b'\n_START_ARTICLE_\nFerdo Kozak\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nKozak se je rodil posestniku, gostilni\xc4\x8darju in mesarju v \xc5\xa1entpetrskem predmestju Ljubljane. Otro\xc5\xa1tvo je pre\xc5\xbeivljal skupaj s starej\xc5\xa1im bratom Ju\xc5\xa1em Kozakom. Od leta 1905 do 1912 je obiskoval ljudsko \xc5\xa1olo in gimnazijo v Ljubljani. Kot pripadnik nacionalno-revolucionarne mladinske organizacije Preporod je delal za vzpostavitev tesnih stikov med sorodnimi organizacijami po drugih jugoslovanskih de\xc5\xbeelah, zlasti z Mlado Bosno. V ta namen je leta 1913 skupaj z Avgustom Jenkom in drugimi vodilnimi preporodovci prepotoval skoraj vso Jugoslavijo. Ko se je vrnil, je z Zalarjem urejal Glas Juga ter se udele\xc5\xbeeval jugoslovanskega nacionalnega gibanja. Vstopil je v po\xc5\xa1tno slu\xc5\xbebo, a poleti 1915 je bil pozvan v vojno slu\xc5\xbebovanje. Udele\xc5\xbeil se je bojev na koro\xc5\xa1ki, tirolski in galicijski fronti ter bil pomladi 1918 odpu\xc5\xa1\xc4\x8den. Leta 1917 je dokon\xc4\x8dal gimnazijo in maturiral. Po vojni slu\xc5\xbebi je postal urednik Slovenskega naroda in 1918 tajnik slovenskega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da. Od 1919 do 1922 je na pra\xc5\xa1ki univerzi \xc5\xa1tudiral filozofijo in 1922 doktoriral iz slovanske literarne zgodovine. Leta 1922 se je kot \xc4\x8de\xc5\xa1koslova\xc5\xa1ki \xc5\xa1tipendist specializiral v \xc4\x8de\xc5\xa1ki literaturi. Jeseni 1924 je nastopil slu\xc5\xbebo bibliotekarja v Narodni biblioteki v Beogradu. 1926 je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den v dr\xc5\xbeavno knji\xc5\xbenico v Ljubljani, od 1927 do 1929 je bil knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar Narodnega muzeja in 1929 kot suplent preme\xc5\xa1\xc4\x8den na klasi\xc4\x8dno gimnazijo v Ljubljano. Na njegovo pobudo je bila ustanovljena revija Sodobnost, ki jo je ves \xc4\x8das izhajanja urejal. Odlo\xc4\x8dno je podpiral te\xc5\xbenje komunistov po strnitvi vseh naprednih sil v slovenski publicistiki, kritiki in leposlovju. Bil je eden od ustanoviteljev Osvobodilne fronte in urednik Slovenskega zbornika 1942. Od 1942 do 1943 je bil konfiniran v Italiji, 1944 je postal \xc4\x8dlan jugoslovanske vojne misije v Bariju, kjer je urejal list Domovino, namenjen biv\xc5\xa1im konfinirancem in borcem v prekomorskih brigadah, ki so se tedaj zbirali v Italiji. Po vojni se je posvetil delu za kulturni napredek osvobojene slovenske domovine. Kot prosvetni minister je dal pobudo za ustanovitev vrste kulturnih institucij, zlasti za ustanovitev akademije za igralsko, likovno in glasbeno umetnost. V letih 1946--53 je bil predsednik Ljudske skup\xc5\xa1\xc4\x8dine LR Slovenije, nato do smrti njen podpredsednik.            Leta 1948 je sprejel uredni\xc5\xa1tvo osrednje slovenske knji\xc5\xbeevno-kriti\xc4\x8dne revije Novi svet, 1953 pa je postal sourednik njene naslednice Na\xc5\xa1e sodobnosti.\n_START_SECTION_\nLiterarno delo\n_START_PARAGRAPH_\nKozakovo literarno delo po zvrsteh obsega pesmi, novele, drame, potopise, kritike in prevode. Zasnoval je tudi roman Vojna, iz katerega je objavil odlomek v dveh variantah, leta 1932 v Ljubljanskem zvonu in 1935 v Sodobnosti._NEWLINE_V literaturo je vstopil z dramatiko, ki jo je za\xc4\x8del pod Strindbergovim vplivom. Tako so nastali njegovi prvi dramski poizkusi, tridejanka Tujec, \xc5\xa1tiridejanka Vojna, in \xc5\xa1est enodejank, ki jih je izro\xc4\x8dil v pregled Etbinu Kristanu, poleg Cankarja takrat najbolj znanemu dramatiku. Na gledali\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli Milana Skrbin\xc5\xa1ka so \xc5\xbee leta 1912 uprizorili njegovo enodejanko Opolno\xc4\x8di, istega leta je De\xc5\xbeelno gledali\xc5\xa1\xc4\x8de uprizorilo dramo Velikomestna komedija, ki je zaradi dogajanja v bordelu povzro\xc4\x8dila \xc5\xa1kandal, Kozaku pa utrla pot na slovenski parnas. Od 1913 je pisal tudi liriko, v pripovedni prozi je za\xc4\x8del z ljudskimi povestmi, po prvi svetovni vojni je pre\xc5\xa1el na novelo po Cankarjevem vzoru, od za\xc4\x8detka tridesetih let pa je v novelah uveljavljal politiko socialnega realizma z avtobiografsko pripovedno optiko. Leta 1938 se je vrnil k dramatiki, ko je v Sodobnosti objavil prvo dejanje satire Kralj Matja\xc5\xbe. Med vojno je napisal kar nekaj prizorov iz \xc4\x8dasov kme\xc4\x8dkih uporov Matije Gubca in triptih Je\xc4\x8de, napisan za proslavo 8. marca v Gravini. Po vojni je predelal in preimenoval Vido Grantovo (Lepa Vida, 1946) in Profesorja Klepca (Peter Klepec, 1949). Leta 1958 je napisal dramo Pun\xc4\x8dka, ki sta jo po rokopisnih osnutkih dokon\xc4\x8dala sin Primo\xc5\xbe Kozak in Josip Vidmar. S Profesorjem Klepcem in Vido Grantovo je ustvaril zrela primera slovenske me\xc5\xa1\xc4\x8danske drame, v kateri se poleg kritike me\xc5\xa1\xc4\x8danskega trgovanja z ljubeznijo pojavi \xc5\xa1e kritika slovenstva in problem svetovne vojne._NEWLINE_Kozakova proza poteka iz dveh glavnih tematskih izvirov: iz vojnega in iz mestnega. Svoja vojna do\xc5\xbeivetja je strnil v dve deli: Iz zapiskov neznanega vojaka (1954) in Popotoval sem v domovino (1955), za katerega je leta 1956 prejel Pre\xc5\xa1ernovo nagrado. Vojni motiv pa je vpletel \xc5\xa1e v vrsto drugih del, na primer v zbirko novel Od vojne do vojne (1954).'