b'\n_START_ARTICLE_\nWilliam Ernest Hocking\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje in izobrazba\n_START_PARAGRAPH_\nWilliam Ernest Hocking se je rodil leta 1873 v ameri\xc5\xa1kem mestu Cleveland v zvezni dr\xc5\xbeavi Ohio. Svojo izobra\xc5\xbeevanje je za\xc4\x8del v javnih \xc5\xa1olah. Te je obiskoval vse do konca srednje \xc5\xa1ole. Po kon\xc4\x8dani srednji \xc5\xa1oli je delal kot ilustrator, kartograf in pomo\xc4\x8dnik v tiskarni. Leta 1894 se je vpisal v kolid\xc5\xbe Iowa State College of Agriculture and Mechanical Arts z namenom, da bi postal in\xc5\xbeenir. Med branjem monumentalnega dela Williama Jamesa Na\xc4\x8dela psihologije (The Principles of Psychology) se je odlo\xc4\x8dil za \xc5\xa1tudij filozofije na Harvardu. Pred za\xc4\x8detkom tega \xc5\xa1tudija je delal kot u\xc4\x8ditelj in ravnatelj na srednjih \xc5\xa1olah, da bi zaslu\xc5\xbeil denar za \xc5\xa1tudij. Leta 1899 se je vpisal na Harvard. Njegov profesor filozofije je bil Josiah Royce, ki s svojo interpretacijo objektivnega idealizma pomembno vplival na delo Hockinga. Leta 1901 je pridobil magisterij. Med letoma 1902 in 1903 se je izpopolnjeval v Berlinu, Heidelbergu in G\xc3\xb6ttingenu v Nem\xc4\x8diji, kjer je spoznal filozofa, ustanovitelja fenomenolo\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole Edmunda Husserla. 1903 se je vrnil na Harvard in leta 1904 promoviral. Leto kasneje (1905) se je poro\xc4\x8dil z Agnes O\'Reilly, s katero je imel tri otroke: Richarda, Joan in Hesterja.\n_START_SECTION_\nKariera\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde v svojem zgodnjem \xc5\xbeivljenju je u\xc4\x8dil na srednjih \xc5\xa1olah, ampak svojo prvo pravo profesuro je za\xc4\x8del kot profesor primerjave religij na semeni\xc5\xa1\xc4\x8du Andover Theological Seminary. Leta 1906 se je preselil na zahodno obalo Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav, kjer se je priklju\xc4\x8dil filozofski fakulteti na Berkeleyu. Leta 1908 je za\xc4\x8del delati na Yaleu, kjer je delal kot pomo\xc4\x8dnik profesorja in objavil svoje prvo ve\xc4\x8dje delo Pomen Boga v \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki izku\xc5\xa1nji (The Meaning of God in Human Experience, 1912). Leta 1914 se je vrnil na Harvard in postal profesor naravne religije ter moralne filozofije. Med prvo svetovno vojno je bil Hocking med prvimi ameri\xc5\xa1kimi civilnimi in\xc5\xbeenirji na fronti v Franciji. Leta 1918 je bil imenovan za in\xc5\xa1pektorja v voja\xc5\xa1kih kampih za usposabljanje. Po vojni se je vrnil na Harvard, kjer je ostal do konca svoje kariere._NEWLINE_V letih med 1930 in 1932 je vodil Komisijo za ovrednotenje (Commission of Appraisal), ki je preu\xc4\x8devala pokristjanjevanje v Indiji, Burmi, na Kitajskem ter Japonskem. Poro\xc4\x8dilo komisije z naslovom Ovrednotenje misijonskega dela: lai\xc4\x8dno mnenje po sto letih, znano tudi kot Hockingovo poro\xc4\x8dilo, je bilo izdano leta 1932. V njem je razpravljal o spreminjajo\xc4\x8di vlogi pokristjanjevanja v neevropskih kulturah. Poro\xc4\x8dilo je izvalo burno reakcijo med ameri\xc5\xa1kimi protestantskimi misijonarji, saj je Hocking zagovarjal ve\xc4\x8d socialnega dela, izobra\xc5\xbeevanja in prenosa pooblastil na lokalne skupnosti ter manj samozaverovanosti in pokroviteljstva do drugih kultur in njihovih avtohtonih lokalnih ver. Izpostavil je pomembnost \xc5\xa1olanja tudi brez neposredne evangelizacije. Prav tako je zagovarjal organizacijsko poenotenje misijonarskega dela z ustanovitvijo krovne organizacije protestantskih misijonov. Med obiskom na Kitajskem je napisal \xc5\xa1tudijo o novokonfucijanskem filozofu iz 12. stoletja Zhu Xiju. Predvsem je izpostavil njegovo znanstvenost, ki je po njegovem mnenju mnogi evropejski filozofi niso imeli._NEWLINE_Leta 1936 je bil povabljen, da opravi eno predavanje na univerzah v Oxfordu in Cambridgeu na temo religije in predvsem kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. Tam je za\xc4\x8del podpirati idejo o univerzalni religiji, v kateri naj bi verjeli v dol\xc5\xbenost in v vir dobrega.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nV politi\xc4\x8dni filozofiji je Hocking verjel, da mora biti liberalizem nadome\xc5\xa1\xc4\x8den z novo obliko individualizma, ki ga bo vodilo na\xc4\x8delo: "Vsak \xc4\x8dlovek bo cel \xc4\x8dlovek" (Every man shall be a whole man). Verjel je, da bi moral vsak sam razviti svojo mo\xc4\x8d, ki jo ima v sebi. Poleg tega je razvil princip o svobodi: svoboda je biti svoboden, da izpopolni\xc5\xa1 svojo svobodo (freedom is the freedom to perfect one\'s freedom). Za njega je bilo kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo pomemben faktor pri nastanku svetovne civilizacije. Kljub temu je verjel, da nobena dogma ne vodi v religiozno znanje, temve\xc4\x8d da se le-to razvije zgolj iz individualne izku\xc5\xa1nje.\n_START_SECTION_\nNegativen pragmatizem\n_START_PARAGRAPH_\nEden najve\xc4\x8djih prispevkov Hockinga filozofiji je negativen pragmatizem. V osnovi to pomeni, da to ,kar deluje pragmati\xc4\x8dno je ali pa ni resni\xc4\x8dno, to, kar ne deluje, pa zagotovo ni resni\xc4\x8dno. To pomeni, da je neke vrste definicija resni\xc4\x8dnosti. Iz tega lahko sklepamo, da to, kar je resni\xc4\x8dno vedno deluje, \xc4\x8demur pa ni vedno tako. Kasnej\xc5\xa1a analiza je pokazala, da je to, kar je res lahko samo iluzija. Na primer: \xc4\x8de prevzamemo, da je vzhajanje in zahajanje Sonca resni\xc4\x8dno zaradi vizualnega vtisa, je to napa\xc4\x8dno, saj je to le iluzija, ki jo iz na\xc5\xa1e perspektive ustvari rotacija Zemlje okoli svoje osi. Zaradi tega je v zgodovini sprva mo\xc4\x8dno prepri\xc4\x8dljiv geocentri\xc4\x8dni model. Za Hockinga zato resnica ne deluje vedno po konstantnem na\xc4\x8delu "truth always works"Najti neskladnost v celoti, za katero se sicer zdi, da deluje dobro, Hocking ozna\xc4\x8di za ti. negativni pragmatizem.'