b"\n_START_ARTICLE_\nArmand Jean du Plessis de Richelieu\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeinsko ozadje\n_START_PARAGRAPH_\nArmand je bil \xc4\x8detrti otrok izmed petih in najmlaj\xc5\xa1i izmed treh sinov. \xc4\x8ceprav so izhajali iz ni\xc5\xbejega plemstva iz grofije Poitou, so bili relativno dobro situirani. Njegov o\xc4\x8de, Fran\xc3\xa7ois du Plessis, je bil vojak in dvorjan Velikega provosta Francije, mati, Susanne de La Porte pa je bila h\xc4\x8derka uveljavljenega odvetnika.\n_START_SECTION_\nFinan\xc4\x8dno ozadje in izobra\xc5\xbeevanje\n_START_PARAGRAPH_\nKo je bil Armand star 5 let, je njegov o\xc4\x8de padel v bitki Katoli\xc5\xa1ke Lige proti protestantom Henrika IV. in zapustil dru\xc5\xbeino v dolgovih. S pomo\xc4\x8djo kraljevskih milo\xc5\xa1\xc4\x8din se je dru\xc5\xbeina uspela obdr\xc5\xbeati nad vodo in izogniti resnej\xc5\xa1im finan\xc4\x8dnim te\xc5\xbeavam. V starosti devetih let so Armanda poslali na Coll\xc3\xa8ge de Navarre v Pariz na splo\xc5\xa1no izobra\xc5\xbeevanje. Po koncu \xc5\xa1olanja je za\xc4\x8del z voja\xc5\xa1ko izobrazbo, da bi stopil po stopinjah o\xc4\x8deta._NEWLINE_Kralj Henrik III. je dru\xc5\xbeino Richelieu za udele\xc5\xbebo Armandovega o\xc4\x8deta v verskih vojnah nagradil s \xc5\xa1kofovstvom v Lu\xc3\xa7onu. Dru\xc5\xbeina je ve\xc4\x8dino prihodkov porabila za privatne zadeve. V klerikalnih krogih se je pojavilo mnenje, da bi se morali prihodki porabljati v duhovne namene, zato je, da bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditila prihodke, Armandova mati predlagala, da naj bi drugi sin Alphonse postal \xc5\xa1kof Lu\xc3\xa7ona. Alphonsu \xc5\xa1kofovstvo ni bilo po godu, zato je postal kartuzijanec. Tako je moral najmlaj\xc5\xa1i sin Armand opustiti voja\xc5\xa1ki \xc5\xa1tudij in preiti na teolo\xc5\xa1kega. Bil je krhek in bolehen otrok, ni ga zanimala cerkvena kariera, temve\xc4\x8d bolj akademski \xc5\xa1tudiji.\n_START_SECTION_\nVzpon po cerkveni hierarhiji\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1606 je kralj Henrik IV predlagal Richelieuja za \xc5\xa1kofa Lu\xc3\xa7ona. Ker pa Armand \xc5\xa1e ni dosegel zakonsko predpisane minimalne starosti, je bilo potrebno pridobiti posebno dovoljenje iz Rima od pape\xc5\xbea. Richelieu je dobil dovoljenje in bil posve\xc4\x8den aprila 1607. Kmalu po vrnitvi v svojo \xc5\xa1kofijo leta 1608 je najavil reforme. Postal je prvi \xc5\xa1kof v Franciji, ki je izpolnil institucionalne reforme, ki jih je predpisal Tridentinski koncil med letoma 1545 in 1563. Pribli\xc5\xbeno v tem \xc4\x8dasu je Richelieu postal prijatelj s Fran\xc3\xa7oisem Leclercom du Tremblayem, ki je bolje poznan kot P\xc3\xa8re Joseph ali o\xc4\x8de Joseph. Bil je kapucin, ki je kasneje postal Richelieujev zaupnik. Ker je bil tako blizu Richelieuju in je nosil sivo meni\xc5\xa1ko kuto, je dobil izraz, ki se \xc5\xa1e dandanes uporablja: siva eminenca. Kasneje ga je Richelieu velikokrat uporabil kot agenta pri diplomatskih pogajanjih.\n_START_SECTION_\nVzpon na oblast\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1614 je duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina izvolila Richelieuja kot enega izmed predstavnikov francoske Skup\xc5\xa1\xc4\x8dine stanov (States General). Tukaj je bil odlo\xc4\x8den zastopnik Cerkve pri tezi, da bi morala biti Cerkev opro\xc5\xa1\xc4\x8dena davkov in da bi \xc5\xa1kofje morali imeti ve\xc4\x8d politi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di. Bil je najpomembnej\xc5\xa1i duhovnik, ki je podpiral izvedbo dekretov Tridentinskega koncila v Franciji. Tretji stan (\xc4\x8dlani spodnjega doma) so mu bili najve\xc4\x8dji nasprotniki pri teh prizadevanjih. Po koncu zbora ga je Prvi stan (duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina) izbral za pre\xc5\xa1tevanje glasov pri peticijah in odlo\xc4\x8ditvah._NEWLINE__NEWLINE_Po razpustitvi Dr\xc5\xbeavnega sveta (1614) je vstopil v slu\xc5\xbebo kralja Ludvika XIII. in njegove \xc5\xbeene Ane Avstrijske kot milo\xc5\xa1\xc4\x8dinar, Grand aum\xc3\xb4nier de France, slu\xc5\xbebi, ki po statusu ustreza \xc5\xa1kofovskim slu\xc5\xbebam._NEWLINE_Richelieu je politi\xc4\x8dno napredoval z zvesto slu\xc5\xbebo Concino Conciniju, najmogo\xc4\x8dnej\xc5\xa1emu ministru kraljestva. 1616 je bil postavljen za dr\xc5\xbeavnega tajnika in dobil zunanje zadeve. Kot Concini, je bil tudi Richelieu eden najbli\xc5\xbejih svetovalcev matere Ludvika XIII., Marije Medi\xc4\x8dejske. Po sumljivi smrti Henrika IV. je devetletni Ludvik XIII. postal kralj, kraljica pa postala regentka. \xc4\x8ceprav je njen sin pravnomo\xc4\x8dno postal odrasel leta 1614, je kraljica mati ohranila vso oblast. Njena politika in politika Concinija se je v Franciji izkazala za nepriljubljeno. Marija in Concini sta tako postala tar\xc4\x8di intrig na dvoru. Njun najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i sovra\xc5\xbenik je bil Charles de Luynes, ki je poskrbel, da je kralj v aprilu 1617 ukazal aretacijo Concinija. S\xc4\x8dasoma so Concinija ubili, kraljico mater pa odstranili z oblasti. Richelieu je z izgubo mentorjev moral odstopiti s polo\xc5\xbeaja dr\xc5\xbeavnega tajnika in je izgubil vso politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d. Kralj, ki je dvomil v Richelieuja, ga je pregnal z dvora v pape\xc5\xa1ko enklavo Avignon, kjer je pre\xc5\xbeivljal \xc4\x8das s pisanjem. Napisal je katekizem z naslovom L'Instruction du chr\xc3\xa9tien (Pouk za kristjane)._NEWLINE_Leta 1619 je Marija Medici pobegnila iz zapora na Ch\xc3\xa2teau de Blois in postala nazivni vodja aristokratske opozicije. Kralj in vojvoda de Luynes sta povrnila Richelieuja, saj sta menila, da bi \xc5\xa1kof lahko pomiril opozicijo. Richelieu je bil uspe\xc5\xa1en in je umiril strasti med sinom in materjo. Zapletena pogajanja so rodila Angoul\xc3\xaamsko premirje. Kraljica je dobila popolno svobodo, se vrnila na dvor in se prizadevala za mir. Po smrti kraljevega ljubljenca, vojvode de Luynesa leta 1621, se je za\xc4\x8del Richelieujev vrtoglavi vzpon na oblast. Naslednje leto je kralj predlagal Richelieuja za kardinala, kar je pape\xc5\xbe Gregor XV. sprejel 19. aprila 1622. Razli\xc4\x8dne krize v Franciji, vklju\xc4\x8dno z vstajo hugenotov, so ga naredile prakti\xc4\x8dno nepogre\xc5\xa1ljivega svetovalca kralju. Ko je bil imenovan v kraljevi svet ministrov, je za\xc4\x8del spletkariti proti prvemu ministru vojvodi de La Vieuvilleju. Avgusta istega leta, je bil prvi minister aretiran na osnovi obto\xc5\xbeb o korupciji. Tako je Richelieu postal prvi minister.\n_START_SECTION_\nTridesetletna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPred Richelieujevim vzponom na oblast, je bila ve\xc4\x8dina Evrope obremenjena s tridesetletno vojno. Leta 1629 je rimsko-nem\xc5\xa1ki cesar Ferdinand II. podredil mnogo protestantskih nasprotnikov v Nem\xc4\x8diji in si znatno pove\xc4\x8dal mo\xc4\x8d. Richelieu, zgro\xc5\xbeen nad nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dim vplivom Ferdinanda, je izzval \xc5\xa0vedsko v napad. Ravno tako je privolil v finan\xc4\x8dno podporo \xc5\xa0vedske. Francija ni bila odkrito v vojni s cesarstvom, zato je bila pomo\xc4\x8d tajna. Medtem sta Francija in \xc5\xa0panija ostali sovra\xc5\xbeni zaradi ambicij glede severne Italije. V tem \xc4\x8dasu je bila severna Italija strate\xc5\xa1kega pomena na evropski tehtnici mo\xc4\x8di, saj je bila naravna povezava med Habsbur\xc5\xa1ko Nem\xc4\x8dijo in \xc5\xa0panijo. \xc4\x8ce bi cesarstvo obvladovalo to pokrajino, bi bila Francija ogro\xc5\xbeena, saj bi bila obkro\xc5\xbeena s Habsbur\xc5\xa1kimi ozemlji. \xc5\xa0panski Habsbur\xc5\xbeani so od pape\xc5\xbea sku\xc5\xa1ali dobiti odobritev univerzalne monarhije. Ko so leta 1630 francoski ambasadorji v Regensburgu pristali na mir s habsbur\xc5\xa1ko \xc5\xa0panijo, je to Richelieu ignoriral. Ta sporazum bi prepre\xc4\x8dil francosko vme\xc5\xa1avanje v sovra\xc5\xbenosti v Nem\xc4\x8diji. Tako je Richelieu Ludviku XIII. odsvetoval ratificiranje tega premirja. Ker je odkrito povezal Francijo s protestantskimi silami, je bil Richelieu ovaden kot izdajalec Rimokatoli\xc5\xa1ke Cerkve. Sovra\xc5\xbenosti so bile sprva katastrofalne za Francijo, ne glede na to pa nobena stran ni pridobila odlo\xc4\x8dilne prednosti in konflikt se je nadaljeval po Richelieujevi smrti. Voja\xc5\xa1ki izdatki so odvedli velik del kraljevih prihodkov. Da bi povrnil ta denar, je Richelieu uvedel davek na sol (gabelle) in na zemlji\xc5\xa1\xc4\x8de (taille). Davek na zemljo je bil uveden izklju\xc4\x8dno za pla\xc4\x8devanje vojske in nadaljevanje vojne. Duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina, plemstvo in vi\xc5\xa1ja bur\xc5\xbeoazija je bila opro\xc5\xa1\xc4\x8dena pla\xc4\x8dil in tako je breme padlo na ni\xc5\xbeje sloje. Da bi lahko bolj u\xc4\x8dinkovito pobral davke in ohranil korupcijo na minimumu, je Richelieu zaob\xc5\xa1el lokalne dacarje in jih nadomestil z intendanti - uradniki v direktni slu\xc5\xbebi krone. Richelieujev finan\xc4\x8dni na\xc4\x8drt je povzro\xc4\x8dil veliko nemira med ni\xc5\xbejimi sloji prebivalstva.\n_START_SECTION_\nAfera z diamantno ogrlico\n_START_PARAGRAPH_\nFran\xc3\xa7ois de La Rochefoucauld, ljubimec kneginje de Chevreuse in zaupnik kraljice Ane Avstrijske je v svojih Memoires (Spomini) opisal, kako je svojemu domnevnemu ljubimcu vojvodi Buckinghamskemu podarila diamantno ogrlico._NEWLINE_Temo sta za njim povzela Auguste Maquet in Alexandre Dumas st. v delu Trije mu\xc5\xa1ketirji. V tem knji\xc5\xbeevnem delu nastopa kardinal kot tekmec vojvode Buckinghamskega in ko kraljica Ana podari skrinjico iz ro\xc5\xbenega lesa z ogrlico z 12 obeski, uredi, da njegova agentka vojvodi odre\xc5\xbee dva obeska. Za\xc4\x8dne se tekma s \xc4\x8dasom, kjer si kraljica Ana pomaga s tremi mu\xc5\xa1ketirji in gardistom, da si povrne ogrlico in ohrani kraljevo \xc5\xbee dokaj majavo zaupanje vanjo.\n_START_SECTION_\nZarote proti Richelieuju\n_START_PARAGRAPH_\nPlemstvo je v celoti ostalo brez mo\xc4\x8di. Edini pomemben nasprotnik je bil Henrik, vojvoda de Montmorency. Richelieu je bil brezobziren v zatiranju opozicije in je ukazal vojvodovo usmrtitev. Tak\xc5\xa1ne krute metode so bile namenjene stra\xc5\xa1enju sovra\xc5\xbenikov. Z obse\xc5\xbeno mre\xc5\xbeo vohunov je zagotovil politi\xc4\x8dno stabilnost v Franciji, raz\xc5\xa1iril pa jo je tudi po drugih evropskih dr\xc5\xbeavah.\n_START_SECTION_\nChalais\n_START_PARAGRAPH_\n1626 je Richelieu s kraljico-materjo Marijo Medici sku\xc5\xa1al prisiliti kraljevega brata Gastona, vojvodo d'Orl\xc3\xa9anskega v zakon z Marijo de Bourbon-Montpensier. Kneginja de Chevreuse in njen ljubimec markiz de Chalais sta za\xc4\x8dela na\xc4\x8drtovati umor Richelieuja s podporo kraljevega brata. Na\xc4\x8drt je bil kmalu odkrit, Chalaisa so usmrtili, de Chevreuseovo pa izgnali v Poitou. D'Orleansa so pomilostili, vendar se je moral poro\xc4\x8diti z Montpensierovo. To je bil za\xc4\x8detek globokega sovra\xc5\xa1tva med d'Orl\xc3\xa9ansom in prvim ministrom.\n_START_SECTION_\nDan prevarantov\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1630 je bil Richelieujev stol\xc4\x8dek resno ogro\xc5\xbeen s strani biv\xc5\xa1ega mentorja, Marije Medici. Marija je verjela, da je bil Richelieu tisti, ki jo je oropal politi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di. Tako je zahtevala, da njen sin odslovi prvega ministra. Ludvik XIII. se sprva ni pretirano branil tak\xc5\xa1nega dejanja glede na to, da tudi sam ni maral Richelieuja. 11. novembra 1630 sta Marija Medici in kraljev brat Gaston, vojvoda d'Orl\xc3\xa9ans zagotovila kraljevi pristanek za razre\xc5\xa1itev. Richelieu je \xc5\xbee od za\xc4\x8detka vedel za na\xc4\x8drt, zato je prekanjeni politik brez ve\xc4\x8djih problemov svojega gospodarja prepri\xc4\x8dal v modrost svojih na\xc4\x8drtov. Ta dan je kasneje postal znan kot Dan prevarantov (Journ\xc3\xa9e des Dupes). To je bil tudi edini kraljev korak proti temu, da bi kadarkoli odstranil Richelieuja. Odtlej je bil kralj nepopustljivi zagovornik na\xc4\x8drtov kardinala. Povi\xc5\xa1al ga je v vojvodo in peera (Pairie de France), presti\xc5\xbeen in \xc4\x8dasten plemi\xc5\xa1ki naziv._NEWLINE__NEWLINE_Medtem so Marijo Medici izgnali v Compi\xc3\xa8gne. Tako Marija kot vojvoda d'Orl\xc3\xa9ans sta \xc5\xa1e naprej spletkarila proti kardinalu, vendar brez ve\xc4\x8djih uspehov.\n_START_SECTION_\nMontr\xc3\xa9sor\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1636 bi Richelieuja kmalu doletela smrt v novi zaroti v voja\xc5\xa1kem taboru pred Amiensom pri povratku s kampanje proti \xc5\xa1panskim \xc4\x8detam v Pikardiji. Grof de Montr\xc3\xa9sor, ljubljenec kraljevega brata Gastona d'Orl\xc3\xa9ansa in grofa des Soissonsa, vojskovodja in pajda\xc5\xa1a Marije Medici. Soissonsi so pobegnili v Sedan in zbrali okoli sebe sokrivce. 1641 so Soissonsi s habsbur\xc5\xa1ko vojsko krenili nad Francijo. Premagali so Gasparda III. de Coligny ja(Mar\xc3\xa9chal de Ch\xc3\xa2tillon) v bitki pri La Marf\xc3\xa9eju.\n_START_SECTION_\nCinq-Mars\n_START_PARAGRAPH_\nBlizu smrti se je Richelieu \xc5\xa1e enkrat soo\xc4\x8dil z zaroto, ki bi ga lahko odstranila z oblasti. Kardinal je predstavil mladega plemi\xc4\x8da Henri Coiffier de Ruz\xc3\xa9ja, markiza de Cinq-Marsa na dvor Ludvika XIII. Kardinal je bil prijatelj njegovemu o\xc4\x8detu, zato je upal, da bo lahko postal kraljevi ljubljenec, da bi la\xc5\xbeje vplival na kraljeve odlo\xc4\x8ditve. Cinq-Mars je res postal kraljevi ljubljenec leta 1639, toda nasprotno Richelieujevemu prepri\xc4\x8danju, ga ni bilo lahko kontrolirati. Mladi markiz je hitro ugotovil, da mu kardinal ne bo pustil dobiti ve\xc4\x8dje politi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di. Leta 1641 je sodeloval v spodleteli zaroti de Soissonsov, vendar ga niso odkrili kot zarotnika. Naslednje leto je spletkaril z vodilnimi aristokrati, vklju\xc4\x8dno s kraljevim bratom. S \xc5\xa1panskim kraljem je sklenil tajno pogodbo, kjer je slednji obljubil pomo\xc4\x8d upornikom. Richelieujeva vohunska mre\xc5\xbea je tokrat odkrila vse zarotnike in dostavila Richelieuju kopijo pogodbe. Cinq-Marsa so takoj aretirali in usmrtili. \xc4\x8ceprav je kralj podpiral smrtne obsodbe, se je \xc5\xa1e bolj oddaljil od kardinala.\n_START_SECTION_\nEpilog\n_START_PARAGRAPH_\nProti koncu \xc5\xbeivljenja si je Richelieu odtujil mnogo ljudi, vklju\xc4\x8dno s pape\xc5\xbeem Urbanom VIII.. Kardinal je bil nezadovoljen, ker ga pape\xc5\xbe ni hotel imenovati za pape\xc5\xa1kega legata v Franciji. Pape\xc5\xbe ni odobraval samovoljnega kardinalovega upravljanja s francosko cerkvijo in francosko zunanjo politiko. Konflikt se je zgladil, ko je pape\xc5\xbe podelil kardinalsko sutano Julesu Mazarinu, ki je bil eden najtesnej\xc5\xa1ih Richelieujevih politi\xc4\x8dnih zaveznikov. Kljub te\xc5\xbeavnim odnosom z Rimokatoli\xc5\xa1ko cerkvijo ni popolnoma ukinil pape\xc5\xa1ke oblasti v Franciji, kot so mu to svetovali Galikanci. Istega leta kot je nastopila zadnja zarota, je tudi Richelieujevo zdravje \xc4\x8dedalje bolj usihalo. Med drugim je mo\xc4\x8dno trpel zaradi bole\xc4\x8dih o\xc4\x8di in glavobolov. Ko je zaslutil bli\xc5\xbeajo\xc4\x8do se smrt, je imenoval za naslednika enega najbolj zvestih, kardinala Julesa Mazarina. \xc4\x8ceprav je bil Mazarin predstavnik Svetega sede\xc5\xbea, je zapustil to slu\xc5\xbebo in se pridru\xc5\xbeil kralju Francije.\n_START_SECTION_\nPodpornik umetnosti\n_START_PARAGRAPH_\nRichelieu je bil slaven mecen umetnosti. Sam je bil avtor mnogoterih verskih in politi\xc4\x8dnih del (najbolj znan je Politi\xc4\x8dni testament) in podpiral literarne kariere veliko pisateljev. Bil je ljubitelj gledali\xc5\xa1\xc4\x8da, ki tedaj ni bilo cenjeno. Richelieu je ravno tako ustanovitelj in pokrovitelj Acad\xc3\xa9mie fran\xc3\xa7aise (Francoske akademije), francoskega literarnega zdru\xc5\xbeenja. To zdru\xc5\xbeenje je bilo prej neformalno, leta 1635 pa je kardinal uredil ustanovno listino. Acad\xc3\xa9mie fran\xc3\xa7aise ima \xc5\xa1tirideset \xc4\x8dlanov, promovira francosko literaturo in je glavna avtoriteta francoskega jezika. 1622 je bil izvoljen kot ravnatelj Sorbonne. Nadzoroval je prenovitev poslopja in njene kapele, kjer ima grobnico. Ker je bil tudi \xc5\xa1kof Lu\xc3\xa7ona, ima pred Lu\xc3\xa7onsko katedralo svoj kip. Richelieu je nadzoroval tudi gradnjo svoje pala\xc4\x8de, Palais-Cardinal. Pala\xc4\x8do je poslikal kraljevi slikar Simon Vouet. Pala\xc4\x8da, ki se je preimenovala v Palais Royal po njegovi smrti, zdaj gosti francosko ustavno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, ministrstvo za kulturo in dr\xc5\xbeavni svet. Konstruktor, Jacques Lemercier, je dobil dovoljenje za gradnjo gradu (Ch\xc3\xa2teau Richelieu) in okoli\xc5\xa1kega mesta (Richelieu) v Indre-et-Loire. V gradu je zbrana zbirka najve\xc4\x8djih umetnin v Evropi. V zbirki so Su\xc5\xbenji Michelangela Buonarrotija, kot tudi slike Peter Paul Rubensa, Nicolas Poussina in Tiziana.\n_START_SECTION_\nRichelieu po smrti\n_START_PARAGRAPH_\nMed Francosko revolucijo so odstranili Richelieujevo telo iz grobnice, kamor se je glava po raznih peripetijah vrnila \xc5\xa1ele leta 1866.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dna zapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8cas Richelieuja je bila pomembna doba reforme Francije. Pred njim je prevladoval fevdalizem z mogo\xc4\x8dnimi plemenita\xc5\xa1i in mno\xc5\xbeico zakonov v razli\xc4\x8dnih regijah. Del plemstva je vedno spletkaril proti kralju, najemal ali rekrutiral zasebne vojske in se zdru\xc5\xbeevali s sovra\xc5\xbenimi silami. Nov sistem je utrl pot centralizaciji mo\xc4\x8di pod Richelieujem. Lokalni in celo verski interesi so postali podrejeni interesu\xc2\xa0\xc2\xbbupodobitve naroda\xc2\xab, torej kralja. Enako u\xc4\x8dinkovita je bila zunanja politika, ki je uspe\xc5\xa1no zavirala habsbur\xc5\xa1ki vpliv v Evropi. Richelieu sicer ni do\xc4\x8dakal konca tridesetletne vojne, vendar je po premirju 1648 Francija iz\xc5\xa1la kot velesila, medtem ko so druge dr\xc5\xbeave za\xc4\x8dele zaton, predvsem Sveto rimsko cesarstvo. Richelieujevi uspehi so bili zelo pomembni za vzpon naslednika Ludvika XIII., Ludvika XIV., ki je nadaljeval in do vrhunca prignal Richelieujevo delo tvorbe absolutisti\xc4\x8dne dr\xc5\xbeave. \xc5\xa0e naprej je pobiral mo\xc4\x8d plemstvu, ki je bilo pred tem tako zelo mogo\xc4\x8dno in dokon\xc4\x8dno uni\xc4\x8dil hugenotsko politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d. Ludvik XIV. je zmagovalno pozicijo Francije v tridesetletni vojni izkoristil za krepitev Francije kot velesile. Tako je Francija postala najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a dr\xc5\xbeava v Evropi konec 17. stoletja. Richelieu je ravno tako znan po avtoritativnih metodah, ki jih je uporabljal, da je ostal na oblasti. Cenzuriral je tisk, ustanovil veliko mre\xc5\xbeo vohunov, ki so vohunili po Franciji, prepovedal politi\xc4\x8dne razprave na javnih mestih, kot je Parlement de Pariz in dal vsakega, ki je rovaril proti njemu, sodno preganjati in usmrtiti. Kanadski zgodovinar in filozof John Ralston Saul ga je ozna\xc4\x8dil kot o\xc4\x8deta moderne dr\xc5\xbeave, centralizirane sile in moderne tajne slu\xc5\xbebe._NEWLINE_Njegovi motivi so \xc5\xa1e vedno stvar debate med zgodovinarji. Nekateri ga vidijo kot predanega slu\xc5\xbeabnika krone, drugi pa kot vedno mo\xc4\x8di la\xc4\x8dnega cinika. Voltaire je celo \xc5\xa1pekuliral, da je sam povzro\xc4\x8dal vojne, da bi bil nepogre\xc5\xa1ljiv kroni._NEWLINE__NEWLINE_V Treh mu\xc5\xa1ketirjih je prikazan kot eden od glavnih protagonistov in lopovov. Novela in kasnej\xc5\xa1e ekranizacije so ga prikazale kot brezobzirnega in pohlepnega na mo\xc4\x8d. Kljub vsemu ostaja Richelieu cenjena osebnost v Franciji, tudi zaradi trmoglavega upiranja dvornim spletkam in tujim vplivom na Francijo. Njegovo ime so uporabili za vodilne in vrsto drugih bojnih ladij francoske mornarice. Francozi so nameravali poimenovati letalonosilko po njem, vendar so na koncu izbrali drugo osebnost: Charles de Gaulle._NEWLINE__NEWLINE_Njegove ideje o mo\xc4\x8dnih dr\xc5\xbeavah in agresivni zunanji politiki je pomagala ustvariti moderni sistem mednarodne politike."