b'\n_START_ARTICLE_\n\xc5\xa0inja Jamanaka\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je kot sin tovarni\xc5\xa1kih delavcev, ki se je pri njegovih 10 letih preselila v mesto Nara. O\xc4\x8de mu je \xc5\xbee od zgodnjih let prigovarjal, naj se odlo\xc4\x8di za zdravni\xc5\xa1ki poklic; sam se je odlo\xc4\x8dil za ortopedsko specializacijo in leta 1981 vpisal \xc5\xa1tudij medicine na Univerzi v Kobeju. V \xc4\x8dasu dodiplomskega \xc5\xa1tudija se je za\xc4\x8del zanimati za laboratorijske raziskave, hkrati pa je spoznal, da kirurgija ni njegovo poslanstvo, zato je po diplomi, leta 1989, vpisal doktorski \xc5\xa1tudij farmakologije na Mestni univerzi Osake in ga zaklju\xc4\x8dil leta 1992 s tezo o vlogi lipidnega aktivatorja trombocitov pri zni\xc5\xbeevanju krvnega tlaka pri psih._NEWLINE_To je bil \xc4\x8das vzpona tehnologije transgenih organizmov; potencial onesposabljanja (knockout) posameznih genov je vzbudil njegovo zanimanje in \xc5\xbeelel je raziskovati v Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah Amerike, kjer je ta tehnologija nastala. Kljub pomanjkanju izku\xc5\xa1enj je dobil mesto podoktorskega raziskovalca na Gladstoneovem in\xc5\xa1titutu za kardiovaskularne bolezni pod vodstvom genetika Thomasa Innerarityja. Z vnosom gena, ki sodeluje v presnovi holesterola in je udele\xc5\xbeen pri aterosklerozi, sta posku\xc5\xa1ala zmanj\xc5\xa1ati pojavnost bolezni pri mi\xc5\xa1ih, a so se pri mnogih tako spremenjenih mi\xc5\xa1ih razvili tumorji. Uganko je le delno razvozlal preden je zaradi dru\xc5\xbeine od\xc5\xa1el nazaj na Japonsko._NEWLINE_Tam je dobil polo\xc5\xbeaj docenta v Osaki, a okolje ni bilo naklonjeno novemu raziskovalnemu programu, zato je leta 1999 od\xc5\xa1el kot docent na In\xc5\xa1titut za znanost in tehnologijo v Nari, kjer je imel nalogo vzpostaviti laboratorij za tehniko onesposabljanja genov pri mi\xc5\xa1ih. Takrat so njegovo pozornost pritegnile raziskave zarodnih celic in njihovega potenciala v regenerativni medicini. \xc5\xbdelel je najti alternativo za uporabo \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih zarodkov in v naslednjih letih je skupina pod njegovim vodstvom identificirala ve\xc4\x8d nadzornih genov, ki lahko v zreli celici spro\xc5\xbeijo vrnitev v nediferencirano stanje. Tak\xc5\xa1ne celice so uporabne v \xc5\xa1tevilnih raziskavah in upanje je, da bodo v bli\xc5\xbenji prihodnosti uporabne pri zdravljenju vrste bolezni (npr. degenerativnih bolezni \xc5\xbeiv\xc4\x8devja). Okoli odkritja je nastalo eno najaktivnej\xc5\xa1ih raziskovalnih podro\xc4\x8dij v dana\xc5\xa1nji medicini, saj je potrebno pred klini\xc4\x8dno uporabo re\xc5\xa1iti \xc5\xa1e ve\xc4\x8d odprtih problemov; glavni je, da take umetno dediferencirane celice niso popolnoma enake naravnim in imajo nekaj ne\xc5\xbeelenih lastnosti - zato jim pravijo inducirane pluripotentne zarodne celice (iPSC). Jamanakova skupina je leta 2007 isto\xc4\x8dasno z neodvisno skupino Jamesa Thomsona v ZDA oznanila, da jim je uspelo z manipulacijo istih genov kot pri mi\xc5\xa1ih ustvariti \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke iPSC. Od takrat posku\xc5\xa1ajo odpraviti problemati\xc4\x8dne lastnosti teh celic, kot so imunska nekompatibilnost z mati\xc4\x8dnim organizmom in te\xc5\xbenja k rakavim spremembam._NEWLINE_Jamanaka \xc5\xa1e vedno aktivno deluje na tem podro\xc4\x8dju kot raziskovalec Univerze v Kjotu, deluje pa tudi na Gladstoneovem in\xc5\xa1titutu in Univerzi Kalifornije v San Franciscu.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nOdkritje tehnike induciranih pluripotentnih zarodnih celic v 2000. letih je bilo odmevno v znanstveni skupnosti in Jamanaka je za svoje delo prejel ve\xc4\x8d priznanj. Med pomembnej\xc5\xa1imi so Laskerjeva nagrada za temeljne medicinske raziskave (2009), Wolfova nagrada za medicino (2011) in Nobelova nagrada za fiziologijo ali medicino (2012). Soprejemnik nekaterih je bil John B. Gurdon, ki je leta 1962 ustvaril pluripotentne celice s presajanjem celi\xc4\x8dnih jeder zrelih celic v zarodne celice z odstranjenimi jedri.'