b'\n_START_ARTICLE_\nMarkomanske vojne\n_START_SECTION_\nOzadje\n_START_PARAGRAPH_\nV letih po smrti cesarja Antonina Pija so za\xc4\x8deli z vseh strani napadati Rimsko cesarstvo. Vojna s Partskim cesarstvom, ki je trajala od leta 161 do 166, se je sicer kon\xc4\x8dala z zmago Rimljanov, vendar je imela daljnose\xc5\xbene posledice. Vojaki, ki so se vrnili z vzhodnega boji\xc5\xa1\xc4\x8da, so s seboj prinesli  tako imenovano Antoninovo kugo, ki je po sodobnih ocenah zahtevala okoli pet milijonov \xc5\xbeivljenj, kar je mo\xc4\x8dno oslabilo rimsko dr\xc5\xbeavo. Isto\xc4\x8dasno so se v Srednji Evropi za\xc4\x8deli  prvi premiki v preseljevanju ljudstev. Goti so se za\xc4\x8deli seliti proti zahodu in pritiskati na tam naseljena germanska plemena, kar je spro\xc5\xbeilo vdore germanskih in drugih plemen preko severne meje v Rimsko cesarstvo, predvsem v Galijo in preko Donave v Panonijo in Mezijo.\n_START_SECTION_\nPrvi napadi\n_START_PARAGRAPH_\nPrve napade  Hatov in Havkov na provinci Retijo in Gornjo Germanijo, ki so se za\xc4\x8deli leta 162 in se nadaljevali do leta 165, so Rimljani dbili. Konec leta 166 ali na za\xc4\x8detku leta 167 je Panonijo napadla vojska najmanj 6.000 Langobardov in Lakringov. Zlahka so porazili lokalne rimske voja\xc5\xa1ke enote (veksilacije I. legije Adiutrix pod Kandidovim in I. alo  Ulpia Contariorum pod Vindeksovim poveljstvom), kar je pomenilo za\xc4\x8detek prave vojne. Po rimskem porazu se je za\xc4\x8del voja\xc5\xa1ki guverner Panonije Mark Jalij Bas pogajati  z enajstimi sovra\xc5\xbenimi plemeni. Vlogo posrednika  je igral od Rima odvisni markomanski kralj Balomar. Sprti strani sta se dogovorili za premirje in umik plemen z rimskega ozemlja, trajnega miru pa  nista dosegli. Istega leta so Vandali (Astingi in Lakringi) in sarmatski Jazigi napadli Dakijo in ubili njenega guvernerja Kalpurnija Prokula. Rim je zato iz Spodnje Mezije v Gornjo Dakijo premestil  V. makedonsko legijo, v kateri so bili veterani partske vojne.\n_START_SECTION_\nRimski pohod v Panonijo (168)\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu, ko je po cesarstvu razsajala kuga, Mark Avrelij ni mogel posredovati, zato je na\xc4\x8drtovani vojni pohod prelo\xc5\xbeil na leto 168. Spomladi tega leta je skupaj z Lucijem Verom krenil iz Rima in ustanovil svoj sede\xc5\xbe v Ogleju. Oba cesarja sta skupaj nadzirala reorganizacijo obrambe Italije in Ilirika, ustanovila dve novi legiji (Legio II Italica in Legio III Italica) in od\xc5\xa1la v Panonijo. Ko so Markomani in Viktuali, ki so preko Donave vdrli v Panonijo, izvedeli, da se Karnuntu pribli\xc5\xbeuje cesarska vojska, so se po pri\xc4\x8devanju Historiae Augustae umaknili in zagotovili, da ne bodo ve\xc4\x8d vdirali v Panonijo. Oba cesarja sta se pred zimo vrnila v Oglej, kjer je januarja 169 Lucij Ver umrl. Mark Avrelij se je vrnil v Rim, da bi organiziral socesarjev pogreb.\n_START_SECTION_\nRimski pohod proti Jazigom in vdor Germanov\n_START_PARAGRAPH_\nJeseni leta 169 sta Mark Avrelij in njegov zet Klavdij Pompejan, ki je med vojno postal njegov glavni pomo\xc4\x8dnik, od\xc5\xa1la iz Rima. Rimljani so z zbrano vojsko nameravali podjarmiti neodvisna plemena, predvsem Jazige, ki so \xc5\xbeivela med Donavo in rimsko provinco Dakijo. Jazigi so porazili in ubili guvernerja Spodnje Mezije Klavdija Fronta. Medtem, ko se je rimska vojska na pohodu zapletla v nekaj spopadov brez ve\xc4\x8djega uspeha, je ve\xc4\x8d plemen izkoristilo prilo\xc5\xbenost in prestopilo mejo in vdrlo na rimsko ozemlje._NEWLINE_Na vzhodu so Kostoboki pre\xc5\xa1li Donavo, opusto\xc5\xa1ili Trakijo in nadaljevali pohod na Balkan. Prodrli so vse do Elevzija v bli\xc5\xbeini Aten, kjer  so poru\xc5\xa1ili tempelj elevzinskih misterijev._NEWLINE_Bolj pomemben in nevaren je bil vdor Markomanov na zahodu. Njihov vodja Balomar je organiziral zvezo germanskih plemen, ki so vdrla preko Donave in v Karnuntu prepri\xc4\x8dljivo porazila rimsko vojsko kak\xc5\xa1nih 20.000 mo\xc5\xbe. Balomar je po zmagi z ve\xc4\x8dino svoje vojske od\xc5\xa1el proti Italiji, medtem ko je njen manj\xc5\xa1i del opusto\xc5\xa1il Norik.  Markomani so poru\xc5\xa1ili Opitergium (Oderzo) in oblegali Oglej. Njihov vdor v Italijo je bil prvi po letu 101 pr. n. \xc5\xa1t., ko je Gaj Marij porazil Kimbre in Tevtone. Vojska pretorskega prefekta Furija Viktorina je posku\xc5\xa1ala re\xc5\xa1iti mesto, vendar so jo Markomani premagali njenega generala ubili. _NEWLINE_O tem, kdaj natan\xc4\x8dno so Germani osvojili Oglej, poznavalci nimajo enotnega mnenja. Ve\xc4\x8d avtorjev, med njimi biograf Marka Avrelija Frank McLynn, meni, da so bili Rimljani pri Karnuntu pora\xc5\xbeeni leta 170, velika germanski vdor pa se je zgodil tri leta pred tem. Letnici potrjuje podatek, da  je Germane zaustavila  trdnjava Praetentura Italiae et Alpium,  ki je bila zgrajena leta 168-169, da bi prepre\xc4\x8dila vdore preko Alp v severno Italijo. Vsi viri trdijo, se je to zgodilo brez voja\xc5\xa1kega spopada. Drug argument, ki potrjuje podatke, je, da panika v Rimu, ki je izbruhnila v Rimu leta 167-168, ne bi imela nobenega smisla, \xc4\x8de bi bila germanska plemena \xc5\xa1e vedno na drugi strani Donave. Noben vir tudi ne ne omenja, da bi bil v bli\xc5\xbeini dogajanj rimski cesar. McLynn trdi, da sta se Mark Avrelij  in Lucij Ver v Ogleju leta 168 nastanila samo zato, da bi dvignila moralo, saj Oglej ni imel nobene geografske, logisti\xc4\x8dne in voja\xc5\xa1ke vloge kot izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za pohode proti Donavi v Panoniji.\n_START_SECTION_\nRimski protinapad in poraz Markomanov\n_START_PARAGRAPH_\nPoraz proti Markomanom je Marka Avrelija prisilil, da ponovno dolo\xc4\x8di svoje prioritete. Zbral je vojsko z ve\xc4\x8d delov meje in jo pod poveljstvom Klavdija Pompejana poslal proti Belomarju. Eden od njegovih \xc4\x8dastnikov je bil bodo\xc4\x8di cesar Pertinaks. Ustanovil je novo poveljstvo praetentura Italiae et Alpium, ki je bilo zadol\xc5\xbeeno za varovanje cest, ki so vodile v Italijo, in okrepil donavsko ladjevje. Osvobodil je Oglej in do konca leta 171 pregnal napadalce z rimskega ozemlja. Sledila je intenzivna diplomatska dejavnost, s katero so Rimljani poku\xc5\xa1ali na svojo stran dobiti razna barbarska plemena, in priprave za pre\xc4\x8denje Donave. S Kvadi in Jazigi so podpisali mirovno pogodbo, medtem ko so nekatera plemena Hasdingov, Vandalov in Lakringov pre\xc5\xa1la na rimsko stran. _NEWLINE_Leta 172 so Rimljani preko Donave vdrli na markomansko ozemlje. Podrobnosti napada niso znane. Rimljani so podjarmili Markomane in njihove zaveznike Nariste (ali Variste) in Kotine. Uspe\xc5\xa1nost pohoda potrjuje \xc4\x8dastni naslov Germanicus (Germanik), ki ga je senat podelil Marku Avreliju, in kovanci z napisom Germania capta (podjarmil Germanijo). Med pohodom je poglavar Naristov ubil rimskega generala Marka Valerija Maksimijana. _NEWLINE_Leta 173 so Rimljani napadli in podjarmili Kvade, ki so prelomili mirovno pogodbo in pomagali svojim sonarodnjakom. Na pohodu se je zgodil tako imenovani  "\xc4\x8dude\xc5\xbeni de\xc5\xbe", katerega so kasneje upodobili na Avrelijevem stebru in kovancih. Kasij Dion pi\xc5\xa1e, da so Kvadi obkolili in skoraj uni\xc4\x8dili XII. legijo Fulminata, ki je bila zaradi vro\xc4\x8dine in \xc5\xbeeje popolnoma iz\xc4\x8drpana. Nepri\xc4\x8dakovana ploha je Rimljane osve\xc5\xbeila, medtem ko je na Kvade udarila strela. Dionovi sodobniki in zgodovinarji  so trdili, da so se v bitko vme\xc5\xa1ali bogovi. Dion sam je trdil, da je posredoval bog Merkur, h kateremu je molil egip\xc4\x8danski mag, kr\xc5\xa1\xc4\x8danski pisci pa, da je bil \xc4\x8dude\xc5\xbe posledica molitve kristjanov. _NEWLINE_Istega leta je poveljnik renske meje Didij Julijan odbil napad Hatov in Hermundurjev, medtem ko so Havi napadli atlantsko obalo Belgijske Galije._NEWLINE_Naslednje leto so Rimljani od\xc5\xa1li na pohod proti Kvadom, nakar so Kvadi odstavili svojega prorimsko usmerjenega kralja Furtija in na njegovo mesto postavili Ariogeza. Mark Avrelij novega kralja ni priznal, zato ga je odstavil in izgnal v Aleksandrijo. Do konca leta 174 so Rimljani popolnoma podjarmili Kvade. Po rimski navadi so morali predati talce in zagotoviti vojake za pomo\xc5\xbene enote rimske vojske. Rimljani  so po vsem njihovem ozemlju razmestili svoje voja\xc5\xa1ke enote.   _NEWLINE_Po pokoritvi Kvadov so se Rimljani osredoto\xc4\x8dili na Jazige (expeditio sarmatica), ki so \xc5\xbeiveli na ravninah ob reki Tisi. Po nekaj zmagah so z njimi leta 175 podpisali mirovno pogodbo. Kralj Zantik jim je moral izro\xc4\x8diti 100.000 rimskih ujetnikov in zagotoviti 8.000 konjenikov za pomo\xc5\xbene voja\xc5\xa1ke enote. Ve\xc4\x8dino njih (5.500) so poslali v Britanijo. Mark Avrelij je za svoje dose\xc5\xbeke dobil naslov Sarmaticus._NEWLINE_Cesar je zatem verjetno nameraval pokoriti \xc5\xa1e preostala plemena in na osvojenih ozemljih ustanoviti provinci Markomanijo in Sarmatijo, vendar mu je na\xc4\x8drte prepre\xc4\x8dil upor Avidija Kasija na vzhodu cesarstva. S svojo vojsko in pomo\xc5\xbenimi enotami Markomanov, Kavadov in Naristov pod poveljstvom Varka Valerija Maksimijana je odkorakal na vzhod. Po uspe\xc5\xa1nem zatrtju Kasijevega upora se je po skoraj osmih letih vrnil v Rim. 23. decembra 176 je skupaj s sinom Komodom praznoval skupni triumf za zmage proti Germanom in Sarmatom (de Germanis et de Sarmatis). V spomin na zmago so v Rimu postavili Avrelijev steber, imitacijo Trajanovega stebra.\n_START_SECTION_\nDruga markomanska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nObdobje miru je bilo kratko, ker so se \xc5\xbee leta 177 uprli Kvadi, katerim so se kmalu pridru\xc5\xbeili sosednji Markomani. Mark Avrelij se je ponovno odpravil proti severu in spro\xc5\xbeil drugo markomansko vojno (secunda expeditio germanica).  Avgusta 178 je pri\xc5\xa1el v Karnuntum v sedanji Spodnji Avstriji in postopal enako kot v prvi markomanski vojni: najprej se je spoprijel z Markomani in leta 179-180 \xc5\xa1e s Kvadi. Rimska vojska pod poveljstvom Marka Valerija Maksimijana je v odlo\xc4\x8dilni bitki pri Lavgariciju blizu sedanjega Tren\xc4\x8dina na Slova\xc5\xa1kem premagala Kvade in jih zasledovala globoko Veliko Germanijo. Pretorski prefekt Tarutenij Patern jih je tam \xc5\xa1e enkrat prepri\xc4\x8dljivo premagal. _NEWLINE_Marca 180 je Mark Avrelij je v Vindoboni, sedanjem Dunaju, zaradi bolezni umrl. Njegovega naslednika Komoda nadaljevanje vojne ni preve\xc4\x8d zanimalo. Z Markomani in Kvadi je kljub nasprotovanju svojih generalov sklenil mir  in  na za\xc4\x8detku jeseni 180 od\xc5\xa1el v Rim, kjer je 22. oktobra proslavljal triumf. Vojne operacije proti Jazigom, Burom in tako imenovanim  svobodnim Da\xc4\x8danom, ki so \xc5\xbeiveli med Donavo in rimsko Dakijo, so se kljub temu nadaljevale.  O tej vojni ni veliko znanega, razen da so bili med rimskimi generali tudi Mark Valerij Maksimijan, Pescenij Niger in Klodij Albin. Njihove zmage so o\xc4\x8ditno zadostovale, da so Komoda sredi leta 182  okitili z naslovom Germanicus Maximus.\n_START_SECTION_\nPosledice\n_START_PARAGRAPH_\nMarkomanske vojne so razkrile \xc5\xa1ibkost rimske severne meje in po njih je bila polovica rimskih legij (16 od 33) name\xc5\xa1\xc4\x8dena ob Donavi in Renu. V obmejnih regijah Dakiji, Panoniji, Germaniji in sami Italiji so se naselila \xc5\xa1tevilna germanska plemena. Naseljevanje ni bilo nekaj novega, toda tokrat je veliko \xc5\xa1tevilo priseljencev zahtevalo ustanovitev dveh novih obmejnih provinc na levem bregu Donave, Sarmatije in Markomanije, v kateri ste bili vklju\xc4\x8deni tudi ozemlji sedanje \xc4\x8ce\xc5\xa1ke republike in Mad\xc5\xbearske. Nekaj Germanov, ki so se naselili v Ravenni, se je uprlo in uspelo zase\xc4\x8di mestne posesti. Mark Avrelij se je zato odlo\xc4\x8dil, da priseljevanja barbarov ne bo ve\xc4\x8d dovolil in da bo celo pregnal tiste, ki so se \xc5\xbee priselili.  Za germanska plemena so bile vojne samo uvod v \xc5\xa1e ve\xc4\x8dje vdore na rimsko ozemlje, ki so s\xc4\x8dasoma tako na\xc4\x8deli Rimsko cesarstvo, da je njegov zahodni del v 4. In 5. stoletju razpadel.\n_START_SECTION_\nMarkomanske vojne v sodobnih medijih\n_START_PARAGRAPH_\nZ okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinami in prikazom bojevanja v drugi markomanski vojni se za\xc4\x8dne leta 2000 predstavljeni film Gladiator re\xc5\xbeiserja Scotta Ridleya.'