b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Nabergoj\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nNabergojev o\xc4\x8de se je kot posestnik z Vipavskega poro\xc4\x8dil na Prosek, kjer je 28. maja 1835 rojenemu sinu Ivanu namenil podoben poklic. Ivan je dokon\xc4\x8dal le osnovno \xc5\xa1olo, kasneje se je veliko izobra\xc5\xbeeval sam. Pomagal je pri gradnji miramarskega gradu v letih 1855\xe2\x88\x921860, kjer je spoznal nadvojvodo Maksimiljana. Leta 1862 je objavil svoj prvi \xc4\x8dlanek v Bleiweisovih Kmetijskih in rokodelskih novicah. Leto pozneje je Bleiweisa nagovoril v imenu primorskih Slovencev ob dvajsetletnici izdaje Novic. Leta 1864 postane prvi\xc4\x8d \xc5\xbeupan Proseka, leto kasneje pa se v\xc4\x8dlani v tr\xc5\xbea\xc5\xa1ko delegacijo, ki je prinesla dunajskemu cesarju vdanostno izjavo. Leta 1866 prvi\xc4\x8d zasede mesto mestnega oz. de\xc5\xbeelnega svetovalca v Trstu in to ostane skoraj do svoje smrti. \xc5\xbde od vsega za\xc4\x8detka je sku\xc5\xa1al v tr\xc5\xbea\xc5\xa1kem mestnem svetu najti diplomati\xc4\x8den na\xc4\x8din sodelovanja z napadalno in Slovencem sovra\xc5\xbeno italijansko ve\xc4\x8dino. Nekateri Slovenci iz tr\xc5\xbea\xc5\xa1ke okolice so mu zaradi tega o\xc4\x8ditali mla\xc4\x8dnost. So\xc4\x8dasno je Nabergoj \xc5\xa1iril obmo\xc4\x8dje svojega javnega dela, 18. oktobra 1868 je bil med govorniki na \xc5\xa1empa\xc5\xa1kem taboru in se zavzemal za samostojnost in enakost slovenskega jezika v javnem prostoru ter rabo slovenskega jezika na Univerzi v Ljubljani. Bil je tudi odbornik bri\xc5\xa1kega in piv\xc5\xa1kega tabora v letu 1869. kot tr\xc5\xbea\xc5\xa1ki mestni svetovalec je zahteval, da se uveljavi upravna lo\xc4\x8ditev tr\xc5\xbea\xc5\xa1ke okolice od mesta in se zavzemal za enakopravnost sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine v rabi tr\xc5\xbea\xc5\xa1kega magistrata, ponovno uvedbo \xc5\xbeupanov v tr\xc5\xbea\xc5\xa1ki okolici ter vpeljavo slovenskih \xc5\xa1ol v tr\xc5\xbea\xc5\xa1kem mestu in okolici. Po izglajenju nesoglasjih v vrstah tr\xc5\xbea\xc5\xa1kih Slovencev je bil Nabergoj leta 1873 izvoljen v dunajski dr\xc5\xbeavni zbor. Ponovno je bil izvoljen \xc5\xa1e trikrat: leta 1879, 1885 in 1891. Vsak ponovna izvolitev je pomenila zmago slovenskega narodnja\xc5\xa1kega tabora v zamejskem prostoru. Mandat mu je uspelo ohraniti do leta 1897, a se je zaradi pove\xc4\x8danja italijanskih volivcev mo\xc4\x8d nato prenesla na italijansko stran - politiku Mauronerju. Ve\xc4\x8d let se je Nabergoj kot dr\xc5\xbeavni poslanec boril za pravice slovenske manj\xc5\xa1ine v Trstu, predvsem pa je postavljal v ospredje problem \xc5\xa1olstva na Primorskem. V letih 1875\xe2\x88\x921891 je sodeloval pri ustanavljanju razli\xc4\x8dnih gospodarskih organizacij Slovencev na tr\xc5\xbea\xc5\xa1kem in vodil njihovo prvo politi\xc4\x8dno dru\xc5\xa1tvo Edinost, ki ga je vodil celih 15 let. Leta 1891, ko ga je Cesar Franc Jo\xc5\xbeef I. odlikoval z vite\xc5\xa1kim kri\xc5\xbecem, je sledila zamenjava predsedni\xc5\xa1tva dru\xc5\xa1tva Edinost z Hrvatom Matkom Mandi\xc4\x87em in Nabergoj je, zaradi nestrinjanja s hrva\xc5\xa1kimi politi\xc4\x8dnimi na\xc4\x8deli, zapustil dru\xc5\xa1tvo. Po zadnjem neuspehu na dr\xc5\xbeavnozborskih volitvah leta 1897 je Nabergoj prenehal s politi\xc4\x8dnim udejstvovanjem. Tr\xc5\xbea\xc5\xa1ki Slovenec Ivan Nabergoj umre v rodnem Proseku 10. septembra leta 1902.'