b'\n_START_ARTICLE_\nJanez Cigler\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je 7. maja v Udmatu (danes Vodmatu) pri Ljubljani. Pri hi\xc5\xa1i se je po doma\xc4\x8de reklo \xc2\xbbpri \xc5\xbdupanu\xc2\xab\xc2\xa0oziroma \xc2\xbbpri \xc5\xa0panu\xc2\xab. \xc5\xa0olati se je za\xc4\x8del leta 1804 v Ljubljani in po desetih letih kon\xc4\x8dal \xc5\xbee tudi bogoslovje. Ker je bil leta 1814 \xc5\xa1e premlad za posvetitev v duhovnika, je \xc5\xa1el za leto dni na neko pode\xc5\xbeelsko gra\xc5\xa1\xc4\x8dino, kjer je opravljal delo doma\xc4\x8dega u\xc4\x8ditelja. Ko so ga leta 1815 posvetili za duhovnika, je moral zaradi pomanjkanja duhovnikov takoj v slu\xc5\xbebo in je kot kaplan slu\xc5\xbeboval v Kolovratu, Dobu, \xc5\xa0kocjanu pri Dobravi, \xc5\xa0empetru v Ljubljani in v Dolenjskih Toplicah. 1823 leta je postal kaznilni\xc5\xa1ki kurat na Ljubljanskem gradu in to slu\xc5\xbebo opravljal do leta 1832. Grad je bil tisti \xc4\x8das predvsem je\xc4\x8da za politi\xc4\x8dne jetnike, med njimi tudi za italijanske karbonarje. Cigler se je tako med delom v gradu nau\xc4\x8dil italijan\xc5\xa1\xc4\x8dine, hkrati pa se je navzel nekaterih pogledov in misli, ki v tistem \xc4\x8dasu niso bile najbolj spo\xc5\xa1tovane. Oblasti mu zato niso bile ve\xc4\x8d naklonjene in v tej nenaklonjenosti je najbr\xc5\xbe mogo\xc4\x8de videti tudi vzrok, da se Cigler kljub svoji poklicni sposobnosti vse do smrti ni uspel premakniti iz Vi\xc5\xa1nje Gore, kjer je dobil slu\xc5\xbebo 1832 leta. Umrl je spomladi leta 1867, pokopan je v Vi\xc5\xa1nji Gori, za nagrobni spomenik pa si je \xc5\xbee vnaprej sam sestavil epitaf:_NEWLINE_"Tukaj trupla prah po\xc4\x8diva,_NEWLINE__NEWLINE_Du\xc5\xa1a tam pla\xc4\x8dilo v\xc5\xbeiva,_NEWLINE__NEWLINE_Kli\xc4\x8dem milo \'z temne jame:_NEWLINE__NEWLINE_Moli, o prijatelj, za-me!"_NEWLINE_Vse \xc5\xbeivljenje je Cigler tudi veliko potoval, in sicer je bil v Franciji, Italiji, Nem\xc4\x8diji in na Balkanu. Poleg tega je kmetoval na farnem posestvu in se kar naprej u\xc4\x8dil novih jezikov, in sicer nem\xc5\xa1\xc4\x8dine, latin\xc5\xa1\xc4\x8dine, franco\xc5\xa1\xc4\x8dine, italijan\xc5\xa1\xc4\x8dine, ru\xc5\xa1\xc4\x8dine, srbohrva\xc5\xa1\xc4\x8dine in angle\xc5\xa1\xc4\x8dine, s katero se je ukvarjal \xc5\xa1ele proti koncu svojega \xc5\xbeivljenja. _NEWLINE_Cigler se je deloma \xc5\xa1olal v \xc4\x8dasu francoske zasedbe na\xc5\xa1ih pokrajin in se je zato \xc5\xbee v srednji \xc5\xa1oli poleg nem\xc5\xa1\xc4\x8dine, latin\xc5\xa1\xc4\x8dine in gr\xc5\xa1\xc4\x8dine u\xc4\x8dil tudi franco\xc5\xa1\xc4\x8dino. Kasneje se je u\xc4\x8dil in pa ve\xc4\x8dinoma tudi nau\xc4\x8dil \xc5\xa1e ru\xc5\xa1\xc4\x8dino, srbohrva\xc5\xa1\xc4\x8dino, \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8dino, angle\xc5\xa1\xc4\x8dino in mad\xc5\xbear\xc5\xa1\xc4\x8dino. Za doma\xc4\x8do sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino pa ga je v ilirskih \xc5\xa1olah navdu\xc5\xa1il njegov takratni u\xc4\x8ditelj Valentin Vodnik. Cigler je Vodnikove pesmi znal na pamet do konca \xc5\xbeivljenja. Pisanja pesmi se je lotil tudi Cigler sam in pri njegovih pesni\xc5\xa1kih izdelkih je opazno zgledovanje po Vodniku. Izmed vplivov nanj velja izpostaviti \xc5\xa1e \xc5\xbeupnika Matev\xc5\xbea Ravnikarja ter \xc5\xbeupnika Janeza Beden\xc4\x8di\xc4\x8da. Ko se je dru\xc5\xbeil z Beden\xc4\x8di\xc4\x8dem, se je tudi pove\xc4\x8dalo njegovo veselje do slovenskega jezika.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1824 je Cigler skupaj z invalidsko upokojenim duhovnikom Andriolijem in Ignacijem Holzapflom nameraval izdajati literarno in strokovno revijo Slavinja. Na\xc4\x8drt mu je \xc5\xbee skoraj uspelo uresni\xc4\x8diti, vendar je na koncu zaradi nekaterih ljubljanskih spletk dunajska dr\xc5\xbeavna uprava pro\xc5\xa1njo za izdajanje te revije zavrnila. _NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu je za\xc4\x8del tudi sistemati\xc4\x8dno knji\xc5\xbeevno delovati. Na za\xc4\x8detku svojega delovanja (v 20. in 30. letih 19. stoletja) se je loteval nabo\xc5\xbenih spisov in spisov, ki so bili potrebni za cerkveno rabo. V glavnem je \xc5\xa1lo za prirejena besedila, le delno za izvirna. Med Ciglerjeve nabo\xc5\xbene spise in spise potrebne za cerkveno rabo spadajo naslednja besedila: Molitve za bolnike (1828), knjigo \xc5\xa0tiri poslednje re\xc4\x8di ali premi\xc5\xa1ljevanje Smrti, Sodbe, Pekla in Nebes (1831), molitvenika Ma\xc5\xa1ne bukvice (1832) in Duhovni studenec (1835), navodila za kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko in trezno \xc5\xbeivljenje  Dober nauk ali Kratko podu\xc4\x8denje se \xc4\x8dasne in ve\xc4\x8dne nesre\xc4\x8de obvarvati (1832) in Kratki nauki za vsakega \xc4\x8dloveka (1835), religiozna povest \xc5\xbdivljenje svete Heme (1839), Sveti kri\xc5\xbeev pot s podobami. Pisal je tudi o slovenskih knji\xc5\xbeevnih novostih, M. Hofmanu, Baragi (s prevodom njegovih pisem je ustvaril novo panogo slovenske misijonsko-agitatori\xc4\x8dne literature), naravoslovju, gospodarstvu, splo\xc5\xa1ni in lokalni zgodovini, lokalni in splo\xc5\xa1ni politiki in jezikovnih posebnostih. _NEWLINE_V mlaj\xc5\xa1ih letih je tudi pesnil. Najprej je v Kranjski \xc4\x8dbelici (1831, 1832) objavil nekaj basni in dve pripovedni pesmi (Plahta na dvoje, Dozdevna smrt), za kateri je snov \xc4\x8drpal iz ljudskega izro\xc4\x8dila. Obe pesmi sta baladno ugla\xc5\xa1eni. _NEWLINE_Vendar bolj kot po vsem tem poznamo Ciglerja kot avtorja prve slovenske povesti z naslovom Sre\xc4\x8da v nesre\xc4\x8di ali Popisovanje \xc4\x8dudne zgodbe dveh dvoj\xc4\x8dkov, ki je prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1la leta 1836. Povest je po prvem natisu do\xc5\xbeivela \xc5\xa1e dva dotisa (1838 in 1840)._NEWLINE_Cigler se je v naslednjih dveh desetletjih po Sre\xc4\x8di v nesre\xc4\x8di najve\xc4\x8d ukvarjal s strokovno publicistiko in objavil (v prvi vrsti v Bleiweisovih Kmetijskih in rokodelskih novicah) lepo \xc5\xa1tevilo najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih pou\xc4\x8dnih spisov z razli\xc4\x8dnih strokovnih podro\xc4\x8dij, npr. zgodovine, kmetijstva, naravoslovja itd.; poleg tega je objavil nekaj kratko\xc4\x8dasnic in pou\xc4\x8dnih prigodb. V zadnjem desetletju svojega \xc5\xbeivljenja se je vrnil k povesti. K temu ga je verjetno pripeljalo pozitivno javno mnenje o Sre\xc4\x8di v nesre\xc4\x8di (Levstik). Da v njem ni bilo ve\xc4\x8djih pripovednih premikov, je zgovoren dokaz povest Deteljica ali \xc5\xbeivljenje treh kranjskih bratov francoskih soldatov (1863), s katero je sku\xc5\xa1al obnoviti pripovedni model, ki ga je uresni\xc4\x8dil s Sre\xc4\x8do v nesre\xc4\x8di. Podobno velja za priredbo povesti nem\xc5\xa1kega pisatelja z naslovom Kortonica, koro\xc5\xa1ka deklica (1866).\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje svete Heme\n_START_PARAGRAPH_\nSveta Hema se je rodila o\xc4\x8detu Engelbertu in materi Juti. Stra\xc5\xa1i so Hemo vzgajali v kr\xc5\xa1\xc4\x8danskem nauku. Ko je malo odrasla, jo je o\xc4\x8de poslal k cesarici Kuni, pri kateri se je Hema utrdila v pobo\xc5\xbenosti, nau\xc4\x8dila pa se je tudi kuhati, \xc5\xa1ivati in presti. \xc4\x8cez \xc4\x8das se je Hema poro\xc4\x8dila z grofom Wilhelmom, ki je bil dober, pravi\xc4\x8den in pobo\xc5\xbeen mo\xc5\xbe. Njun zakon je bil sre\xc4\x8den, veliko sta hodila v cerkev in rada reve\xc5\xbeem pomagala. Mo\xc4\x8dno sta si tudi \xc5\xbeelela otrok in kmalu sta se jima rodila dva sinova, ki jima je bilo ime Wilhelm in Hartvik. Njuna sre\xc4\x8da je bila popolna. Vendar ta sre\xc4\x8da ni trajala dolgo. Hema in Wilhelm sta imela v lasti jame, v katerih so kopa\xc4\x8di kopali zlato in srebrno rudo. Ti kopa\xc4\x8di pa so \xc5\xbeiveli pohuj\xc5\xa1ljivo in malopridno. Nekega dne so napadli nekega o\xc4\x8deta in njegovo h\xc4\x8der Marjeto. Ko sta za to izvedela mlada grofa Wilhelm in Hartvik, sta kopa\xc4\x8da, ki je bil odgovoren za to, kaznovala. Zaradi tega so kopa\xc4\x8di mladima grofoma obljubili ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje in pripravili hudoben na\xc4\x8drt. Ko sta mlada grofa prinesla kopa\xc4\x8dem pla\xc4\x8de, so ju kopa\xc4\x8di prebrisano odpeljali v jamo in ju tam ubili. Ko sta Hema in Wilhelm izvedela, kdo je odgovoren sta smrt njunih sinov, je Wilhelm nad kopa\xc4\x8de poslal celo vojsko, da bi se jim ma\xc5\xa1\xc4\x8deval. Njegovo ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje je bilo uspe\xc5\xa1no, saj je pobil vse kopa\xc4\x8de. Ko pa se je zavedel, da so zaradi njegovega dejanja otroci kopa\xc4\x8dev izgubili o\xc4\x8dete, je svoje dejanje ob\xc5\xbealoval. Da bi si pridobil odpu\xc5\xa1\xc4\x8danje, se je odpravil na bo\xc5\xbejo pot v Rim. Iz Rima se ve\xc4\x8d ni vrnil, saj je med potovanjem nazaj zelo oslabel in umrl. Hemo je njegova smrt zelo prizadela in se je zaradi tega odlo\xc4\x8dila, da se bo popolnoma posvetila Bogu in dala vse svoje premo\xc5\xbeenje v bo\xc5\xbeje namene. S tem si je pridobila spo\xc5\xa1tovanje vseh ljudi in ko je umrla, so njen grob \xc5\xa1e leta po njeni smrti obiskovali ljudje iz bli\xc5\xbenjih in daljnih krajev.\n_START_SECTION_\nKortonica, koro\xc5\xa1ka deklica\n_START_PARAGRAPH_\nV vasi Borovlje se je Andreju in Hemi rodila h\xc4\x8di z imenom Kortona, ki je bila zelo nagajiva in neposlu\xc5\xa1na. Rada je hodila po gostilnah in zapravljala o\xc4\x8detov in mamin denar. Poleg tega se je zapletla v razmerje s sosedom Janezom Garispolijem. Sad tega razmerja je bila h\xc4\x8derka z imenom Kortonica. Kmalu po rojstvu je Janez zapustil Kortono in svojo h\xc4\x8derko, zato si je Kortona na\xc5\xa1la novega mo\xc5\xa1kega, ki mu je bilo ime Anton Findelj. Anton je tako kot Kortona rad zapravljal denar in tako sta kmalu ostala brez vsega premo\xc5\xbeenja. Ko je pri\xc5\xa1lo tako dale\xc4\x8d, da sta morala zapustiti doma\xc4\x8do hi\xc5\xa1o, sta se odlo\xc4\x8dila, da bosta od\xc5\xa1la med cigane. \xc5\xbdivljenje v ciganski dru\xc5\xbebi jima ni bilo v\xc5\xa1e\xc4\x8d, zato sta se odlo\xc4\x8dila, da jo bosta zapustila in si poiskala po\xc5\xa1teno slu\xc5\xbebo. Ovira pri iskanju slu\xc5\xbebe jima je bila Kortonica, zato sta jo dala v rejo Primo\xc5\xbeu in Marti. Obema se je Kortonica prikupila in imela sta jo zelo rada. Primo\xc5\xbe jo je tudi poslal v \xc5\xa1olo, kjer se je pridno u\xc4\x8dila in postala najbolj\xc5\xa1a u\xc4\x8denka. Ko je kon\xc4\x8dala \xc5\xa1olanje in se vrnila domov, so jo zaradi njene pridnosti in po\xc5\xa1tenosti nekateri \xc4\x8dlani dru\xc5\xbeine za\xc4\x8deli sovra\xc5\xbeiti. Prizadevali so si, da bi jo \xc4\x8dim prej spravili od hi\xc5\xa1e. Na koncu jim je to tudi uspelo in Kortonica je morala zapustiti hi\xc5\xa1o, v kateri je pre\xc5\xbeivela toliko lepih trenutkov. Po odhodu od Primo\xc5\xbeevih je dobila slu\xc5\xbebo pri neki gospe, ki je z njo zelo grdo ravnala, zato jo je Kortonica po enem letu zapustila in \xc5\xa1la iskat drugo slu\xc5\xbebo. Novo slu\xc5\xbebo je na\xc5\xa1la pri neki baronici. Ko se je z baronico vozila proti svojemu novemu domu, je na ladji spoznala gospoda, ki je prosil baronico, \xc4\x8de sme namesto nje vzeti Kortonico v slu\xc5\xbebo. Baronica je privolila in tako je Baronica lahko od\xc5\xa1la z gospodom in za\xc4\x8dela pri njem delati. Kmalu se je izkazalo, da je ta gospod Kortoni\xc4\x8din o\xc4\x8de. Ker je o\xc4\x8de \xc5\xbeelel le najbolj\xc5\xa1e za svojo h\xc4\x8derko, ji je na\xc5\xa1el dobrega mo\xc5\xbea, v katerega se je Kortonica takoj zaljubila in se z njim tudi poro\xc4\x8dila. Na dan svoje poroke je po dolgih letih tudi na\xc5\xa1la svojo mater in njena sre\xc4\x8da je bila popolna.'