b'\n_START_ARTICLE_\nCerkev (organizacija)\n_START_SECTION_\nKratek opis zgodovine\n_START_PARAGRAPH_\nNajprej kratko pojasnilo: kjer ni razvidno druga\xc4\x8de, od tu dalje govorimo o Cerkvi v prvem izmed zgoraj navedenih pomenov, torej o skupnosti kristjanov skupaj z njenim ustanoviteljem Jezusom Kristusom. _NEWLINE_\xc4\x8cas pred Kristusovim rojstvom v Betlehemu je bil s stali\xc5\xa1\xc4\x8da Cerkve \xc4\x8das priprave na prihod Odre\xc5\xa1enika, ki je s svojim u\xc4\x8dlove\xc4\x8denjem ter \xc5\xa1e zlasti s svojim u\xc4\x8denjem, trpljenjem, smrtjo in vstajenjem re\xc5\xa1il ljudi greha in pogubljenja. Da bi se po njegovem vnebohodu in prihodu Svetega Duha na binko\xc5\xa1ti to delo nadaljevalo, je zbral skupino dvanajstih apostolov in ustanovil Cerkev z vsemi njenimi bistvenimi strukturami ter ji zaupal naloge u\xc4\x8denja, posve\xc4\x8devanja in vodenja v zadevah vere in moralnega \xc5\xbeivljenja, pa tudi nalogo pomagati revnim. Najprej apostoli in potem njihovi nasledniki \xc5\xa1kofje so zato skozi stoletja ob pomo\xc4\x8di Svetega Duha pre\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8devali spoznanja o Bogu in \xc4\x8dloveku ter jih sku\xc5\xa1ali opredeliti na raznih koncilih, ki so zasedanja ve\xc4\x8djega \xc5\xa1tevila \xc5\xa1kofov kot voditeljev krajevnih Cerkva. Ta nauk so \xc5\xa1kofje ter njihovi sodelavci duhovniki in diakoni \xc5\xa1irili, ga utrjevali, razvijali in dopolnjevali v skladu z zahtevami spreminjajo\xc4\x8dih se \xc4\x8dasov, kot se to dogaja tudi danes. Obenem je Cerkev vedno skrbela za bogoslu\xc5\xbeje in molitev ter podeljevala zakramente, ki so vidna znamenja nevidne Bo\xc5\xbeje milosti. V skladu s konkretnimi mo\xc5\xbenostmi je skrbela tudi za dobrodelnost._NEWLINE_\xc5\xbde od prvih za\xc4\x8detkov so bile posamezne krajevne Cerkve med seboj povezane ne le z duhovnimi vezmi, ampak tudi v zadevah nauka in ureditve. Med njimi je prihajalo tudi do trenj, ki so se s\xc4\x8dasoma zaostrovala med drugim zaradi kulturne razli\xc4\x8dnosti posameznih krajevnih Cerkva. Tako je v 11. stoletju pri\xc5\xa1lo do velikega razkola med vzhodnimi ali pravoslavnimi ter zahodno ali Rimskokatoli\xc5\xa1ko Cerkvijo. Do drugega ve\xc4\x8djega razkola je pri\xc5\xa1lo znotraj Rimskokatoli\xc5\xa1ke Cerkve v 16. stoletju, ko je nem\xc5\xa1ki reformator Martin Luther v svoji sicer hvalevredni zahtevi po prenovi Cerkve \xc5\xa1el tako dale\xc4\x8d, da je zavrgel pomemben del katoli\xc5\xa1kega nauka in ureditve. Tako je nastala kr\xc5\xa1\xc4\x8danska skupnost, ki se je od tedaj delila \xc5\xa1e naprej in predstavlja danes veliko dru\xc5\xbeino evangeli\xc4\x8danskih oz. protestantskih cerkvenih skupnosti. V 20. stoletju je najprej med nekatoli\xc5\xa1kimi kristjani nastalo \xc5\xbeivo ekumensko gibanje, ki ima za cilj obnovitev edinosti med vsemi kristjani. Cerkve so se za\xc4\x8dele bolj zavedati tragi\xc4\x8dnosti medsebojne razdeljenosti in odkrivati, da je ve\xc4\x8d tega, kar jim je skupno, kot onega, kar jih deli. Danes je splo\xc5\xa1no sprejeto spoznanje, da je do razkolov prihajalo zaradi krivde ljudi na obeh straneh. Velik korak v ekumenskem prizadevanju je naredil 2. vatikanski koncil, ki je na svojem zasedanju 21. novembra 1964 sprejel Odlok o ekumenizmu in mu tako dal \xc5\xa1e mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i zagon.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8clanstvo v Cerkvi\n_START_PARAGRAPH_\nOseba postane \xc4\x8dlan Cerkve s posebnim obredom -  krstom in je tako sprejeta v ob\xc4\x8destvo Cerkve.'