b'\n_START_ARTICLE_\nJosip Vidmar\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je Josipini in Josipu Vidmarju starej\xc5\xa1emu. Je mlaj\xc5\xa1i brat Milana, Mile (por. Favai), Staneta, Ivane (por. z Milanom Skrbin\xc5\xa1kom) ter starej\xc5\xa1i brat Cirila in Mete._NEWLINE_Po petih letih osnovne \xc5\xa1ole je obiskoval klasi\xc4\x8dno gimnazijo v Ljubljani. Po (nem\xc5\xa1ki) maturi, ki jo je kon\xc4\x8dal z odliko, se je leta 1914 vpisal na visoko tehni\xc5\xa1ko \xc5\xa1olo v Pragi, kjer je bil mobiliziran v avstroogrsko vojsko. 15. septembra 1915 je na fronti v Galiciji prebe\xc5\xbeal na rusko stran in bil do maja 1918 v ruskem ujetni\xc5\xa1tvu. Po 1. svetovni vojni je \xc5\xa1tudiral filozofijo in literaturo v Pragi, Parizu, Zagrebu in 1928 diplomiral v Ljubljani iz slovenske knji\xc5\xbeevnosti in primerjalne literarne zgodovine s teorijo. Doktorirati je nameraval s knjigo o \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8du, vendar mu Ivan Prijatelj dela ni sprejel za disertacijo.  _NEWLINE_Uveljavil se je najprej kot prevajalec in interpret ruskih literarnih in filozofskih del. Prevajal je iz ruske, nem\xc5\xa1ke (maturitetni jezik), francoske, angle\xc5\xa1ke in hrva\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevnosti, najve\xc4\x8d dramatike: Gogolja, Gribojedova, Krle\xc5\xbeo, Moli\xc3\xa8rea, Nu\xc5\xa1i\xc4\x87a, Pu\xc5\xa1kina, Alekseja Tolstoja in dela drugih pisateljev. Prevod Leonida Nikolajevi\xc4\x8da Andrejeva \xc4\x8crne maske je postal libreto Kogojeve opere._NEWLINE_Kot kritik se je uveljavil z oceno \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8deve drame Veronika Deseni\xc5\xa1ka v Ljubljanskem zvonu (1924). 1922 je z Antonom Podbev\xc5\xa1kom in Marijem Kogojem ustanovil modernisti\xc4\x8dno revijo Trije labodje, ki pa je po 2. \xc5\xa1tevilki zaradi ideolo\xc5\xa1kih razhajanj s Podbev\xc5\xa1kom prenehala izhajati. Od leta 1925 do 1927 je izdajal revijo Kritika, v kateri so iz\xc5\xa1li polemi\xc4\x8dni \xc4\x8dlanki o umetnosti. V LZ je polemiziral s katoli\xc5\xa1kimi intelektualci (Ale\xc5\xa1 U\xc5\xa1eni\xc4\x8dnik, A. Vodnik, B. Vodu\xc5\xa1ek), kjer je odlo\xc4\x8dno branil stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da svetovni nazor ni tori\xc5\xa1\xc4\x8de umetni\xc5\xa1ke presoje. Velja le estetsko merilo, ki je strukturirano v vse\xc4\x8dlove\xc5\xa1ki univerzalnosti. _NEWLINE_Njegovo najvplivnej\xc5\xa1e delo je verjetno Kulturni problem slovenstva, izdano med diktaturo kralja Aleksandra leta 1933. V njem se je zavzel za slovensko nacionalno samobitnost in avtonomnost proti t. i. naprednim liberalnim razumnikom, ki so zagovarjali \xc2\xbbjugoslovenarstvo\xc2\xab. Povod je bil esej Otona \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8da Adami\xc4\x8d in slovenstvo, posledica pa Speransova/Kardeljeva knjiga Razvoj slovenskega narodnega vpra\xc5\xa1anja. Hkrati pa je spro\xc5\xbeil krizo v Ljubljanskem zvonu (COBISS), zato je 1933 s somi\xc5\xa1ljeniki ustanovil \xc2\xbbneodvisno\xc2\xab\xc2\xa0revijo Sodobnost. Jeseni 1934 je postal dramaturg ljubljanske Drame. Prevajal je operne in dramske tekste, urejal Gledali\xc5\xa1ki list in v njem objavljal kritike o uprizoritvah, ki so bile pozneje objavljene v knjigi Dramatur\xc5\xa1ki listki. Leta 1939 se je kot umetni\xc5\xa1ki vodja lotil re\xc5\xbeije drame Stri\xc4\x8dek Vanja Antona Pavlovi\xc4\x8da \xc4\x8cehova. V Drami je slu\xc5\xbeboval do 1942, ko je \xc5\xa1el v ilegalo in nato v partizane; njegovo partizansko ime je bilo Sa\xc5\xa1a. _NEWLINE_Po vojni je kot prvi profesor 1946\xe2\x80\x9350 predaval teoreti\xc4\x8dno dramaturgijo na AIU (kasnej\xc5\xa1i AGRFT).\n_START_SECTION_\nPolitika\n_START_PARAGRAPH_\nPred 2. svetovno vojno se je Vidmar opredelil za sodelovanje s komunisti in se politi\xc4\x8dno anga\xc5\xbeiral v Dru\xc5\xa1tvu prijateljev Sovjetske zveze (1940), po okupaciji Jugoslavije pa v Osvobodilni fronti, katere ustanovni sestanek je bil v njegovem stanovanju v o\xc4\x8detovi hi\xc5\xa1i. Bil je \xc4\x8dlan IO OF, od 14. januarja 1943 do 27. aprila 1953 njegov predsednik, februarja 1944 predsednik SNOS, oktobra 1943 udele\xc5\xbeenec Zbora odposlancev slovenskega naroda v Ko\xc4\x8devju, \xc4\x8dlan delegacije na 2. zasedanju Avnoja v Jajcu, kjer je predlagal v imenu slovenske delegacije, naj dobi Tito naziv mar\xc5\xa1al. Po vojni je imel \xc5\xa1tevilne politi\xc4\x8dne funkcije: zvezni in republi\xc5\xa1ki poslanec, predsednik ustvodajne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine LRS, 1946\xe2\x80\x931953 predsednik Prezidija Ljudske sku\xc5\xa1\xc4\x8dine LR Slovenije, \xc4\x8dlan Prezidija in predsednik Sveta narodov Ljudske skup\xc5\xa1\xc4\x8dine FLRJ 1945\xe2\x80\x9353), \xc4\x8dlan Sveta federacije 1967\xe2\x80\x9374, \xc4\x8dlan Predsedstva SRS 1974\xe2\x80\x9382, \xc4\x8dlan predsedstva republi\xc5\xa1ke in zvezne SZDL. Leta 1948 se je pridru\xc5\xbeil Titu in nasprotnikom Informbiroja z demonstrativnim vstopom v Komunisti\xc4\x8dno partijo. Od 1949 je bil redni \xc4\x8dlan in 1952\xe2\x80\x9376 predsednik SAZU (v tej vlogi je 1966\xe2\x80\x9369 predsedoval svetu jugoslovanskih akademij, ki so ga skoraj vse sprejele za dopisnega \xc4\x8dlana, poleg romunske in vzhodnonem\xc5\xa1ke); imel je tudi ve\xc4\x8d kulturnopoliti\xc4\x8dnih funkcij: bil je upravnik In\xc5\xa1tituta za literature SAZU (1950\xe2\x80\x9364) in predsednik znanstvenega sveta In\xc5\xa1tituta za slovensko literaturo in literarne vede (ZRC) SAZU (do 1983), predsednik gledali\xc5\xa1kega festivala Sterijino pozorje v Novem Sadu (1956\xe2\x80\x9381) in prvo leto tudi Bor\xc5\xa1tnikovega sre\xc4\x8danja v Mariboru (1970), predsednik Zveze knji\xc5\xbeevnikov Jugoslavije, zveznega odbora za mir itd. 1960 mu je J. Broz Tito podelil red junaka socialisti\xc4\x8dnega dela, na ljubljanski univerzi je bil 1966 promoviran za \xc4\x8dastnega doktorja literarnih ved. SAZU ga je 1976 izvolila za \xc4\x8dastnega \xc4\x8dlana. _NEWLINE_Na Titovo pobudo je povabil v vilo Bistrico nad Tr\xc5\xbei\xc4\x8dem Miroslava Krle\xc5\xbeo. Povabil je \xc5\xa1e Marka Risti\xc4\x87a in njihovo dru\xc5\xbeenje je pripomoglo k razgraditvi na\xc5\xa1ega socialisti\xc4\x8dnega realizma. V polemiki o socialisti\xc4\x8dnem realizmu proti Borisu Ziherlu in M. Lif\xc5\xa1icu je zagovarjal umetni\xc5\xa1ko avtonomijo, v zvezi z razkritjem povojnih pobojev pa je polemiziral z Edvardom Kocbekom in Heinrichom B\xc3\xb6llom.\n_START_SECTION_\nLiterarna kritika in polemika\n_START_PARAGRAPH_\nH kritiki, osnovnemu poklicu, se je vrnil 1952, ko je napisal estetsko in \xc2\xbbpoliti\xc4\x8dno\xc2\xab\xc2\xa0odklonilno kritiko in polemiko knjige Edvarda Kocbeka Strah in pogum in odklonilno kritiko knjige Ju\xc5\xa1a Kozaka Lesena \xc5\xbelica. Od 1961 do 1968 je kriti\xc4\x8dno spremljal uprizoritve v ljubljanski Drami. Podobno kot v knji\xc5\xbeevni kritiki je tudi tu prisegal na literarno gledali\xc5\xa1\xc4\x8de, ni prena\xc5\xa1al izmi\xc5\xa1ljenih, \xc2\xbbne\xc5\xbeivljenjskih\xc2\xab\xc2\xa0konstruktov, odrskega \xc5\xbeivljenja, ki ni upo\xc5\xa1tevalo vseh treh \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih dimenzij (jaz\xe2\x80\x93moja o\xc5\xbeja okolica\xe2\x80\x93dru\xc5\xbeba), in nihilizma. O vpra\xc5\xa1anjih moderne drame je polimiziral z Vladimirjem Kraljem (1961) in kritziral re\xc5\xbeijo Mileta Koruna Cankarjevega Pohuj\xc5\xa1anja v dolini \xc5\xa1entflorjanski (1965). Polemi\xc4\x8dno aktualni so bili tudi \xc4\x8dlanki Iz dnevnika in K na\xc5\xa1emu trenutku (Delo 1965\xe2\x80\x9367, 1971\xe2\x80\x9373), kjer je obravnaval problemati\xc4\x8dna vpra\xc5\xa1anja v kulturi in umetnost, zlasti svoj odnos do sodobne umetnosti._NEWLINE_Svoje spomine je skoraj petinosemdesetleten izdal v Obrazih (1979, raz\xc5\xa1irjena izdaja 1985). Obudil je spomin samo na pokojne: brata Milana, Ivana Cankarja, ki ga je obiskoval na Ro\xc5\xbeniku (tu je pri\xc4\x8devanje o Cankarjevem govoru v Narodnem domu), prijatelje Karla Dobido, Marija Kogoja, Ferda Kozaka, Edvarda Kardelja in Borisa Kidri\xc4\x8da ter vrsto sodobnikov, ki niso samo vplivali na njegovo \xc5\xbeivljenje, temve\xc4\x8d na vse slovenstvo: katoli\xc5\xa1ki krog (France Koblar, France Stel\xc3\xa9, Ivan Prijatelj, Anton Vodnik, Franc S. Fin\xc5\xbegar, Izidor Cankar), Rihard Jakopi\xc4\x8d, Anton Lajovic, Alojz Gradnik, Anton Nova\xc4\x8dan, Ivan Pregelj, Pavel Golia, Oton \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8d, Ju\xc5\xa1 Kozak, Fran Albreht, Miran Jarc, Pre\xc5\xbeihov Voranc in edina \xc5\xbeenska Lili Novy. Analiti\xc4\x8dno je predstavil portretiran\xc4\x8devo delo, analiziral svoj odnos do portretiranca in odnos portretiranca do njega. V prvi izdaji je bilo 25 portretirancev plus avtorski \xc2\xbbobraz\xc2\xab. V drugi, raz\xc5\xa1irjeni izdaji je dodal \xc5\xa1e druge \xc5\xbee umrle: Sre\xc4\x8dko Kosovel (obudil svojo ljubezen do njegove sestre Karmele Kosovel), Lojz Kraigher, Stanko Leben, Igo Gruden, Vladimir Bartol (zgodba o nastanku Alamuta), Mile Klop\xc4\x8di\xc4\x8d, Ciril Kosma\xc4\x8d, Mi\xc5\xa1ko Kranjec, Edvard Kocbek (kriti\xc4\x8dno politi\xc4\x8dni pogled), France Bevk._NEWLINE_Vidmarjev labodji spev je Mrtva\xc5\xa1ki ples (1983), ki ga je napisal po operaciji raka na \xc4\x8drevesju v oseminosemdesetem letu. Iz zavesti minljivosti je pri\xc4\x8del razmi\xc5\xa1ljati o spevih smrti v slovenski poeziji. Pregledal jih je od Pre\xc5\xa1erna naprej. _NEWLINE_Posmrtno so iz\xc5\xa1la njegova pisma Karmeli Kosovel, starej\xc5\xa1i sestri Sre\xc4\x8dka Kosovela in prijateljici Avgusta \xc4\x8cernigoja, ki je \xc5\xa1tudirala klavir v M\xc3\xbcnchnu, vanjo se je zaljubil po Sre\xc4\x8dkovi smrti._NEWLINE_Poro\xc4\x8den je bil dvakrat. Prvi\xc4\x8d z Angelo Kosmatin (od 1921; umrla je leta 1942), s katero je imel sina Tita (1929\xe2\x80\x931999, kulturni urednik Dela) ter \xc5\xa1e tri otroke, ki so umrli kot dojen\xc4\x8dki. Druga \xc5\xbeena je bila Nada Stritar (1917\xe2\x80\x931990, operna pevka), s katero je imel tri otroke: Rok (1944\xe2\x80\x93), Nada, por. Mla\xc4\x8d (1946\xe2\x80\x932003) in \xc5\xbdiva, por. Trbi\xc5\xbean (1949\xe2\x80\x93). Nadi je posvetil spis Angle\xc5\xa1ki kralj ter Esej o lepoti. V njem je predstavil temeljne kriterije, ki se jih je dr\xc5\xbeal pri presojanju umetni\xc5\xa1kih del.'