b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Leon VII.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nLeonov predhodnik je bil pape\xc5\xbe Janez XI., naslednik pa pape\xc5\xbe \xc5\xa0tefan VIII..  Leonovo izvollitev za pape\xc5\xbea je oskrbel Alberik Spoletski, neosporni takratni vladar Rima. \xc5\xbdelel je izbirati neopore\xc4\x8dne pape\xc5\xbee, ki bodo nadaljevali klinijsko prenovo, obenem pa priznavali njegovo oblast. Leon je bil kardinal-duhovnik pri San Sisto Vecchio v Rimu, benediktinski menih, sin Kri\xc5\xa1tofa.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nNi si \xc5\xbeelel pape\xc5\xa1tva, ampak je sprejel izvolitev, ki se je zgodila 3. januarja 936, na Alberikovo zahtevo \xe2\x80\x93 le nekaj dni po smrti Janeza XI.; posve\xc4\x8den in ume\xc5\xa1\xc4\x8den na Sede\xc5\xbe sv. Petra je bil \xc5\xbee pred 9. januarjem. Kot rimski benediktinec je bil prvi izmed petih pape\xc5\xbeev, ki so jih izvolili na zapoved vojvoda Alberika. \xc4\x8ceprav je bil pape\xc5\xbe popolnoma odvisen od Alberika, je vendar v cerkvenem delovanju imel prostej\xc5\xa1e roke od svojih predhodnikov. Povedati je treba tudi, da je pod Alberikom v Rimu prenehala tista razvratnost, ki je bila tako zna\xc4\x8dilna za obdobje Teofilakta, obeh Teodor in predvsem Marozie. Osebno je bil Alberik pobo\xc5\xbeen in po\xc5\xa1ten mo\xc5\xbe in tudi pape\xc5\xbei, ki jih je on postavil, so bili primerni mo\xc5\xbeje; kljub odvisnosti od \xc2\xbbkneza vseh Rimljanov\xc2\xab\xc2\xa0so se mogli vklju\xc4\x8diti v dejavnost Cerkve in prenovo njenega \xc5\xbeivljenja. _NEWLINE__NEWLINE_Po svojem vratolomnem begu iz Rima si je italijanski kralj Hugo Provansalski zaman ponovno posku\xc5\xa1al pridobiti nadzor nad ve\xc4\x8dnim mestom. Razmerje stalnih sporov ni moglo drugega, kot \xc5\xa1kodovati tekmecema in se je odra\xc5\xbealo neugodno tudi na cerkveno \xc5\xbeivljenje, kakor tudi na odnose italijanskih \xc5\xa1kofij z Rimom. Morda prav zategadelj, gotovo pa tudi s poro\xc5\xa1tvom Alberika, principis Romanorum, si je prizadeval urediti zadevo \xc5\xbee od za\xc4\x8detka svojega pape\xc5\xbeevanja. V Rim je povabil klinijskega opata Oda; njegov sloves obnovitelja, svetnika in mirotvorca je segel \xc5\xbee v Italijo. Na Leonovo spodbudo je dosegel vsaj za\xc4\x8dasno spravo med Alberikom in Hugom.\n_START_SECTION_\nKlinijska prenova\n_START_PARAGRAPH_\nPrvo znano dejanje njegovega predhodnika pape\xc5\xbea Janeza XI. je bila za prihodnost izredno pomembna listina od marca 931. Gre za predpravico, ki jo je podelil klinijskemu opatu Odu (927-942); glede na oporoko akvitanskega vojvoda Viljema I., ki je utemeljil benediktinsko naselbino in jo podaril \xc2\xbbsvetima Petru in Pavlu\xc2\xab, je potrdil temu burgundskemu samostanu izvzetje izpod katerekoli verske ali svetne oblasti, nedotakljivost, pape\xc5\xa1ko varstvo in neposredno odvisnost od rimskega Svetega sede\xc5\xbea. Odu je dovolil tudi, da je bil lahko isto\xc4\x8dasno opat razli\xc4\x8dnim samostanom, od katerih je sleherni pridobil iste predpravice in pravila kot mati\xc4\x8dni; s tem je listina dala popolno priznanje in krepko spodbudo temu gibanju za meni\xc5\xa1ko in versko prenovo. _NEWLINE_Leon VII. in Alberik sta dru\xc5\xbeno podprla reformo, ki je izhajala iz Clunyja in je zajela \xc5\xbee \xc5\xa1tevilne samostane v Burgundiji in Akvitaniji. Ko je opat Odo vzpostavil osebne stike s pape\xc5\xbeem, ga je Alberik povabil v Rim, da bi v klinijskem duhu prenovil tudi rimske samostane. Prvi je bil na vrsti samostan pri Sv. Pavlu zunaj obzidja. Po Odovem zgledu je nadaljeval delo njegov naslednik Aimard (942-954), svetovni sloves duhovnega sredi\xc5\xa1\xc4\x8da pa je Cluny dosegel v \xc4\x8dasu treh opatov, ki so samostan vodili ve\xc4\x8d kot poldrugo stoletje: Majolus (954-993), Odilo (993-1048) in Hugo (1049-1109). Prenova se je iz Clunyja raz\xc5\xa1irila na mnoge samostane po Franciji in Italiji, v 11. stoletju pa zajela tudi \xc5\xa0panijo, Nem\xc4\x8dijo in Anglijo. _NEWLINE__NEWLINE_Drugo pomembno reformno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de je bil samostan Gorze, ki ga je 933 ustanovil \xc5\xa1kof Adalbert iz Metza. Ob njem so za\xc5\xbeiveli oziroma se prenovili najprej samostani v Zgornji Lotaringiji (Metz, Toul, Verdun in drugi), kasneje je njegovo prenovitveno gibanje zajelo predvsem Bavarsko in celotno Nem\xc4\x8dijo.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nLeon VII. je umrl 13. julija 939 v Rimu._NEWLINE__NEWLINE_Pokopali so ga v stari Baziliki sv. Petra v Rimu. (Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava, Sveto rimsko cesarstvo; danes: Italija).'