b'\n_START_ARTICLE_\nPsalm (Kovi\xc4\x8d)\n_START_SECTION_\nAnaliza pesmi Psalm Kajetana Kovi\xc4\x8da\n_START_PARAGRAPH_\nZunanjeformalna sestava pesmi Psalm._NEWLINE_Tip lirskega subjekta je oseben, kontaktna smer je naravnana na tako imenovano \xc2\xbbbla\xc5\xbeeno\xc2\xab. Njej je namenjen njegov govor. Kraj in \xc4\x8das lirskega subjekta je abstrakten. Izvir lirskega subjekta je refleksija o zaznavah in do\xc5\xbeivetjih. Na\xc4\x8din govora lirskega subjekta je notranji. Gledi\xc5\xa1\xc4\x8dna to\xc4\x8dka lirskega subjekta je notranja, iz svojega spoznanja pripoveduje in ugotavlja in zapisuje ugotovljeno. _NEWLINE_Lahko govorimo o tercinah ali trivirsti\xc4\x8dnih kiticah. V pesmi Psalm imamo \xc5\xa1tiri tercine. Rime tudi najdemo in sicer: ( a, b, a), ( d, c, a), ( e, a, f), ( g, h, h ). Ali: \xc5\xbeivali- zastrupi - stvarmi - sodi. In \xc5\xa1e: hrepenijo - temo. Beseda \xc2\xbbbla\xc5\xbeena\xc2\xab\xc2\xa0se ponovi v vsaki kitici, tako da se vsaka kitica za\xc4\x8dne z besedo bla\xc5\xbeena. Oblika pesemske oblike psalma se sicer pojavlja v bibli\xc4\x8dni poeziji, tukaj pa jo je sodobni pesnik uporabil v 20. stoletju.\n_START_SECTION_\nPrva kitica\n_START_PARAGRAPH_\nV prvi kitici \xc2\xbbbla\xc5\xbeeno\xc2\xab\xc2\xa0lirski subjekt opredeljuje kot podobo na\xc4\x8dina zaznavanja. Na\xc4\x8din zaznavanja, ki je podoben \xc5\xbeivalskemu na\xc4\x8dinu zaznavanja. To pa je na\xc4\x8din nerazumnosti, ki se ne sporazumeva z besedami, ki so pa na drugi strani dane \xc4\x8dloveku. Kajti lirski subjekt negativno opredeljuje besede, ki jih \xc4\x8dlovek uporablja za sporazumevanje. Problemati\xc4\x8den je na\xc4\x8din komuniciranja z besedami, pri katerih lahko pride do nesporazumov, kar pesnik opredeli kot zastrupitev.\n_START_SECTION_\nDruga kitica\n_START_PARAGRAPH_\nV drugi kitici je \xc2\xbbbla\xc5\xbeena\xc2\xab\xc2\xa0opredeljen kot prostor tega na\xc4\x8dina zaznavanja, od koder prihaja ta oblika zaznavanja, ki jo pesnik poimenuje \xc2\xbbbla\xc5\xbeena\xc2\xab. To je prostor teme. Tako da \xc5\xbeivijo \xc5\xbeivali in samotarji, ki so za\xc4\x8dudeni nad stvarmi in si svet ogledujejo in do\xc5\xbeivljajo s svojimi \xc4\x8duti, ne merijo podobe sveta s svojim duhom, ki pomeni racionalno merjenje in dojemanje sveta okoli sebe. Kadar je \xc4\x8dlovek postavljen v temo, svet do\xc5\xbeivlja intenzivneje s svojimi \xc4\x8dutili , ne pa z logiko in razumom. Metafora teme, da spoznavamo svet v temi.\n_START_SECTION_\nTretja kitica\n_START_PARAGRAPH_\nV treji kitici lirski subjekt opredeljuje prostor, kjer je mogo\xc4\x8de najti to obliko zaznavanja, ki jo lirski subjekt poimenuje bla\xc5\xbeeno. Lirski subjekt poudarja, da je bla\xc5\xbeena zajezena v nagon. Opredeli tudi naravo bla\xc5\xbeene, da je onkraj dobrega in zlega. Pesnik ji pripi\xc5\xa1e kvalitete, ki stojijo zunaj moralnih norm in sodb. / Nagon, ki ti vlada in sodi/ in ti odmerja korak in izbira dru\xc5\xbeico za no\xc4\x8d./.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cetrta kitica\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8detrti kitici je opredeljena narava te bla\xc5\xbeene, da je sestavljena iz nekak\xc5\xa1ne mo\xc4\x8di, da lahko privla\xc4\x8di k sebi tudi tiste, ki \xc5\xbeivijo razumsko, / ki jim je dana beseda/, da za\xc4\x8dnejo \xc4\x8dutiti in hrepeneti/ v svojega bitja nezavestno temo./ Lirski subujekt se torej obra\xc4\x8da do dolo\xc4\x8denega zaznavnega stanja, za katero je torej zna\xc4\x8dilno, da ni zaznavanje z besedami, da je ne meri duh, da je zajezena v nagon, da po tem stanju hrepenijo tudi tisti, ki jim je dana beseda.\n_START_SECTION_\nSklep\n_START_PARAGRAPH_\nLirski subjekt opredeljuje dva tipa zaznavanja. Prvi je tip, ki je zna\xc4\x8dilen le za \xc4\x8dloveka. To je \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka govorica, ki jo \xc4\x8dlovek uporablja za opredeljevanje sveta okoli sebe, za opredeljevanje samega sebe in za sporo\xc4\x8danje spoznanega drugim ljudem. Za ljudi, ki uporabljajo govor in besedo za spoznavanje in do\xc5\xbeivljanje sveta je zna\xc4\x8dilna uporaba duha, ki namesto, da bi svet okoli sebe odkrival, ga meri. Za \xc4\x8dloveka, ki meri svet okoli sebe in ki uporablja govor, so zna\xc4\x8dilne tudi sodbe, opredeljuje, kaj je dobro in kaj je slabo. Sodbe so lahko zelo subjektivne in nepravi\xc4\x8dne, zmotne, zato so nekaj negativnega, saj \xc4\x8de ima\xc5\xa1 dolo\xc4\x8deno sodbo o dolo\xc4\x8denem predmetu, ga ne vidi\xc5\xa1 v celoti, ampak le delno in zato tvoj pogled nanj ni celosten. Pesnik pa se opredeljuje za drugi tip zaznavanja, to je tip zaznavanja, ki je poleg \xc4\x8dlove\xc5\xa1kim samotarjem, dan tudi \xc5\xbeivalim. To ni zaznavanje s pomo\xc4\x8djo besed, ampak s \xc4\x8dutili, podobjo je, ko \xc4\x8dlovek tava v temi, pa mora naprezati vse \xc4\x8duti ( sluh, voh, otip...), da se giblje po prostoru. Tako je lahko \xc4\x8dlovek za\xc4\x8duden nad stvarmi, \xc4\x8de se ob belem dnev giblje med stvarmi. Prav za tak\xc5\xa1no vrsto zaznavanja ni zna\xc4\x8dilnih vnaprej\xc5\xa1njih sodb, ampak je zaznavanje, ki zaznava vse v celoti in brez razsodb. Lirski subjekt ugotovi, da ta drugi tip zaznavanja sveta \xc4\x8dutijo tudi prvi, ki jim je dana beseda, da \xc4\x8dutijo bla\xc5\xbeenstvo tega tipa zaznavanja in da za\xc4\x8dnejo po njem hrepeneti, da bi se podali v ta svet, ki ga lahko odkrijejo tudi pri samih sebi, pri svoji obliki zaznavanja, / v svojega bitja nezavestno temo/. Gre seveda za metaforo teme, glede spoznavanje sveta. Pesnik opredeli \xc4\x8dloveka kot bitje, ki do\xc5\xbeivlja in spoznava svet razumsko, z besedami, s sodbami, lahko pa do\xc5\xbeivlja in spoznava svet tudi nerazumsko, nekako nagonsko, kot ga vodijo \xc4\x8duti.  Spoznavanje in do\xc5\xbeivljanje z besedami je lahko negativno, se zastrupimo, drugo pa je nekaj nepredvidljivega, nevidnega, postavljenega v temo, ki se je ne zavedamo. Nagrrajeni pa smo z bla\xc5\xbeenostjo, ki nam jo da celostno sprejemanje in do\xc5\xbeivljanje sveta./ Bla\xc5\xbeena, ker \xc5\xa1e tisti, ki jim je dana beseda, / tvoje bla\xc5\xbeenstvo \xc4\x8dutijo in hrepenijo/ v svojega bitja nezavestno temo./'