b"\n_START_ARTICLE_\nGiacomo Meyerbeer\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nMeyerbeer se je rodil v judovski dru\xc5\xbeini z imenom Jacob Liebmann Beer. Njegov o\xc4\x8de je bil izjemno bogati finan\xc4\x8dnik Jacob Judah Herz Beer (1769-1825), mati, na katero je bil zelo navezan, je tudi prihajala iz vrst bogate elite. Med ostalimi otroki sta poznana \xc5\xa1e poslovne\xc5\xbe in ljubiteljski astronom Wilhelm Wolff Beer in pesnik Michael Beer._NEWLINE_Meyerbeer je na koncertnem odru debitiral kot devetletnik. Nastopil je kot pianist; v Berlinu je izvajal Mozartov klavirski koncert. Navkljub njegovi trdni odlo\xc4\x8ditvi, da bo postal glasbenik, je dolgo okleval med izvajalsko in skladateljsko kariero. Ostali profesionalni glasbeniki desetletja 1810-1820, vklju\xc4\x8dujo\xc4\x8d Moschelesa, so ga obravnavali kot enega najve\xc4\x8djih virtuozov obdobja. V mladosti je Mayerbeer \xc5\xa1tudiral pri Salieriju, bil je tudi u\xc4\x8denec in prijatelj Goetheja in Carla Friedricha Zelterja._NEWLINE_Ugotovil je, da je popolno poznavanje italijanskega jezika - v kontekstu italijanskih oper pomembno za njegov glasbeni razvoj, zato je nekaj let \xc5\xa1tudiral v Italiji, kjer je dobil ime Giacomo. Del svojega priimka 'Meyer' je podedoval po smrti svojega pradedka. V tem \xc4\x8dasu je spoznal in se navdu\xc5\xa1il nad deli svojega sodobnika Rossinija.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nMeyerbeerovo ime je prvi\xc4\x8d zazvenelo po izvedbah njegove opere Il crociato in Egitto (premierno uprizorjena v Benetkah leta 1824), nato \xc5\xa1e v Londonu in Parizu leta 1825 (naklju\xc4\x8dje je hotelo, da je to nasploh zadnja opera, v kateri nastopa kastrat), izjemno slavo pa je dosegel z opero Robert le Diable (\xc2\xbbRobert Hudi\xc4\x8d\xc2\xab, libreto sta napisala Eug\xc3\xa8ne Scribe in Casimir Delavigne), praizvedena je bila leta 1831 v Parizu in je obravnavana kot ena izmed prvih grand oper. Zlitje dramati\xc4\x8dne glasbe, melodramske zgodbe in razko\xc5\xa1ne scene je zagotovilo zanesljivo formulo, ki jo je Meyerbeer ponovil v Hugenotih (Les Huguenots, 1836), Preroku (Le proph\xc3\xa8te, 1849) in Afri\xc4\x8danki (L'Africaine, ki je bila izvedena posmrtno leta 1865). Vse te opere so bile v 19. stoletju uprizarjane na mednarodnih odrskih deskah, prav tako tudi bolj pastoralna opera Dinora (1859). Vendar pa so zaradi finan\xc4\x8dne pogoltnosti izvedb, ki so zahtevale mnogo\xc5\xa1tevilne zasedbe glavnih pevcev, predvsem pa zaradi nenehne konkurence prevladujo\xc4\x8de Wagnerjeve \xc5\xa1ole, postopno postale zastarele._NEWLINE_Meyerbeer je leta 1842 iz Pariza od\xc5\xa1el v Berlin, kjer je sprejel mesto dvornega glasbenega ravnatelja, vendar se je leta 1849 vrnil v Pariz._NEWLINE_Meyerbeerovo izjemno bogastvo (ki je poleg ogromne dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine in pripadnosti judovski religiji naraslo z uspehi njegovih oper) ga je na neki na\xc4\x8din oddaljilo od ve\xc4\x8dine skladateljskih sodobnikov. Nekateri so celo za\xc4\x8deli \xc5\xa1iriti govorice, da so njegov uspeh zagotovili podkupljeni kritiki. Richard Wagner ga je obto\xc5\xbeil, da ga zanima le denar in ne glasba. Meyerbeer je bil kljub temu predan glasbenik in ob\xc4\x8dutljiva osebnost. V filozofskem smislu se je odpovedal misli, da je \xc5\xbertev lastnega uspeha. Njegova korespondenca in iz\xc4\x8drpni dnevniki so \xc4\x8dude\xc5\xbeno pre\xc5\xbeiveli svetovni vojni. Danes je izdanih 6 od sedmih dnevnikov, predstavljajo neprecenljivi vir za raziskave glasbene in gledali\xc5\xa1ke zgodovine v obdobju skladateljevega \xc5\xbeivljenja."