dana\xc5\xa1njega Lacija -, ki se \xc5\xa1e ni priklju\xc4\x8dil skupni italijanski dr\xc5\xbeavi. Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava seveda v tem ni videla nastanka skupne domovine italijanskih ljudstev, kot jo je predstavljal risorgimento, temve\xc4\x8d le napad na njeno ozemlje in neodvisnost.\n_START_SECTION_\nZaostritev sovra\xc5\xbenega vzdu\xc5\xa1ja\n_START_PARAGRAPH_\nPrav zaradi pape\xc5\xbeevega negativnega odnosa do Kraljevine Italije, je \xc5\xbee ob prvih plebiscitih za zdru\xc5\xbeenje Italije nastalo vpra\xc5\xa1anje, kako naj se katoli\xc5\xa1ki volivci opredelijo, vendar se Sveti Sede\xc5\xbe ni izrecno izjavil ne za ne proti zedinjenju. So se pa nekateri filo-pape\xc5\xa1ki krogi odprto izrekli proti udele\xc5\xbebi na volitvah, na primer katoli\xc5\xa1ki dnevnik "L\'Armonia", ki je objavil na prvi strani \xc4\x8dlanek z naslovom "Ne izvoljenih ne volivcev", kar je bilo zgovorno vabilo, naj se katoli\xc4\x8dani vzdr\xc5\xbeijo glasovanja. Tudi pozneje so si sledile razne ve\xc4\x8d ali manj uradne izjave nekaterih cerkvenih organizacij. Vendar pa je Paenitentiaria Apostolica, ki je eno od vatikanskih ministrstev in sodi\xc5\xa1\xc4\x8d, v letih 1864-65 kar \xc5\xa1tirikrat zavrnila zahtevo po pojasnitvi stali\xc5\xa1\xc4\x8da, ki naj ga verniki zavzamejo do politi\xc4\x8dnih volitev. Edino decembra 1866 je izjavila, da sme katoli\xc5\xa1ki poslanec sprejeti imenovanje "pod pogojem, da se javno obve\xc5\xbee, da ne bo nikoli odobril Cerkvi nasprotnih zakonov"._NEWLINE_Ta izjava je bila razli\xc4\x8dno tolma\xc4\x8dena in je dala povod za veliko debat, dokler ni januarja 1868 Sveti Sede\xc5\xbe uradno odgovoril na interpelacijo piemontskih \xc5\xa1kofov, \xc4\x8de so verniki upravi\xc4\x8deni do glasovanja. Izdal je odlok imenovan non expedit, ki italijanskim katoli\xc5\xa1kim vernikom odsvetuje udele\xc5\xbebo pri politi\xc4\x8dnih volitvah._NEWLINE_To je bil jasen odgovor na osvajanje pape\xc5\xbeevih posestev s strani Kraljevine Italije. Ker se Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava ni mogla dovolj uspe\xc5\xa1no braniti z vojsko in diplomacijo, se je nameravala upreti osvajalcem s politi\xc4\x8dno neposlu\xc5\xa1nostjo prebivalstva, ki naj bi na ta na\xc4\x8din o\xc4\x8ditalo novim oblastem poni\xc5\xbeevanje njihovega verskega voditelja.\n_START_SECTION_\nPo padcu Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave\n_START_PARAGRAPH_\nPo padcu Napoleona III. Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava ni imela ve\xc4\x8d upanja na samostojnost. Po plebiscitu je 2. oktobra 1870 prenehala obstajati in Rim je postal tudi dejansko prestolnica Italije. Pape\xc5\xbe Pij IX. je izob\xc4\x8dil kralja in Savojsko dinastijo in se proglasil za politi\xc4\x8dnega ujetnika na svojih posestvih. Kakor ugotavljajo moderni zgodovinarji, pape\xc5\xbe ni sprejel dejstev kot pora\xc5\xbeena dr\xc5\xbeava, ki se mora podati osvajalcu, temve\xc4\x8d kot pregnani verski predstavnik, ki ima pravico do gmotne in moralne od\xc5\xa1kodnine za prestano krivico._NEWLINE_Kraljevina je sicer \xc5\xbee kmalu po zavzetju Rima, in sicer 13. maja 1871, odobrila tako imenovani "garancijski zakon" (legge delle guarentigie), ki je jam\xc4\x8dil nekatere osebne privilegije pape\xc5\xbea (osebna nedotakljivost, vladarske \xc4\x8dasti, pravica do osebne stra\xc5\xbee, eksteritorialna last nekaterih rimskih zgradb, pravica do diplomatskih odnosov, letna renta 3.225.000 lir \xe2\x80\x93 danes pribli\xc5\xbeno 15 milijonov evrov) in je urejeval odnose med dr\xc5\xbeavo in cerkvijo (maksimalna obojestranska neodvisnost, neomejena svoboda gibanja klera, preklic dol\xc5\xbenosti \xc5\xa1kofovske zaprisege kralju). Ker je pa pape\xc5\xbe zavrnil ta zakon, v kolikor enostranski in "po\xc5\xa1asten proizvod revolucionarnega prava", je dr\xc5\xbeava odgovorila z ukinitvijo vseh teolo\xc5\xa1kih fakultet na italijanskih univerzah in z dr\xc5\xbeavnim nadzorom vseh semeni\xc5\xa1\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nPostopna ureditev razmer\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0ele v prvih desetletjih dvajsetega stoletja so poznej\xc5\xa1i pape\xc5\xbei (Pij X., Benedikt XV. in Pij XI.) postopoma omilili ostro napetost odloka non expedit. Tako je \xc5\xbee leta 1904 Pij X. izdal encikliko Fermo proposito, ki je vernikom dovoljevala udele\xc5\xbebo pri volitvah. Ni sicer preklical odloka non expedit, je pa dovolil veliko prostost v njegovem tolma\xc4\x8denju. V kratkem je veliko vernih katolikov pri\xc5\xa1lo do sede\xc5\xbea v italijanskem parlamentu. Pape\xc5\xbeeva prepoved glasovanja ni imela ve\xc4\x8d pomena, tako je Benedikt XV. leta 1919 preklical nekdanji non expedit. To je dovolilo nastanek katoli\xc5\xa1ke stranke Partito Popolare Italiano (= Italijanska ljudska stranka), ki je pozneje postala Democrazia Cristiana (= Kr\xc5\xa1\xc4\x8danska demokracija)._NEWLINE_Pape\xc5\xbei so ostali "ujetniki" na svojih posestvih do leta 1929, ko je bil problem re\xc5\xa1en z Lateranskimi sporazumi. Ti sporazumi urejajo teritorialne, finan\xc4\x8dne in zakonodajne probleme med Svetim Sede\xc5\xbeem in Kraljevino Italijo. Glavni posledici sta nastanek mestne dr\xc5\xbeave Vatikan (vsega 0,44\xc2\xa0km\xc2\xb2) v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du Rima in italijansko pla\xc4\x8dilo od\xc5\xa1kodnine za spoliacijo cerkvenih objektov. Omembe vredno je, da ta od\xc5\xa1kodnina nikakor ne pokriva teritorialnih izgub, ki jih je Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava utrpela v nekdanji vojni s kraljevino, temve\xc4\x8d izklju\xc4\x8dno tisto \xc5\xa1kodo, ki je nastala na pape\xc5\xa1kih posestvih po uvedbi zakonodaje Kraljevine Italije, recimo razla\xc5\xa1\xc4\x8danje za gradnjo cest ali podr\xc5\xbeavljenje nekaterih \xc5\xa1olskih zgradb.\n_START_SECTION_\nZgodovinske posledice\n_START_PARAGRAPH_\nVztrajanje pape\xc5\xbeev pri zagovarjanju svoje posvetne oblasti tudi po dejanskem zatonu Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave je imelo razne posledice, tudi dolgoro\xc4\x8dne in tudi izven italijanskih meja._NEWLINE_V Italiji je non expedit povzro\xc4\x8dil laicizacijo vladne politike za dalj\xc5\xa1e obdobje, kar je vplivalo na splo\xc5\xa1no politi\xc4\x8dno kulturo prebivalstva. Kakor v srednjeve\xc5\xa1kem obdobju gvelfov in gibelinov, je bila dr\xc5\xbeava dejansko spet razdeljena na dve fronti, ki sta brezpogojno sprejemali kot negativno vsako nasprotnikovo potezo. Tudi izven Italije je bilo versko poslanstvo katoli\xc5\xa1ke cerkve velikokrat prezrto in prekrito z nalogo, da se rimski cerkvi povrne nekdanja oblast, saj je prevladovalo mnenje, da je katoli\xc5\xa1ka cerkev \xe2\x80\x93 in ne samo oseba pape\xc5\xbea \xe2\x80\x93 ujetnik in talec italijanskih liberalcev na vladi._NEWLINE_Niti ni vladna politika tiste dobe sku\xc5\xa1ala ugovarjati takemu prepri\xc4\x8danju. Nasprotno, do cerkvenih posestev in organizacij je vodila dokaj omejitveno politiko. \xc5\xa0e pred zavzetjem Rima je Kraljevina Italija ukinila veliko cerkvenih organizacij zaradi "nedokazane splo\xc5\xa1ne koristi" in zaplenila njihovo premo\xc5\xbeenje . Leta 1873 je italijanska vlada raz\xc5\xa1irila tudi na biv\xc5\xa1e pape\xc5\xa1ko ozemlje obstoje\xc4\x8de zakone o delitvi oblasti med dr\xc5\xbeavo in Cerkvijo in po dveh letih je obvezala tudi kler na slu\xc5\xbeenje voja\xc5\xa1kega roka. To dolgotrajno nasprotovanje med skrajnimi klerikalnimi krogi in liberalci je v poznej\xc5\xa1ih letih pripomoglo k nerazumevanju nastajojo\xc4\x8de socialisti\xc4\x8dne alternative in fa\xc5\xa1izma ter do velike razdrobljenosti modernih politi\xc4\x8dnih strank.'