b'\n_START_ARTICLE_\nBenedetto Croce\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nBenedetto Croce se je rodil 25. februarja 1866 v Pescasseroliju, v italijanski provinci mesta Aquila, de\xc5\xbeela Abruzzi, star\xc5\xa1ema Pasqualeju Croceju in Luisi Sipari Croce. Star\xc5\xa1i Benedetto Croceja so bili zelo strogi in katoli\xc5\xa1ko konzervativni, veliki zemlji\xc5\xa1ki posestniki, ki so podpirali tradicionalne institucije, z minimalnimi in postopnimi spremembami v dru\xc5\xbebi, sovra\xc5\xbeni do osebnosti risorgimenta ter zvesti vladarski dru\xc5\xbebi Burbonom. Pasquale Croce se je ukvarjal zgolj z administracijo dru\xc5\xbeinske lastnine. Leta 1883, pri sedemnajstih letih, je v potresu v vasici Casamicciola na vulkanskem otoku Ischia, ki se nahaja blizu Neaplja, izgubil star\xc5\xa1e in sestro Marijo, njega pa so re\xc5\xa1ili ranjenega izpod ru\xc5\xa1evin. Po nesre\xc4\x8dnem dogodku se je z bratom Alfonsom preselil v Rim k stricu Silviju Spaventi. Pri stricu je bilo okolje bistveno druga\xc4\x8dno kot doma, saj so se v hi\xc5\xa1i strica zbirale osebnosti risorgimenta. Benedetto Croce je v Rimu za\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati pravo, vendar pa se prav zaradi druga\xc4\x8dne konzervativne vzgoje in na\xc4\x8del, ni mogel vklju\xc4\x8diti v rimsko politi\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje._NEWLINE_1886 se je dvajsetletni Croce vrnil v Neapelj, kjer se je aktivno za\xc4\x8del ukvarjati s filozofijo, zgodovino in drugimi humanisti\xc4\x8dnimi vedami. Po vrnitvi v Neapelj v letu 1886 je v Neaplju tudi ostal in \xc5\xbeivel. Leta 1890 je bil Croce med ustanovitelji Dru\xc5\xa1tva za Nine Musi intelektualcev. Od leta 1893 do 1913 je bil v Neaplju v zvezi z Angelino Zampanelli (do njene smrti v letu 1913). Leta 1914 se Croce poro\xc4\x8di v Torinu z Adelo Rossi s katero je imel pet otrok: edinega sina Giulia in \xc5\xa1tiri h\xc4\x8dere Eleno, Aldo, Lidio in Silvio._NEWLINE_Croce je veliko potoval po Evropi, \xc5\xa0paniji, Nem\xc4\x8diji, Franciji in Angliji. S kraljevim odlokom z dne 21.maja 1920 mu je bil podeljen s strani predsednika vlade Giolittija naziv "Plemeniti". _NEWLINE_Do smrti v letu 1952 je bil, med \xc5\xa1tevilnimi italijanskimi krizami in vojnami, aktiven tako na kulturnem kot na politi\xc4\x8dnem prizori\xc5\xa1\xc4\x8du v Italiji._NEWLINE_Umrl je doma v naslanja\xc4\x8du star 86 let 20. novembra 1952 v Neaplju. Pokopan je slavnostno v dru\xc5\xbeinski grobnici na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du Poggioreale v Neaplju.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0olanje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1884 je, v \xc4\x8dasu \xc5\xbeivljenja pri stricu Silviu Spaventi v Rimu, pri\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati pravo na Univerzi La Sapienzi, v Rimu, vendar pa prava nikoli ni do\xc5\xa1tudiral. Obiskoval je predavanja Antonia Labriola o Heglovi moralni filozofiji in kasneje o Karlu Marxu in marksizmu. Slednja predavanja oziroma spoznanja so se odra\xc5\xbeala v njegovih filozofskih delih. Okolje v Rimu mu, glede na konzervativno vzgojo ni preve\xc4\x8d ustrezalo, zato se je leta 1886 vrnil v Neapelj in pri\xc4\x8del s \xc5\xa1tudijem zgodovine in umetnosti. Po objavi prvega pomembnej\xc5\xa1ega dela - spisa "La storia ridotta sotto il concetto generale dell\' arte" se je Croce osredoto\xc4\x8dil v takratno problematiko zgodovine, na \xc5\xa1tudij marksizma in ekonomije. Po \xc5\xa1tiriletnem \xc5\xa1tudiju ekonomskih zakonitosti, ki je mo\xc4\x8dno vplival na Crocejev sistem, se je vrnil na podro\xc4\x8dje estetike in opustil ekonomijo. K tej vrnitvi je pripomogel tudi filozof Giovanni Gentile, s katerim sta si redno dopisovala v pismih od leta 1896 do 1899 in debatirala o problematiki, ki se je pojavila v za\xc4\x8detnih spisih Croceja "La storia ridotta sotto il concetto generale dell\' arte" in "La critica" (letteraria Questioni teoriche"). Filozofa sta si izmenjavala misli o identiteti estetike in lingvistike, o zvezi med estetiko in logiko in med ekonomijo in etiko, o izrazu in misli, dejanju in volji.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dno udejstvovanje\n_START_PARAGRAPH_\nMed najvidnej\xc5\xa1imi Crocejevimi politi\xc4\x8dnimi funkcijami je potrebno omeniti funkcijo poslanca, senatorja in \xc4\x8dlana ustavodajne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine prve italijanske republike, ki je bil zakonodajni organ, ki so ga dr\xc5\xbeavljani novonastale Republike Italije izvolili na referendumu z dnem 2. junij 1946. _NEWLINE_Croce je kratek, a pomemben \xc4\x8das od 15. junija 1920 do 4. junija 1921 zasedel polo\xc5\xbeaj Ministra za \xc5\xa1olstvo Kraljevine Italije v zadnji vladi Giovannija Giolittija. Imenovanje Croceja za \xc5\xa1olskega ministra je bilo daljnose\xc5\xbeno inovativno dejanje za \xc5\xa1olsko politiko in nasploh za politiko. Med svojim mandatom se je boril proti opoziciji socialistov in proti prikriti opoziciji ljudske stranke, ki je bila vedno pripravljena za napad. Na tej poti je, zaradi slabega poznavanja birokratizacije, naletel na kar nekaj te\xc5\xbeav, od \xc5\xa1tevilnih administrativnih kadrov, do \xc5\xa1tudentskih nemirov in celo stavke uslu\xc5\xbebencev ministrstva. V \xc4\x8dasu ministrovanja je imel pomembne naloge. Potrebno je bilo ubla\xc5\xbeiti posledice vojne, ugoditi zahtevam uslu\xc5\xbebencev in u\xc4\x8diteljev po zvi\xc5\xa1anju pla\xc4\x8d, spro\xc5\xbeiti korenito spremembo \xc5\xa1olstva s pomembnimi in dolgoro\xc4\x8dnimi ukrepi, uvesti sistematizacijo "dodatnih" razredov in urediti reformo dr\xc5\xbeavnega izpita. Njegovo ministrovanje ni bilo v celoti uspe\xc5\xa1no. Crocejevo ministrsko izku\xc5\xa1njo hkrati prikazujejo kot uspeh (razvil je reformo javnega izobra\xc5\xbeevanja) in polom (tako na primer ni uspel z reformo dr\xc5\xbeavnega izpita). Croce je v obdobju od 1900 do 1914 in tudi kasneje sodeloval z Giustinom Fortunatom, kot nacionalni voditelj liberalno-demokratske kulture. Njuna naloga je bila inspiratorska vloga mlademu gibanju, ki je imel nalogo, da obnovi politi\xc4\x8dno "vladanje" in \xc5\xbeivljenje me\xc5\xa1\xc4\x8danskih strank. Croce je bil tudi predsednik italijanske liberalne stranke vse do 30 novembra 1947._NEWLINE_V \xc4\x8dasu od 22. aprila 1944 do 27. julija 1944 (ko je odstopil) je zasedal polo\xc5\xbeaj Ministra brez listnice v Kraljevini Italiji. Croce je bil tudi senator Kraljevine Italije v obdobju od 26. januarja 1910 do 25. junija 1946. Kot \xc4\x8dlan parlamentarne skupine Nacionalne demokratske unije, liberalne stranke Italije je bil \xc4\x8dlan Ustavne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine. Croce je na koncu zasedel politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj kot senator Italijanske Republike. Leta 1946 je v Neaplju ustanovil Italijanski in\xc5\xa1titut za zgodovinske \xc5\xa1tudije. V obdobju od 1949 do 1952 pa je bil tudi predsednik mednarodnega zdru\xc5\xbeenja PEN.\n_START_SECTION_\nVloga\n_START_PARAGRAPH_\nCroce je imel neizmeren intelektualen vpliv na ostale intelektualce in javno mnenje. S svojimi deli je sam obujal "mrtve" in pozabljene avtorje, tako, da jih je ponovno bral, jim sku\xc5\xa1al preko svojih del vdahniti \xc5\xbeivljenje in jih s tem prenoviti v svoje sodobnike ter spodbujal natise njihovih del. Croce je bil zelo pripaden preteklosti, naj bo to v filozofiji, zgodovini ali umetnosti, saj ni dopu\xc5\xa1\xc4\x8dal, da bi preteklost minila. Crocejeva filozofija kmalu po svojem nastanku prevzame vodilno vlogo v narodovi kulturi in veliko prispeva k njenemu razvoju in usmeritvi. Kot nasprotnik fa\xc5\xa1izma in pisec velikih zgodovinskih del je po I.svetovni vojni postal neke vrste narodov moralna vest, simbol in opora nasprotnikom re\xc5\xbeima. Vendar pa vpliv Croceja ni bil zgolj intelektualen, marve\xc4\x8d tudi civilen - v kulturnem \xc5\xbeivljenju po sami zdru\xc5\xbeitvi Italije. Kritiki Croceja so ga skupaj z Gentilijem obto\xc5\xbeili, da sta odgovorna za italijanski provincializem in da sta ustvarila neoidealisti\xc4\x8dno "diktaturo". Croce naj bi se, po tem, ko so ga v koncem zadnjega stoletja ponovno za\xc4\x8deli obravnavati in preu\xc4\x8devati, preve\xc4\x8d oklepal vrednot svobode in civilizacije. Croce in Genitile sta bila dvajset let prijatelja in sodelavca, kasneje pa ju je lo\xc4\x8dila razli\xc4\x8dna politi\xc4\x8dna izbira, predvsem Genitilejevo opredeljevanje za fa\xc5\xa1izem in nasprotno Crocejevo trdno nasprotovanje fa\xc5\xa1izmu. Zaradi trdnega nasprotovanja fa\xc5\xa1izmu postane Croce \xc5\xa1e pred smrtjo leta 1952 intelektualna legenda.\n_START_SECTION_\nVsestranski Croce\n_START_PARAGRAPH_\nCrocejev opus ustvarjanja obsega preko sto knji\xc5\xbenih publikacij in ogromno \xc5\xa1tevilo \xc4\x8dlankov v najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih filozofskih revijah. Crocejevo delo se razteza od literarne kritike (kot na primer Ruzantejev realizem) do estetike, od logike do zgodovinopisja in od etike do politi\xc4\x8dne teorije. \xc4\x8clanki so objavljeni tudi v publikacijah s podro\xc4\x8dja zgodovine in literarne kritike. V slovenski jezik je bila prevedena zgolj ena knjiga, ki obravnava zgodovinsko tematiko - Zgodovina Evrope v 19. stoletju, ki jo je prevedel leta 1934 Stanko Leben. Croce postavlja lastno filozofsko prepri\xc4\x8danje na vrh zgodovinskega razvoja, \xc4\x8deprav ves \xc4\x8das zaradi kritike tudi dopu\xc5\xa1\xc4\x8da mo\xc5\xbenost nadaljnjega zorenja misli. Croce je v pismu Vittoriu Enzu Alfieriju zapisal: " Danes filozof ne sme biti \xc4\x8disti filozof, temve\xc4\x8d mora opravljati poklic in predvsem poklic \xc4\x8dloveka"._NEWLINE_Delo Croceja delijo v tri obdobja: zgodovinski, literarni in dialog z marksizmom, filozofski v \xc5\xa1tudiju filozofije duha ter zgodovinski._NEWLINE_Croce je od leta 1906 do leta 1950 pisal "dnevnik", v obliki "delovne knji\xc5\xbeice", v kateri je zapisoval svoja opa\xc5\xbeanja zgodovinarja, filozofa in literarnega kritika. Z zapiski v dnevniku, na tiso\xc4\x8dih straneh rokopisa, si je Croce iz dneva v dan zapisoval svoje delo, z namenom, da bi se nadziral. Do leta 1925 so njegove bele\xc5\xbeke skoraj izklju\xc4\x8dno sledile filozofskim, literarnim in zgodovinskim \xc5\xa1tudijam, po tem pa je vedno bolj \xc5\xa1lo za zapiske o politi\xc4\x8dnih dogodkih ali razmi\xc5\xa1ljanjih, ki so samega Croceja zaznamovali.\n_START_SECTION_\nEstetika in intuicija\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1893 pod vplivom \xc5\xa1tudija zgodovine in umetnosti Croce objavi svoje prvo filozofsko delo "La storia ridotta sotto il concetto generale dell\' arte" in leto kasneje "La critica" (letteraria Questioni teoriche" ). S prvo pomembnej\xc5\xa1o \xc5\xa1tudijo La storia ridotta sotto il concetto generale dell\' arte se Croce vklju\xc4\x8di v takratno evropsko, \xc5\xa1e posebno pa nem\xc5\xa1ko debato o naravi zgodovine. Njegov zaklju\xc4\x8dek je, da je zgodovina umetnost, saj ustvarjamo bodisi znanost bodisi ustvarjamo umetnost. Iz njegovega dela je mogo\xc4\x8de zaklju\xc4\x8diti, da \xc4\x8de zgodovina ni znanost, mora biti umetnost. Croce s slednjim delom - spisom prvi\xc4\x8d izrazi tudi svoje misli o estetiki. Zanimivo je, da Croce skoraj vse misli, ki jih podaja v tem delu, kasneje spremeni. Croce obdr\xc5\xbei tradicionalno pozicijo De Sanctisa in Hegla in sprejme razlikovanje med razli\xc4\x8dnimi umetnostmi, kot so likovna, glasbena, literarna itd. in zagovarja tezo, da ima umetnost za svoj cilj producirati lepoto. V svojem delu razlikuje med naravno in umetno lepoto. _NEWLINE_Po ve\xc4\x8dletnem dopisovanju s filozofom Giovannijem Gentilejem Croce, ki \xc5\xbee za\xc4\x8drta svoj filozofski sistem, v katerem je estetika ena izmed oblik duha, leta 1900 (izid knjige je dve leti kasneje) pripravi knjigo Estetika kot znanost izraza in splo\xc5\xa1ne lingvistike (Estetica come scienza dell\'espressione e linguistica generale)._NEWLINE_Spoznavna estetika je ravno v Crocejevih delih do\xc5\xbeivela eno najbolj energi\xc4\x8dnih in radikalnih uresni\xc4\x8ditev, ki v knjigi "Estetica come scienza dell\' espressione e linguistica generale" in kasnej\xc5\xa1ih delih izdela zapleten izviren nauk, v katerem odredi estetiki izredno pomembno mesto. Croce namre\xc4\x8d izhaja iz postavke, da sta si intuicija (filozofsko izro\xc4\x8dilo jo \xc5\xa1teje za obliko v\xc3\xa9denja, ki je v neposrednem odnosu s svojim predmetom) in izraz istovetna; s tem pa pove\xc5\xbee v bistvu spoznavno sposobnost, kot je intuicija, z izrazom, ki ga filozofsko izro\xc4\x8dilo \xc5\xa1teje za vnanji odsev \xc4\x8dasa. Po Crocejevem je intuicija sopomenka za umetnost, izraz pa prav tako ena\xc4\x8di z umetnostjo in je tako za Croceja intuicija brez izraza popolnoma nepredstavljiva._NEWLINE_Ker je Croce svojo pozicijo glede estetike v nadaljevanju spreminjal, zato pri njem govorimo o treh fazah: prva faza je "Estetica" (1902), spis "Problemi di estetica" (1910) in "Breviario (di estettica)" (1913); drugo fazo predstavljajo spisi "Il Ceraterre di totalita dell\' espressione artistica" in "L\' arte come creazione come fare" (v zbirki "Nuovi saggi di estetica" leta 1920) in tretjo fazo predstavlja knjiga "La Poesia" iz leta 1936. Ker je zmeda med poetiko in retoriko ustvarila zmedo med poezijo in literaturo (prozo) jo Croce obdela prav v "La Poesia". _NEWLINE_V Estetiki dvajsetega stoletja Croce pripisuje estetiki prvorazredno vlogo in se vra\xc4\x8da v vlogo prvorazrednega avtorja, trdi, da prava filozofija ne priznava ne dejstev ne zgodovinskih pripetljajev. Ena glavnih tez Crocejeve estetike je identifikacija umetnosti in jezika, vsaj na kategorialni ravni._NEWLINE_\xc5\xa0tudija oziroma spis \xc4\x8cista intuicija in liri\xc4\x8dni zna\xc4\x8daj umetnosti (L\' intuizzione pura e il carattero lirico dell\'arte), spis,ki je prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1el v knjigi "Problemi di estetica e contributi alla storia dell\' estetica italiana" - 1910, daje pomembno podlago razumevanju obnovljenega interesa. Umetnost je "\xc4\x8dista intuicija", ker je brez vsakega intelektualnega elementa. Njena vsebina je \xc4\x8dustvo (il sentimento). Intuicija je nezdru\xc5\xbeljivo povezana z ekspresijo, kar je Croceju sprva pomenila mo\xc5\xbenost, da v okvirih renesan\xc4\x8dnega humanizma in modernisti\xc4\x8dnega razsvetljenstva oblikuje problem spoznavanja, pri tem pa ne dopusti pozitivizmu pravico do razsojanja, katera vrsta izraza edina ustreza resnici.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nV Crocejevih delih ni mogo\xc4\x8de zaznavati oz. iskati "splo\xc5\xa1nih filozofskih problemov", temve\xc4\x8d je v njegovi predstavljeni filozofiji potrebno videti tisti problem oziroma niz problemov, ki so pomembni v danem trenutku, ki so bli\xc5\xbeji \xc5\xbeivljenju in so hkrati njegov odraz. _NEWLINE_Crocejevo delo Filozof izra\xc5\xbea glavne zna\xc4\x8dilnosti po katerih se Crocejevo delovanje razlikuje od tradicionalnih filozofov. V delu Croce zavzema stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da filozofska misel ni razvoj misli iz druge misli, marve\xc4\x8d kot misel zgodovinske resni\xc4\x8dnosti. S tem je bil Croce bli\xc5\xbeje intelektualcem anglosaksonskega sveta, ki so v svojih delih izra\xc5\xbeali zdrav razum, ki je bil podkrepljen z razmi\xc5\xa1ljanjem in kritiko za re\xc5\xa1evanje moralnih in dejanskih problemov._NEWLINE_Ker noben sistem ni popoln, so filozofi radi kritizirali Crocejevo delo. Prav sodelovanje z Gentilejem, ko gre za dva filozofa istega \xc4\x8dasa, se ka\xc5\xbee v njegovih delih v obdobju med drugo izdajo Crocejeve Logike (1909) in izidom Gentilejeve "Teoria generale dello spirito come atto puro" (1916). Gentile je nakazoval na te\xc5\xbeavnost zdru\xc5\xbeitve \xc5\xa1tirih oblik dejavnosti duha pri Croceju v eno razumno dejanje. Med oblikami duha gre pri Gentileju za logi\xc4\x8dno povezavo, pri Croceju pa za kronolo\xc5\xa1ko. _NEWLINE_Crocejeva Estetika je med italijanskimi filozofi spro\xc5\xbeila burne odzive, ker je v tem \xc4\x8dasu v Italiji vladala bolj pozitivisti\xc4\x8dna tendenca, Croce pa je napisal svojo filozofijo kot idealisti\xc4\x8dno, kot reakcijo na pozitivisti\xc4\x8dne tendence. Crocejeva filozofija ni bila popolnoma idealisti\xc4\x8dna. Glavna pomanjkljivost je bila, da Croce ni presegel dualizma med objektom in subjektom, saj pri njegovi filozofiji umetnosti umetnik \xc5\xa1e vedno producira objekt, ki se nahaja izven njega._NEWLINE_Po izidu Logike (1905) so se o\xc4\x8ditki italijanskih heglovcev na dela Croceja pove\xc4\x8dali, zato je Croce za\xc4\x8del s \xc5\xa1tudijem Hegla, saj je imel pomanjkljivo znanje o Heglovem idelaizmu. Svoj napredek in \xc5\xa1tudij poka\xc5\xbee v delu Indagini su Hegel e schiarimenti filosofici. \xc5\xa0e vedno pa se v njegovem delu ka\xc5\xbee dualizem med objektom in subjektom, saj se njegov subjekt \xc5\xa1e vedno ne zdru\xc5\xbei popolnoma z objektom, \xc4\x8deprav sta ujeta skupaj. V enem od naslednjih spisov Croce ukine zagovarjani dualizem.\n_START_SECTION_\nCroce literarni kritik\n_START_PARAGRAPH_\nCroce razdeli oz. klasificira literaturo na \xc5\xa1tiri skupine, tako prva zajema dela, katerih vsebina je \xc4\x8dustvo, ki je olep\xc5\xa1ano in literarno obdelano. Prav ta prva skupina je tudi najbolj podobna poeziji, vendar pa je med njima razlika, saj je v literaturi \xc4\x8dustvo le \xc4\x8dustvo do individualnega in se nikoli ne dvigne na raven \xc4\x8dustva do \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva. Druga skupina so literarna dela z govorni\xc5\xa1ki motivi. Croce sem uvr\xc5\xa1\xc4\x8da vse tekste, ki propagirajo ideje, demonstrirajo tezo ali re\xc5\xa1ujejo probleme. V to skupino uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo drame, novele, pesmi itd. s politi\xc4\x8dnim in socialnim ali domoljubnim namenom. Med tretjo skupino uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo dela za zabavo (grozljivke, srhljivke, ljubezenske romane, humoreske, policijske romane). Pou\xc4\x8dna literatura, ki se \xc5\xa1iri od filozofije do znanstvenih traktatov, zgodovine, sociologije, medicine itd. spada v zadnjo \xc4\x8detrto skupino literature._NEWLINE_Croce je zaupal Giovanniju Laterzi, ki je po posvetu s Crocejem konec decembra 1901 ustanovil zalo\xc5\xbeni\xc5\xa1ko hi\xc5\xa1o, v januarju 1903 izdajanje svoje revije "La Critica", kasneje pa \xc5\xa1e vsa svoja dela. Njuno sodelovanje preko zalo\xc5\xbeni\xc5\xa1ke hi\xc5\xa1e, kjer je Croce objavljal \xc5\xa1tevilna dela, je trajalo \xc5\xa1tirideset let in se je po smrti Laterze nadaljevalo z njegovimi nasledniki v vodstvu zalo\xc5\xbeni\xc5\xa1ke hi\xc5\xa1e._NEWLINE_S prvimi teksti o marksizmu, z velikim uspehom Estetike, z ustanovitvijo revije "La Critica" in z izidom ostalih zvezkov sistema ("La Filosofia della Pratica" in "La Logica") Croce postane ne le znan italijanski u\xc4\x8denjak, marve\xc4\x8d navdihovalec ve\xc4\x8dine tistega, kar so v Italiji izdajali s podro\xc4\x8dja filozofije, literature in zgodovine.\n_START_SECTION_\nCroce kot zgodovinar\n_START_PARAGRAPH_\nCroce ni bil le filozof, ampak tudi kot omenjeno zgodovinar in literarni kritik. Croce je v Literarni kritiki (1894) in kasneje v Estetiki sku\xc5\xa1al re\xc5\xa1iti problem sodbe, ki si ga kritika postavlja. Pri tem gre za dve tendenci, historizem in estetizem, Croce pa je problem re\xc5\xa1il s sintezo obeh, saj so po njegovem zgodovinske informacije, ki omogo\xc4\x8dajo podo\xc5\xbeivljanje podob in \xc4\x8dustev, ki so prisotna v delu, nujne za razumevanje umetni\xc5\xa1kega dela, Tako je po Crocejevem prvi korak kritike filolo\xc5\xa1ki in zgodovinski, ki ponudi vse pojasnitve teksta in zgodovinske informacije, ki so nujne za razumevanje dela, v drugem koraku pa potem nastopi okus, ki poustvari in u\xc5\xbeiva umetni\xc5\xa1ko delo._NEWLINE_Kot nasprotnik fa\xc5\xa1izma zapi\xc5\xa1e velika dela o zgodovini:  Zgodovina Italije v 19. stoletju (Storia d\' Italia nel secolo decimonono), Zgodovina Evrope v 19. stoletju (Storia d\' Europa nel secolo decimonono) in Zgodovina italijanskega baroka. Prav Zgodovina Evrope v 19. stoletju ozna\xc4\x8duje Croceja kot najve\xc4\x8djega sodobnega italijanskega filozofa slovenskemu razumni\xc5\xa1tvu. Croce je v Zgodovini Evrope v 19. stoletju podvrgel kriti\xc4\x8dnemu razglabljanju vse va\xc5\xbenej\xc5\xa1e dogodke, pojave in idejne struje prej\xc5\xa1njega stoletja, da bi dobil jedro problema tega veka. Odkril jo je v pojavu, ki najbolj ozna\xc4\x8duje omenjeno dobo, \xc4\x8deprav ni njena iznajdba in last. Ta pojav je svoboda. Knjiga Zgodovina Evrope v 19. stoletju ni obi\xc4\x8dajna \xc5\xa1olska knjiga, saj se bolj kot zgodovinsko dogajanje v njej ka\xc5\xbeejo psiholo\xc5\xa1ke, ideolo\xc5\xa1ke, religiozne, filozofske in znanstvene reakcije in akcije, ki nastajajo v zvezi s politi\xc4\x8dnimi, socialno-ekonomskimi in tehni\xc4\x8dnimi spremembami tega usodno va\xc5\xbenega stoletja. Zgodovina Evrope ni le zgodovina liberalizma, marve\xc4\x8d tudi njegova obramba, zagovor. Croceja zanima \xc5\xa1irjenje "svobodeveroizpovedi" in konflikti, ki jih je vzbujalo to gibanje, sile, ki so se spro\xc5\xa1\xc4\x8dale pod njegovim vplivom in dognanja, s katerimi je to zna\xc4\x8dilno "verstvo" 19. stoletja osvetlilo nadaljnjo pot \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva k njegovi izpopolnitvi in sre\xc4\x8di. Zgodovina Evrope je razdeljena v deset obse\xc5\xbenih poglavij in tako v prvem razpravlja o svobodi kot verstvu tega stoletja, v drugem o religioznih verstvih, ki so nasprotovali veri in svobodi, v tretjem ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8de karakterizira romantizem in njegovo mesto v duhovni vsebini 19. stoletja, v \xc4\x8detrtem poglavju je opisana doba restavracije absolutizma od 1815 do 1830, v naslednjem poglavju je govora o napredku liberalnega gibanja v letih 1830 do 1847, \xc5\xa1esto poglavje ozna\xc4\x8duje obdobje liberalno-nacionalne in demokratsko-socialne revolucije v letih 1848 do 1851, v naslednjem so predstavljeni pojavi v letih 1851 do 1870, v obdobju, ko je v Italiji liberalno-nacionalno gibanje preplavilo Evropo. Ker je leto 1870 izjemno pomembno, ko Evropa do\xc5\xbeivi triumf nacionalno-liberalnega duha, ko pride do zedinjenja Nem\xc4\x8dije, mu Croce nameni celotno osmo poglavje. Liberalno dobo v letih od 1871 do 1914 predstavi v devetem poglavju in v desetem zadnjem poglavju Croce govori o razvoju mednarodne politike, o aktivizmu in o pripravah na svetovno vojno. Knjigo zaklju\xc4\x8duje z epilogom, v katerem Croce ori\xc5\xa1e svoje poglede na evropski polo\xc5\xbeaj po svetovni vojni._NEWLINE_Croce je veliki opazovalec in hkrati zagovornik svobode. Croce smatra, da bo svoboda imela v vseh \xc4\x8dasih visoko ceno za \xc4\x8dloveka, \xc4\x8de ne bo hotel biti samo glava v \xc4\x8dredi. Za osnovni problem \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega so\xc5\xbeitja, ki je problem svobode, je nujna liberalna vladavina. Prav tako poudarja ogromno vrednost individualne svobode za razvoj \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva kot naravne protiute\xc5\xbei proti nevarnosti, ki ji je izpostavljena vsaka \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka civilna vladavina in se lahko izrodi v neznosen absolutizem. Crocejevo stali\xc5\xa1\xc4\x8de za \xc4\x8das prve svetovne vojne je nevtralno in tudi za \xc4\x8das vojne v svojih delih prikazuje, kateri intelektualni in moralni, s tem pa tudi socialni interesi tudi danes prevladujejo v njegovem filozofskem in literarnem delovanju. Croce je ta svoj pogled tem \xc4\x8dasu predstavil v knjigi Vojne strani (Italija od leta 1914 do 1918, objavljeno v Laterzi). Croce vidi v trenutku miru trenutek vojne, v momentu vojne pa ta isti mir, hkrati pa se bori, da ne bi bile nikoli uni\xc4\x8dene mo\xc5\xbenosti posredovanja med tema momentoma. Po vojni nastopi mir in slednji pripelje do drugih skupin vladajo\xc4\x8dih in misle\xc4\x8dih, kot so obstojale pred samo vojno. Po Crocejevem morajo biti intelektualci tisti, ki vladajo, in ne tisti katerim drugi vladajo, oni ustvarjajo ideologijo, da lahko drugim vladajo. S tem Croce zastopa stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da velika politika vlada mali.\n_START_SECTION_\nCrocejev odnos do religije v povezavi s filozofijo\n_START_PARAGRAPH_\nPo letu 1920 se je Croce pri\xc4\x8del zanimati za podro\xc4\x8dje zgodovinopisja in politi\xc4\x8dne publicistike, kar se je odra\xc5\xbealo na njegovi odprtosti do materiala, ki je prihajal iz Francije in Velike Britanije. Velik pomen za razumevanje Crocejevih del v zgodovini italijanske kulture je njegov odnos do religije oz. vere. Za Croceja je vera koncepcija realnosti z moralo, ki odgovarja tej koncepciji, prikazana v mitolo\xc5\xa1ki obliki. Religija je zato vsaka filozofija, vsak pogled na svet, \xc4\x8de je postal ta pogled "vera" razumljena kot spodbuda za samo ukrepanje. Croce pa je vendarle zelo previden do tradicionalne religije. Najve\xc4\x8dji odmik od tradicionalne vere je zavzel v IV. poglavju Fragmenti etike, v Religiji in du\xc5\xa1evnem miru (1916 oz. 1917). Crocejevo filozofijo so prou\xc4\x8devali \xc4\x8dlani katoli\xc5\xa1ke neosholasti\xc4\x8dne skupine, saj je dejansko Croce reformator religije, saj mu uspe lo\xc4\x8ditev intelektualcev od kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva._NEWLINE_Ob predstavitvi njegovega \xc5\xa1irokega filozofskega delovanja, predvsem tudi teorijo umetnosti in ostalih elementov njegove filozofije, pa je potrebno zaradi bolj\xc5\xa1ega razumevanja njegovega filozofskega sistema poznati tudi zgodovinski pregled dogajanj v Italiji in Evropi, ki so zaznamovala Crocejeva dela. Znana je Crocejeva teza, da se umetnika oziroma filozofa, ne more obravnavati, ne da bi ga uvrstili v njegov \xc4\x8das. Croce, ki je \xc5\xbeivel od 1866 do 1952 je do\xc5\xbeivel najbolj dramati\xc4\x8dne trenutke italijanske civilizacije, to je \xc4\x8das pred prvo svetovno vojno, po njej in za\xc4\x8detek druge svetovne vojne. Vsa ta dogajanja v Italiji in svetu so se odra\xc5\xbeala v njegovi misli in njegovih delih. Ob nastopu I. svetovne vojne in z nastankom Crocejeve avtonomne politi\xc4\x8dne misli se izoblikuje nova Crocejeva filozofija, "ki se vedno bolj usmerja na eti\xc4\x8dne pogoje, ki omogo\xc4\x8dajo filozofijo". _NEWLINE_Croce je v za\xc4\x8detku svetovne vojne pisal tudi duhovno avtobiografijo. V slednji Croce vidi vi\xc5\xa1ek filozofiranja v premagovanju za\xc4\x8dasnih likov "teorije" in se ho\xc4\x8de posvetiti razmi\xc5\xa1ljanju o konkretnih silnicah zgodovine. Croce v \xc4\x8dasu prve svetovne vojne med filozofskima polo\xc5\xbeajema nevtralizmom in intervencionalizmom, se obrne k prvemu skupaj z liberalnimi stali\xc5\xa1\xc4\x8di.\n_START_SECTION_\nPolitika in Crocejeva razmi\xc5\xa1ljanja o dr\xc5\xbeavi\n_START_PARAGRAPH_\nV zadnjih Crocejevih duhovnih delih so znana dela o politiki. Croce v delu Etika in politika govori o "dr\xc5\xbeavi" in kje jo je mogo\xc4\x8de najti. Tako je v zvezi z dr\xc5\xbeavo pomemben Crocejev izrek, da dr\xc5\xbeave ni potrebno vedno iskati oz. nanjo gledati kot na dru\xc5\xbebeno ustanovo, saj jo je mogo\xc4\x8de najti tudi v revolucionarnih strankah. Lahko se resni\xc4\x8dno zgodi, da politi\xc4\x8dno in moralno upravljanje ozemlja v dolo\xc4\x8denem trenutku ne izvr\xc5\xa1uje zakonita oblast, temve\xc4\x8d neka "privatna " stranka, pa tudi neka revolucionarna stranka. Prav ta izrek je po mnenju nekaterih pomemben za razumevanje Crocejeve zgodovine in politike._NEWLINE_V njegovi Politiki je prepoznati vse zna\xc4\x8dilnosti Crocejeve filozofije duha, kateri je bil zvest ves \xc4\x8das od za\xc4\x8detkov svojega delovanja. Po Croceju politi\xc4\x8dno dejavnost vodi smoter koristnosti, ki pa sam po sebi ni ne moralen ali imoralen, marve\xc4\x8d a-moralen._NEWLINE_\xc4\x8ceprav se je Croce politi\xc4\x8dno udejstvoval, pa nikoli ni bil podpornik kak\xc5\xa1ne (organizirane) politi\xc4\x8dne stranke. Crocejev esej Kultura in moralno \xc5\xbeivljenje, objavljen v Uniti, predstavlja njegovo videnje glede politi\xc4\x8dnih gibanj, strank in njihovih programov, ki po njegovem mnenju ne morejo biti trajni, dogmatski programi, marve\xc4\x8d je potrebno te\xc5\xbeiti k temu, da v vsakem obdobju re\xc5\xa1uje teko\xc4\x8de, aktualne politi\xc4\x8dne probleme. V slednjem delu Croce trdi, da kljub svoji naravi demokratskim tendencam (saj filozof ne more biti ne demokrat). Croce ni prebavljal demokracije, dokler ta ni dobila primesi filozofije prakse, ki je kot je poznano, ki je prepletena z nem\xc5\xa1ko klasi\xc4\x8dno filozofijo. Za \xc4\x8das vojne je Croce trdil, da je to vojna filozofije prakse._NEWLINE_Croce v biografiji \xc5\xbdivljenjepis Alessandra Caracciola (Vite di avventure di fede e di passione), markiza di Vica opisuje \xc5\xbeivljenje neapeljskega gospoda, ki se je spreobrnil v kalvinizem in opustil vse svoje dobrine, dru\xc5\xbeino in \xc4\x8dasti, ki so mu pripadale na dvoru Karla V., da bi sledil svoji veri in za\xc5\xbeivel novo \xc5\xbeivljenje v reformirani \xc5\xbdenevi. Croce sebi pripisuje enako grenko usodo, kot je tista, ki je zaznamovala in zlomila \xc5\xbeivljenje markiza di Vica tj. neizmerna zvestoba svojim idejam in tudi morebitne posledice te zvestobe, kot so izgon, zapustitev domovine in odpoved ljubezni.'