b'\n_START_ARTICLE_\nMan-Child\n_START_SECTION_\nPregled\n_START_PARAGRAPH_\nMan-Child je eden izmed najbolj funkovsko usmerjenih Hancockovih albumov in predstavlja njegov nadaljnji odmik od "jazza vi\xc5\xa1je atmosfere", kot ga je sam opisal, na za\xc4\x8detku kariere. Hancock uporablja ve\xc4\x8d funkovskih ritmov, ki se gibljejo okrog Hi-hat \xc4\x8dinele in malega bobna. Skladbe so karakterizirane s kratkimi, ponavljajo\xc4\x8dimi rifi ritem sekcije, trobil in basovskih linij. Album vsebuje manj improvizacij celotne zasedbe in bolj koncentrirane groove s kratkimi soli trobil ali Hancocka na sintetizatorju in Fender Rhodesu. Ta album vsebuje tudi dodatek elektri\xc4\x8dne kitare h Hancockovemu novemu zvoku, s katerim je za\xc4\x8del pet let prej z albumom Fat Albert Rotunda. Na albumu tako sodelujejo trije kitaristi, Melvin "Wah-Wah Watson" Ragin, DeWayne "Blackbyrd" McKnight in David T. Walker. Njihova dobr\xc5\xa1na uporaba wah-wah pedala in poudarjenimi akordi na predtakt, je tisto, kar daje albumu distinktiven in bolj funkovski ritem. Rifi so hitri in energi\xc4\x8dni s ponavljajo\xc4\x8dimi vzorci, ki kombinirajo s \xc5\xa1tevilnimi glasovi (trobila, klavir, bas, sintetizator, kitara, bobni, tolkala). Trobilna sekcija pri skladbi \xc2\xbbHang Up Your Hang Ups\xc2\xab\xc2\xa0igra ponavljajo\xc4\x8de rife v unisonu, ki alterirajo in jim odgovarjajo elektri\xc4\x8dni klavir, sintetizator in elektri\xc4\x8dna kitara v kratkih trenutkih call-response._NEWLINE_Paul Jackson, Bill Sumers, Harvey Mason, Bennie Maupin in Mike Clark iz skupine The Headhunters, so predtem s Hancockom koncertirali in snemali tri leta. To je bil njihov zadnji skupni album.'