b'\n_START_ARTICLE_\nEkstravertnost in introvertnost\n_START_SECTION_\nTeoretski pristopi k preu\xc4\x8devanju ekstravertnosti\n_START_PARAGRAPH_\nNajpomembnej\xc5\xa1a raziskovalca na podro\xc4\x8dju ekstravertnosti sta Hans Eysenck in Jeffrey Gray. _NEWLINE_Hans Eysenck je zagovarjal, da imajo glavne dimenzije \xc4\x8dlovekove osebnosti biolo\xc5\xa1ko osnovo. Raziskave so pokazale, da se pri ekstravertnih osebah hitreje in mo\xc4\x8dneje vzpostavi t. i. reaktivna inhibicija, ki je naravna in normalna te\xc5\xbenja, da se hitro ponovljena dejavnost zavira in se posledi\xc4\x8dno izvaja z manj\xc5\xa1im interesom in intenzivnostjo. Ekstravertne osebe zato ne vztrajajo pri dolo\xc4\x8deni aktivnosti tako dolgo kot introvertne, se hitro naveli\xc4\x8dajo in i\xc5\xa1\xc4\x8dejo spremembe. Introvertne osebe se hitro nau\xc4\x8dijo in pogojujejo, pri ekstravertnih osebah pa je mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i pojav reminiscence (pojav, da se spominski u\xc4\x8dinek nekaj \xc4\x8dasa po kon\xc4\x8danem u\xc4\x8denju pove\xc4\x8da). Eysenck je ta spoznanja povezal v hipotezo vzburjenosti ekstravertov. Glavna ideja te teorije je, da imajo introverti ni\xc5\xbeji prag za vzburjenje v ARAS (ascendentni retikularni aktivacijski sistem) kot ekstraverti. Ker naj bi ljudje te\xc5\xbeili k vzdr\xc5\xbeevanju srednje ravni vzburjenosti, naj bi ekstraverti reagirali bolj in hitreje (da bi pove\xc4\x8dali vzburjenje) kot introverti med opravljanjem posamezne naloge. S teorijo vzburjenja lahko pojasnimo tudi tendenco ekstravertov po uporabi cigaret, seksualnih aktivnostih in socialni interakciji. _NEWLINE_Jeffery Gray je predlagal alternativno vzro\xc4\x8dno teorijo ekstravertnosti \xe2\x80\x93 RST (reinforcement sensitivity theory). Njegova teorija je predpostavila obstoj treh lo\xc4\x8denih \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih sistemov: BAS \xe2\x80\x93 nagrajevalni motivacijski sistem, BIS \xe2\x80\x93 motivacijski sistem umika in FFS \xe2\x80\x93 beg-boj sistem. Osebnostna lastnost, ki izra\xc5\xbea aktivnost BAS sistema naj bi bila impulzivnost, osebnostna lastnost, ki izra\xc5\xbea aktivnost BIS sistema pa anksioznost. Ti dve potezi sta bili prvi potezi, s katerimi bi lahko pojasnili Eysenickovo ekstravertnost, saj je bil Gray mnenja, da je Eysenickova ekstravertnost impulzivnost minus anksioznost. Po teoriji RST naj bi bili ekstraverti bolj ob\xc4\x8dutljivi na nagrado kot introverti, zato naj bi se ektraverti bolj osredoto\xc4\x8dali na nagrajevalne dra\xc5\xbeljaje in posledi\xc4\x8dno do\xc5\xbeivljali ve\xc4\x8d pozitivnega afekta kot introverti.\n_START_SECTION_\nRazlike v ekstravertnosti glede na starostne skupine\n_START_PARAGRAPH_\nRaziskovalci so ugotovili, da ekstravertnost iz zgodnjega otro\xc5\xa1tva v srednje otro\xc5\xa1tvo linearno upada, potem pa se ustali. Iz otro\xc5\xa1tva v zgodnje mladostni\xc5\xa1tvo se nekoliko pove\xc4\x8da. Iz mladostni\xc5\xa1tva v prvo polovico zgodnje odraslosti ekstravertnost malo poraste, iz prve polovice zgodnje odraslosti v drugo polovico ter srednjo odraslost pa rezultati pri tej dimenziji upadejo. Smith in Baltes ugotavljata, da po 80. letu s starostjo ekstravertnost nekoliko upade, iz srednje v pozno odraslost pa naj bi bila ta zna\xc4\x8dilnost stabilna.\n_START_SECTION_\nEkstravertnost in zdravje\n_START_PARAGRAPH_\nNovej\xc5\xa1e \xc5\xa1tudije ka\xc5\xbeejo, da so v povezavi z zdravjem tako pri ekstravertnih kot tudi introvertnih posameznikih prednosti pred nasprotno skupino. Ekstraverti so sicer telesno bolj aktivni ter se bolje soo\xc4\x8dajo s stresom, vendar pa so introverti manj nagnjeni k razli\xc4\x8dnim tveganim vedenjem in pa udele\xc5\xbebi v prometnih nesre\xc4\x8dah. Glede na pomen ne zgolj ekstravertnosti, temve\xc4\x8d tudi mnogih drugih faktorjev za zdravje posameznika, ekstravertnost torej sama po sebi, ne dolo\xc4\x8di zdravstvenega stanja posameznika.\n_START_SECTION_\nEkstravertnost in medosebni odnosi\n_START_PARAGRAPH_\nEkstravertnost ima pomembno vlogo pri stopnji socialnih spretnosti, ki jih posameznik poseduje in te so \xc5\xa1e posebej pomembne za razvoj optimalnih medosebnih odnosov. Visoka stopnja ekstravertnosti je po navadi povezana s psiholo\xc5\xa1kimi atributi, ki delajo posameznika dru\xc5\xbeabnega. _NEWLINE_Skupno tudi novej\xc5\xa1e ugotovitve na podro\xc4\x8dju ekstravertnosti in medosebnih odnosov, ugotavljajo, da se konsistentno sicer res potrjuje ve\xc4\x8dja dru\xc5\xbeabnost ekstravertov, ki imajo ve\xc4\x8dje socialne mre\xc5\xbee ter vi\xc5\xa1jo stopnjo naklonjenosti med drugimi ljudmi. Vendar pa ugotovitve ka\xc5\xbeejo, da polo\xc5\xbeaj introvertov na podro\xc4\x8dju medosebnih odnosov ni bistveno slab\xc5\xa1i. Na tem podro\xc4\x8dju so namre\xc4\x8d poleg ekstravertnosti, pomembne tudi druge osebnostne lastnosti, npr. sprejemljivost. Poleg tega pa raziskave opozarjajo tudi na pozitivne vidike dru\xc5\xbeabnosti introvertov. Ti so npr. zaradi svojega bolj osredoto\xc4\x8denega in resnega komunikacijskega stila namre\xc4\x8d pozitivno do\xc5\xbeiveti sogovorniki tudi s strani ekstravertov. Dodatno, pa polo\xc5\xbeaj introvertov na tem podro\xc4\x8dju v sodobnem vsakdanjiku, izbolj\xc5\xa1ujejo \xc5\xa1e informacijsko-komunikacijske tehnologije, ki ponujajo mo\xc5\xbenost kompenzacije primanjkljajev dru\xc5\xbeabnosti v realnem \xc5\xbeivljenju.\n_START_SECTION_\nEkstravertnost in akademski uspeh ter vodenje\n_START_PARAGRAPH_\nNa podro\xc4\x8dju mo\xc5\xbenosti za akademski uspeh, ni enozna\xc4\x8dnega trenda vpliva ekstravertnosti. Iz vidika mo\xc5\xbenosti uspeha v \xc5\xbeivljenju je vidna prednost ekstravertov pri verjetnosti prevzema vodstvenih vlog in vi\xc5\xa1je uspe\xc5\xa1nosti v le-teh, vendar pa se tudi tu ka\xc5\xbeejo perspektive za introvertirane posameznike, ki so ravno tako lahko efektivni vodje v dolo\xc4\x8denih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah. Uspe\xc5\xa1nost vodenja namre\xc4\x8d ni odvisna zgolj od lastnosti vodje, temve\xc4\x8d od interakcije teh lastnosti s karakteristikami \xc4\x8dlanov skupine, kar nakazuje, da tudi v primeru vodenja ne moremo ozna\xc4\x8diti ekstravertnosti kot enozna\xc4\x8dne determinante uspeha.\n_START_SECTION_\nPomen ekstravertnosti za vsakdanje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nKot najbolj konsistentne in zanesljive so se sode\xc4\x8d po raziskavah pokazale slede\xc4\x8de prednosti ekstravertov v vsakdanjiku: ka\xc5\xbeejo ve\xc4\x8dje telesno udejstvovanje, imajo \xc5\xa1ir\xc5\xa1o socialno mre\xc5\xbeo in vi\xc5\xa1jo stopnjo socialne podpore, sklenejo ve\xc4\x8d prijateljstev, z ve\xc4\x8djo verjetnostjo prevzamejo vodstvene vloge in so v njih zaznani kot bolj u\xc4\x8dikonviti. Za introverte pa so se kot prednosti pokazale: manj\xc5\xa1a nagnjenost k nepatolo\xc5\xa1kemu u\xc5\xbeivanju akohola, manj tveganih spolnih vedenj, bolj u\xc4\x8dinkovito vodenje v interakciji s skupino proaktivnih \xc4\x8dlanov. _NEWLINE_Vendar pa v celostnem vsakdanjiku, tudi na teh podro\xc4\x8djih velja, da nahajanje posameznika na enem od polov ekstravertnosti samo po sebi ne determinira uspeha, zdravja, kvalitete medosebnih odnosov in drugih vidikov \xc5\xbeivljenjske uspe\xc5\xa1nosti, temve\xc4\x8d vmes, kot dejavniki, pose\xc5\xbeejo \xc5\xa1e druge osebnostne lastnosti, interakcija z drugimi in karakteristike le-teh, zna\xc4\x8dilnosti situacij...\n_START_SECTION_\nBiolo\xc5\xa1ki vidiki ekstravertnosti\n_START_PARAGRAPH_\nBiolo\xc5\xa1ki vidiki narave osebnostne strukture so se pojavili \xc5\xbee zelo zgodaj, med njimi tudi domneve o povezanosti ekstravertnosti in introvertnosti z mo\xc5\xbeganskimi procesi (McDougall, 1929 v: Musek, 2010). McDougall je namre\xc4\x8d domneval, da je za razliko med introverti in ekstraverti kriva hipoteti\xc4\x8dna biokemi\xc4\x8dna substanca X, ki naj bi zavirala delovanje mo\xc5\xbeganske skorje in tako \xc2\xbbekstravertizirala\xc2\xab\xc2\xa0posameznika. Eysenck (1967 v: Musek, 2010) je kasneje ugotovil, da so McDougallove predpostavke v nekem smislu pravilne, pri\xc5\xa1el je namre\xc4\x8d do ugotovitve, da se pri ekstravertnih osebah hitreje in mo\xc4\x8dneje vzpostavi reaktivna inhibicija, torej te\xc5\xbenja nekoga, da se hitro ponovljena dejavnost zavira in se zato izvaja z manj\xc5\xa1im interesom in intenzivnostjo. Kasneje je Eysenck (1982 v: Musek, 2010) menil, da je stopnja habitualne kortikalne vzburjenosti tista, ki pomeni nevrofiziolo\xc5\xa1ko podlago ekstravertnosti in introvertnosti. Ekstraverti naj bi imeli to stopnjo vzburjenosti ni\xc5\xbejo in naj bi zato stremeli k ve\xc4\x8dji in pogostej\xc5\xa1i dodatni stimulaciji (Musek, 2010)._NEWLINE_Osebnost je z nevrofiziologijo povezal tudi angle\xc5\xa1ki psihofiziolog Gray, ki je predpostavljal, da se temeljne osebnostne razlike pojavljajo kot posledica delovanja dveh nevrofiziolo\xc5\xa1kih sistemov in sicer sistema BAS: sistema nagrajevanja oziroma sistema za aktivacijo vedenja in sistema BIS: sistema kaznovanja oziroma sistema za inhibicijo vedenja (Gray, 1982 v: Musek, 2010). Osebe z mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1im sistemom aktivacije vedenja se naj bi bolj nagibale k ekstravertnosti, aktivnosti in impulzivnosti._NEWLINE_Naslednji je bil Zuckerman, ki je razvil teorijo iskanja stimulacije, kjer je bilo v ospredju interaktivno delovanje nevrotransmiterjev (Zuckerman, 1979 v: Musek, 2010). Po njegovem modelu naj bi bilo iskanje stimulacije povezano s stopnjevanim delovanjem dopaminskega sistema in hkratnim zni\xc5\xbeanim delovanjem noradrenergi\xc4\x8dnega in serotonergi\xc4\x8dnega sistema (Zuckerman, 1994 v: Musek, 2010). Kasneje je svoj model iskanja stimulacije raz\xc5\xa1iril v psihobiolo\xc5\xa1ki model osebnosti, kjer so osebnostne dimenzije in med njimi tudi ekstravertnost, povezane z delovanjem nevrotransmiterjev \xe2\x80\x93 dopamina, serotonina, (nor)-epinefrina, monoamin oksidaze (MAO) in gama aminobutiri\xc4\x8dne kisline (GABA) (Zuckerman, 1991, 1992, 1995 v: Musek, 2010).\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0tudije dvoj\xc4\x8dkov\n_START_PARAGRAPH_\nZuckerman je raziskoval dedljivost ekstravertnosti s pomo\xc4\x8djo \xc5\xa1tudij dvoj\xc4\x8dkov in posvojitvenih \xc5\xa1tudij. V \xc5\xa1tudijah dvoj\xc4\x8dkov so sodelovali mladostniki ali pa odrasli dvoj\xc4\x8dki, tako enojaj\xc4\x8dni kot dvojaj\xc4\x8dni. Poleg Zuckermana so podobne \xc5\xa1tudije izvajali tudi drugi raziskovalci, na primer Eysenck, Jang, Rieman itn._NEWLINE_Preverjali so pomembnost dedljivosti, okolja, ki si ga posamezniki delijo in okolja, ki si ga posamezniki ne delijo, ter razli\xc4\x8dne kombinacije vseh treh. Podatki so pokazali, da okolje, ki si ga delimo, nima pomembnega vpliva, torej da se ekstravertnosti ne nau\xc4\x8dimo znotraj dru\xc5\xbeine oziroma od dru\xc5\xbeinskih \xc4\x8dlanov. \xc4\x8ce so otroci podobni svojim star\xc5\xa1em po izra\xc5\xbeenosti ektravertnosti je to bolj verjetno vpliv genov kot pa okolja, je pa mo\xc5\xbeno, da ima vrstni\xc5\xa1ko okolje nekaj vpliva na ekstravertnost, prav tako pa lahko enojaj\xc4\x8dni dvoj\xc4\x8dki vplivajo drug na drugega._NEWLINE_V nem\xc5\xa1ki in kanadski \xc5\xa1tudiji (Jang, McCrae, Angleitner, Riemann in Livesley, 1998 v: Zuckerman, 2005) je raziskovalce zanimalo, \xc4\x8de k dedljivosti ekstravertnosti prispevajo enaki geni kot k dedljivosti njenih poddimenzij. V obeh \xc5\xa1tudijah so uporabili vpra\xc5\xa1alnik NEO-PI-R, v katerem ekstravertnost sestavlja \xc5\xa1est poddimenzij, in sicer toplina (\xc2\xbbwarmth\xc2\xab), dru\xc5\xbeabnost (\xc2\xbbsociability\xc2\xab), asertivnost (\xc2\xbbassertiveness\xc2\xab), aktivnost (\xc2\xbbactivity\xc2\xab), iskanje stimulacije (\xc2\xbbexcitement seeking\xc2\xab) in pozitivna emocionalnost (\xc2\xbbpositive emotions\xc2\xab). Model, ki se je najbolj prilegal, je bil tisti, ki je vseboval samo genetski vpliv in vpliv okolja, ki si ga ne delimo. Dedljivost za ekstravertnost je bila 0,50, za poddimenzije pa od 0,38 do 0,46. Vsaka lestvica je vsebovala specifi\xc4\x8dno genetsko varianco tudi po tem, ko je bila skupni del dedljivosti odstranjen, in sicer z razponom od 0,23 (toplina) do 0,36 (iskanje stimulacije). Ti podatki ka\xc5\xbeejo na to, da imajo poddimenzije ekstravertnosti biolo\xc5\xa1ko osnovo, ki je delno neodvisna od skupne dimenzije . Glede na njihovo interkorelalacijo si nekaj genov sicer delijo med sabo, ampak nanje vplivajo tudi geni, specifi\xc4\x8dni za vsako poddimenzijo posebej. _NEWLINE__NEWLINE_Posvojitvene \xc5\xa1tudije enojaj\xc4\x8dnih dvoj\xc4\x8dkov ponujajo bolj strog test odnosov okolja, ki si ga ljudje delijo, saj je podobnost med enojaj\xc4\x8dnimi dvoj\xc4\x8dki, ki so bili od rojstvu posvojeni v dve razli\xc4\x8dni kru\xc5\xa1ni dru\xc5\xbeini, lahko posledica zgolj genetskega faktorja . Na vpliv okolja, ki si ga ljudje delijo ka\xc5\xbeejo katerekoli pozitivne razlike med dvoj\xc4\x8dki, vzgojenimi v isti dru\xc5\xbeini in tistimi, ki so bili vzgojeni v razli\xc4\x8dnih dru\xc5\xbeinah. Tak\xc5\xa1ne \xc5\xa1tudije so izvedli v \xc5\xa1tirih dr\xc5\xbeavah in sicer v  , v ZDA (Bouchard, Lykken, McGue, Segal in Tellegen, 1990 v: Zuckerman, 2005), na \xc5\xa0vedskem  in na Finskem . Korelacije med enojaj\xc4\x8dnimi dvoj\xc4\x8dki, ki so bili vzgojeni v razli\xc4\x8dnih dru\xc5\xbeinah, ka\xc5\xbeejo na dedljivost v razponu od visoke, in sicer med 0,60 in 0,61 do zmerne, med 0,30 in 0,40. Korelacije dvojaj\xc4\x8dnih dvoj\xc4\x8dkov, ki \xc5\xbeivijo v razli\xc4\x8dnih dru\xc5\xbeinah, so za razliko od enojaj\xc4\x8dnih blizu ni\xc4\x8dle v vseh \xc5\xa1tudijah, za tiste, ki \xc5\xbeivijo v eni dru\xc5\xbeini pa so skoraj polovi\xc4\x8dne tistim od enojaj\xc4\x8dnih dvoj\xc4\x8dkov. Tak\xc5\xa1ni rezultati ka\xc5\xbeejo na neaditivni tip genetskega mehanizma .\n_START_SECTION_\nPosvojitvene \xc5\xa1tudije\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc5\xa1tudijah, kjer sodelujejo drugi dru\xc5\xbeinski \xc4\x8dlani, ne samo dvoj\xc4\x8dki, gre ve\xc4\x8dinoma za raziskovanje aditivnega tipa genetskega mehanizma oziroma dedovanja ali o\xc5\xbeje dedljivosti ._NEWLINE__NEWLINE_Posvojitvene \xc5\xa1tudije tako prikazujejo korelacije med otroci in star\xc5\xa1i ali med brati in sestrami, ki so v sorodu in med tistimi, ki niso v sorodu in so izpostavljeni zgolj okoljskim vplivom . _NEWLINE__NEWLINE_V teksa\xc5\xa1ki posvojitveni \xc5\xa1tudiji  so bile srednje korelacije med otroci in njihovimi biolo\xc5\xa1kimi star\xc5\xa1i za ekstravertnost 0,15 za mamo in 0,20 za o\xc4\x8deta, korelacije med otroci in njihovimi kru\xc5\xa1nimi star\xc5\xa1i pa skoraj ni\xc4\x8delne. Podobne so tudi korelacije za ekstravertnost sorojencev okoli 0,38, medtem ko so korelacije med otroci, ki \xc5\xbeivijo skupaj pri dru\xc5\xbeini, a niso v sorodu, skoraj ni\xc4\x8delne. _NEWLINE__NEWLINE_V britanski \xc5\xa1tudiji so raziskovalci ugotovili korelacije vrednosti 0,21 med otroci in njihovimi biolo\xc5\xa1kimi star\xc5\xa1i in skoraj ni\xc4\x8delne korelacije med otroci in njihovimi kru\xc5\xa1nimi star\xc5\xa1i. Sorojenci so imeli korelacije za ekstravertnost v vi\xc5\xa1ini 0,25, med otroci, ki niso bili v sorodu pa so bile korelacije negativne, in sicer -0,11 _NEWLINE__NEWLINE_Ti rezultati so konsistentni z aditivnim genetskim vplivom brez vpliva (posvojitvenega) okolja, ki si ga posamezniki delijo. Loehlin  je za vse tri zgoraj navedene \xc5\xa1tudije izra\xc4\x8dunal dedljivost v vi\xc5\xa1ini 0,35, brez u\xc4\x8dinkov okolja, ki si ga  delimo. Preostanek vklju\xc4\x8dujejo varianca vplivov okolja, ki si ga posamezniki ne delijo ter napake merjenja. Dedljivost, dobljena v teh \xc5\xa1tudijah, je nekoliko ni\xc5\xbeja od tiste, pridobljene v \xc5\xa1tudijah dvoj\xc4\x8dkov, kar pa lahko pripi\xc5\xa1emo razlikam v letih med otroci in njihovimi star\xc5\xa1i ter razlikam v letih med sorojenci, ter u\xc4\x8dinku epistaze ._NEWLINE__NEWLINE_Dvoj\xc4\x8dki z leti postajajo manj podobni, mogo\xc4\x8de tudi zaradi zmanj\xc5\xa1anja vpliva okolja, ki si ga delijo , torej je mo\xc5\xbeno, da vplivi dedljivosti niso tako opazni pri otrocih kot pri odraslih, okolje, ki si ga delimo, pa ima lahko ve\xc4\x8dji oziroma mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i u\xc4\x8dinek pri mlaj\xc5\xa1ih letih, ko doma\xc4\x8de okolje tako ali tako prevladuje v otrokovem \xc5\xbeivljenju.'