b'\n_START_ARTICLE_\nDavid Hume\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nHuma je dru\xc5\xbeina poslala na Univerzo v Edinburghu, ko mu je bilo \xc5\xa1ele 12 let (bolj obi\xc4\x8dajno bi bilo 14). Sprva je nameraval postati pravnik, vendar je, kot je sam dejal, za\xc4\x8dutil nepremagljiv odpor do vsega, razen filozofskih prizadevanj in splo\xc5\xa1nega znanja. Ni ravno spo\xc5\xa1toval profesorjev; prijatelju je leta 1735 dejal, da se od profesorja, o komer ni pisano v knjigah, ni ni\xc4\x8desar nau\xc4\x8diti._NEWLINE_Pri osemnajstih letih, leta 1729, je Hume pri\xc5\xa1el do filozofskega odkritja, ki mu je\xc2\xa0\xc2\xbbodprlo novo miselno obzorje\xc2\xab. O tem, kaj je to bilo sicer ni pisal, ampak po vsej verjetnosti je bila to njegova teorija o vzro\xc4\x8dnosti, ki pravi, da so na\xc5\xa1a prepri\xc4\x8danja o vzroku in u\xc4\x8dinku odvisna od ob\xc4\x8dutja ter navade in ne od razloga ali abstraktnih, brez\xc4\x8dasnih, splo\xc5\xa1nih fizikalnih zakonih._NEWLINE_Leta 1734 se je umaknil v La Fleche v Franciji, kjer je \xc5\xa1tudiral in izvajal razli\xc4\x8dne intelektualne eksperimente. Med tem \xc5\xa1tiriletnim obdobjem je osnoval svoj \xc5\xbeivljenjski na\xc4\x8drt in se odlo\xc4\x8dil, kot je napisal v knjigi My Own Life (moje lastno \xc5\xbeivljenje), z zelo rigidno preudarnostjo zapolnjevati svoje pomanjkanje sre\xc4\x8de, ohranjati \xc4\x8disto neodvisnost in imeti vsak objekt, razen izbolj\xc5\xa1evanja svojega literarnega talenta, za zani\xc4\x8devanja vreden. Med tem obdobjem je pri svojih 26 letih dokon\xc4\x8dal delo z naslovom Razprava o \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki naravi (A Treatise of Human Nature, 1737). Kljub temu, da mnogi poznavalci danes menijo, da je to Humovo najpomembnej\xc5\xa1e delo in ena najpomembnej\xc5\xa1ih knjig v zgodovini filozofije, se britanska javnost s tem takrat ni strinjala. Hume je posku\xc5\xa1al dose\xc4\x8di bolj\xc5\xa1i odziv s skraj\xc5\xa1anjem in razlago knjige, brez razkritja avtorstva, vendar tudi to ni zbudilo zanimanja._NEWLINE_Po objavi esejev Moralno in politi\xc4\x8dno (Moral and Political, 1744) se je prijavil za mesto na katedri za etiko in psihologijo na Edinburgh University, kjer so ga zavrnili. Leta 1745 je za\xc4\x8del pisati svoje veliko zgodovinsko delo z naslovom Zgodovina Velike Britanije (The History of Great Britain, 1754-1762), ki ga je pisal petnajst let in je presegalo milijon besed, objavljeno pa je bilo v \xc5\xa1estih delih. Leta 1748 je med triletnim voja\xc5\xa1kem slu\xc5\xbeenjem pisal svoje filozofske eseje o \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem razumevanju (Philosophical Essays concerning Human Understanding, objavljeno kot An Enquiry Concerning Human Understanding), ki se niso izkazali za ni\xc4\x8d kaj bolj uspe\xc5\xa1ne od Razprave o \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki naravi._NEWLINE_Hume je bil obto\xc5\xbeen herezije, a njegovi prijatelji, mladi duhovniki so ga branili z utemeljitvijo, da kot ateist ne spada pod pristojnosti Cerkve. Kljub oprostitvi Humu ni uspelo dobiti mesta na katedri za filozofijo na univerzi v Glasgowu. Bilo je leta 1752, kot je zapisal v knjigi My Own Life, ko ga je advokatska zbornica izbrala za svojega knji\xc5\xbeni\xc4\x8darja, za kar je prejemal malo ali ni\xc4\x8d pla\xc4\x8de, ampak postal je vodja velike knji\xc5\xbenice in ta vir mu je omogo\xc4\x8dil nadaljnje zgodovinske raziskave za svojo Zgodovino Velike Britanije._NEWLINE_Hume je dosegel izjemno knji\xc5\xbeevno slavo kot esejist in zgodovinar. Izjemno obse\xc5\xbena Zgodovina Velike Britanije od sa\xc5\xa1kih kraljestev do Slavne revolucije je bila svoj\xc4\x8das bestseller. V njej je Hume predstavil politi\xc4\x8dnega \xc4\x8dloveka kot bitje navade, ki je nagnjeno k tihi podreditvi obstoje\xc4\x8di oblasti, razen kadar je soo\xc4\x8deno z negotovimi okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinami. Po njegovem mnenju lahko samo element vere odvrne ljudi od svojega vsakdana in ga pripravi, da razmi\xc5\xa1lja o politi\xc4\x8dnih zadevah._NEWLINE_Humov zgodnji esej o vra\xc5\xbeevernosti in veri (Of Superstition and Religion) je postavil temelje skoraj vsakemu sekularnemu premisleku o zgodovini religije. Kritiki vere v Humovem \xc4\x8dasu so morali biti v izra\xc5\xbeanju svojih idej previdni; manj kot 15 let pred Humovim rojstvom je bil 18-letni \xc5\xa1tudent Thomas Aikenhead zaradi izjave, da je kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo nesmisel, obsojen in obe\xc5\xa1en zaradi blasfemije. Hume je sledil raz\xc5\xa1irjeni praksi posrednega izra\xc5\xbeanja svojih pogledov skozi razli\xc4\x8dne like in dvogovore. Avtorstva za Razpravo o \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki naravi ni priznal vse do leta svoje smrti 1776. Njegovi eseji o samomoru (Of Suicide), o nesmrtnosti du\xc5\xa1e (Of the Immortality of the Soul) in dialogi o naravni religiji (Dialogues Concerning Natural Religion) so bili objavljeni \xc5\xa1ele po njegovi smrti in \xc5\xa1e takrat brez avtorjevega in zalo\xc5\xbenikovega imena. Hume je bil tak mojster v zakrivanju lastnih prepri\xc4\x8danj, da \xc5\xa1e danes potekajo debate o tem ali je bil ateist ali teist. Ne glede na to; njegov domnevni ateizem ga je prikraj\xc5\xa1al za mnoge pozicije._NEWLINE_Obstaja stara (in verjetno neresni\xc4\x8dna) zgodba o Davidu Humu in njegovem domnevnem ateizmu. V njej Hume pade iz svojega konja v blatno mlaku\xc5\xbeo in mu ka\xc5\xbee vedno slab\xc5\xa1e, v tem pa pride mimo pobo\xc5\xbena gospa. Ko zagleda ateista, ki se bori za \xc5\xbeivljenje, se mu pribli\xc5\xbea in gleda vanj. Hume jo prosi, da mu poda palico in ga potegne ven, toda ona mu ni pripravljena pomagati, \xc4\x8de ne izrazi svoje predanosti Vsemogo\xc4\x8dnemu Bogu. Hume ji ustre\xc5\xbee in dama mu pomaga ven._NEWLINE_Med letoma 1763 in 1765 je bil Hume tajnik Lorda Hertforda v Parizu, ob\xc4\x8dudoval ga je Voltaire in poveli\xc4\x8devale so ga \xc5\xbeenske. Spoprijateljil (in se kasneje sprl) se je z Rousseaujem. O svojem pari\xc5\xa1kem \xc5\xbeivljenju je zapisal, da si pogosto resni\xc4\x8dno \xc5\xbeeli preproste grobosti poker kluba v Edinburghu...da bi se popravil in omejil tolik\xc5\xa1no naslado. Od leta 1767 je bil eno leto na mestu dr\xc5\xbeavnega podsekretarja za severno \xc5\xa0kotsko. Leta 1768 se je ustalil v Edinburghu. Zanimanje za Humova filozofska dela je zraslo po tem, ko mu je okrog leta 1770 nem\xc5\xa1ki filozof Immanuel Kant pripisal zasluge, da ga je zbudil iz dogmati\xc4\x8dnega dreme\xc5\xbea in od tedaj je bil Hume dele\xc5\xbeen spo\xc5\xa1tovanja, po katerem je hrepenel celo \xc5\xbeivljenje._NEWLINE_James Boswell, ki je znan po zapisih svojih pogovorov z eminentnimi osebnostmi tistega \xc4\x8dasa, je Huma obiskal nekaj tednov pred smrtjo. Hume mu je povedal, da iskreno misli, da je posmrtno \xc5\xbeivljenje najbolj nerazumna izmi\xc5\xa1ljotina. Napisal je tudi svoj lastni epitaf:\xc2\xa0\xc2\xbbBorn 1711, Died [----]. Leaving it to posterity to add the rest.\xc2\xab\xc2\xa0-Rojen 1711, umrl [----]. Manjkajo\xc4\x8de prepu\xc5\xa1\xc4\x8dam tistim, ki me pre\xc5\xbeivijo. Napis je vgraviran z letnico 1776 na\xc2\xa0\xc2\xbbpreprosti rimski grobnici\xc2\xab, ki jo je predpisal sam in kot je \xc5\xbeelel, stoji na vzhodnem bregu Calton Hilla nasproti njegovega doma na David Street 1 v New Townu v Edinburghu.'