b'\n_START_ARTICLE_\nVeliki \xc4\x8drni bik\n_START_PARAGRAPH_\nVeliki \xc4\x8drni bik je pesem Daneta Zajca. Pesnik jo je vklju\xc4\x8dil v zbirko z naslovom Po\xc5\xbegana trava, ki je iz\xc5\xa1la leta 1958. V tej zbirki je vklju\xc4\x8dena v ciklus pesmi z naslovom Jutra.\n_START_SECTION_\nZunanjeformalna sestava pesmi\n_START_PARAGRAPH_\nPesem sestavljajo \xc5\xa1tiri kitice, ki vsebujejo po 6, 10, 8 in 3 vrstice. Nekateri verzi se rimajo: gore - grape v prvi kitici, v drugi jutro - oko, v tretji grape - samote, v \xc4\x8detrti pa jutro - sekiro. Sintagma\xc2\xa0\xc2\xbbveliki \xc4\x8drni bik rjove v jutro\xc2\xab\xc2\xa0se ponovi v za\xc4\x8detku vsake nove kitice. Kontaktna smer lirskega subjekta je naravnana na rjove\xc4\x8dega \xc4\x8drnega bika, do njega je usmerjen govor lirskega subjekta v pesmi. \xc4\x8cas in kraj pripovedi je jutro in pa\xc5\xa1niki, gore, grape. Izvir govora lirskega subjekta je neposredna zaznava. Perspektiva je zunanja.\n_START_SECTION_\n1. kitica\n_START_PARAGRAPH_\nLirski subjekt je obrnjen do \xc5\xbeivali, to je bika, njegova barva je \xc4\x8drna, omenja se \xc5\xa1e njegova velikost, \xc5\xa1e posebej pomembna pa je njegova dejavnost, to je rjovenje. Opredeljen imamo tudi \xc4\x8das delovanja bika, to je jutro. Lirski subjekt v obliki retori\xc4\x8dnega vpra\xc5\xa1anja spra\xc5\xa1uje velikega \xc4\x8drnega bika, koga kli\xc4\x8de. Lirski subjekt mu odgovarja v obliki raz\xc5\xa1irjene komparacije, kajti za odmev bikovega klica je zna\xc4\x8dilno, da je prazen, kot so prazni pa\xc5\xa1niki, gore, grape. V tej kitici torej lirski subjekt opredeljuje kraj in prostor, kjer bik izvaja svoje delovanje, rjovenje. To kitico zaobjemlje metafora praznote.\n_START_SECTION_\n2. kitica\n_START_PARAGRAPH_\nV drugi kitici pa je v nasprotju s prvo kitico, kjer je s pomo\xc4\x8djo praznote pokrajine opisana praznota bikovega klica, opisana vsebina te praznote. \xc5\xbde takoj v drugi vrstici imamo komparacijo, ki nadrobneje ponazori, kako mogo\xc4\x8dno je to bikovo rjovenje: bik rjove v jutro/ kot da bi brizgala te\xc5\xbeka \xc4\x8drna kri in rjove v jutro kot da bi se nad gozdom na vzhodu odpiralo v jutro krvavo bikovo oko. V sintagmi\xc2\xa0\xc2\xbbrjoveti kot da bi brizgala te\xc5\xbeka \xc4\x8drna kri\xc2\xab\xc2\xa0imamo strukturo komparacije, kjer je pridevnik\xc2\xa0\xc2\xbbte\xc5\xbeka\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8drna\xc2\xab\xc2\xa0drzen nasproti\xc2\xa0\xc2\xbbbrizganju\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbkrvi\xc2\xab. Imamo metaforo \xc4\x8drna kri, pridevni\xc5\xa1ko. Imamo tudi metaforo\xc2\xa0\xc2\xbbkrvavo bikovo oko\xc2\xab, ki je postaljveno na nebo! Pojavi se prispodoba nekak\xc5\xa1ne ranjenosti, saj brizga kri, kri uhaja iz telesa - tako rjove bik v jutro. Tudi z njegovim o\xc4\x8desom posredno nekaj ni vredu - je krvavo, kajti lirski subjekt vidi na nebu nad gozdom na vzhodu pojav odpiranja krvavega bikovega o\xc4\x8desa. Lirski subjekt ne pove direktno, da je bikovo oko krvavo, ampak opazi pojav zarje na nebu in ta je podobna krvavemu bikovemu o\xc4\x8desu. Ker je podoba prene\xc5\xa1ena od same fizi\xc4\x8dne pojave \xc5\xbeivali na nebo, konotira nekako odsev resni\xc4\x8dnega stanja bika na zemlji, nekako konotira tudi v prihodnost. Morda nekak\xc5\xa1no slutnjo. Vsekakor pa gre za opis stanja bika, s katerim nekaj ni vredu. Obe komparaciji torej sta povezani z bikovim stanjem. Lirski subjekt nadalje biku znova zastavi vpra\xc5\xa1anje, tokrat o naslovniku bikovega rjovenja. Lirski subjekt sku\xc5\xa1a nanj tudi odgovoriti. / Veliki \xc4\x8drni bik, koga kli\xc4\x8de\xc5\xa1?/ Predvideva, da je biku poslu\xc5\xa1anje svojega rjovenja posebna slast, u\xc5\xbeitek, ko do njega pride odmev njegovega zamolklega klica. Naslovnik bikovega rjovenja je torej bikec sam. K nejmu nazaj se vra\xc5\xa1a njegov klic. V tej kitici prevladuje metafora krvi, ranjenosti.\n_START_SECTION_\n3. kitica\n_START_PARAGRAPH_\nV tretji kitici se potrdijo ugotovitve iz druge kitice glede pojava krvavega bikovega o\xc4\x8desa na nebu. V tej kitici se namre\xc4\x8d poudari, da je jutro brezkrvno.Se pravi, narava sama je brez krvi. Krvavo stanje ustvarja bikec sam oz. da lirskemu subjektu vzpodbudo, da nezdravo stanje bikovega o\xc4\x8desa opazi na samem nebu. Sledi komparacija, ki opredeli kraj, ki ga dose\xc5\xbee bikov glas in kaj se tam zgodi: tvoj glas pada v grape kot razcefrana jata \xc4\x8drnih vran. Imamo komparacijo, kjer je pridevnik\xc2\xa0\xc2\xbbrazcefran\xc2\xab\xc2\xa0drzen na obe strani: glede na\xc2\xa0\xc2\xbbpadajo\xc4\x8di glas v grape\xc2\xab, saj je\xc2\xa0\xc2\xbbrazcefranost\xc2\xab\xc2\xa0zna\xc4\x8dilnost snovnega materiala, \xc5\xa1e posebej tkanin.\xc2\xa0\xc2\xbbRazcefranost\xc2\xab\xc2\xa0pa je drzna tudi glede na podobo\xc2\xa0\xc2\xbbjate \xc4\x8drnih vran\xc2\xab, saj za ptice v strogem pomenu besede ne moremo re\xc4\x8di, da so razcefrane. Sledi neposredno nagovarjanje velikega \xc4\x8drnega bika. Lirski subjekt ugotavlja, da nih\xc4\x8de ne sli\xc5\xa1i bikove samote (metafora). \xc4\x8clovek lahko sli\xc5\xa1i glasove ipd., ne pa samote! Dalje lirski subjetk \xc5\xa1e ugotovi o u\xc4\x8dinku bikovega rjovenja, ki je tudi negativno nikogar ne napoji\xc5\xa1s \xc4\x8drno krvjo svojega glasu. Glagol\xc2\xa0\xc2\xbbnapojiti\xc2\xab, ki ga uporabljamo za opis hranjenja, je tukaj uporabljen za hranjenje s \xc4\x8drno krvjo glasu! Lirski subjekt biku uka\xc5\xbee, naj umolkne, saj njegova dejavnost nima naslovnika, je brez u\xc4\x8dinka. Bikec nekako v prazno rjove.\n_START_SECTION_\n4. kitica\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8detrti kitici lirski subjekt opredeli pokrajino v jutru na vzhodu, ki je dokaj nenavadna. Namre\xc4\x8d sonce na vzhodu brusi ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8do mesarsko sekiro. Ponovno imamo drznost\xc2\xa0\xc2\xbbbru\xc5\xa1enja\xc2\xab\xc2\xa0nasproti\xc2\xa0\xc2\xbbsoncu\xc2\xab. Za fizikalne pojave, ki opredeljujejo dnevni \xc4\x8das (kot je na primer sonce na vzhodu), te\xc5\xbeko da uporabimo izraz brusiti, ki se uprablja za dejavnost bru\xc5\xa1enja orodij.'