b'\n_START_ARTICLE_\nAndrej Capuder\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nAndrej Capuder se je rodil v profesorski dru\xc5\xbeini Franca in Vide, roj. Suhadolnik, kot drugi od petih otrok. Maturiral je na\xc2\xa0klasi\xc4\x8dni gimnaziji v Ljubljani, na Univerzi v Ljubljani je leta 1967 diplomiral iz francoskega in italijanskega jezika, leta 1980 pa je prav tam doktoriral s tezo o francoskem nadrealizmu. Od leta 1968 do 1973 \xc2\xa0je pou\xc4\x8deval franco\xc5\xa1\xc4\x8dino in italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino na II. klasi\xc4\x8dni gimnaziji v Ljubljani. Poklic profesorja je nadaljeval na ljubljanski Filozofski fakulteti, kjer je na Oddelku za romanske jezike in knji\xc5\xbeevnosti do leta 2009 s presledki predaval francosko knji\xc5\xbeevnost, izbrana poglavja iz klasicizma in romantike. Vmes je pisal, prevajal in se strokovno izpopolnjeval v Franciji, na univerzah v Nancyju, v Aix-en-Provance in drugje. V osemdesetih letih je s pisano in govorjeno besedo deloval pri\xc2\xa0procesu demokratizacije v povojni Sloveniji. Na prvih ve\xc4\x8dstrankarskih volitvah leta 1990 je bil na listi Slovenskih kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih demokratov (DEMOS) izvoljen za poslanca, nato pa je v prvi vladi samostojne Slovenije (1990-1993) postal minister za kulturo. Po koncu mandata je bil imenovan za veleposlanika Republike Slovenije v Parizu, kjer je deloval do leta 1997. Nato se je vrnil na Univerzo, v obdobju od leta 2005 do 2009 pa je bil znova ambasador, to pot v Rimu. Po upokojitvi leta 2009 se je posve\xc4\x8dal knji\xc5\xbeevnemu ustvarjanju in nadaljnji poglobitvi demokracije v Sloveniji. Od leta 1967 je bil poro\xc4\x8den z Majdo, roj. Dekleva, bibliotekarko in prevajalko. _NEWLINE_Bil je o\xc4\x8de treh h\xc4\x8dera, od katerih je imel osem vnukov. \xc5\xbdivel in ustvarjal je v Ljubljani ter v Vremski dolini, na doma\xc4\x8diji svoje \xc5\xbeene.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nKnji\xc5\xbeevno pot je za\xc4\x8del kot pesnik in prevajalec poezije. \xc5\xa0e kot mladeni\xc4\x8d je vstopil v slovenski literarni prostor z integralnim prevodom Dantejeve Bo\xc5\xbeanske komedije (1972). Svoje pesmi in prevode je objavljal v revijah Problemi, Prostor in \xc4\x8das, Znamenje in Na\xc5\xa1i razgledi, kasneje pa \xc5\xa1e v Celov\xc5\xa1kem zvonu in Zvonu, kjer je nekaj \xc4\x8dasa tudi urednikoval. Njegovo izvirno literarno pot za\xc4\x8denja kratki roman Bi\xc4\x8d in vrtavka, ki je na Slovenskem dvignil precej prahu s svojim estetskim in politi\xc4\x8dnim sporo\xc4\x8dilom. Nato se je vse bolj obra\xc4\x8dal k prozi, \xc5\xa1e posebej\xc2\xa0 s svojo "trilogijo", izdano pri Slovenski matici, kjer je po vzoru roman fleuve ubeseden spoj posameznika z zgodovino slovenske polpretekle dobe. Njegovo filozofsko, pedago\xc5\xa1ko in literarno obzorje so zaznamovali trije veliki vzorniki, ki se jim je posve\xc4\x8dal vse \xc5\xbeivljenje: Bergson s kritiko intelekta, Kierkegaard s filozofijo eksistence in Dante v trubadurski in misti\xc4\x8dni dimenziji. Tu je \xc5\xa1e Teilhard de Chardin, ki je sooblikoval njegovo dru\xc5\xbebeno in religiozno zavest. Pri vseh imenovanih avtorjih velja\xc2\xa0 na Slovenskem za pionirja, ki pa hkrati nadaljuje delo predhodnikov v gibanju kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega personalizma, predvsem Edvarda Kocbeka, Janeza Jan\xc5\xbeekovi\xc4\x8da in drugih.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nNagrade in odli\xc4\x8dja\n_START_PARAGRAPH_\nPrepesnitev Dantejeve Bo\xc5\xbeanske komedije je Andreju Capudru leta 1973 prinesla Sovretovo nagrado Dru\xc5\xa1tva slovenskih prevajalcev, dobrih \xc5\xa1tirideset let kasneje (2015) pa je za Povest o knjigah prejel Ro\xc5\xbean\xc4\x8devo nagrado za najbolj\xc5\xa1o esejisti\xc4\x8dno zbirko. Je nosilec visokih tujih priznanj: italijanskega vite\xc5\xa1kega kri\xc5\xbeca in viteza francoske \xc4\x8dastne legije, ki ga je prejel leta 2002 za zasluge na podro\xc4\x8dju frankofonije. Leta 2011 je bil izvoljen v Evropsko akademijo znanosti in umetnosti v Salzburgu.'