b'\n_START_ARTICLE_\nElizabeta Ogrska\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo, mladost in poroka\n_START_PARAGRAPH_\nElizabeta Ogrska, mejna grofica ali kneginja Turingijska, se je rodila 7. julija 1207 na Ogrskem o\xc4\x8detu kralju Andreju II. in materi Gertrudi Ande\xc5\xa1ki. Star\xc5\xa1i so mali princezi oskrbeli kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vzgojo. Zelo rada je molila in bilo ji je v veliko veselje, \xc4\x8de je mogla kaj podariti reve\xc5\xbeem. Nekega dne jo je pri ogrskemu kralju zaprosil za svojega sina mejni grof Herman Turingijski, da bi jo vzgajali na kne\xc5\xbejem dvoru za bodo\xc4\x8do \xc5\xbeeno njegovemu sinu._NEWLINE_Komaj \xc5\xa1tiriletno so jo torej 1211 zaro\xc4\x8dili s turingijskim mejnim grofom Ludvikom IV. in odtlej je \xc5\xbeivela na gradu Wartburg v Turingiji. Poro\xc4\x8dila se je leta 1221, ko ji je bilo \xc5\xa1tirinajst let. \xc5\xbde naslednje leto je rodila prvega otroka, sina Hermana, dve leti kasneje h\xc4\x8derko Zofijo, tri leta za njo pa \xc5\xa1e h\xc4\x8derko Gertrudo. Ta se je rodila po o\xc4\x8detovi smrti.\n_START_SECTION_\nMo\xc5\xbeeva smrt in hude posledice\n_START_PARAGRAPH_\nMo\xc5\xbe Ludvik je namre\xc4\x8d poleti 1227 odpotoval v Italijo, da bi se na strani cesarja Friderika II. udele\xc5\xbeil na\xc4\x8drtovane kri\xc5\xbearske vojske; \xc5\xa1e preden se naj bi vkrcal na ladjo za Palestino, je zbolel za nalezljivo boleznijo in umrl istega leta v Otrantu. Ko je Elizabeta za to zvedela, je strta od bole\xc4\x8dine glasno jokala: \xc2\xbbMoj Bog! Zame je konec sveta; svet mi ne pomeni ni\xc4\x8desar ve\xc4\x8d!\xc2\xab\xc2\xa0\xc5\xa0ele po nekaj tednih se je malo potola\xc5\xbeila. Pri\xc5\xa1la pa je nova preizku\xc5\xa1nja: sorodniki so se za\xc4\x8deli do nje vesti tako osorno, da je raje zapustila grad Wartburg in se iskala zavetja v vasici Eisenach, kjer se je nih\xc4\x8de ni upal sprejeti na stanovanje. Kon\xc4\x8dno se je vselila s tremi otro\xc4\x8di\xc4\x8dki v svinjak; mislila je na Jezusa, ki se je tudi rodil v hlevu. Vsakdanji kruh zase in za otroke si je morala preskrbeti s trdim delom \xe2\x80\x93 vendar ni obupavala, ampak hodila vsak dan zgodaj zjutraj k ma\xc5\xa1i. _NEWLINE_Razmere so se popravile, ko so se vrnili soborci pokojnega mo\xc5\xbea in prisilili sorodnike, da so ji odstopili njen dele\xc5\xbe. Vrnila se je nazaj; vendar je spomladi 1228 svojevoljno zopet zapustila grad; preselila se je v Marburg v Hessenu. Otroke je dala v oskrbo, sama pa se je popolnoma posvetila bolnikom in reve\xc5\xbeem.\n_START_SECTION_\nSkrb za reve\xc5\xbee in bolnike\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbdivela je zelo skromno kot tretjerednica. Na Veliki petek se je z rokami na oltarju fran\xc4\x8di\xc5\xa1kanske cerkve v Marburgu odpovedala vsemu posvetnemu bli\xc5\xa1\xc4\x8du. Z veliko vnemo se je posve\xc4\x8dala delom usmiljenja. V Marburgu je z lastnimi sredstvi dala zgraditi bolni\xc5\xa1nico, kjer je zbrala najrevnej\xc5\xa1e bolnike ter jim potrpe\xc5\xbeljivo stregla. Njen spovednik Konrad iz Marburga, ki je napisal njen prvi \xc5\xbeivljenjepis, jo slavi kot tola\xc5\xbenico ubogih in okrep\xc4\x8devalko la\xc4\x8dnih. V njem med drugim pi\xc5\xa1e: _NEWLINE_ \xc2\xbbKljub njenim \xc5\xa1tevilnim delom usmiljenja, Bog mi je pri\xc4\x8da, sem redko videl \xc5\xbeeno, ki bi bolj gojila molitveno \xc5\xbeivljenje; nekateri redovniki so \xc4\x8desto videli, kako ji je \xc4\x8dudovito \xc5\xbearel obraz, ko je pri\xc5\xa1la na skrivnem molit, in kakor da so ji son\xc4\x8dni \xc5\xbearki prihajali iz o\xc4\x8di. Pred smrtjo sem jo spovedal in, ko sem jo vpra\xc5\xa1al, kaj bo z njenim imetjem in obleko, je odgovorila, da je \xc5\xbee vse, kar so mislili, da ima, last reve\xc5\xbeev.\xc2\xab\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nSmrt in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nUmrla je, stara komaj 24 let, 17. novembra 1231. Na njenem grobu naj bi se \xc5\xbee naslednji dan po pogrebu za\xc4\x8deli goditi \xc4\x8dude\xc5\xbei, zato jo je pape\xc5\xbe Gregor IX. 28. maja 1235 razglasil za svetnico, kar je do\xc5\xbeivel na veliko radost tudi njen o\xc4\x8de Andrej II. Ogrski, ki je umrl \xc5\xa1e isto leto.\n_START_SECTION_\nGod\n_START_PARAGRAPH_\nNjen god je po novem na dan njene smrti 17. novembra. Do leta 1969 pa je bil njen god 19. novembra. Na Mad\xc5\xbearskem, v Vojvodini in ponekod drugod so se zaradi izro\xc4\x8dila vrnili k staremu datumu.\n_START_SECTION_\nPredstavitve\n_START_PARAGRAPH_\nSveto Elizabeto prestavljajo z vrtnicami v ko\xc5\xa1ari ali predpasniku v zvezi z legendo o vrtnicah; na glavi ima krono, ker je bila kraljevska h\xc4\x8di; nosi ko\xc5\xa1aro s kruhom ali vr\xc4\x8d z vodo \xe2\x80\x93 to pomeni njeno dobrodelno dejavnost: nasi\xc4\x8devala je la\xc4\x8dne in  napajala \xc5\xbeejne. _NEWLINE_Predstavljajo jo tudi s palmo, ki je znamenje zmage nad vabami tega sveta. _NEWLINE_Za svojo zavetnico so si jo izbrale dobrodelne ustanove, med njimi tudi Karitas, bolnice, bolni\xc5\xa1ke sestre, peki, begunci, brezdomci, reve\xc5\xbei in bera\xc4\x8di, kneginje, vdove, tretjeredniki.'