b'\n_START_ARTICLE_\nRen\xc3\xa9 Descartes\n_START_SECTION_\nBiografija\n_START_PARAGRAPH_\nDescartes je izhajal iz stare francoske dru\xc5\xbeine, v kateri je bilo mnogo izobra\xc5\xbeenih ljudi. Bil je sin svetovalca v bretanskem parlamentu. Mati je umrla kmalu po njegovem rojstvu; od nje je podedoval plemi\xc5\xa1ki naziv du Perron in posestvo v pokrajini Poitou, s \xc4\x8dimer je postal denarno neodvisen. Ni bil bogat, bil pa je dovolj premo\xc5\xbeen, da se je lahko ukvarjal s stvarmi, ki so ga veselile in zanimale. Z osmimi leti je od\xc5\xa1el na \xc5\xa1olanje v jezuitsko \xc5\xa1olo La Fleche v Anjouju, kjer je ostal 8 let. Tam je poslu\xc5\xa1al predavanja iz sholasti\xc4\x8dne filozofije, latin\xc5\xa1\xc4\x8dine, gr\xc5\xa1\xc4\x8dine, govorni\xc5\xa1tva, matematike in fizike z Galilejevimi astronomskimi odkritji. Ker je bil \xc5\xa1ibkega zdravja, so mu v \xc5\xa1oli dovolili, da je zjutraj ostajal v postelji. To navado je obdr\xc5\xbeal tudi pozneje. Eden izmed sodobnikov je zapisal, da je Descartesa kot bolehnega mladeni\xc4\x8da mu\xc4\x8dil\xc2\xa0\xc2\xbbnezdrav ka\xc5\xa1elj\xc2\xab. \xc5\xa0olanje je nadaljeval v Poitiersu._NEWLINE_Diplomiral je leta 1616 iz prava, ki ga je \xc5\xa1tudiral brez posebnega navdu\xc5\xa1enja in ga ni nikoli kasneje prakticiral. Po 18. letu je \xc5\xbeivel nekaj \xc4\x8dasa v Parizu, kjer je brezskrbno veselja\xc4\x8dil in se seznanil z igrami na sre\xc4\x8do. Potem se je, sit praznoglave dru\xc5\xbebe in jalovega po\xc4\x8detja, za dve leti zakopal v matemati\xc4\x8dne raziskave. Z 21. leti se je leta 1617 kot plemi\xc4\x8d odlo\xc4\x8dil za voja\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo. Kot \xc4\x8dastnik je od leta 1618 slu\xc5\xbeil v vojski Mavricija Oranjskega, princa Nassau\xc5\xa1kega, vodje zdru\xc5\xbeenih provinc v Holandiji in na Bavarskem. Tu je leta 1619 odkril, kot je dejal,\xc2\xa0\xc2\xbbuniverzalno metodo za iskanje resnice\xc2\xab. Leta 1620 se je udele\xc5\xbeil velike bitke za Prago in kasneje sodeloval na francoski strani pri slavnem obleganju kraja La Rochelle. Tam je sre\xc4\x8dal svojega kasnej\xc5\xa1ega pokrovitelja kardinala Richelieuja. Descartes ni bil pravi vojak - desetletje, ki je sledilo, je med kratkimi obdobji vojskovanja pre\xc5\xbeivel tako, da je neodvisno potoval po Evropi, se po svojih besedah\xc2\xa0\xc2\xbbu\xc4\x8dil iz knjige sveta\xc2\xab, se udele\xc5\xbeeval mondenega \xc5\xbeivljenja, se dvobojeval in u\xc5\xbeival v svetovljanskem \xc5\xbeivljenju. Na svojih potovanjih je spoznal nekatere vodilne u\xc4\x8denjake tistega \xc4\x8dasa, na primer Faulhaberja v Nem\xc4\x8diji in Desarguesa v Franciji. Ni pa mu uspelo, da bi na svojem potovanju v Italijo od leta 1623 do 1624 sre\xc4\x8dal Galileija. V Parizu se je udele\xc5\xbeeval sre\xc4\x8danj kroga znanstvenikov, ki so kriti\xc4\x8dno razpravljali o Aristotlu. Tu je na\xc5\xa1el vzpodbudo, da je predstavil svoj neavtoritativni pogled na svet. S tem je kot prvi kriti\xc4\x8dni in sistemati\xc4\x8dni mislec nove dobe postal \'o\xc4\x8de sodobne filozofije\'. Od vojske se je dokon\xc4\x8dno poslovil leta 1628, ko je prodal svoje posesti in zapustil Francijo. V letih med 1629 in 1649 je \xc5\xbeivel v Holandiji, da bi lahko delal v \xc4\x8dim ve\xc4\x8dji svobodi. To so bila njegova najplodnej\xc5\xa1a leta. Kljub temu je bil dovolj previden, da je zadr\xc5\xbeal izdajo svojih fizikalnih razmi\xc5\xa1ljanj o svetu Svet ali razprava o svetlobi (Le monde, ou Traite de la lumiere), ko je leta 1634 izvedel, kak\xc5\xa1ne te\xc5\xbeave z inkvizicijo je imel Galilei. To odlo\xc4\x8ditev je raz\xc5\xa1iril tudi na druga dela. V Holandiji je razli\xc4\x8dno dolgo \xc5\xbeivel v ve\xc4\x8d mestih v Amsterdamu, Deventerju, Utrechtu in Leidnu. Ko je \xc5\xbeivel v Holandiji, se je ukvarjal skoraj z vsemi naravoslovnimi vedami. Zanimala ga je kemija; v fiziki predvsem optika in magnetizem; v medicini anatomija in embriologija. V fiziologiji je verjel, da je kri sestavljena iz delcev razred\xc4\x8dene teko\xc4\x8dine, ki jih je imenoval \xc5\xbeivalske du\xc5\xa1e. \xc5\xbdivalske du\xc5\xa1e pridejo v mo\xc5\xbeganih v stik z misle\xc4\x8dimi snovmi, te\xc4\x8dejo po \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih kanalih do mi\xc5\xa1ic in drugih delov telesa. Veliko \xc4\x8dasa je posvetil astronomskim opazovanjem in meteorologiji. Danes ukvarjanje s tako razli\xc4\x8dnimi podro\xc4\x8dji predstavlja le izgubo \xc4\x8dasa, v njegovem \xc4\x8dasu pa je nadarjen posameznik \xc5\xa1e lahko na\xc5\xa1el nepojasnjene stvari in stvari, vredne razmi\xc5\xa1ljanja v vsaki znanstveni veji, ki je pritegnila njegovo pozornost. Napisal je delo Meditacije o prvi filozofiji (Meditationes de Prima Philosophia), ki so iz\xc5\xa1le leta 1641 in v popravljeni izdaji \xc5\xa1e 1642. Leta 1644 je izdal delo Filozofska na\xc4\x8dela (Principia Philosophiae), ki jih je posvetil princesi Elizabeti Pfal\xc5\xa1ki, s katero se je v Holandiji zelo spoprijateljil. Leta 1649 je na povabilo \xc5\xa1vedske kraljice Kristine od\xc5\xa1el v Stockholm, da bi jo pou\xc4\x8deval filozofijo in osnoval akademijo znanosti. Vendar pa sta ostra \xc5\xa1vedska zima in \xc4\x8duda\xc5\xa1ka \xc5\xa1partanska navada mlade kraljice, ki je zahtevala u\xc4\x8dne ure ob petih zjutraj v nezakurjeni knji\xc5\xbenici na dvoru, kamor se je moral \xc5\xa1e pripeljati iz mesta, na\xc4\x8deli njegovo zdravje in pripomogli k njegovi prezgodnji smrti. \xc5\xbde prvo zimo je zbolel za plju\xc4\x8dnico, kar je bilo zanj usodno.\n_START_SECTION_\nOsebnost\n_START_PARAGRAPH_\nBil je \xc4\x8dlovek misli; razmi\xc5\xa1ljanje je bilo zanj vrhovnega pomena. \xc5\xbdelel si je, da bi lahko samega sebe pou\xc4\x8dil in iskal le resnico. Spada med predstavnike misleca teoretika. Zanj je zna\xc4\x8dilna razgibanost vsebine. Poznal je najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1a okolja: kraljevsko, aristokratsko, me\xc5\xa1\xc4\x8dansko in ljudsko. Poleg tega je poznal tudi voja\xc5\xa1ko in cerkveno \xc5\xbeivljenje ter svet umestnosti in prirode; svet znanosti pa je bil njegov dom. A to je bil za njega le prvi korak, kateremu je sledil \xc5\xa1e drugi in sicer opazovanje in spoznavanje samega sebe, ki je bila njegova najgloblja te\xc5\xbenja. Bil je tudi introvertirana, ponotranjena osebnost, katerega je dopolnjeval razmi\xc5\xa1ljujo\xc4\x8d pogled. Svojo misel pa strne z Goethejevo.\n_START_SECTION_\nPomen\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj znano njegovo delo je "Razprava o metodi za bolj\xc5\xa1e vodenje razuma in iskanje resnice v znanosti" iz leta 1637 z dodatki o optiki in geometriji. \xc5\xa0e eno temeljno Descartesovo delo so "Meditacije o prvi filozofiji" (1641). Delo je razdeljeno na \xc5\xa1est delov. V njih najprej zavra\xc4\x8da vero v vse stvari, o katerih je mogo\xc4\x8de dvomiti, nato pa posku\xc5\xa1a najti stvari, ki jih lahko z gotovostjo vzamemo za resni\xc4\x8dne. Omenjenih \xc5\xa1est delov je Descartes razdelil v \xc5\xa1est dni (na predhodni del se v besedilu navezuje z besedo "v\xc4\x8deraj"). To delo predstavi Descartovo metafiziko v najbolj podrobni obliki ter je nekak\xc5\xa1no nadaljevanje Razprave o metodi iz leta 1637. \xc5\xa0tejemo ga neodvisno skupaj s Snellom van Royenom za odkritelja lomnega zakona: vpadni kot je enak odbojnemu kotu. Prvi je pojasnil primarno in sekundarno mavrico kot posledico loma in notranjega odboja son\xc4\x8devega \xc5\xbearka na okrogli de\xc5\xbeni kapljici. Njegovo pojmovanje svetlobe kot vrsti pritiska v trdni snovi je vodilo k valovni teoriji svetlobe.\n_START_SECTION_\nDualizem\n_START_PARAGRAPH_\nDescartes se je v filozofiji ukvarjal predvsem z metafiziko, torej z obravnavo bivajo\xc4\x8dega in sveta. Njegov znameniti stavek "Cogito, ergo sum" (sicer ga Descartes v tak\xc5\xa1ni obliki ni nikjer zapisal) se ukvarja prav z metafiziko. Cogito je resnica o obstoju \xc4\x8dloveka. Descartes predpostavlja, da je dokaz obstoja \xc4\x8dloveka \xc5\xbee ta, da \xc4\x8dlovek misli, ne glede na to, ali je morda v zmoti. Po Descartesovi metodi, ki predpostavlja, da moramo o vsem dvomiti, bi to pomenilo, da obstaja le \xc4\x8dlovek in ni\xc4\x8d drugega. Descartes razlaga, da vse ideje, ki so tako jasne kot obstoj \xc4\x8dloveka morajo biti resni\xc4\x8dne. V nasprotnem primeru, bi lahko dvomili tudi v cogito, v katerega se ne dvomi. Po Descartesu je \xc4\x8dlovek unija du\xc5\xa1e (uma) in telesa, ki sta si popolnoma nasprotna. Povezujeta se preko \xc4\x8de\xc5\xa1erike. Trditev dokazuje z nekoliko neposre\xc4\x8denim argumentom, da je \xc4\x8de\xc5\xa1erika edini neparni organ v mo\xc5\xbeganih, kar pomeni, da se tam zdru\xc5\xbeijo vse informacije, ki prihajajo iz parnih organov (npr. o\xc4\x8di, u\xc5\xa1esa, itd.), ki so del telesa. \xc4\x8ce\xc5\xa1eriko Descartes imenuje\xc2\xa0\xc2\xbbsede\xc5\xbe du\xc5\xa1e\xc2\xab. Pripisuje ji tudi vlogo \xc5\xbeiv\xc4\x8devja, ki preko impulzov iz \xc4\x8dutil nadzira telo. Obratno je Descartes menil, da kadar gre za dejanja strasti, lahko tudi telo vpliva na um, ki je po navadi povsem razumski in racionalen pri svojih odlo\xc4\x8ditvah. S problemom dualizma pri \xc4\x8dloveku (ang. mind-body problem) so se ukvarjali \xc5\xa1tevilni drugi filozofi, predvsem po Descartesovi smrti. Najbolj znani kritiki dualizma so Kant, Huxley, Popper in Searle. Vendar sta se s podobnimi vpra\xc5\xa1anji ukvarjala \xc5\xbee Platon in Aristotel pred njim. Slednji je trdil, da je to vpra\xc5\xa1anje nesmiselno, saj sta telo in um eno.\n_START_SECTION_\nPosledice Descartesovega dela za na\xc5\xa1o dobo\n_START_PARAGRAPH_\nDescartesova filozofija je racionalizem. Njegova zamisel je pokazala, da obsega po njem racionalizem razli\xc4\x8dne \xc4\x8dinitelje, izmed katerih so eni pomembni predvsem za znanost, drugi ni\xc4\x8d manj za \xc5\xbeivljenje. Descartes je za moderno znanost veliki u\xc4\x8ditelj metode: postavil je na\xc4\x8dela, na katerih se je sezidalo eksaktno znanstveno raziskovanje; pokazal je znanosti uspe\xc5\xa1no pot analiti\xc4\x8dnega dela. V njegovem smislu zares razumemo pojav le tedaj, \xc4\x8de ga razstavimo na najbolj preproste sestavne dele in ga nato iz teh delov brez ostanka zopet sestavimo. Vzorec mu je bila matematika vendar ni ostal pri njej. Njegovo delo je, da se je za\xc4\x8dela uveljavljati ta metoda v celotnem znanstvenem obmo\xc4\x8dju. S tem je usmeril znanstveno delo bodo\xc4\x8dnosti. Zgodovina filozofije imenuje Descartesa o\xc4\x8deta moderne filozofije, sooblikovalca njenega dana\xc5\xa1njega stali\xc5\xa1\xc4\x8da. Poudaril je, da je izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de znanstvenega dela \xc4\x8dlovek sam. Namen njegovega dela je, da poka\xc5\xbee kako naj \xc4\x8dlovek misli in dela, da bo res \xc4\x8dlovek. Po njem ni znak izobrazbe \xc4\x8dim ve\xc4\x8dja koli\xc4\x8dina znanja, NE \xc4\x8cIM VE\xc4\x8c VEDETI, temve\xc4\x8d PRAV VEDETI.\n_START_SECTION_\nAnekdote\n_START_PARAGRAPH_\nDescartesovi pogledi na svet so bili za ljudi tistega \xc4\x8dasa precej nerazumljivi. Ko je proti koncu \xc5\xbeivljenja slu\xc5\xbeboval na \xc5\xa1vedskem dvoru, je \xc5\xa1vedski kraljici posku\xc5\xa1al razlo\xc5\xbeiti svojo trditev, da so \xc5\xbeivali mehanizmi. Kraljica mu je odgovorila, \xc4\x8de\xc5\xa1 da \xc5\xa1e ni videla, da bi kak\xc5\xa1na ura rodila nove urice.'