b'\n_START_ARTICLE_\nOrganska arhitektura\n_START_SECTION_\nPomen besede\xc2\xa0\xc2\xbborgan\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\nV gr\xc5\xa1\xc4\x8dini beseda organ (Organon) pomeni instrument ali orodje. Za\xc4\x8detek oblikovanja pojma v to, kar ga poznamo danes \xe2\x80\x93 funkcionalno in fiziolo\xc5\xa1ko lo\xc4\x8den del \xc5\xbeivega bitja \xe2\x80\x93 sega v \xc4\x8das Aristotla. Beseda Organon po njegovih besedah ozna\xc4\x8duje dele telesa \xc5\xbeivega bitja, isto\xc4\x8dasno pa imajo ti tudi svoj namen.\xc2\xa0\xc2\xbbNarava je ustvarila organe z namenom, da bi delovali in ne, da bi bili sami sebi namen.\xc2\xab\xc2\xa0Pri tem so organi del ve\xc4\x8dje celote (organizma, \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa), ta pa je spet organ du\xc5\xa1e, ki je razlog za obstoj \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa. Zaradi tega je pojem organ prevzela anti\xc4\x8dna medicina, ker je v okviru medicinsko-fiziolo\xc5\xa1kih raziskav vzroka in posledice poudarila njihovo funkcionalno naravnanost. V srednjem veku je bil pojem zelo nejasno dolo\xc4\x8den, nato pa se je z v anti\xc4\x8dnem \xc4\x8dasu z opredeljenim pojmom natan\xc4\x8dneje ukvarjal Toma\xc5\xbe Akvinski. Latinsko besedo Instrumentum je opredelil izklju\xc4\x8dno za dele, pripomo\xc4\x8dke oz. orodja, ki so uporabljeni zunaj \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa, pojem Organum pa se je nana\xc5\xa1al na dele, ki so povezani s \xc4\x8dlove\xc5\xa1kim telesom in s tem posledi\xc4\x8dno njegovo du\xc5\xa1o (npr. roka). Toma\xc5\xbe Akvinski je na podlagi teolo\xc5\xa1kih raziskovanj vstajenja pojem raz\xc5\xa1iril. Po njegovem mnenju so organi prisotni kot nujni elementi telesne celote tudi v fazi vstajenja, ko telo ni ve\xc4\x8d v obstoje\xc4\x8di obliki.\n_START_SECTION_\nFilozofska opredelitev pojma\n_START_PARAGRAPH_\nV 18. stoletju je bil pojem organ pogosto tar\xc4\x8da definicij. Z njim so se ukvarjali tako filozofi kot tudi naravoslovci. Kant se je konec 18. stoletja ukvarjal z organizmom oz. organiziranim bitjem kot naravnim pojavom.\xc2\xa0\xc2\xbbV enem izmed takih produktov narave obstaja vsak delec zavoljo drugega delca in zavoljo celote \xe2\x80\x93 mi\xc5\xa1ljeno kot organ, kot orodje, ki dele povezuje v celoto. Ta ne more biti orodje umetnosti, ampak je lahko samo del narave: samo v tem primeru lahko tak produkt imenujemo za urejeno in v sebi organizirano bitje kot naravni pojav.\xc2\xab\xc2\xa0Ko organi dobijo svoje mesto v organizmu kot naravnem pojavu, dobijo tudi svoj namen. Schelling pa se je ukvarjal predvsem z obliko, kjer je trdil, da je vzrok me\xc5\xa1anja pojmov \xc5\xbeivljenjski proces sam \xe2\x80\x93 naj si bo oblika organov ali pa to, da je oblika vsakega dela odvisna od njegove lastnosti._NEWLINE_V 19. stoletju se je, ko je bil pojem organ \xc5\xbee v redni jezikovni rabi, pomen pridevnika\xc2\xa0\xc2\xbborganski\xc2\xab\xc2\xa0lo\xc4\x8dil od ozke definicije samostalnika organ. Pojem\xc2\xa0\xc2\xbborganski\xc2\xab\xc2\xa0je dobil \xc5\xa1ir\xc5\xa1i pomen, s tem, da se je nana\xc5\xa1al na \xc5\xbeivo in naravno ter naravne pojave na splo\xc5\xa1no, npr. organska kemija (Justus Liebig in drugi). V \xc4\x8dasu nastajanja modernega naravoslovja na prehodu iz 19. v 20. stoletje je bil pojem organ opredeljen kot biolo\xc5\xa1ko-medicinski termin. V tej obliki ga uporabljamo \xc5\xa1e danes.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detki organske arhitekture\n_START_PARAGRAPH_\nPo besedah Josepha Rykwerta je prvi omenjal organsko arhitekturo italijanski menih in arhitekt Carlo Lodoli leta 1750 (v spisih Lodolijevega u\xc4\x8denca Andrea Memme\xc2\xa0\xc2\xbbElementi d\xc2\xb4Architettura Lodoliana\xc2\xab\xc2\xa0okoli 1786). Lodolijeve predstave so se konkretizirale v pohi\xc5\xa1tvu, ki s konkavno oblikovanimi robovi spominja na obliko \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa. Teoreti\xc4\x8dne osnove je sredi 19. stoletja formuliral ameri\xc5\xa1ki kipar Horatio Greenough:\xc2\xa0\xc2\xbbMoja teorija gradnje se glasi: znanstvena razporeditev prostorov in oblik je odvisna od funkcije stavbe in prostora gradnje; poudarek je na elementih sorazmerno na njihov pomen in funkcijo; barva in ornament morata biti dolo\xc4\x8dena, uporabljena in spremenjena po strogih zakonih organskosti, pri \xc4\x8demer mora biti vsaka odlo\xc4\x8ditev upravi\xc4\x8dena.\xc2\xab Louis H. Sullivan je Greenoughovo tezo nadgradil:\xc2\xa0\xc2\xbbOrganska arhitektura je zakon vsega organskega in anorganskega, vsega fizi\xc4\x8dnega in metafizi\xc4\x8dnega, vsega \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega in nad\xc4\x8dlove\xc5\xa1kega, vseh pravih manifestacij glave, srca in du\xc5\xa1e, da je \xc5\xbeivljenje v svojem izrazu vedno spoznavno in da oblika vedno sledi funkciji.\xc2\xab\xc2\xa0Zgo\xc5\xa1\xc4\x8dena oblika razlage\xc2\xa0\xc2\xbbOblika sledi funkciji\xc2\xab\xc2\xa0(Form follows function) je \xc5\xa1e danes eno temeljnih na\xc4\x8del funkcionalisti\xc4\x8dne arhitekturne teorije.\n_START_SECTION_\nRazvoj v 20. stoletju\n_START_PARAGRAPH_\nNa za\xc4\x8detku 20. stoletja so se, z osvoboditvijo od histori\xc4\x8dnih arhitekturnih stilov in oblik, med njimi klasicizma, in razli\xc4\x8dnih drugih neo-slogov, ki jih na splo\xc5\xa1no opredeljujemo kot eklekti\xc4\x8dne, razvile razli\xc4\x8dne prakti\xc4\x8dne in teoreti\xc4\x8dne zasnove organske arhitekture. Filozofi arhitekture so v iskanju novih oblik te\xc5\xbeili k dvema smerema: racionalno-geometrijski in umetni\xc5\xa1ko-figuralni. Skozi zgodovino lahko opazimo dve generaciji, ki sta se gibali znotraj obeh omenjenih umetnostnih tokov._NEWLINE_S pojmom\xc2\xa0\xc2\xbborgansko\xc2\xab\xc2\xa0so tako nekateri arhitekti ubesedili princip, ko se nekaj razvije organsko iz sebe in se tako razlikuje od zgolj mehanske gradnje. Pojem, ki se v filozofiji pojavlja v kontekstu celostnosti, je tako,v\xc4\x8dasih tudi iz religioznih vidikov, v nasprotju z materialisti\xc4\x8dnimi oz. analiti\xc4\x8dno-naravoslovnimi pogledi. Iz tega razloga je pojem znotraj arhitekture razli\xc4\x8dno pojmovan in ga lahko na podlagi uporabe motivov in oblik najdemo v ve\xc4\x8d arhitekturnih slogih, tako v Jugendstilu (Antonio Gaudi) in ekspresionizmu (Erich Mendelsohn) kot tudi v pokrajinski arhitekturi kot so na primer objekti Hansa Scharouna ali objekt Fallingwater Franka Lloyda Wrighta. Pri uporabi pojma organskost se pojavi kar nekaj podobnosti z bolj racionalnim funkcionalizmom. Miselna paralela s funkcionalisti\xc4\x8dnim modernizmom je vidna predvsem v uporabnosti organskega, eno izmed klju\xc4\x8dnih vlog igra med drugim tudi pri Hugu H\xc3\xa4ringu. Pri obeh smereh je na prvem mestu namenskost. Razlika se deloma opazi v razli\xc4\x8dnih interpretacijah namenov, ki naj bi jih stavbe izpolnjevale. Kot primera lahko navedemo funkcionalnost v oblikovanju \xc4\x8distih linij v prostoru Mies van der Roheja ter prostorske skulpture Rudolfa Steinerja, pri katerih izhaja oblika iz vidikov du\xc5\xa1evnega zdravja oz. psiholo\xc5\xa1ki u\xc4\x8dinki, ki jih predvideva posamezen ustvarjalec.\n_START_SECTION_\nArhitekti\n_START_PARAGRAPH_\nK zgodnjim predstavnikom organske arhitekture spadata Antoni Gaud\xc3\xad in Louis Sullivan, ki ga \xc5\xa1tejemo k\xc2\xa0\xc2\xbbizumitelju\xc2\xab\xc2\xa0teze\xc2\xa0\xc2\xbbForm follows function\xc2\xab. Gaudi je takole opisal svojo vizijo:\xc2\xa0\xc2\xbbPokon\xc4\x8dno drevo; nosi veje, te nosijo manj\xc5\xa1e veje in te nosijo liste. In vsak posamezni del raste v harmoniji, veli\xc4\x8dastno, odkar ga je ustvaril umetnik \xe2\x80\x93 bog.\xc2\xab_NEWLINE_Drugi pomembni predstavniki organske arhitekture so Frank Lloyd Wright, Eero Saarinen, Hugo H\xc3\xa4ring, Hans Scharoun, Chen Kuen Lee, Alvar Aalto in izumitelj lahkih nosilnih konstrukcij Frei Otto. Omembe vredni so tudi predstavniki mad\xc5\xbearske organske arhitekture, kot recimo antropozofsko usmerjen Imre Makovecz in tako imenovana skupina iz P\xc3\xa9csa pod vodstvom Gy\xc3\xb6rgyja Cseteja. Zgradbe slikarja Friedensreicha Hundertwasserja v arhitekturnih krogih niso ozna\xc4\x8dene za primer organske arhitekture, ker so konvencionalne stavbe oz. tlorisni na\xc4\x8drti opremljeni z dekorativnim okrasom.'