b"\n_START_ARTICLE_\nGeneracijski roman\n_START_PARAGRAPH_\nGeneracijski roman je \xc5\xbeanr slovenske knji\xc5\xbeevnosti, ki domnevno izvira iz konteksta svetovne knji\xc5\xbeevnosti po prvi svetovni vojni.\n_START_SECTION_\nZgodovina \xc5\xbeanra\n_START_PARAGRAPH_\nFrance Vodnik je leta 1936/1937 v reviji Mentor objavil tridelni \xc4\x8dlanek z naslovom \xc2\xbbPovojni slovenski 'romani generacije\xe2\x80\x98, v katerem je predstavil \xc5\xa1est izvirnih slovenskih romanov. Ti naj bi predstavili novost v slovenski knji\xc5\xbeevnosti, saj gre za avtobiografske romane, ki niso ustrezali takratnemu razumevanju \xc2\xbbklasi\xc4\x8dne\xc2\xab\xc2\xa0avtobiografije. V njih je individualna usoda namre\xc4\x8d dvignjena na neko splo\xc5\xa1nej\xc5\xa1o raven in lahko deluje kot vzor\xc4\x8dna za neko generacijo. Junaki teh romanov so mladi ljudje na pragu odraslosti, ki so uprizorjeni v klju\xc4\x8dnem obdobju odra\xc5\xa1\xc4\x8danja. _NEWLINE_Oznaka \xc2\xbbroman generacije\xc2\xab\xc2\xa0je sicer prvi\xc4\x8d zabele\xc5\xbeena v intervjuju z Ivanom Cankarjem iz leta 1911, ko je napovedal \xc2\xbbna\xc4\x8drt za roman generacije od l. 1894 do 1907\xc2\xab, vendar doslej ni bilo mogo\xc4\x8de pojasniti, ali se je takrat sklical na \xc5\xbee obstoje\xc4\x8do \xc5\xbeanrsko oznako. _NEWLINE_Vodnikovo razumevanje romanov generacije izhaja iz konteksta prve svetovne vojne, po kateri je nastalo ve\xc4\x8d del mlaj\xc5\xa1ih avtorjev, rojenih okoli preloma stoletja, ki so jih izku\xc5\xa1nje prve svetovne vojne globoko pretresle in so jih predelovali v knji\xc5\xbeevnosti. Avtorji tak\xc5\xa1nih del so bili mdr. Ernest Hemingway, Erich Maria Remarque in Aldous Huxley, prijela pa se jih je oznaka\xc2\xa0\xc2\xbbizgubljena generacija\xc2\xab. Njihova dela so bila \xc5\xbeanrsko heterogena in niso pripadala nekemu enotnemu, \xc2\xbbgeneracijskemu\xc2\xab\xc2\xa0\xc5\xbeanru, kakr\xc5\xa1en Vodnik predpostavlja. Gre torej za slovensko poimenovanje tega pojava, vendar lahko podobne oznake najdemo tudi v drugih jezikih, npr. v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini, hrva\xc5\xa1\xc4\x8dini ali \xc5\xa1ved\xc5\xa1\xc4\x8dini._NEWLINE_Ob pribli\xc5\xbeno istem \xc4\x8dasu se je za\xc4\x8dela pojavljati tudi oznaka generacijski roman, ki je v nadaljevanju spodrinila oznako roman generacije. Analiza je pokazala, da v rabi obeh pojmov ni zaznati bistvenih razlik. Zadravec je pojma v svojih \xc5\xa1tudijah od 1973 istovetil. Najprej je \xc5\xbeanr preimenoval v \xc2\xbbavtobiografski-generacijski roman\xc2\xab, kasneje pa v \xc2\xbbgeneracijski roman\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nSlovenski generacijski romani\n_START_PARAGRAPH_\nRazvoj slovenskih generacijskih romanov lahko razlo\xc5\xbeimo z delitvijo med t. i. heroi\xc4\x8dnimi in postheroi\xc4\x8dnimi generacijami. Prve so tak\xc5\xa1ne, ki se opredeljujejo na podlagi politi\xc4\x8dnega oz. zgodovinskega dogodka (zadnja heroi\xc4\x8dna generacija bi bila generacija 68), slednje pa svojo podobo ve\xc4\x8dinoma \xc4\x8drpajo iz skupnega dojemanja dru\xc5\xbebenih in kulturnih razmerij ter skupnih izku\xc5\xa1enj potro\xc5\xa1ni\xc5\xa1tva (npr. generacija Y). _NEWLINE_Do 1980ih let prevlada heroi\xc4\x8dni tip generacijskih romanov, katerih junaki se soo\xc4\x8dajo s posledicami zgodovinskih dogodkov in jih odlikuje bodisi politi\xc4\x8dna bodisi umetni\xc5\xa1ka anga\xc5\xbeiranost. Tak\xc5\xa1ni romani se pojavljajo vse do novega tiso\xc4\x8dletja, a jih od 1980ih let vedno bolj spodriva postheroi\xc4\x8dni tip z junaki uporniki-hedonisti, ki se ne zavzemajo ve\xc4\x8d za vi\xc5\xa1je cilje ali ideale, temve\xc4\x8d v prvi vrsti za zadovoljevanje lastnih potreb. Z nastopom generacije osemdestih pa napo\xc4\x8di \xc4\x8das drugega tipa postheroi\xc4\x8dnih generacijskih romanov, v katerih se glavne osebe predvsem ukvarjajo z vpra\xc5\xa1anji odra\xc5\xa1\xc4\x8danja ter trganja od dru\xc5\xbeinskega okvirja in ne ka\xc5\xbeejo ve\xc4\x8dje deviantnosti.\n_START_SECTION_\nGeneracijski romani v drugih jezikih\n_START_PARAGRAPH_\nTudi druge literature poznajo podobne generacijske \xc5\xbeanre, vendar se vsi v izvirnih jezikih obravnavajo z dolo\xc4\x8deno negotovostjo in kriti\xc4\x8dnostjo. Npr. je tudi v hrva\xc5\xa1ki literarni javnosti mogo\xc4\x8de zaslediti pojem generacijski roman, italijanski literarni prostor pa pozna pojem \xc2\xbbRomanzo generazionale\xc2\xab, medtem ko v \xc5\xa1ved\xc5\xa1\xc4\x8dini najdemo termin \xc2\xbbGenerationsroman\xc2\xab. V zvezi s temi \xc5\xbeanri pogosto naletimo na ista dela, ki veljajo za prototipska generacijska dela: Trpljenje mladega Wertherja Johanna Wolfganga von Goetheja (1774), dela izgubljene generacije in Varuh v r\xc5\xbei J. D. Salingerja (1951). \xc4\x8ceprav omenjena dela izhajajo iz nem\xc5\xa1ke in angle\xc5\xa1kojezi\xc4\x8dne knji\xc5\xbeevnosti, oba jezikovna prostora se tak\xc5\xa1nih oznak na\xc4\x8deloma ne poslu\xc5\xbeujeta, temve\xc4\x8d za tovrstna dela uporabljata druge izraze kot npr. mladostni\xc5\xa1ki roman ali kultna knjiga."