b"\n_START_ARTICLE_\nPublij Ovidij Naso\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nPublij Ovidij Nazon se je rodil 20. marca 43 pr. n. \xc5\xa1t. v premo\xc5\xbeni vite\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini v Sulmoni v Abrucih \xe2\x80\x93 v de\xc5\xbeeli pelignov. O\xc4\x8de je \xc5\xbeelel, da se sin posveti politi\xc4\x8dni in pravni\xc5\xa1ki karieri, zato ga je poslal na izobra\xc5\xbeevanje k najslovitej\xc5\xa1im u\xc4\x8diteljem tistega \xc4\x8dasa, vendar je Ovidija \xc5\xbee v otro\xc5\xa1tvu privla\xc4\x8dila predvsem poezija. Od pesnikovanja ga je o\xc4\x8de odvra\xc4\x8dal in Ovid ga je za nekaj \xc4\x8dasa ubogal. Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1olanju v Rimu je \xc5\xa1tudij nadaljeval v Atenah, pozneje v Mali Aziji, Egiptu in na Siciliji._NEWLINE_Po vrnitvi v Rim je nekaj \xc4\x8dasa deloval v dr\xc5\xbeavnih slu\xc5\xbebah, nato pa se s pomo\xc4\x8djo izobra\xc5\xbeenega literarnega mecena Mesale posvetil pesni\xc5\xa1tvu in \xc5\xbee v mladosti dosegel velik sloves ter postal eden najbolj priljubljenih rimskih pesnikov v Avgustovem \xc4\x8dasu. Najprej se je udejstvoval v Mecenatovem literarnem krogu, kjer je spoznal Vergilija in Tibula, velikega Horacija, Propercija, dru\xc5\xbeil pa se je tudi z epikoma Makrom in Pontikom ter satirikom Basom. S svojimi pesmimi je zaslovel \xc5\xbee pri 20 letih. _NEWLINE_Poro\xc4\x8dil se je trikrat. Od prvih dveh \xc5\xbeena se je hitro lo\xc4\x8dil, tretji, Fabiji, pa je ostal zvest in jo opeval v ve\xc4\x8d pesmih. Ljubezen do dru\xc5\xbeine ni zavirala pesni\xc5\xa1kega uspeha, v prefinjeno rimsko dru\xc5\xbebo je pogosto zahajal in jo v kratkem \xc4\x8dasu popolnoma osvojil. Zaslovel je z nasveti o ljubezenski umetnosti, zaradi katerih je rahlo\xc4\x8duten pesnik odkritega zna\xc4\x8daja u\xc5\xbeival velik ugled v salonskih krogih._NEWLINE_Leta 8 n. \xc5\xa1t. ga je cesar Avgust zaradi drznih eroti\xc4\x8dnih pesmi, morda tudi zaradi osebne zamere, pregnal v mesto Tomi (dana\xc5\xa1nja Constanta ob \xc4\x8crnem morju). Pesnika je kaznoval z la\xc5\xbejo obliko izgnanstva \xe2\x80\x93 ostal je rimski dr\xc5\xbeavljan, obdr\xc5\xbeal je svoje premo\xc5\xbeenje in pravico do dedovanja, lahko je opravljal delo upravnega organa. \xc4\x8ceprav so ga prebivalci Tomov gostoljubno sprejeli, je Ovidij v izgnanstvu trpel: \xc5\xbeeno je pustil v Rimu, da bi prepri\xc4\x8dala cesarja, naj prekli\xc4\x8de odlok o pesnikovem pregnanstvu, zato se je v tujem mestu po\xc4\x8dutil \xc5\xa1e bolj osamljenega in zapu\xc5\xa1\xc4\x8denega. Ovidij Naso je umrl 7. decembra 17 oz. spomladi 18, v izgnanstvu v Tomih, kjer je tudi pokopan.\n_START_SECTION_\nOvidij in rimska eroti\xc4\x8dna elegija - zgodnje pesni\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nV svoji zgodnji liriki Ovidija - ob Tibulu, Propercu in Katulu pri\xc5\xa1tevamo k avtorjem rimske eroti\xc4\x8dne elegije. Ta naj bi nastajala znotraj krogov, ki so nasprotovali tedanji Avgustovi moralni reformi, vsaj deloma kot sme\xc5\xa1enje novega moralnega reda. Identiteta pesni\xc5\xa1kega govorca naj bi bila v pesmih konstruirana, prav tako pa naj bi bile pesni\xc5\xa1ka fikcija tudi \xc5\xbeenske, ki jih opevajo avtorji t.im. rimske eroti\xc4\x8dne elegije (Delija, Lesbija, Kintija, Korina). Paul Veyne posebej opozarja, da eroti\xc4\x8dnih dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8din, \xc4\x8dustev in frivolnosti, ki jih opisujejo omenjeni pesniki, ne smemo razumeti kot zrcaljenja realnih dogodovi\xc5\xa1\xc4\x8din in odnosov, saj si opisi med seboj pogosto nasprotujejo. Za vso rimsko eroti\xc4\x8dno elegijo je zna\xc4\x8dilna izrazita humornost in satiri\xc4\x8dnost.\n_START_SECTION_\nAmores\n_START_PARAGRAPH_\nOvidij je pesni\xc5\xa1ko udejstvovanje pri\xc4\x8del s petimi knjigami ljubezenskih elegij z naslovom Amores (Ljubezni/Ljubezenske pesmi), ki je iz\xc5\xa1la leta 15 pr. n. \xc5\xa1. Zbirka obsega 49 dalj\xc5\xa1ih elegi\xc4\x8dnih pesmi; te so ve\xc4\x8didel posve\xc4\x8dene neznani \xc5\xbeenski, ki se skriva za izmi\xc5\xa1ljenim imenom gr\xc5\xa1ke pesnice Korine. \xc5\xbde samo to dejstvo pri\xc4\x8da, da je Korina predvsem pesni\xc5\xa1ki konstrukt; da ne gre za eno samo dekle, marve\xc4\x8d je pesnik v njeno podobo najbr\xc5\xbe ujel najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e, po zna\xc4\x8dilnostih tudi nasprotujo\xc4\x8de si \xc5\xbeenske. Pesmi se opirajo na lahkotno erotiko - Ovidij ne opeva ljubezni, temve\xc4\x8d \xc2\xbbljubimkanje\xc2\xab\xc2\xa0in je zato vihrav \xc4\x8dlovek trenutne nestalne ljubezni. Tudi v lahkotnosti motivike nemara lahko najdemo vrzok, zakaj je pesni\xc5\xa1ka zbirka do\xc5\xbeivela velik uspeh in kmalu zatem tudi ponovno izdajo.\n_START_SECTION_\nHeroides\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0e pred izidom druge izdaje mladostni\xc5\xa1ke zbirke Amores, je Ovidij za\xc4\x8del snovati novo zbirko - Heroides (Heroide), ki jo je spesnil skoraj v istem \xc4\x8dasu kakor Amores. Gre za 21 ljubezenskih pisem, v katerih kot govorke - avtorice pisem - ve\xc4\x8didel nastopajo junakinje iz gr\xc5\xa1kih mitov; zadnjih \xc5\xa1est pisem, ki so jih pozneje uredili po parih, pa vsebuje tudi odgovor nekaterih izmed njihovih ljubimcev. Zvesta Penelopa, denimo, pi\xc5\xa1e pismo Odiseju, ki blodi po svetu; kartaginska kraljica Didona odhajajo\xc4\x8demu Eneju itn._NEWLINE_Pred Ovidijem latinska poezija pisemske literature ni poznala, zato je Ovidij z izdajo dela Heroides uvedel novost, ki so jo Rimljani ugodno sprejeli. Pesnik se je zavedal, da uvaja novo zvrst in se je s tem tudi rad pohvalil. Novost, ki jo uvaja Ovidij, torej ni v snovi, saj se delo pri izbiri snovi naslanja na \xc5\xa1tevilne predhodnike (Homer, Sapfo, Katul, Kalimah, Vergilij, Horacij idr.), temve\xc4\x8d predvsem v pesemski literarni obliki in na\xc4\x8dinu obravnave snovi. _NEWLINE_Ovidij nas za spremembo od prej\xc5\xa1njih poskusov tak\xc5\xa1ne poezije prestavi v nami\xc5\xa1ljeni svet mita in legende, vendar ga tako po\xc5\xbeivi, da izra\xc5\xbea miselno ali resni\xc4\x8dno stvarnost njegovega \xc4\x8dasa - in odlika njegovega dela je prav v tem, da mitolo\xc5\xa1ki junaki postanejo osebe iz sodobnega \xc5\xbeivljenja. Delo velja za \xc2\xbbpesni\xc5\xa1ki roman \xc5\xbeenske du\xc5\xa1e\xc2\xab, saj v pismih zajema zelo razli\xc4\x8dne trenutke usode posami\xc4\x8dnih ljubimcev: kako je protagonistka spoznala junaka, ga sprejela, se vanj zaljubila. Opisuje tudi njegovo lepoto in odlike, trenutek, ko se morata lo\xc4\x8diti, obljubo ve\xc4\x8dne zvestobe itn.\n_START_SECTION_\nDe medimamine faciei ali Umetnost li\xc4\x8denja\n_START_PARAGRAPH_\nGre za kraj\xc5\xa1o pesnitev, ki velja za malo ve\xc4\x8d kot le navadno elegijo. Obsega kakih sto verzov, v katerih daje pesnik galantne nauke za uporabo \xc5\xbeenskih lepotil. S svojo humornostjo in satiri\xc4\x8dnostjo je Ovidij v njej potrdil svojo pripadnost rimskemu eroti\xc4\x8dnemu pesni\xc5\xa1tvu.\n_START_SECTION_\nArs Amatoria in Remedia Amoris\n_START_PARAGRAPH_\nKonec prve faze pesnikovega razvoja, njegove mladostne eroti\xc4\x8dne elegije, predstavljata zbirki Ars Amatoria ('Umetnosti ljubezni'), ki je iz\xc5\xa1la leta 1 pr. n. \xc5\xa1t., in Remedia amoris ('Zdravila za ljubezen'), ki je nastajala med letoma 1 pr. n. \xc5\xa1t. in 2 n. \xc5\xa1t., v obeh primerih pa gre za nekak\xc5\xa1na \xc5\xa1aljivo-pou\xc4\x8dna priro\xc4\x8dnika._NEWLINE_Ars Amatoria je svojevrstna pesnitev, s katero Ovidij prese\xc5\xbee meje subjektivne eroti\xc4\x8dne poezije in preide na podro\xc4\x8dje ljubezenske pou\xc4\x8dne pesmi. Ovidij o sebi trdi, da je njen ne\xc5\xbeni u\xc4\x8ditelj. Obsega tri knjige, v katerih Ovidij najprej svetuje in u\xc4\x8di mo\xc5\xa1ke raznih ljubezenskih tehnik (osvajanja, kako obdr\xc5\xbeati ljubezen, prilike za ljubosumnost, skrb za ljubljeno osebo ...), v tretji knjigi pa \xc5\xbeenske pou\xc4\x8duje predvsem o urejenosti, telesni negi, urejanju pri\xc4\x8deske in obleke, zakrivanju telesnih napak, plesu itn. Pesnitev, ki presega okvire ljubezenskega priro\xc4\x8dnika,je vsekakor izvirna in je bila novost v latinski knji\xc5\xbeevnosti; njena najvidnej\xc5\xa1a zna\xc4\x8dilnost pa je pesnikova elegantna duhovitost, ki delu doda umetni\xc5\xa1ko vrednost in razkrije njegov hudomu\xc5\xa1ni zna\xc4\x8daj.Pesnitev je postala eno temeljnih del svetovne ljubezenske poezije in je zato prevedena v ve\xc4\x8dino svetovnih jezikov._NEWLINE_Remedia Amoris je kraj\xc5\xa1a pesnitev (vsebuje 800 verzov), s katero Ovid zaklju\xc4\x8duje svoj ciklus. S pou\xc4\x8dnim, bistrim in igrivim navdihom naj bi bila nekak\xc5\xa1na protiute\xc5\xbe prej\xc5\xa1nje pesnitve. V njej pesnik svetuje zdravila, ki pozdravijo rane, zadane od ljubezni, predvsem neusli\xc5\xa1ane. Med drugim svetuje nesre\xc4\x8dnim ljubimcem, naj se ljubljeni osebi izogibajo, si jo predstavljajo \xc4\x8dim bolj antipati\xc4\x8dno, polno slabosti in vredno zani\xc4\x8devanja. Zbirka naj bi nevtralizirala nasvete in predvsem javni u\xc4\x8dinek prej\xc5\xa1nje Umetnosti ljubezni v rimski dru\xc5\xbebi in pri cesarju.\n_START_SECTION_\nZrela epika in elegija\n_START_PARAGRAPH_\nDrugo fazo pesnikovega razvoja lahko ozna\xc4\x8dimo za obdobje mo\xc5\xa1ke zrelosti, v katerem se je Ovidij posvetil opesnjevanju gr\xc5\xa1ke in rimske mitologije. Osrednje delo te dobe so Metamorfoze ali Preobrazbe, ki veljajo za njegovo najobse\xc5\xbenej\xc5\xa1e epsko delo. Ovidij je v 15 knjigah prikazal 246 v heksametrih zapisanih gr\xc5\xa1kih mitolo\xc5\xa1kih zgodb o pretvorbah \xc5\xbeivih bitij in stvari, kjer se vsaka zgodba zaklju\xc4\x8di s preobrazbo ene oblike v drugo. Opisi v delu se izgubljajo v drobnih minucioznih finesah. Metamorfoze niso enovit epos, temve\xc4\x8d venec epizod, ki jih ve\xc5\xbee samo ena skupna misel: ideja nenehnega presnavljanja, spreminjanja in preobra\xc5\xbeanja. Zgodbe se prelivajo ena v drugo, razporejene pa so tako, da prikazujejo ves kozmi\xc4\x8dni razvoj od za\xc4\x8detkov stvarstva do Ovidijevega \xc4\x8dasa. V za\xc4\x8detku prevladujejo kozmi\xc4\x8dne metamorfoze, v nadaljevanju prevladujejo zgodbe o bogovih, sledijo zgodbe o gr\xc5\xa1kih herojih in italski junaki. Vsebinski sestav je bogat in ranolik: od znamenitih miti\xc4\x8dnih bajk in manj znanih lokalnih pripovedk, herojskih epizod in helenisti\xc4\x8dnih epilijev, do starodavnih pravljic, pode\xc5\xbeelskih idil, dramati\xc4\x8dnih monologov, pustolovskih novel, zaljubljenih seranad in bo\xc5\xbeanskih himen. V stilni strukturi pa se prepletajo romanti\xc4\x8dne, baro\xc4\x8dne, antikvari\xc4\x8dne, impresionisti\xc4\x8dne, burleskne, groteskne, pateti\xc4\x8dne in humoristi\xc4\x8dne prvine. Do dana\xc5\xa1njih dni so ostale najbolj poznane bajke: Orfej in Evridika, Piram in Tizba, Nioba, Filemon in Bavkida. Celotno delo sestoji iz 12.000 heksametrov. Vse do konca 18. stoletja je bilo delo najpopularnej\xc5\xa1a obravnava gr\xc5\xa1ke mitologije in pesni\xc5\xa1ki zgled ustvarjalcem tovrstne poezije. _NEWLINE_Na podoben na\xc4\x8din je Ovidij zasnoval \xc5\xa1e eno pripovedno pesnitev, zlo\xc5\xbeeno v elegi\xc4\x8dnem distihu, Fasti (verzificiran rimski koledar), kjer je opeval bajke zdru\xc5\xbeene s prazniki rimskega koledarja. Na ogrodje pesnitve, ki ga je povzel po koledarjih, vklesanih v raznih sveti\xc5\xa1\xc4\x8dih, je nanizal mitolo\xc5\xa1ke zgodbe in z njimi posku\xc5\xa1al pojasniti izvor rimskih praznikov, razlo\xc5\xbeiti lokalne mite, verske obi\xc4\x8daje in obrede. Z omenjenim delom se je Ovidij \xc5\xbeelel prikupiti cesarju Avgustu in popraviti slab vtis, ki ga je napravil z mladostnimi eroti\xc4\x8dnimi pesnitvami. Posku\xc5\xa1al se je vklju\xc4\x8diti v Avgustov politi\xc4\x8dni program, ki se je zavzemal za dosego preporoda rimskega naroda in restavracije rimske religije, verskih obredov ter starih \xc5\xa1eg. _NEWLINE_Leta 8 pr. n. \xc5\xa1t. ga je Avgust izgnal v mesto Tomi ob \xc4\x8crnem morju (danes mesto Constanta v Romuniji), na obrobje Rimskega imperija. Tu se je pri\xc4\x8delo zadnje obdobje pesnikovega ustvarjanja, obdobje pregnanstva. Takrat je med letoma 9 in 12 n. \xc5\xa1. spesnil zbirki elegij Tristia (\xc5\xbdalostinke)in leta 13 Epistulae ex Ponto (Pisma iz Ponta). Tema obeh zbirk je to\xc5\xbeba nad izgnanstvom in nad bivanjem v tuji barbarski de\xc5\xbeeli, dale\xc4\x8d stran od dru\xc5\xbeine ter Rima. Prav s slednjimi deli je anti\xc4\x8dna elegija postala pojmovana kot \xc5\xbealostinka v dana\xc5\xa1njem pomenu.\n_START_SECTION_\nVpliv na evropsko in slovensko knji\xc5\xbeevnost ter umetnost\n_START_PARAGRAPH_\nOvidijev slog pesnjenja odlikujeta pestrost motivov in oblikovno mojstrstvo, zaradi \xc4\x8desar je bila njegova poezija pomembna \xc5\xbee v \xc4\x8dasu njenega nastanka._NEWLINE_V Evropi je bil eden najbolj branih anti\xc4\x8dnih pesnikov, s 77 prepisi njegovih del v knji\xc5\xbeni\xc4\x8dnih katalogih iz 12. stoletja. Ovidij je s svojimi deli vplival na pesnike pozne antike (Juvenal, Marcial, Stacij, Klavdijan idr.), svoje zmagoslavje pa je pesnik do\xc5\xbeivel v srednjem veku, predvsem v 12. in 13. stoletju, ki ju v\xc4\x8dasih imenujemo tudi z izrazom \xc2\xbbOvidijeva doba\xc2\xab. Zanj so se navdu\xc5\xa1evali tako provansalski trubadurji kot nem\xc5\xa1ki minnes\xc3\xa4ngerji, kr\xc5\xa1\xc4\x8danski mistiki in sholasti\xc4\x8dni filozofi. _NEWLINE_Pozneje je bila Ovidijeva poezija pomembna v obdobju renesanse in baroka ter v klasicizmu in razsvetljenstvu. Ovidij je slovel vse do nastopa romantike, ki ga je nekoliko potisnila v kot, a ne povsem, saj ga je za\xc4\x8dela odkrivati Rusija, visoko pa ga je cenil Pu\xc5\xa1kin. _NEWLINE_Vse do dana\xc5\xa1njih dni se je, po vzoru zadnjih Ovidijevih elegij, ohranilo pojmovanje elegije kot \xc5\xbealostinke, tako kot jo razumemo \xc5\xa1e danes. _NEWLINE_Z Metamorfozami je Ovidij Evropi posredoval gr\xc5\xa1ko mitologijo in novove\xc5\xa1ke slikarje navdihnil k upodabljanju mitolo\xc5\xa1kih prizorov. V srednjem veku so pesnikove Metamorfoze veljale za nekak\xc5\xa1en priro\xc4\x8dnik anti\xc4\x8dne mitologije, za \xc2\xbbpogansko Biblijo\xc2\xab. Iz njih so \xc4\x8drpali snov mnogi pesniki srednjeve\xc5\xa1kih mitografskih pesnitev in pisci vite\xc5\xa1kih romanov. Skoraj vse ljubezenske avanture v teh romanih temeljijo na Ovidijevih vzorih. Ovidijeve verze je tako posnemal in prevajal tudi Chr\xc3\xa9tien de Troyes._NEWLINE_Tudi v obdobju renesanse so Ovidijeve Metamorfoze \xc5\xa1e slovele; tako je v Angliji snov za svoje drame iz njih jemal Shakespeare. Tudi drugi veliki angle\xc5\xa1ki pesnik, John Milton, je v mladosti zlo\xc5\xbeil 171 stanc k ilustracijam Metamorfoz, sledovi Ovidijevega vpliva pa se ka\xc5\xbeejo tudi v njegovi najve\xc4\x8dji pesnitvi Izgubljeni raj, kjer zasledimo opise kaosa, stvarjenja sveta, raja, greha, vesoljnega potopa. V romanskih de\xc5\xbeelah so bile Metamorfoze nedosegljiv vzor, iz njih so snov \xc4\x8drpali Cam\xc3\xb5es, Calder\xc3\xb3n de la Barca in Lope de Vega. _NEWLINE_Ovidijeve Metamorfoze so dobile svoj izraz tudi v likovni umetnosti. Tako so \xc5\xbee v antiki s podobami iz Metamorfoz krasili stene hi\xc5\xa1 v Pompejih in mozaike v pode\xc5\xbeelskih dvorcih; v srednjem veku so jih klesali v kamen, rezljali v slonovo kost, risali v rokopise, celo vezali v gobeline. _NEWLINE_Metamorfoze so oblikovaletudi za\xc4\x8detke evropske opere. Ottavio Rinuccini, prvi znani libretist, se je pri pisanju svojih libretov naslanjal na Metamorfoze (Dafne, Evridika, Ariadna). Operni libreti po motivih Metamofoz se pojavljajo tudi pri Claudiu Monteverdiju in Christophu Willibaldu Glucku (Orfej in Evridika)."