b'\n_START_ARTICLE_\nValenca\n_START_PARAGRAPH_\nValenca je \xc5\xa1tevilo enojnih kemijskih vezi, ki jih lahko tvori atom danega elementa, oziroma \xc5\xa1tevilo vodikovih atomov, s katerimi se izbrani element lahko ve\xc5\xbee. Pojem valence se je v zadnjih nekaj stoletjih razvil v vrsto pristopov za opis kemijske vezi, med katerimi so na primer Lewisova zgradba (1916), valen\xc4\x8dna teorija vezi (1927), molekulske orbitale (1928), teorija VSEPR (1958) in vse sodobne metode kvantne kemije.\n_START_SECTION_\nPregled\n_START_PARAGRAPH_\nPojem valence se je razvil sredi 19. stoletja kot poskus racionalizacije formul kemijskih spojin. Leta 1919 je  Irving Langmuir uporabil izraz valenca za razlago Lewisovega kubi\xc4\x8dnega modela atoma, tako da je \xc5\xa1tevilo elektronskih parov, ki jih izbrani atom deli s sosednjimi atomi, imenoval "kovalenca atoma".  Predpona ko- pomeni "skupaj", zato izraz kovalenca atoma pomeni, da si atoma delita valenco. \xc4\x8ce ima atom valenco na primer +1, pomeni, da mu manjka elektron, \xc4\x8de ima valenco -1 pa pomeni, da ima  dodaten elektron. Kemijska vez med tak\xc5\xa1nima atomoma bi dopolnila oziroma porazdelila njuni neuravnote\xc5\xbeeni valenci._NEWLINE_Z razvojem teorije kemijske vezi je valenca postala neuporabna. Zamenjal jo je pojem kovalentna vez, valenca pa se \xc5\xa1e vedno na \xc5\xa1iroko uporablja v osnovnem \xc5\xa1olstvu za enostavno osnovno razlago kemijske vezi.\n_START_SECTION_\nDolo\xc4\x8danje \xc5\xa1tevila vezi\n_START_PARAGRAPH_\nZa \xc5\xa1tevilo vezi, ki jih tvori element, se je prvotno domnevalo, da je njegova stalna kemijska lastnost in v mnogih primerih je to pribli\xc5\xbeno res: ogljik tvori praviloma \xc5\xa1tiri, kisik dve, vodik pa eno kemijsko vez. Kmalu je postalo jasno, da imajo mnogi elementi v razli\xc4\x8dnih spojinah razli\xc4\x8dne valence. Eden prvih elementov, pri katerih so ugotovili odstopanja, je bil fosfor, ki se v\xc4\x8dasih obna\xc5\xa1a kot da ima valenco tri, v\xc4\x8dasih pa pet. Temu problemu so se izognili tako, da so za\xc4\x8deli navajati valenco elementa v posamezni spojini. Tak\xc5\xa1en pristop je odpravil ve\xc4\x8dino te\xc5\xbeav in se razvil v sistem oksidacijskih \xc5\xa1tevil, ki se uporabljajo v Stockovi nomenklaturi spojin, in notacijo lambda v nomenklaturi anorganskih spojin IUPAC.'