b'\n_START_ARTICLE_\nVzhodnofrankovska dr\xc5\xbeava\n_START_PARAGRAPH_\nVzhodnofrankovska dr\xc5\xbeava ali Vzhodnofrankovsko kraljestvo (latinsko regnum francorum orientalium) je bila dr\xc5\xbeava, ki je nastala z delitvijo Frankovskega cesarstva leta 843 in je bila zgodnjesrednjeve\xc5\xa1ka predhodnica Svetega rimskega cesarstva.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nZ verdunsko pogodbo leta 843 so sinovi Ludvika Pobo\xc5\xbenega (umrl leta 840) Lotar I. Karolin\xc5\xa1ki, Karel Ple\xc5\xa1asti in Ludvik II. Nem\xc5\xa1ki kon\xc4\x8dali boj za oblast in uredili skupna pravila. Lotar je dobil osrednji del, Karel zahodni in Ludvik vzhodni del cesarstva, predvsem germansko govore\xc4\x8dih de\xc5\xbeel. Med njimi so bile vojvodine Alemanija, Bavarska, Sa\xc5\xa1ka in Turingija, pa tudi severne in vzhodne marke z Danci in Slovani. Sodobni kronist Regino Pr\xc3\xbcm je zapisal, da bi lahko bili "razli\xc4\x8dni ljudje" (diversae nationes populorum) Vzhodnofrankovske ve\xc4\x8dinoma germansko in slovansko govore\xc4\x8di, "razlikovali so se med seboj v tekmovanju, trgovanju, jeziku in zakonih" (genere moribus lingua legibus). _NEWLINE_Po smrti zadnjega vzhodnofrankovskega Karolinga leta 911 je bila izvolitev Konrada za kralja pomemben korak na poti do neodvisnega kraljestva. Ta razvoj je bil leta 962 s kronanjem Otona I. kon\xc4\x8dan in se \xc5\xa1teje za za\xc4\x8detek Svetega rimskega cesarstva.\n_START_SECTION_\nNazadovanje Frankovskega cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nDelitev leta 843 je bila le delitev oblasti. Ujemala se je s frankovsko navado in ni pomenila, da je to konec skupnega frankovskega cesarstva. Ludvik I. Pobo\xc5\xbeni je leta 817 posku\xc5\xa1al v aachenskem rajhstagu z dednim pravom zagotoviti enotnost cesarstva, ki pa je bilo leta 829 ponovno onemogo\xc4\x8deno, ker se je lotil prenove v korist Karla, svojega sina iz drugega zakona. To je spro\xc5\xbeilo boj za oblast, ki je bil kon\xc4\x8dan s sporazumom iz Verduna. To ni bila trajna re\xc5\xa1itev imperija pod enim vladarjem, vzhod in zahod sta se celo \xc5\xa1e bolj oddaljila. To je bila posledica tega, da so boji za mo\xc4\x8d med Karolingi povzro\xc4\x8dili zanemarjanje boja proti zunanjim sovra\xc5\xbenikom. Opusto\xc5\xa1enje, ki so ga povzro\xc4\x8dali cesarstvu Normani, Saraceni in od leta 899 dalje Mad\xc5\xbeari, je povzro\xc4\x8dilo izgubo ugleda karolin\xc5\xa1ke dinastije in omejene mo\xc5\xbenosti za vzpon lokalnih voditeljev.\n_START_SECTION_\nVzhodnofrankovski Karolingi\n_START_PARAGRAPH_\nObmo\xc4\x8dje, ki je pripadlo Ludviku II. Nem\xc5\xa1kemu je bilo manj\xc5\xa1e in manj razvito kot zahodni del. \xc5\xa0e vedno pa je imel Ludvik pravico, da imenuje \xc5\xa1kofa.  Kraljevo pala\xc4\x8do, ki naj bi bila sredi\xc5\xa1\xc4\x8de kraljestva, je postavil v Regensburg in  Frankfurt in si s porokami med vzhodnofrankovskim plemstvom in svojo dinastijo utrdil polo\xc5\xbeaj na razli\xc4\x8dnih plemenskih obmo\xc4\x8djih. Z nadaljnjim \xc5\xa1irjenjem kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vere med Slovani je nadaljeval \xc5\xa1irjenje na vzhod. Niti mno\xc5\xbei\xc4\x8den krst \xc4\x8de\xc5\xa1kega plemstva leta 845, niti postavitev kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega Rastislava leta 846 nista Ludviku na Velikomoravskem pomagala zagotoviti nadvlade nad Karolingi. Po Lotarjevi smrti leta 855 je bilo srednje kraljestvo razdeljeno, spopadi s Karlom Ple\xc5\xa1astim so bili pogosti zaradi dodelitve osrednjih obmo\xc4\x8dij in vpra\xc5\xa1anja, katera veja dru\xc5\xbeine naj bi prejela cesarsko dostojanstvo. Leta 870 je bila v skladu z meersenskim sporazumom razdeljena Lorena, vendar je bila leta 880 po pogodbi iz Ribemonta v celoti prenesena na vzhodno kraljestvo. Po smrti Lotarjevega sina Ludvika II., od leta 855 cesar, je bil Karel Ple\xc5\xa1asti (umrl 877) s podporo pape\xc5\xbea Janeza VIII. leta 875 kronan za cesarja. V naslednjih bitkah je Ludvik II. Nem\xc5\xa1ki umrl leta 876._NEWLINE_Po njegovem navodilu je bilo vzhodno kraljestvo razdeljeno med njegove sinove Karlomana (umrl 880), Ludvika III. mlaj\xc5\xa1ega (umrl 882) in Karla III. Debelega. Karel Debeli (umrl 888) je po smrti brata zahodnofrankovskega kralja Ludvika II. ter smrti njegovih dveh sinov  Ludvika III. (umrl 882) in Karlomana II. (umrl 884) skupaj s Karlom Velikim leta 885 za kratek \xc4\x8das zdru\xc5\xbeil imperij. Medtem ko je Karel uresni\xc4\x8deval svoje \xc5\xbeelje, so se vdori Normanov okrepili in mo\xc4\x8dno prizadeli zahod. Sredi\xc5\xa1\xc4\x8de mo\xc4\x8di se je premaknilo proti vzhodu in zahodnofrankovski plemi\xc4\x8di so ponudili Karlu Debelemu zahodno krono. Trpljenje zaradi Karlove epilepsije ni moglo za\xc5\xa1\xc4\x8dititi imperija. Izguba njegovega slovesa je bila tako mo\xc4\x8dna, da ga je Karlov nezakonski sin Arnulf Koro\xc5\xa1ki tik pred smrtjo odstavil. Ponovna zdru\xc5\xbeitev pod enim vladarjem je ostala le \xc5\xbeelja._NEWLINE_Karolingi so izgubili avtoriteto, tako da je bil na zahodu zaradi svojega odpora proti Normanom za kralja postavljen nekarolin\xc5\xa1ki Odo Pari\xc5\xa1ki. Kljub temu pa je njegov nasprotnik Karel III., vnuk Karla Ple\xc5\xa1astega, opravi\xc4\x8deval svojo nasledstveno pravico po Arnulfu._NEWLINE_Junija 888 je kralj Arnulf sklical svet v Mainzu z navzo\xc4\x8dnostjo treh nad\xc5\xa1kofov iz vzhodnofrankovskega kraljestva \xe2\x80\x93 Wilbert iz K\xc3\xb6lna, Liutbert iz Mainza in Ratbod iz Trierja \xe2\x80\x93 in nad\xc5\xa1kofov iz zahodnofrankovskega kraljestva iz Reimsa (Fulk) in Rouena (Janez I.) skupaj s \xc5\xa1kofoma iz Beauvaisa in Noyona. Walter Ullmann je zapisal, da je bila prisotnost zahodnih Frankov zaradi "neplodne cerkvene misli" vzhoda in svet je nato sprejel zahodnofrankovske ideje kraljeve posve\xc4\x8denosti in maziljenja. To je bila "prva stopnja zdru\xc5\xbeevanja obeh polovic karolin\xc5\xa1ke dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine".  Na drugem cerkvenem zboru v Triburju leta 895 so prelati izjavili, da je Arnulf izbranec Boga in ne ljudi. V zameno je prisegel, da bo branil cerkev in njene privilegije pred vsemi njihovimi sovra\xc5\xbeniki._NEWLINE_Jasen znak prevlade vzhodnofrankovskega kralja je imel leta 896 za posledico kronanje za cesarja. Ko se je vra\xc4\x8dal iz Italije, ga je zadela kap, kar mu je prepre\xc4\x8dilo uresni\xc4\x8devanje nadaljnjih ciljev. Po njegovi smrti leta 899 je bil njegov sedem let star sin Ludvik IV. Otrok v letu 900 kronan za kralja vzhodnega kraljestva pod vodstvom nad\xc5\xa1kofa Hatta I. iz Mainza, vendar ni bil maziljen. Njegovo "vladanje" je bilo tudi s pomo\xc4\x8djo nad\xc5\xa1kofa Hatta iz Mainza pod vplivom nastajajo\xc4\x8de nevarnosti Mad\xc5\xbearov pod vodstvom \xc3\x81rp\xc3\xa1da, ki je napadel \xc5\xbee leta 899 v Italiji in po dveh pomembnih zmagah leta 906 in 910 pusto\xc5\xa1il vzhodno kraljestvo skoraj leto dni. Ko je Ludvik Otrok konec septembra 911 umrl, je bil 10. novembra frankovski vojvoda Konrad izvoljen, da ga nadomesti in je postal prvi nem\xc5\xa1ki kralj, ki je prejel maziljenje.\n_START_SECTION_\nIzvolitev Konrada in vzpostavitev vojvodine\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav so bili zaradi Karla Velikega starej\xc5\xa1i plemenski vojvode zmedeni, so prebivalci vzhodnofrankovskega cesarstva \xc5\xa1e vedno \xc5\xbeiveli v skladu s svojim plemenskim izvorom z razli\xc4\x8dnimi plemenskimi pravicami. Ko je Ludvik Nem\xc5\xa1ki uporabil svoje sinove kot kralje starodavnih plemenskih obmo\xc4\x8dij, je bilo razlikovanje dodatno spodbujeno s plemenskimi mejami v cesarstvu. Neskon\xc4\x8dne bratomorne vojne in vdori zunanjih sovra\xc5\xbenikov, ki sta jih financirala, zlasti med vladanjem Ludvika Otroka, duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina in plemstvo v vzhodnofrankovskem cesarstvu, so povzro\xc4\x8dile nadaljnjo izgubo ugleda karolin\xc5\xa1ke dinastije. V obrambi pred zunanjimi sovra\xc5\xbeniki se je okrepil polo\xc5\xbeaj mo\xc4\x8dnih lokalnih plemi\xc4\x8dev. Pogosto so kot vodje njihove plemenske zveze dejansko vodili boj proti Normanom in Mad\xc5\xbearom. Zaradi tega je najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e plemstvo obmejnih obmo\xc4\x8dij na Sa\xc5\xa1kem in Bavarskem sorazmerno zgodaj doseglo polo\xc5\xbeaj vojvode. Od okoli leta 900 so tudi mo\xc4\x8dni plemi\xc4\x8di na \xc5\xa0vabskem in v Frankovski sku\xc5\xa1ali dose\xc4\x8di vojvodski polo\xc5\xbeaj. Ob smrti Ludvika Otroka leta 911 so bili \xc5\xbee trije sede\xc5\xbei plemenskih vojvod na Sa\xc5\xa1kem, Bavarskem in v Frankovski, ki so raje kot karolin\xc5\xa1kega izbrali frankovskega in nekarolin\xc5\xa1kega Konrada I. kot novega skupnega vzhodnofrankovskega kralja. Lorena se je ob tej prilo\xc5\xbenosti pridru\xc5\xbeila zahodnemu kraljestvu. Zaradi zunanje gro\xc5\xbenje in ob\xc4\x8dutka solidarnosti se je oblikovalo neodvisno kraljestvo s (tako imenovanimi mlaj\xc5\xa1imi) plemenskimi vojvodinami Frankovsko, Sa\xc5\xa1ko, Bavarsko, \xc5\xa0vabsko in od 925 tudi Loreno._NEWLINE_Ko je Konrad I. posku\xc5\xa1al upo\xc5\xa1tevati cerkev, mu ni uspelo uveljaviti svoje vladavine proti vojvodom. Po neuspe\xc5\xa1nih poskusih, da bi ponovno osvojil Loreno, je bil njegov ugled mo\xc4\x8dno oslabljen, saj sta se leta 913 bavarski vojvoda Arnulf in Erchanger \xc5\xa0vabski borila proti Mad\xc5\xbearom, kralj pa ne. Poskusi, da bi uveljavil svojo voljo pred njima in mogo\xc4\x8dnim vojvodom Henrikom Sa\xc5\xa1kim, mu niso uspeli. Konrad je tik pred svojo smrtjo leta 918 prepri\xc4\x8dal svojega brata Eberharda, da odstopi od nasledstva in podpre Henrika. Po mnenju poznej\xc5\xa1ih kronistov je bilo to storjeno, ker ni bilo verske kraljevine.\n_START_SECTION_\nOton I.\n_START_PARAGRAPH_\nIzvolitev Otona I. v Aachnu je bila skrbno uprizorjena in je poudarila zahtevo po mo\xc4\x8di sa\xc5\xa1ke dinastije in vzpostavitvi povezave s splo\xc5\xa1nim zahtevkom po oblasti Karla Velikega. Toda to je bilo treba narediti. Oton se je spoprijel s slovanskim uporom svojih bratov Thankmarja in Heinricha, ki nista bila zadovoljna z nadomestilom premo\xc5\xbeenja kot nadomestkom za del pravic v skladu s frankovskimi obi\xc4\x8daji. Poleg tega se je moral Oton posvetiti tudi neposlu\xc5\xa1nemu mlademu vojvodi Bavarske, ki mu ni hotel prepustiti pomembnih pravic do cerkve. Leta 939 pa je bil Oton zmagovalec. Posledica je bila neomejena pravica do nasledstva najstarej\xc5\xa1ega sina in reorganizacija vojvodinj. Sa\xc5\xa1ka in Frankovska sta ostali neposredno v rokah kralja, medtem ko je v Loreni ponovno ustoli\xc4\x8dil Heinricha. V Bavarski in \xc5\xa0vabski vojvodini so bili povezani s poroko. Oton je dosledno nadaljeval to politiko in \xc5\xa1iril svoj vpliv, \xc4\x8de je le bilo mogo\xc4\x8de, s svojo dru\xc5\xbeino._NEWLINE_Ko si je Berengar II. Italijanski leta 950 prizadeval vladati v Italiji, je Oton videl, da je pri\xc5\xa1el  \xc4\x8das, da raz\xc5\xa1iri svoj vpliv na jug. Po temeljitih pripravah se je Oton preselil v Italijo, prevzel lombardijsko \xc4\x8dast in se poro\xc4\x8dil z Adelajdo, vdovo nekdanjega kralja Italije. Preden je lahko nadaljeval iskanje cesarskega dostojanstva, se mu je  uprl sin Liudolf \xc5\xa0vabski, ki se bal za svoj prestol. Leta 954 so mad\xc5\xbearski notranji spori pod\xc5\xbegali napad in obleganje Augsburga. Oton je potreboval zunanjega sovra\xc5\xbenika, da je uredil vse spore in leta 955 premagal Mad\xc5\xbeare z veliko vojsko v znamenju zmage svetega kopja pri Lechfeldu pred Augsburgom. Ta zmaga je pove\xc4\x8dala njegov sloves dale\xc4\x8d \xc4\x8dez meje njegovega kraljestva. Pridobil si je cesarsko dostojanstvo. Berengar se je v Italiji ponovno oboro\xc5\xbeil za napad na Rim in pape\xc5\xbe je Otona poklical na pomo\xc4\x8d (960). Po temeljitih pripravah, ki so se za\xc4\x8dele leta 961, mu je drugi pohod v Italijo 2. februarja 962 prinesel kronanje za cesarja._NEWLINE_Na tretji italijanski odpravi 966\xe2\x80\x93972 je Oton s pomo\xc4\x8djo pape\xc5\xbea ustanovil nad\xc5\xa1kofijo Magdeburg, ki je podpirala \xc5\xbee dose\xc5\xbeeno vzpostavitev mejne grofije in vzpostavitev \xc5\xa1kofij ob \xc5\xa1irjenju na vzhod. Po dolgotrajnih sporih z Bizantinskim cesarstvom v ju\xc5\xbeni Italiji se je  njegov sin Oton poro\xc4\x8dil s Teofano, bizantinsko princeso. Tudi Oton je svojo mo\xc4\x8d \xc5\xa1iril z vklju\xc4\x8devanjem usposobljenih duhovnikov pri upravljanju cesarstva. Ko je Oton I. leta 973 kmalu po sestanku v Quedlinburgu umrl, so na poslani\xc5\xa1tvih vse Evrope dokumentirali sijaj njegove hi\xc5\xa1e, v Evropi je bil ustanovljen hegemonski polo\xc5\xbeaj novega Svetega rimskega cesarstva.\n_START_SECTION_\nCerkev\n_START_PARAGRAPH_\nTri dejavnosti samostanov so pripomogle k samostojnosti frankovskih kraljestev: slu\xc5\xbeenje vojski, letno darovanje denarja ali delo in molitve za kraljevo dru\xc5\xbeino in kraljestvo. Znane so kot servitium regis ("kraljeva storitev").  Po evidenci v Notitii de servitio monasteriorum (seznam samostanov in storitev) so seznam pripravili okoli letu 817, voja\xc5\xa1\xc4\x8dina in denarne donacije so bile_NEWLINE_resnej\xc5\xa1a dejavnost v zahodnofrankovskem kot v vzhodnofrankovskem delu. Le \xc5\xa1tirje samostani, navedeni kot "onkraj Rena" (ultra Rhenum), so morali opravljati te storitve: Lorsch, Schuttern, Mondsee in Tegernsee.'