b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Inocenc III.\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nLotarij de\' Conti di Segni (italijansko Lotario dei Conti di Segni ) je bil rojen okrog 1160 v Gavignanu blizu Anagnija (Lacij, Italija). Njegov o\xc4\x8de, grof Trasimund Segnijski, je bil iz dru\xc5\xbeine, ki je dala kar devet pape\xc5\xbeev, med katerimi sta bila najbolj znana Gregor IX. (1254\xe2\x80\x931261) in Inocenc XIII. (1721\xe2\x80\x931724). Pape\xc5\xbe je bil tudi Lotarijev stric Klemen III., (1187\xe2\x80\x931191)); mati Klaricija pa je bila iz rimske plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine Scotti. _NEWLINE_Prvo vzgojo je prejel Lotarij v Rimu, najbr\xc5\xbe v benediktinski opatiji pri St. Andrea al Celio.  _NEWLINE_Podobno kot tisti plemeniti Rimljani, ki so \xc5\xbeeleli vstopiti v cerkveno slu\xc5\xbebo, je tudi sam vpisal \xc5\xa1tudij teologije na Sorboni v Parizu, kjer mu je predaval tudi Peter Corbeil (\xe2\x80\xa01222). Najbr\xc5\xbe je \xc5\xa1tudiral pravo tudi v Bologni._NEWLINE_Po smrti Aleksandra III. (1159\xe2\x80\x931181) je od\xc5\xa1el v Rim, kjer je vstopil v cerkveno slu\xc5\xbebo pri Luciju III. (1181-1185), pozneje pa pri Urbanu III. (1185\xe2\x80\x931187), Gregorju VIII. (1187). Klemnu III., (1187\xe2\x80\x931191) ki je 1190 imenoval svojega ne\xc4\x8daka za kardinala diakona pri Santi Sergio e Bacco. _NEWLINE_Med vladanjem pape\xc5\xbea Celestina III. (1191\xe2\x80\x931198) iz rodovine Orsini, ki je bila sprta z njegovo dru\xc5\xbeino, je prostovoljno zapustil Rim in od\xc5\xa1el v Anagni. Tam je napisal nekaj teolo\xc5\xa1kih del, od katerih sta najpomembnej\xc5\xa1i De Contemptu mundi ( Zani\xc4\x8devanje sveta ), v katerem bodo\xc4\x8di pape\xc5\xbe odklanja ne\xc4\x8dimrnost sveta, in De Sacro Altaris Mysterio ( Skrivnost svete ma\xc5\xa1e ) .\n_START_SECTION_\nIzvolitev\n_START_PARAGRAPH_\n8. januarja 1198 je umrl pape\xc5\xbe Celestin III. Volitve njegovega naslednika so potekale na dan samega pogreba v stari kme\xc4\x8dki hi\xc5\xa1i \xe2\x80\x93 spremenjeni v trdnjavo \xe2\x80\x93 v Septizonu na Palatinu v Rimu. Kraj je bil last rodbine Frangipanov. Tukaj se je zbral kardinalski zbor na konklave. Prvi\xc4\x8d v zgodovini so razdelili glasovalne listke, ki so jih po \xc5\xa1tetju se\xc5\xbegali, da se ne bi pozneje  zvedelo, za koga so volili. V tistih nemirnih \xc4\x8dasih so marsikdaj pape\xc5\xbeevo duhovno in politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d omejevali svetorimski cesarji in uporni Rimski senat. Potrebno je bilo torej izvoliti pape\xc5\xbea, ki bi bil kos tem izzivom. Izvolitev kardinala Lotarija, ki je takrat imel komaj 38 let, je bila prava stvar.\n_START_SECTION_\nNadzor nad rimsko aristokracijo\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xa1tvo je bilo prepu\xc5\xa1\xc4\x8deno na milost in nemilost bogatim rimskim dru\xc5\xbeinam, ki so s senatom omejili mo\xc4\x8d Cerkve. Stvari se se spremenile z Inocencom III.. Edinega senatorja, ki je deloval takrat v senatu, je pape\xc5\xbe zamenjal z mo\xc5\xbeem, kateremu je najve\xc4\x8d zaupal. Poleg tega je nadomestil tudi sodnika z mo\xc5\xbemi cerkvene_NEWLINE_uprave. Pape\xc5\xbe je mo\xc4\x8dno vplival na dogodke, \xc5\xa1e preden je bil 22. februarja kronan.\n_START_SECTION_\nPonovno utrjevanje pape\xc5\xa1ke mo\xc4\x8di\n_START_PARAGRAPH_\nInocenc III. se je ves \xc4\x8das svojega pape\xc5\xbeevanja trudil, da bi pove\xc4\x8dal ugled in absolutno mo\xc4\x8d (plenitudo potestatis) pape\xc5\xa1tva. Kon\xc4\x8dni rezultat je bilo vodstvo religioznega \xc5\xbeivljenja v zahodni Evropi na tak na\xc4\x8din kot \xc5\xa1e nikdar prej; spet so "vse poti vodile v Rim"; in nikoli kot prej ni bil pravilen stavek, ki ga je vsak vernik recitiral "Adveniat regnum tuum"; dr\xc5\xbeava in Cerkev sta bili pod teokracijo Inocenca III za skoraj 20 let. Njegov poseg se je zaklju\xc4\x8dil,ko je pape\xc5\xbe pred svojo izvolitvijo zahteval Senat kot pape\xc5\xa1ki privilegij. To mu je bilo tudi lahko storiti, ker, \xc4\x8de so leto prej (1197) imenovali 56 senatorjev, v trenutku njegove izvolitve je deloval le eden, ki so ga takoj odstavili in namestnik je prisegel zvestobo pape\xc5\xbeu reko\xc4\x8d, da bo obdr\xc5\xbeal skrivnosti glede najbolj ko\xc4\x8dljivih zadev in pomagal pape\xc5\xbeu pi ponovni pridobitvi izgubljenih dobrin. Potem so pri\xc5\xa1li na vrsto sodniki, do tedaj izvoljeni na Kapitolu, ki so bili zamenjani s pape\xc5\xbeevimi mo\xc5\xbemi, ki so opravljali delo uradnikov. Prav tako se je zgodilo prefektu, ki ga je Inocenc prisilil, naj se mu podlo\xc5\xbei in mu prise\xc5\xbee vazalstvo. Tako je tudi sam postal neke vrste pape\xc5\xbeev uradnik._NEWLINE_V bistvu, pred svojo izvolitvijo je novemu pape\xc5\xbeu - z zelo visokim pojmovanjem svoje premo\xc4\x8di - uspelo imeti v svojih rokah civilno upravo mesta s tem, da je preuredil oblast. Ko je to storil, je Inocenc III. dokazal, da ni bil samo teoretik. Imel je smisel za realnost in prakti\xc4\x8dne vrline politika. Zna\xc5\xa1el se je v najte\xc5\xbejih situacijah, z diplomati\xc4\x8dnim obzirom je doumel prilo\xc5\xbenosti za zmago._NEWLINE_Ko je pri\xc5\xa1el na prestol, je izbral homilijo odlomka Jeremije 1, 10: "Vidi\xc5\xa1, jaz te danes imenujem nad ljudstvi in kraljestvi, da izkorenini\xc5\xa1 in uni\xc4\x8duje\xc5\xa1, da pokvari\xc5\xa1 in podira\xc5\xa1, da ustanavlja\xc5\xa1 in sadi\xc5\xa1." Ko je Gregor VII. pridobil svoje mesto je v joku in spiritualnih sporih rekel, da je \xc4\x8dutil "grenko tesnobo in veliko skrb", Inocenc pa je takoj povedal, da je pape\xc5\xa1tvo "najslavnej\xc5\xa1i polo\xc5\xbeaj na Zemlji", in da sta predstavnik Kristusa in Sveta Stolica "postavljena med Bogom in \xc4\x8dlovekom, pod Bogom, ampak nad \xc4\x8dlovekom"_NEWLINE_22. februarja l. 1198 so Inocenca III. posvetili v cerkvi sv. Petra; nato je slovesno stopil v Lateran, v spremstvu prefekta in senatorja (oba je izvolil sam), plemstva, okoli\xc5\xa1kih baronov, konzulov in rektorjev mesta, ki so se mu pri\xc5\xa1li poklonit._NEWLINE_Kot \xc5\xbee prej omenjeno, pape\xc5\xbe je bil zelo prebrisan, zato je izkoristil zmedo, ki je nastala po prezgodni smrti nem\xc5\xa1kega in sicilskega kralja in cesarja Henrika VI. (1165-1197) in spodkopal zvezo med Nem\xc4\x8dijo in Sicilijo. V Nem\xc4\x8diji je pri\xc5\xa1lo do dr\xc5\xbeavljanske vojne med Filipom \xc5\xa0vabskim, ki je bil Henrikov brat in vodilni kandidat Hohenstaufnov za cesarski prestol, in Otonom Braunschweig\xc5\xa1kim. Inocenc je leta 1198 za cesarja kronal Otona Braunschweig\xc5\xa1kega, kasneje pa ga je zaradi poskusa prevzema oblasti na Siciliji izob\xc4\x8dil. _NEWLINE_Pape\xc5\xbe je izkoristil \xc5\xa1ibkost Henrikovega sina, kralja Friderika II. Sicilskega, ki je imel komaj \xc5\xa1tiri leta, in utrdil svojo mo\xc4\x8d na Siciliji. Izkoristil je namre\xc4\x8d oporoko Friderikove matere Konstance Sicilske, v kateri ga je imenovala za skrbnika mladega kralja. Inocenc je Frideriku priznal kraljevski naslov \xc5\xa1ele potem, ko je se je Friderik odrekel privilegijem iz \xc5\xa0tirih poglavij, ki jih je Viljem I. Sicilski v svojo korist izsilil od pape\xc5\xbea Hadrijana IV. (1154\xe2\x80\x931159). Pape\xc5\xbe je nato novembra 1198 razglasil za kralja Friderika II., kasneje pa ga je pregovoril, da se je leta 1209 poro\xc4\x8dil z vdovo mad\xc5\xbearskega kralja Emerika (1196-1204).\n_START_SECTION_\nVme\xc5\xa1avanje v cesarske volitve\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti cesarja Svetega Rimskega cesarstva Henrika VI. leta 1197 sta novega cesarja volili dve skupini elektorjev. Kandidata za cesarski naslov sta bila Filip \xc5\xa0vabski iz dru\xc5\xbeine Hohenstaufen in Oton Braunschweig\xc5\xa1ki iz dru\xc5\xbeine Welf. Ker je pape\xc5\xbe Celestin III. Filipa \xc5\xa0vabskega izob\xc4\x8dil in ga zato v Aachnu ni kronal za cesarja, je Inocenc leta 1201 odkrito podprl njegovega protikandidata Otona Braunschweig\xc5\xa1kega. Vsem elektorjem, ki bi volili proti Otonu, je zagrozil z izob\xc4\x8denjem. Z dekretom Per Venerabilem, ki ga je izdal maja 1202, je nem\xc5\xa1kim knezom pojasnil svoje poglede na odnose med cesarstvom in pape\xc5\xa1tvom. Njegov dekret so kasneje vklju\xc4\x8dili med kanone (Corpus Juris Canonici). V dekretu je zagovarjal pape\xc5\xbeeve pravice o odlo\xc4\x8danju, kdo bo izvoljen za cesarja, ter razsojanju in razgla\xc5\xa1anju cesarja, \xc4\x8de bi bilo kandidatov ve\xc4\x8d. Dokazoval je, da je bil prenos Rimskega cesarstva iz Bizanca na Svetega Rimskega cesarja opravljen s pape\xc5\xbeevim blagoslovom, zato so blagoslov, kronanje in slovesna umestitev cesarja \xc5\xa1e naprej v pape\xc5\xbeevi pristojnosti. _NEWLINE_Filip \xc5\xa0vabski je v tekmi z Otonom kljub slabemu za\xc4\x8detnemu polo\xc5\xbeaju kmalu dosegel nekaj prednosti in 6. januarja 1205 ga je k\xc3\xb6lnski \xc5\xa1kof Adolf, ki je bil najvi\xc5\xa1ja cerkvena avtoriteta v Nem\xc4\x8diji, v Aachnu okronal za zakonitega kralja. Inocenc III. je spoznal, da Oton izgublja igro, zato si je leta 1207 premislil in za svojega izbranca razglasil Filipa \xc5\xa0vabskega. V Nem\xc4\x8dijo je poslal nekaj kardinalov, ki naj bi Otona prepri\xc4\x8dali, da odstopi od svoje kandidature za cesarja. Ker so Filipa 21. junija 1208 umorili (verjetno Otonovi pla\xc4\x8danci), je skup\xc5\xa1\xc4\x8dina v Frankfurtu 11. novembra 1208 za cesarja razglasila Otona Braunschweig\xc5\xa1kega._NEWLINE_Pape\xc5\xbe ga je nato povabil v Rim. Sre\xc4\x8dala sta se v Viterbu, kjer je Oton prisegel, da se bo odpovedal vsem zahtevam do dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine Matilde Kano\xc5\xa1ke in biv\xc5\xa1ega Ravenskega eksarhata. Cerkvi je prepustil Spoleto in Ankono, ji obljubil pomo\xc4\x8d pri zatiranju herezije in ji dovolil svobodne volitve. Pape\xc5\xbeu je podelil neomejeno prizivno pravico in izklju\xc4\x8dno pristojnost za hierarhi\xc4\x8dne in duhovne zadeve. Po prisegi ga je pape\xc5\xbe 4. oktobra 1209 v baziliki sv. Petra v Rimu kronal za cesarja Otona IV.._NEWLINE_Kljub prisegi in obljubam je Oton po svojem kronanju takoj zasegel Ankono, Spoleto in ostale posesti, ki jih je obljubil cerkvi, jih razdelil svojim vazalom in nato napadel Sicilsko kraljestvo. Pape\xc5\xbe ga je zato 18. novembra 1210 izob\xc4\x8dil._NEWLINE_Na skup\xc5\xa1\xc4\x8dini v N\xc3\xbcrnbergu septembra 1211 je pape\xc5\xbe prepri\xc4\x8dal nekaj mogotcev, da so se odrekli izob\xc4\x8denemu cesarju in so za novega cesarja izvolili Friderika II. Sicilskega. Friderik II. je pape\xc5\xbeu obljubil isto, kot pred njim Oton IV., in 5. decembra 1212 je bil izvoljen za cesarja. Pape\xc5\xbe je njegovo izvolitev potrdil in ga 12. julija 1215 v Aachnu uradno kronal za cesarja.\n_START_SECTION_\nPolitika\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Henrika VI. ni bil nih\xc4\x8de izbran za nasledstvo. To je izkoristil pape\xc5\xbe, da bi si obnovil pape\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d v kraljestvu Sicilije ter dosegel od ceserice Constance, vdove Henrika VI. in matere Friderika II., vrnitev privilegijev. Tako je pape\xc5\xbe s prestola vrgel Friderika II. _NEWLINE_Inocencu III je uspelo vrnti rimandsko provinco cerkvi. V Nem\xc4\x8diji so Gvelfi in Staufovci izvolili razli\xc4\x8dne cesarje: Filipa \xc5\xa0vabskega in Otona Brunswicka. Leta 1201 je pape\xc5\xbe podpiral Otona in je naznanil, da je bil oklican za rimskega kralja in je vsem grozil z izob\xc4\x8denjem, \xc4\x8de ga ne bi priznali kot takega. Tudi, ker je Oton obljubil dati nekatera italijanska obmo\xc4\x8dja in bi se odpovedal kraljevanju v ju\xc5\xbeni Italiji, ki je bila povezana s cesarsko, s poroko med Henrikom VI. in Costanzo D\'Altovillo, ki jo je Inocenc hotel dati Frideriku II. _NEWLINE_Pape\xc5\xbe je povedal nem\xc5\xa1kim princom prek Venerabilnega dekreta, kako on gleda na odnose med Cerkvijo in cesarstvom. Glavne to\xc4\x8dke dekreta pravijo, da rimski princi lahko svobodno volijo svoje kralje. Zahvala cerkve,ki je bila narejena po sposobnosti izvoljenca, po svojem odobravanju, naziljenju, posvetitvi in kronanju. Torej je samo pape\xc5\xbe, kot Jezusov poslanec, lahko odstavljal cesarja. V primeru dvojnih volitev so morali volivci vpra\xc5\xa1ati pape\xc5\xbea za razsodbo, ali izreci se v prid castilcov.Inocenc III je hotel uporabljati papezevo avtoriteto za si prisvojiti papesko moc v juzni Italiji:Gvalterij III,ki je dobil od Henriku VI. prizna naslov. Pape\xc5\xbe ga je imenoval za Tarantskega princa, Pulijskega vojvodo in za grofa Lec ter ga je izbral za svojega za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika, ki naj poskrbi za mir v Sicilskem kraljestvu. Gvalterij, ki ga je podpiral pape\xc5\xbe vojska grofa Petra iz Celana, je imel uspeh, ker je pognal Diopolda v svoj fevd, toda_NEWLINE_kasneje je bil premagan od Nemcev, tako da ni izpolnil pepe\xc5\xbeevih ciljev._NEWLINE_Med tem \xc4\x8dasom, je dr\xc5\xbeavljanska vojna v Nem\xc4\x8diji \xc5\xa1la v prid Filipu, ter tako je pape\xc5\xbe spremenil svoe mnenje, leta 1207 po\xc5\xa1lje legate v Nem\xc4\x8dijo, da bi odstavili  Otona. Wittelsbalski Oton, vnuk Otona I, ubije Filipa zaradi osebnih sporov. Ta postane kralj Oton IV, katerega pape\xc5\xbe povabi v Rim, ter ga takrat okrona, pred tem mu Oton obljubi, da mu da v zameno Mesti Spoleto in Ancono. Po kronanju nazaj prevzame obljubljeni mesti in druga mesta cerkve,ter jih da svojim vezalom.\n_START_SECTION_\nFevdalna oblast nad Evropo\n_START_PARAGRAPH_\nInocencova mo\xc4\x8d in njegova osebnost sta iz njega naredili najbolj prominentno politi\xc4\x8dno osebnost Evrope. Za svojega vazalnega gospodarja so ga priznali: angle\xc5\xa1ki kralj Ivan Brez de\xc5\xbeele (John Lackland), mlaj\xc5\xa1i brat Riharda Levjesr\xc4\x8dnega, Peter II. Aragonski, Otokar I. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki, Alfonz IX. Leonski in San\xc4\x8do I. Portugalski. Francoskega kralja Filipa II. Avgusta (1180\xe2\x80\x931223) je prisilil, da se je pobotal s svojo \xc5\xbeeno Ingeborg Dansko. Filip II. je postal Inocencov zaveznik v boju proti Otonu IV.. Oton se je zato povezal z Anglijo (kralj Ivan je bil njegov stric) in 27. julija 1214 v bitki pri Bouvinesu v Belgiji do\xc5\xbeivel poraz. Po porazu je izgubil ves vpliv in 19. maja 1218 umrl. Nesporni cesar je postal Friderik II., Inocenc III. pa je \xc5\xa1e naprej igral pomembno politi\xc4\x8dno vlogo v Franciji, \xc5\xa0vedski, Bolgariji, \xc5\xa0paniji in zlasti v Angliji._NEWLINE_Pape\xc5\xbeevo vme\xc5\xa1avanje v angle\xc5\xa1ke notranje zadeve je imelo daljnoro\xc4\x8dne posledice. Angle\xc5\xa1kega kralja Riharda I. Levjesr\xc4\x8dnega (1189-1199), ki je ve\xc4\x8dino \xc4\x8dasa svojega vladanja pre\xc5\xbeivel v tujini in je sodeloval tudi v tretji kri\xc5\xbearski vojni, je nasledil brat Ivan Brez de\xc5\xbeele (1199-1216). V vojnah s Francijo (1204 in 1214)je izgubil skoraj vsa svoja francoska ozemlja in postal pape\xc5\xbeev vazal. Leta 1215 ga je angle\xc5\xa1ko plemstvo prisililo, da ie podpisal Veliko listino svobo\xc5\xa1\xc4\x8din (Magna Charta Libertatum), s katero so omejili pretirano kraljevo oblast in se za\xc5\xa1\xc4\x8ditili pred novimi davki. Pravico do odobravanja novih davkov je dobil Spodnji dom, cerkev pa je dobila pravico svobodne izbire \xc5\xa1kofov. Inocenc III. je Listino svobo\xc5\xa1\xc4\x8din na Ivanovo zahtevo preklical, kar je spro\xc5\xbeilo vrsto verskih vojn, ki so trajale do za\xc4\x8detka 16. stoletja. V zgodnjem 16. stoletju je pri\xc5\xa1lo do reformacije, s katero je kralj Henrik VIII. (1509-1547) pretrgal odnose z rimskokatoli\xc5\xa1ko cerkvijo in ustanovil svojo anglikansko cerkev. Ukinil je pape\xc5\xbeevo jurisdikcijo v Angliji, zmanj\xc5\xa1al pooblastila klera ter cerkvi in samostanom odvzel zemljo._NEWLINE_Inocenc se je vme\xc5\xa1aval tudi v notranje zadeve na Sardiniji \xe2\x80\x93 v\xc4\x8dasih na povabilo lokalnih giudicatov - upravnikov sodnih okro\xc5\xbeij, v\xc4\x8dasih pa tudi na lastno pobudo. \xc5\xbde na za\xc4\x8detku svojega pontifikata je suverenost nad Sardinijo priznal nad\xc5\xa1kofiji v Pisi. Posredoval je v vojni med sodnima okro\xc5\xbejema Cagliari in Logoduro. Posku\xc5\xa1al je dose\xc4\x8di mir in raz\xc4\x8distiti obto\xc5\xbebe, ki sta si jih izrekla Viljem I. Cagliarijski in Comita III. Torre\xc5\xa1ki. Cerkvenim dostojanstvenikom na otoku je ukazal, naj razi\xc5\xa1\xc4\x8dejo zakonitost porok sodnikov in Viljema in Comita celo poklical v Rim. Republika Pisa, katere dr\xc5\xbeavljana sta bila, je njuno izro\xc4\x8ditev prepre\xc4\x8dila, \xc4\x8de\xc5\xa1 da njenim dr\xc5\xbeavljanom ne morejo soditi tuja sodi\xc5\xa1\xc4\x8da. Med Rimom in Piso je pri\xc5\xa1lo do spora, v katerem je pape\xc5\xbe pisanskemu nad\xc5\xa1kofu Ubaldu zagrozil, da mu bo\xc2\xa0\xc2\xbbzaradi zlorabe mo\xc4\x8di odvzel vse privilegije\xc2\xab. Inocenc je hotel Viljema prisiliti, da prise\xc5\xbee zvestobo Svetemu sede\xc5\xbeu. Poskus se je izjalovil, ker pisanski nad\xc5\xa1kof Viljema ni hotel odvezati priseg, ki jih je pred tem dal njemu. Inocenc je nato posku\xc5\xa1al preveriti resni\xc4\x8dnost obto\xc5\xbeb proti arborejskemu nad\xc5\xa1kofu Giustu, ki sta ga Ubaldo in Viljem odstavila, vendar mu \xc5\xa1kofa ni uspelo vrniti na njegov prej\xc5\xa1nji polo\xc5\xbeaj._NEWLINE_Leta 1202 se je mesto nad\xc5\xa1kofa v nad\xc5\xa1kofiji Torres izpraznilo in Inocenc je na izpraznjeno mesto imenoval \xc4\x8dlana svoje kurije Biagia, ki je bil dol\xc5\xbean izpolnjevati samo njegove osebne ukaze. Ko je leta 1203 umrl Barisone II. Gallurski, je prepustil pape\xc5\xbeu v varstvo svojo vdovo in dedinjo Eleno. Inocenc je vdovino za\xc5\xa1\xc4\x8dito prepustil lokalnim oblastnikom, Biagiu pa je ukazal, naj ji najde primernega mo\xc5\xbea. Pape\xc5\xbe je hotel organizirati poroko s sorodnikom Trasimondom, Elena pa je njegov poskus zavrnila in se poro\xc4\x8dila s Pisancem Lambertom Viscontijem. Inocencovi politiki na Sardiniji so ostro nasprotovali. Ko je Inocenc umrl, je bil otok popolnoma v pisanski oblasti.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbearske vojne in zatiranje herezije\n_START_PARAGRAPH_\nInocenc je bil gore\xc4\x8d nasprotnik herezije in je proti heretikom spro\xc5\xbeil ve\xc4\x8d vojnih pohodov._NEWLINE_Na za\xc4\x8detku svojega ponitifikata se je osredoto\xc4\x8dil na albi\xc5\xbeane v ju\xc5\xbeni Franciji. Poslal jim je dva cistercijanska meniha, ki naj bi jih podu\xc4\x8dila o pravi veri, albi\xc5\xbeani pa so oba meniha ubili. Uboj je spro\xc5\xbeil kri\xc5\xbearsko vojno(do zdaj uporabljene samo proti muslimanom in poganom), ki je trajala od leta 1212 do 1129 (1244). Kr\xc5\xa1\xc4\x8danski vojski, kateri je poveljeval Simon Monfortski, so se kmalu pridru\xc5\xbeili plemi\xc4\x8di iz severne Francije, ki so v vojni videli prilo\xc5\xbenost za osvajanje novih, bogatih ozemelj juzne Francije._NEWLINE_Ta je bil uvod k pozakonitvi Inkvizicije leta 1233: herezijo je bilo treba kaznovati za du\xc5\xa1evno dobro posameznika in za ohranitev Cerkve. Leta 1199 je pape\xc5\xa1ko potrdilo Vergentis in senium izena\xc4\x8dilo herezijo s prekr\xc5\xa1kom \xc5\xbealitve veli\xc4\x8danstva._NEWLINE_Inocenc je leta 1198 spro\xc5\xbeil \xc4\x8detrto kri\xc5\xbearsko vojno, v kateri naj bi ponovno osvojili Sveto de\xc5\xbeelo. Svoj poziv na vojno je naslovil predvsem na evropske viteze in plemstvo in ne na evropske kralje, ker ni \xc5\xbeelel, da bi se vojne udele\xc5\xbeila Rihard I. Angle\xc5\xa1ki (1189-1199) in Filip II. Francoski, ki sta bila v medsebojni vojni. \xc5\xa0e posebno ni \xc5\xbeelel udele\xc5\xbebe Nemcev, ki so bili njegovi sovra\xc5\xbeniki. Na Inocencov poziv se do leta 1200 v glavnem niso zmenili, potem pa so v \xc5\xa0ampanji le organizirali kri\xc5\xbearsko vojsko. _NEWLINE_Kri\xc5\xbearska vojska se je zbrala v Benetkah, od koder se je namesto v Sveto de\xc5\xbeelo odpravila proti Bizancu. Leta 1202 je mimogrede zavzela in oplenila Zadar, leta 1204 pa \xc5\xa1e Bizanc. Inocenc se je zaradi napadov na Zadar in Bizanc zgrozil in udele\xc5\xbeence izob\xc4\x8dil, ker jim je pred odhodom ukazal, naj ne napadajo kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih mest. _NEWLINE_17. novembra 1207 Inocens III. prosi Friderika II. naj voja\xc5\xa1ko pose\xc5\xbee proti katarom, ki so smatrani za neko ogabnost, po\xc5\xa1ast, raka. Po mnenju Inocensa, njihova herezija \xe2\x80\x9crojeva vedno nove po\xc5\xa1asti, preko katerih se podkupljenost obnavlja...\xe2\x80\x9d\n_START_SECTION_\nLateranski koncil\n_START_PARAGRAPH_\n5. novembra 1215 je Inocenc sklical \xc4\x8cetrti lateranski vesoljni cerkveni zbor, ki je bil najpomembnej\xc5\xa1i cerkveni zbor v srednjem veku. Na zboru so sprejeli sedemdeset novih dolo\xc4\x8dil, ki so med drugim vzpodbudila ustanavljanje \xc5\xa1ol in zagotovila klerikom vi\xc5\xa1ji standard kot laikom._NEWLINE_Kri\xc5\xbearska vojna je trajala dlje, kot so predvidevali, in sicer od l.1209 do 1244 (s padcem zadnje utrdbe na Pirenejih, Monts\xc3\xa9gurskega gradu), toda z rezultatom skoraj popolnega uni\xc4\x8denja katarov, z izjemo le nekaterih pre\xc5\xbeivelih izseljenih \xc5\xbeari\xc5\xa1\xc4\x8d v Toskani in Lombardiji. Cena, ki jo je placala Cerkev pa je bilo priznavanje o krivdi pri razli\xc4\x8dnih groznih pokolih, med katerimi izpostavljamo B\xc3\xa9zierski pokol 22.julija 1209, ko so kri\xc5\xbearji pobili najmanj 20.000 prebivalcev med mo\xc5\xa1kimi, \xc5\xbeenskami in otroki. Poboji in opusto\xc5\xa1enja so povzro\xc4\x8dili posledice pri celotnih narodih. Inocens, \xc5\xbee razo\xc4\x8daran izida \xc4\x8detrte kri\xc5\xbearske vojne, je sre\xc4\x8dal novo skrb. Samo pozitiven izid \xc5\xa1panske Rekonkviste ni izdal izraza kri\xc5\xbearska vojna. Toda globok kontrast je bil viden vsem: \xc5\xa1panski junak proti muslimanom in zmagovalec bitke v Las Navasu de Tolosi l.1212, Peter II Aragonski, je bil namre\xc4\x8d umorjen v bitki pri Muretu, ko je skusal braniti mesto Montpellier od navala kri\xc5\xbearjev._NEWLINE_Kri\xc5\xbearska vojna je zaostrila nesporazume med katoli\xc4\x8dani in pravoslavci, ker so kri\xc5\xbearji ropali po Kostantinopl; takrat se je izgubilo veliko_NEWLINE_relikvij in drugih dragocenosti. Krizarji so si razdelili vzhodno cesarstvo tako, da jim je v Benetkah pripadalo 3/8 ozemelj vzhodnega cesarstva, med katerimi je bila Kreta in drugi otoki Egejskega morja. Baldovinu IX., zelo vaznemu francoskemu fevdalcu, je pripadala cesarjeva krona.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nNa zboru je bil sprejet sklep, da se leta 1217 pod vodstvom cerkve za\xc4\x8dne peta kri\xc5\xbearska vojna. Po zboru, ki se je kon\xc4\x8dal leta 1216, je pape\xc5\xbe od\xc5\xa1el v severno Italijo in posku\xc5\xa1al pomiriti sprti mesti Pisa in Genova, ker je njihove ladje potreboval za nove voja\xc5\xa1ke podvige._NEWLINE_Inocenc je 16. junija 1216 v Perugii nenadoma umrl. Pokopali so ga v katedrali v Perugii. Med pontifikatom pape\xc5\xbea Leona XIII. so njegovo truplo decembra 1891 prenesli v Lateran.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nMo\xc4\x8d pape\xc5\xbeev, ki jo je vzpostavil Inocenc III. nad evropskimi kralji, je bila kratkotrajna. Zapustil nam je dve deli, ki sta napisani v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini in se \xc5\xa1e vedno pogosto bereta: De Miseria Humanae Conditionis je razprava o askezi, ki jo je napisal \xc5\xa1e preden je postal pape\xc5\xbe, in De Sacro Altaris Mysterio, ki je opis in razlaga cerkvenih obredov.'