b'\n_START_ARTICLE_\nStatus animarum\n_START_PARAGRAPH_\nStatus animarum (knjiga faranov, knjiga \xc5\xbeupljanov) je pogosto uporabljano latinsko poimenovanje za \xc5\xbeupnijsko dru\xc5\xbeinsko knjigo, zna\xc4\x8dilno predvsem za rimokatoli\xc5\xa1ko versko skupnost. Prve knjige \xc5\xbeupljanov so nastale so v 17. stoletju v verske namene, v njih pa so sprva vodili samo evidenco o prejetih cerkvenih zakramentih, znanju in pripadnosti veri, v 18. stoletju pa so dodali \xc5\xa1e druge podatke (hi\xc5\xa1ne \xc5\xa1tevilke, starost ipd.). Knjigo \xc5\xbeupljanov je vodil \xc5\xbeupnik (mati\xc4\x8dar), ki je obi\xc4\x8dajno vodil tudi mati\xc4\x8dno knjigo za svojo \xc5\xbeupnijo. Najbolj podrobne knjige \xc5\xbeupljanov so se vodile v pode\xc5\xbeelskih \xc5\xbeupnijah, v mestih, kjer so se ljudje veliko selili, pa so bile manj podrobne, ali pa jih ni bilo. Knjige \xc5\xbeupljanov so bile lahko narativne oblike, ali pa tabelari\xc4\x8dne (tiskane), posebej pa so se vodile za najden\xc4\x8dke, gosta\xc5\xa1e in Rome. Konec 20. stoletja so knjige \xc5\xbeupljanov za\xc4\x8dele nadome\xc5\xa1\xc4\x8dati dru\xc5\xbeinske knji\xc5\xbeice.'