b'\n_START_ARTICLE_\nAlbert Abraham Michelson\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nKo je bil Michelson star 2 leti, je pri\xc5\xa1el s star\xc5\xa1i v ZDA. Dru\xc5\xbeina se je odpravila za zahod, kjer je prav tedaj vladala zlata mrzlica. Dru\xc5\xbeina se ni vklju\xc4\x8dila v iskanje rud, ampak je odprla trgovino. Mladi Albert je zaprosil za sprejem v Pomorsko akademijo ZDA. Pri tem ga je podpiral \xc4\x8dlan kongresa, predstavnik Nevade, ki je predsednika Granta opozoril na politi\xc4\x8dno korist usluge, s katero bi si pridobili podporo vplivnega judovskega trgovca na razvijajo\xc4\x8dem se zahodu. Na akademiji se je Michelson odlikoval v znanostih, v pomorskih vedah pa je bil precej pod povpre\xc4\x8djem. Diplomiral je leta 1873 in ostal do konca desetletja na akademiji kot profesor, vendar pri tem ni imel omembe vrednega uspeha. Raziskoval je v eksperimentalni fiziki._NEWLINE_Leta 1878 se je za\xc4\x8del ukvarjati z delom, kateremu je posvetil vse \xc5\xbeivljenje. Leta 1879 je prvi\xc4\x8d in pozneje \xc5\xa1e nekajkrat to\xc4\x8dno izmeril svetlobno hitrost c. Pri tem je sodeloval z Newcombom. Prvi je meril svetlobno hitrost R\xc3\xb8mer, sledili so mu Bradley, Foucault in Fizeau. Michelson je sklenil, da jih bo s svojo doma narejeno napravo prekosil. Uporabil je Foucaultov postopek z nekaterimi manj\xc5\xa1imi izbolj\xc5\xa1avami in \xc5\xbee objavil svoje prve rezultate. Dobil je vrednost 299.860.000 \xc2\xb1 60.000 m/s. Vrednost je bila do tedaj nedosegljiva. Iz tega podatka so preko konstante aberacije 20,47" \xc2\xb1 0,02" na\xc5\xa1li vrednost za Son\xc4\x8devo paralakso 8,80" \xc2\xb1 0,01". Rezultati so se odli\xc4\x8dno ujemali z vrednostmi, dolo\xc4\x8denimi na druge na\xc4\x8dine. Zavedal se je, da bi se moral izpopolniti v optiki, \xc4\x8de bi \xc5\xbeelel svoje delo \xc5\xa1e izbolj\xc5\xa1ati. Odpravil se je v Nem\xc4\x8dijo in Francijo. Ko se je vrnil, je zapustil mornarico in sprejel mesto profesorja za fiziko na Caseovi \xc5\xa1oli za uporabno znanost v Clevelandu. Leta 1881 je sam sestavil interferometer z denarno pomo\xc4\x8djo A. G. Bella. Zamisel za ta poskus je 6 let prej objavil Maxwell. Prvi poskus v Helmholtzovem laboratoriju v Berlinu ni dal nobene interference. Svojo napravo je dopolnjeval in jo preskusil glede na mogo\xc4\x8de in nemogo\xc4\x8de izvore eksperimentalnih napak. Leta 1887 je ponovno skupaj z Morleyem posku\xc5\xa1al izmeriti hitrost Zemlje glede na eter. Vselej pa je dobil za hitrost svetlobe v praznem prostoru na Zemlji enako vrednost, ne glede na smer, v kateri je meril. Vse do danes ni nih\xc4\x8de odkril nobene razlike v svetlobni hitrosti. Michelson-Morleyjev poskus je pri\xc5\xa1el v zgodovino znanosti kot eden najslavnej\xc5\xa1ih in najpomembnej\xc5\xa1ih neuspe\xc5\xa1nih poskusov vseh \xc4\x8dasov._NEWLINE_Leta 1882 je bil pripravljen za drug poskus merjenja svetlobne hitrosti. Dobil je vrednost 299.853.000\xc2\xa0m/s in ta vrednost je za celo generacijo obveljala kot najbolj\xc5\xa1a. Izbolj\xc5\xa1al jo je spet sam. Navzlic uspehu Michelson-Morleyjevega poskusa je v uvodu o fiziki v poro\xc4\x8dilu Univerze v Chicagu za leto 1898-1899 pisalo, da so osnove fizike postavljene tako trdno, da preostaja na tem podro\xc4\x8dju fizikom le \xc5\xa1e dolo\xc4\x8danje 6 decimalke za vrednosti raznih naravnih konstant. In to v \xc4\x8dasu, ko je neuspeh njunega poskusa obrnil dobr\xc5\xa1en del fizike na glavo. Predstojnik fizikalnega oddelka na Univerzi v Chicagu je bil tedaj Michelson. Izid poskusa je postavil na glavo predvsem vse teorije o etru. Mach ga je takoj zavrnil. Treba je bilo pojasniti, kako da je svetlobna hitrost v vseh smereh enaka, navkljub o\xc4\x8ditnemu gibanju Zemlje. Fitzgerald je pojasnil, da bi se dol\xc5\xbeine teles spreminjale v odvisnosti od njihove hitrosti, svetlobna hitrost pa bi bila zaradi tega vedno in povsod v praznem prostoru enaka. Vpra\xc5\xa1anje je re\xc5\xa1il Einstein leta 1905 z objavo posebne teorije relativnosti (PTR). V njej je osnovni privzetek na\xc4\x8delo o nespremenljivosti svetlobne hitrosti v vakuumu. Eter je postal odve\xc4\x8d. Michelson se do konca ni sprijaznil s PTR._NEWLINE_Za svoje znanstvene dose\xc5\xbeke na podro\xc4\x8dju optike je Michelson leta 1907 kot prvi ameri\xc5\xa1ki fizik prejel Nobelovo nagrado za fiziko. Tega leta je prejel tudi Copleyjevo medaljo Kraljeve dru\xc5\xbebe iz Londona._NEWLINE_Razvil je opti\xc4\x8dne naprave za spektroskopske in meroslovne raziskave. Svoj interferometer je uporabil tudi v astronomiji. Izmeril je kotno \xc5\xa1irino velikih Jupitrovih satelitov. Njihovo velikost je mogo\xc4\x8de izmeriti tudi neposredno. V ta namen je leta 1891 Michelson maskiral dele 300 mm zrcalnega daljnogleda na Observatoriju Lick in opazoval interferen\xc4\x8dne vrhove Jupitrovih satelitov. Na osnovi tega je lahko sklepal na njihovo kotno velikost. Ugotovil je, da so reda velikosti lo\xc4\x8dne sekunde. V tistem \xc4\x8dasu mu ni pri\xc5\xa1lo na misel, da bi svoj postopek uporabil tudi pri zvezdah. Kasneje se je spominjal, da je za\xc4\x8dasno opustil to \'lepo in enostavno metodo\' zato, ker se je bal, da bo Zemljina turbulenca uni\xc4\x8dila kakr\xc5\xa1enkoli poskus opazovanja vrhov zvezd. Toda leta 1919 je pri presku\xc5\xa1anjih na observatorijih Yerkes in Mt. Wilson presene\xc4\x8den odkril, da je celo pri slabi vidljivosti dobil jasne in razmeroma mirne ekstreme._NEWLINE_Z bolj\xc5\xa1imi daljnogledi je leta 1920 poskusil izmeriti tudi kotne premere zvezd. Tega z neposrednim opazovanjem \xc5\xa1e do danes ni uspelo nikomur. Najprej so izmerili razdaljo 0,05" med Kapelinima komponentama tako, da so primarno zrcalo razdelili na posamezne pasove. Najpomembnej\xc5\xa1e je bilo spoznanje, da lahko interferen\xc4\x8dne vrhove vidimo navkljub zra\xc4\x8dni turbulenci. Vrhovi so se sicer hitro premikali (migljali), vendar so jim izurjeni astronomi lahko sledili z o\xc4\x8dmi. Ko so vrteli osnovno lego med obema odprtinama, so lahko z zelo veliko to\xc4\x8dnostjo celo dolo\xc4\x8dili lego para obeh Kapelinih komponent. Michelson in Anderson sta odkrila sicer grob a u\xc4\x8dinkovit na\xc4\x8din, kako premagati slabo vidljivost zaradi turbulence. Michelson je \xc5\xbee v \xc4\x8dasu svojih prvih poskusov, ko je delil na manj\xc5\xa1e dele 2500\xc2\xa0mm zrcalo, razmi\xc5\xa1ljal o naslednjem velikem koraku, da bi sestavil svetlobo z dveh razli\xc4\x8dnih daljnogledov. S 7 m (6 m) interferometrom name\xc5\xa1\xc4\x8denim pred 2500\xc2\xa0mm zrcalnim Hookerjevim daljnogledom je tako 13. decembra 1920 skupaj s Peasejem in sodelavci dolo\xc4\x8dil navidezni premer Betelgeze na 0,05". Ta presenetljiv dose\xc5\xbeek se je pojavil celo na prvi strani New York Timesa, kar je bilo v tistih \xc4\x8dasih redka \xc4\x8dast za znanstveno odkritje. (glej Anderson, Pease). Le kombinacija z dvema popolnoma lo\xc4\x8denima daljnogledoma takrat ni bila uspe\xc5\xa1na, ker tehni\xc4\x8dne mo\xc5\xbenosti tistega \xc4\x8dasa tega niso dopu\xc5\xa1\xc4\x8dale. Minilo je skoraj 50 let, preden je zanesenja\xc5\xa1ki Labeyrie poleti 1974 prvi\xc4\x8d zagledal zvezdne interferen\xc4\x8dne vzorce. Michelson je \xc5\xa1e pred temi interferen\xc4\x8dnimi meritvami navideznih premerov zvezd tudi predlagal, da bi za mednarodni standard za dol\xc5\xbeino vpeljali valovno dol\xc5\xbeino svetlobe namesto palice iz platine in iridija v pari\xc5\xa1kem zavodu za mere in ute\xc5\xbei. Najprej je mislil, da bi bila primerna rumena \xc4\x8drta v natrijevem spektru, pozneje pa se je pokazalo, da bi bila primernej\xc5\xa1a rde\xc4\x8da \xc4\x8drta, ki jo seva raz\xc5\xbearjeni kadmij. Leta 1893 je premeril meter s kadmijevo rde\xc4\x8do \xc4\x8drto. Za dol\xc5\xbeinski standard je bila sprejeta valovna dol\xc5\xbeina svetlobe \xc5\xa1ele leta 1960. Tedaj so sklenili, da se namesto kadmijeve \xc4\x8drte uporabi \xc4\x8drta iz spektra \xc5\xbelahtnega plina kriptona, ki ga leta 1893 \xc5\xa1e niso poznali._NEWLINE_Michelson je leta 1892 postal predstojnik oddelka za fiziko na Univerzi v Chicagu kjer je ostal do upokojitve. Med letoma 1923 in 1927 je bil predsednik Narodne akademije znanosti. Leta 1923 se je vrnil k problemu iz mladih let, k to\xc4\x8dni dolo\xc4\x8ditvi svetlobne hitrosti. V kalifornijskih gorah je premeril razdaljo 22 milj med dvema vrhoma na 1 palec to\xc4\x8dno. Uporabil je posebno osmerokotno vrte\xc4\x8de se zrcalo, ki mu ga je izdelal prijatelj Sperry in leta 1927 objavil vrednost 299.798.000\xc2\xa0m/s. Poskusil je \xc5\xa1e enkrat, ko je uporabil dolgo cev, iz katere je lahko iz\xc4\x8drpal zrak, da je zares neposredno meril svetlobno hitrost v praznem prostoru. Svetlobo je s sestavom zrcal ve\xc4\x8dkrat odbil, tako da je njena celotna pot v cevi zna\xc5\xa1ala ve\xc4\x8d kot 10 milj. Takrat je bil \xc5\xbee hudo bolan in ni do\xc4\x8dakal dokon\xc4\x8dnih meritev. Leta 1933, \xc5\xbee po njegovi smrti, so objavili kon\xc4\x8dni rezultat, 299.774 km/s. Dolgo je veljala vrednost 299.792.500\xc2\xa0m/s, ki le\xc5\xbei med obema zadnjima Michelsonovima vrednostima. Danes je sprejeta vrednost 299.792.458\xc2\xa0m/s._NEWLINE_Z mikroskopom je meril tudi vodno gladino v \xc5\xbeelezni cevi. Meritev je bila tako to\xc4\x8dna, da je bilo mogo\xc4\x8de meriti plimsko dviganje vode v cevi, nihanja gladine za 4 mikrone. Iz tega rezultata se da izpeljati jakost privla\xc4\x8dnih sil Sonca in Lune na Zemlji prav tako dobro, kot \xc4\x8de bi merili plimo oceana. Dokazal je, da se tudi trdna zemeljska povr\xc5\xa1ina odziva na plimske sile in sicer niha za 35 cm ob najvi\xc5\xa1ji plimi.\n_START_SECTION_\nNagrade\n_START_PARAGRAPH_\nKraljeva astronomska dru\xc5\xbeba (RAS) mu je leta 1923 podelila zlato medaljo.'