b"\n_START_ARTICLE_\nKarolin\xc5\xa1ka minuskula\n_START_PARAGRAPH_\nKarol\xc3\xadn\xc5\xa1ka min\xc3\xbaskula je pisava razvita kot pisni standard v Evropi tako, da bi bila latinica razpoznavna v ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih obmo\xc4\x8djih. Uporabljali so jo za \xc4\x8dasa Karla Velikega pribli\xc5\xbeno med letoma 800 in 1200. V karolin\xc5\xa1ki minuskuli so v \xc4\x8dasu karolin\xc5\xa1ke renesanse zapisovali kodekse, poganska in kr\xc5\xa1\xc4\x8danska besedila ter izobra\xc5\xbeevalna dela. Pisava se je razvila v gotico in so jo prenehali uporabljati. Karolin\xc5\xa1ka minuskula je bila pregledna in la\xc5\xbeje berljiva, vendar je bila precej potratna s prostorom. Gotico so za\xc4\x8deli uporabljati zaradi var\xc4\x8devanja - ker so bile \xc4\x8drke bolj stisnjene, so lahko na isti prostor spravili ve\xc4\x8d besedila.\n_START_SECTION_\nNastanek\n_START_PARAGRAPH_\nPisava se je razvila iz unciale in njene kurzivne razli\xc4\x8dice, iz katerih so iz\xc5\xa1le razli\xc4\x8dne celinske minuskulne pisave, kombinirane z zna\xc4\x8dilnostmi \xc2\xbboto\xc5\xa1kih\xc2\xab pisav, ki so bile v rabi v irskih in angle\xc5\xa1kih samostanih. Karolin\xc5\xa1ka minuskula se je delno razvila pod pokroviteljstvom Karla Velikega - odtod tudi njeno ime. Karel Veliki se je glede na navedke \xc5\xbeivljenjepisca Einharda zelo zanimal za pridobivanje znanja:_NEWLINE_Temptabat et scribere tabulasque et codicellos ad hoc in lecto sub cervicalibus circumferre solebat, ut, cum vacuum tempus esset, manum litteris effigiendis adsuesceret, sed parum successit labor praeposterus ac sero inchoatus._NEWLINE_Trudil se je tudi pisati. Pod blazino je hranil pisalne de\xc5\xa1\xc4\x8dice in prazne liste, da bi v prostem \xc4\x8dasu navajal svojo roko k oblikovanju \xc4\x8drk. Ker ni za\xc4\x8del dovolj zgodaj, ampak kasneje v \xc5\xbeivljenju, je imel malo uspeha._NEWLINE_\xc4\x8ceprav Karel Veliki ni bil nikoli popolnoma pismen, je jasno razumel vrednost pismenosti in enotne pisave pri vodenju cesarstva._NEWLINE_Karel Veliki je poslal po angle\xc5\xa1kega u\xc4\x8denjaka Alcuina iz Yorka, da bi vodil dvorno \xc5\xa1olo in skriptorij v glavnem mestu Aachnu. Poskusi kultiviranja slabo berljivih merovin\xc5\xa1ke in germanske ro\xc4\x8dne pisave so se za\xc4\x8deli \xc5\xbee pred Alcuinovim prihodom v Aachen, kjer je bil predstojnik od leta 782 do 796 z vmesnim dveletnim premorom. Nova minuskula se je najprej raz\xc5\xa1irila iz Aachna, kasneje pa iz vplivnega skriptorija v Toursu v Franciji, kjer se je Alcuin \xc2\xbbupokojil\xc2\xab\xc2\xa0kot opat.\n_START_SECTION_\nZna\xc4\x8dilnosti\n_START_PARAGRAPH_\nKarolin\xc5\xa1ka minuskula je bila razumljiva in enotna, okroglih in strogih oblik, ter nenazadnje lahko berljiva. Razumljive velike \xc4\x8drke in prazni prostori med besedami, stvari, ki jih imamo danes za obi\xc4\x8dajne, so v karolin\xc5\xa1ki minuskuli postale standard, kar je bila posledica prizadevanj za dosego kulturne poenotene standardizacije v vsem frankovskem cesarstvu._NEWLINE_Vrednost standardizirane pisave je jasna vsakomur, ki je poskusil brati odlomek v germanski gotici. Pismenost se v nekatrih kulturnih okoljih zdi drugotnega pomena, ali celo slabost. Tradicionalne listine so na primer \xc5\xa1e naprej zapisovali v merovin\xc5\xa1ki \xc2\xbbarhivski\xc2\xab\xc2\xa0pisavi \xc5\xa1e dolgo po tem, ko so nastajala svetopisemska in klasi\xc4\x8dna dela v minuskuli. Listine zapisane v krajevnem jeziku v got\xc5\xa1\xc4\x8dini ali anglosa\xc5\xa1\xc4\x8dini, in ne v latinici, so imele tradicionalne krajevne pisave._NEWLINE_Karlolin\xc5\xa1ka pisava je imela v splo\xc5\xa1nem manj ligatur kot drugi tedanji slogi pisav. Obi\xc4\x8dajne so bile sicer: &, ae, rt, st in ct. \xc4\x8crka d se je po navadi pojavljala v uncialni obliki, z ascentom obrnjenim v levo, \xc4\x8drka g pa je bila skoraj enaka kot v sodobni minuskulni \xc4\x8drki in razli\xc4\x8dna od prej obi\xc4\x8dajnega uncialnega g. Ascenti so bili obi\xc4\x8dajno 'kijasti' - pri vrhu so bili debelej\xc5\xa1i._NEWLINE_V zgodnjem obdobju pisave za \xc4\x8dasa vladanja Karla Velikega v poznem 8. in zgodnjem 9. stoletju so se v razli\xc4\x8dnih pokrajinah \xc5\xa1e vedno pojavljale precej razli\xc4\x8dne oblike \xc4\x8drk. Uncialna oblika \xc4\x8drke a se je v tem \xc4\x8dasu v rokopisih \xc5\xa1e vedno uporabljala. Pojavljala so se lo\xc4\x8dila kot je na primer vpra\xc5\xa1aj v so\xc4\x8dasni beneventani. Oblike \xc4\x8drk pisave v 9. stoletju so imele manj razlik. Pojavljati so se za\xc4\x8deli sodobni glifi kot sta na primer s in v z razliko od\xc2\xa0\xc2\xbbdolgega s\xc2\xab\xc2\xa0(\xc5\xbf) in u. Ascenti so bili proti odebeljenem vrhu oblikovani v trirobni klin. Razprostranjenost pisave je po 9. stoletju za\xc4\x8dela upadati. V 10. in 11. stoletju so bile ligature redke, ascenti pa so se za\xc4\x8deli obra\xc4\x8dati proti desni in so bili zaklju\xc4\x8deni v obliki vilic. Pojavljati se je za\xc4\x8dela tudi \xc4\x8drka w. Do 12. stoletja so karolin\xc5\xa1ke \xc4\x8drke postale bolj koni\xc4\x8daste in zapisovali so jih bli\xc5\xbeje skupaj, manj berljivo kot v prej\xc5\xa1njih stoletjih. Isto\xc4\x8dasno se je za\xc4\x8dela pojavljati sodobna pika na i.\n_START_SECTION_\nRaz\xc5\xa1irjenost\n_START_PARAGRAPH_\nNova pisava se je \xc5\xa1irila po Zahodni Evropi najbolj tam kjer je bil karolin\xc5\xa1ki vpliv najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i. V 10. stoletju so nastali bri\xc5\xbeinski spomeniki, prvi latini\xc4\x8dni zapis v slovanskem jeziku in najstarej\xc5\xa1i zapis v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini. V \xc5\xa0vici so karolin\xc5\xa1ko minuskulo uporabljali v retskih in alemanskih minuskulnih tipih. Rokopisi v retski minuskuli imajo tanj\xc5\xa1e \xc4\x8drke, ki spominjajo na oto\xc5\xa1ko pisavo s \xc4\x8drkama a in t, ter ligaturami kot je npr. ri, kar je podobno kot pri vizigotiki in beneventani. Alemanska minuskula, ki je bila v uporabi kratek \xc4\x8das v zgodnjem 9. stoletju, je po navadi ve\xc4\x8dja in \xc5\xa1ir\xc5\xa1a, ter ve\xc4\x8dinoma navpi\xc4\x8dna v primerjavi z nagnjenim retskim tipom. V Avstriji je bilo glavno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de karolin\xc5\xa1ke minuskule Salzburg, v Nem\xc4\x8diji pa Fulda, Mainz in W\xc3\xbcrzburg. Nem\xc5\xa1ka minuskula je bila okrogle oblike, zelo tanka in nagnjena proti desni. Vsebovala je tudi uncialne zna\xc4\x8dilnosti, kot je na primer ascent \xc4\x8drke d obrnjen v levo in navpi\xc4\x8dne za\xc4\x8detne \xc4\x8drte pri m in n._NEWLINE_V severni Italiji so karolin\xc5\xa1ko minuskulo uporabljali v samostanu pri Bobbiu v 9. stoletju. Zunaj obmo\xc4\x8dja vpliva Karla Velikega in njegovih naslednikov se je novi pisavi upirala rimska kurija. Ne glede na to se je v Rimu po 10. stoletju razvil tip romaneske. V Angliji in na Irskem pisave niso sprejeli vse do cerkvenih prenov v sredini 10. stoletja. V \xc5\xa0paniji je pre\xc5\xbeivela tradicionalna vizigotska pisava. Beneventana je pre\xc5\xbeivela na ozemlju langobardske vojvodine Benevento skozi 13. stoletje, \xc4\x8deprav se je v ju\xc5\xbeni Italiji pojavila tudi romaneska.\n_START_SECTION_\nVloga v prenosu kulture\n_START_PARAGRAPH_\nU\xc4\x8denjaki so med karolin\xc5\xa1ko renesanso na\xc5\xa1li in v novo pisavo prenesli mnogo latinskih besedil, ki so bila v celoti pozabljena. Ve\xc4\x8dina na\xc5\xa1ega znanja klasi\xc4\x8dne knji\xc5\xbeevnosti izhaja iz kopij skriptorijev Karla Velikega. Ohranilo se je prek 700 rokopisov v karolin\xc5\xa1ki pisavi samo iz 8. in 9. stoletja. \xc4\x8ceprav je karolin\xc5\xa1ko minuskulo nadomestila gotica, se je zdela humanistom zgodnje renesanse tako 'klasi\xc4\x8dna', da so imeli karolin\xc5\xa1ko minuskulo za izvirno latinsko pisavo in so prikrojili renesan\xc4\x8dno pisavo po njej. Na ta na\xc4\x8din se je prenesla v 15. stoletje k tiskarjem knjig, kot je na primer Manutius iz Benetk. V tem smislu tvori osnovo na\xc5\xa1ih sodobnih vrst \xc4\x8drk. 'Karolin\xc5\xa1ka minuskula' je res tudi tip \xc4\x8drk, ki pribli\xc5\xbeno ustreza zgodovinski pisavi, kjer so zmanj\xc5\xa1ane razlike v velikosti velikih \xc4\x8drk, ukinjeni dolgi descenti ipd."