b'\n_START_ARTICLE_\nAlmohadi\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek\n_START_PARAGRAPH_\nAlmohadsko gibanje je za\xc4\x8del Ibn Tumart, pripadnik berberske plemenske zveze Masmuda v Visokem Atlasu na jugu Maroka. V Maroku, ve\xc4\x8djem delu zahodne severne Afrike (Magreb) in Al Andaluzu na Iberskem polotoku je takrat vladala  berberska dinastija Almoravidov._NEWLINE_Ibn Tumart je v mladosti \xc5\xa1tudiral najprej v Al Andaluzu in nato na teolo\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli Al A\xc5\xa1ari v Bagdadu, kjer je pri\xc5\xa1el pod vpliv velikega u\xc4\x8ditelja Al Gazalija. Kmalu je razvil svoj verski nauk, ki je zdru\xc5\xbeeval nauke razli\xc4\x8dnih u\xc4\x8diteljev. Ibn Tumartovo glavno na\xc4\x8delo je bil strog unitarianizem (tavhid), ki zanika neodvisen obstoj bo\xc5\xbejih lastnosti, ker je nezdru\xc5\xbeljiv z njegovo edinstvenostjo in je zato mnogobo\xc5\xa1ka ideja. Njegovi privr\xc5\xbeenci so postali znani kot al-Muwahhidun \xe2\x80\x93 almohadi, kar pomeni "enotnost  boga"._NEWLINE_Po vrnitvi v Magreb okoli leta 1117 je nekaj \xc4\x8dasa pre\xc5\xbeivel v ve\xc4\x8d ifrikijskih mestih, kjer je pridigal in agitiral in vodil  besne napade na vinske trgovine in druge znake krivovernosti. Krivdo za moralne odklone je zvrnil na vladajo\xc4\x8do dinastijo Almoravidov in jih obto\xc5\xbeil mra\xc4\x8dnja\xc5\xa1tva in brezbo\xc5\xbenosti. Nasprotoval je tudi njihovemu podpiranju Malikijeve pravne \xc5\xa1ole, ki se je oblikovala na podlagi soglasja (id\xc5\xbema) in pri razsojanju upo\xc5\xa1tevala tudi vire izven Korana in Sunne, kar je bilo po  Ibn Tumartovem mnenju bogokletno. Oblast ga je zaradi njegovih ognjevitih kritik in selitev od mesta do mesta izgnala iz Bejaija, zato se je utaboril na robu mesta Mellala in za\xc4\x8del sprejemati prve u\xc4\x8dence, med njimi tudi Al Ba\xc5\xa1irja, ki je postal njegov glavni strateg, in Abd Al Mumina, ki je kasneje postal njegov naslednik._NEWLINE_Leta 1120 so Ibn Tumart in njegova majhna skupina privr\xc5\xbeencev od\xc5\xa1li v Maroko, najprej v Fez, kjer so nekaj \xc4\x8dasa razpravljali z Malikijevimi u\xc4\x8denjaki. V Fezu so v verskem zanosu na cesti napadli sestro almoravidskega emirja Alija Ibn Jusufa, ki je po obi\xc4\x8daju berberskih \xc5\xbeensk hodila razkrita. Ibn Tumart je bil zato izgnan iz Feza in je od\xc5\xa1el v Marake\xc5\xa1, kjer je v lokalni mo\xc5\xa1eji izsledil Alija Ibn Jusufa in ga skupaj z vodilnimi u\xc4\x8denjaki pozval na doktrinarno razpravo. Po razpravi so Ibn Jusufovi u\xc4\x8denjaki ugotovili, da so  Ibn Tumartova stali\xc5\xa1\xc4\x8da bogokletna in ljudem nevarna, in pozvali emirja, naj ga aretira ali usmrti. Emir se je odlo\xc4\x8dil, da ga bo samo izgnal iz mesta._NEWLINE_Ibn Tumart se je zatekel k svojemu plemenu Harga v doma\xc4\x8do vas Igiliz  v dolini Sous, katere lega ni povsem jasna. Preselil  se je v bli\xc5\xbenjo jamo in \xc5\xbeivel asketsko \xc5\xbeivljenje. Iz nje je prihajal le, da bi oznanjal svoj program puritanskih reform in pritegnil vedno ve\xc4\x8dje mno\xc5\xbeice ljudi. Po posebno ganljivi pridigi proti koncu ramadana leta 1121 je naposled priznal, da njegovi argumenti niso prepri\xc4\x8dali Almoravidov za reforme, zato se je razglasil za potomca preroka in pravega Mahdija, bo\xc5\xbeansko navdihnjenega  razsodnika, kar mu je priznala tudi zbrana publika. Njegova razglasitev je pomenila vojno napoved almoravidski dr\xc5\xbeavi._NEWLINE_Po nasvetu enega od privr\xc5\xbeencev, Omarja Hintatija, vidnega poglavarja plemena Hintata, je leta 1122 zapustil jamo in od\xc5\xa1el v Visoki Atlas organizirat almohadsko gibanje v plemenski zvezi Masmuda. Pridobil je podporo  plemen Ganfisa, Gadmiva, Hintata, Haskura in Hazraja. Okoli 1124 je  v Tinmelu v dolini Nfis v Visokem Atlasu postavil ribat, nezavzeten utrjen kompleks, ki je slu\xc5\xbeil kot duhovno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de in voja\xc5\xa1ki sede\xc5\xbe almohadskega gibanja._NEWLINE_Almohadski upor je bil prvih osem let omejen na gverilsko vojno pod vrhovi in v grapah Visokega Atlasa. Povzro\xc4\x8dil je negotovost v dr\xc5\xbeavi in povsem zaprl nekaj cest in gorskih prelazov ju\xc5\xbeno od Marake\xc5\xa1a. Ogro\xc5\xbeal je celo cesto do pomembnega mesta Sijilmassa, skozi katero je potekalo trgovanje preko Sahare. Almoravidi skozi ozke prelaze niso mogli poslati dovolj vojakov, da bi pregnali almohadske upornike iz njihovih lahko branljivih gorskih trdnjav. Sprijaznili so se z gradnjo trdnjav, ki so omejevale njihovo delovanje, in iskanjem alternativnih prehodov preko Atlasa. Najslavnej\xc5\xa1a je bila trdnjava Tasgimut, ki je varovala dostop k Agmatu._NEWLINE_Ibn Tumart je almohade organiziral kot komuno z natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8deno zgradbo. Jedro (ahl ad-dar) so tvorili Ibn Tumart in njegova dru\xc5\xbeina, Svet deseterice, ki je bil njegov zasebni posvetovalni organ, sestavljen iz njegovih prvih in najbli\xc5\xbejih tovari\xc5\xa1ev, in Svet petdeseterice, ki so ga sestavljali \xc5\xa1ejki masmudskih plemen. Svoje predstavnike so imeli tudi zgodnji pridigarji in misijonarji (talba in huffaz)._NEWLINE_Voja\xc5\xa1ke enote so bile organizirane strogo hierarhi\xc4\x8dno. Na prvem mestu je bilo pleme Harga, \xc4\x8detudi etni\xc4\x8dno ni bilo povsem \xc4\x8disto in je vklju\xc4\x8devalo mnogo \xc4\x8dastnih ali pridru\xc5\xbeenih poglavarjev drugih plemen. Med slednje je spadal tudi Abd Al Mumin iz plemena Zenata. Sledili so mo\xc5\xbeje iz Tinmela in drugih plemen in na koncu \xc4\x8drni su\xc5\xbeenjski vojaki (abid)._NEWLINE_Vsaka enota, ki jo vodil mohtasib, je imela strogo notranjo hierarhijo. Razdeljena je bila na dva dela:  v prvem so bili zgodnji privr\xc5\xbeenci, v drugem pa kasnej\xc5\xa1i pri\xc5\xa1leki. Vsakemu delu je poveljeval mizwar (ali amswaru). Sledili so zakladniki (sakkakin), ki so bili zadol\xc5\xbeeni za kovanje denarja, pobiralci davkov in blagajniki. Sledila je redna vojska (jund), njej pa mujezini, \xc4\x8duvaji Korana (hafidh) in hizbi. Njim so sledili lokostrelci, naborniki in su\xc5\xbenji.  Ibn Tumartov najbli\xc5\xbeji sodelavec in glavni strateg Al Ba\xc5\xa1ir, ki je prevzel vlogo politi\xc4\x8dnega komisarja, je v masmudskih plemenih uvedel doktrinarno disciplino._NEWLINE_Almohadi so se na za\xc4\x8detku 1130. let kon\xc4\x8dno spustili z gora v svoj prvi obse\xc5\xbeen napad in do\xc5\xbeiveli katastrofo. Pred Agmatom so naleteli na almoravidsko voja\xc5\xa1ko kolono in jo razbili in njene ostanke zasledovali vse do Marake\xc5\xa1a. Zatem so \xc5\xa1tirideset dni oblegali Marake\xc5\xa1, dokler niso aprila ali maja 1130 Almoravidi napravili izpada iz mesta in v krvavi bitki v velikem vrtu vzhodno od mesta zdrobili almohadsko vojsko. V bitki je padlo ve\xc4\x8d kot pol almohadskih poveljnikov, pre\xc5\xbeiveli pa so se komaj uspeli prebiti do gora._NEWLINE_Ibn Tumart je kmalu po bitki avgusta 1130 umrl. Almohadsko gibanje po uni\xc4\x8dujo\xc4\x8dem porazu in Ibn Tumartovi smrti ni takoj razpadlo, kar dokazuje, da je bilo izredno dobro organizirano. Dogodkoma je verjetno sledila borba za nasledstvo, v kateri je zmagal Abd Al Mumin. \xc4\x8ceprav je bil iz plemena Zenata iz Targe (Al\xc5\xbeirija) in zato tujec med Masmudi iz ju\xc5\xbenega Maroka, mu je uspelo  premagati vse glavne tekmece in ponovno zbrati neodlo\xc4\x8dna plemena. Leta 1132 je za dokaz, da je almohadsko gibanje  \xc5\xa1e \xc5\xbeivo, v drznem no\xc4\x8dnem napadu osvojil trdnjavo Tasgimut in jo do tal poru\xc5\xa1il. Njena glavna vrata je odpeljal s seboj v Tinmel.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek konca\n_START_PARAGRAPH_\nKr\xc5\xa1\xc4\x8danske dr\xc5\xbeave na Iberskem polotoku so bile preve\xc4\x8d dobro organizirane, da bi jih lahko preplavili muslimani, zato vojne z njimi niso bile pogoste._NEWLINE_Leta 1212 je Al Mansurjev naslednik, kalif Mohamed Al Nasir (1199-1214), po uspe\xc5\xa1nem za\xc4\x8detku prodiranja proti severu do\xc5\xbeivel hud poraz v bitki z zdru\xc5\xbeeno vojsko Kastilje, Aragonije, Navare in Portugalske pri Las Navas de Tolosa v Sierri Moreni. Bitka je prekinila njegovo napredovanje, kr\xc5\xa1\xc4\x8danske sile pa so bile preve\xc4\x8d neorganizirane, da bi izkoristile svojo zmago._NEWLINE_Al Nasir je pred smrtjo leta 1213 za kalifa in naslednika imenoval svojega desetletnega sina Jusufa II. "Al Munastirja".  Za\xc4\x8delo se je obdobje regentstva za mladega kalifa, v katerem je oblast prevzela oligarhija starej\xc5\xa1ih dru\xc5\xbeinskih \xc4\x8dlanov, dvornih birokratov in vodilnih plemi\xc4\x8dev. Almohadski ministri so izpogajali ve\xc4\x8d mirovnih pogodb s kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi dr\xc5\xbeavami, ki so ostale bolj ali manj v veljavi naslednjih petnajst let. Izjema je bila portugalska osvojitev Alc\xc3\xa1cer do Sala leta 1217._NEWLINE_Na za\xc4\x8detku leta 1224 je mladi kalif brez naslednika umrl v nesre\xc4\x8di. Dvorni birokrati v Marake\xc5\xa1u na \xc4\x8delu v velikim vezirjem  Utmanom Ibn D\xc5\xbeamijem so hitro organizirali volitve, na katerih so za novega almohadskega kalifa izvolili Ibn D\xc5\xbeamijevega prastrica Abd Al Vahida I. "Al Makluja". Hitro imenovanje je razburilo druge veje dru\xc5\xbeine, predvsem Al Nasirjeve brate, ki so vladali v Al Andaluzu. Eden od njih, Abdalah Al Adil, ki je kasneje postal guverner Murcije, se je takoj razglasil za kalifa in s pomo\xc4\x8djo bratov prevzel oblast v Al Andaluzu. Njegov glavni svetovalec, skrivnostni Abu Zajd Ibn Jud\xc5\xbejan, je izkoristil svoje zveze v Marake\xc5\xa1u in organiziral odstavitev in umor Abd Al Vahida I. in izgon klana Al D\xc5\xbeamii._NEWLINE_Dr\xc5\xbeavni udar je pomenil za\xc4\x8detek dokon\xc4\x8dnega zloma Al Andaluza, ker je bil prvi znotraj klana Almohadov. V klanu so se \xc5\xbee pred tem dogajala nesoglasja, vendar je ostal trdno povezan in zvest dinasti\xc4\x8dnemu redu. Kalif Al Adil je zaradi morilske kr\xc5\xa1itve dinasti\xc4\x8dnega in ustavnega reda  omajal svojo sprejemljivost pri nekaterih almohadskih \xc5\xa1ejkih. Eden od njih je bil njegov bratranec Abd Alah Al Bajasi, almohadski guverner Ja\xc3\xa9na, ki se je s pe\xc5\xa1\xc4\x8dico upornih privr\xc5\xbeencev utaboril v hribih okoli Baeza in sklenil zavezni\xc5\xa1tvo z dotlej miroljubnim Ferdinandom III. Kastiljskim.  Al Adil, ki je veliko ve\xc4\x8d pozornosti posve\xc4\x8dal dogajanju v Marake\xc5\xa1u, kjer so se uporni \xc5\xa1ejki zbrali za drugim Al Nasirjevim sinom Jahjo, se za Al Bajasijevo majhno skupino odpadnikov ni zmenil.\n_START_SECTION_\nRekonkvista\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1225 je Al Bajasijeva skupina upornikov s podporo velike kastiljske vojske spustila s hribov in oblegala mesti Ja\xc3\xa9n in And\xc3\xbajar. Zasedla je pokrajine Ja\xc3\xa9n, C\xc3\xb3doba in  Vega de Granada in Al Bajasi se je konec leta  nastanil v C\xc3\xb3dobi. Nastalo stanje sta izkoristila Alfonz IX.Leonski in San\xc4\x8do II. Portugalski in vdrla na andalu\xc5\xa1ko ozemlje. Portugalci so do konca leta 1225 presenetljivo lahko prodrli do Seville. Njen guverner se je zavedal, da so nasprotniki v premo\xc4\x8di in se ni nameraval soo\xc4\x8diti z njimi. Njegova odlo\xc4\x8ditev je zgrozila prebivalce Seville, zato so prevzeli oblast v svoje roke, organizirali milice in sami posku\xc5\xa1ali ustaviti prodiranje nasprotnika. Sledila je krvava bitka pred obzidjem Seville, v kateri je portugalska vojska pobila morda 20.000 slabo oboro\xc5\xbeenih me\xc5\xa1\xc4\x8danov. Podobna nesre\xc4\x8da je istega leta pri Aspu doletela prebivalce Murcije, v C\xc3\xa1ceresi in Requeni pa jim je uspelu ustaviti nasprotnika. Zaupanje v almohadsko oblast je bilo zaradi teh dogodkov zelo omajano. Za katastrofo so obto\xc5\xbeili kalifa Al Adila in njegove nesposobne in strahopetne generale, uspehe pa so pripisali  lokalnim voditeljev, ki so organizirali obrambo._NEWLINE_Stanje na boji\xc5\xa1\xc4\x8du se je kmalu zatem spremenilo. Al Bajasi je moral kot pla\xc4\x8dilo za kastiljsko pomo\xc4\x8d  Ferdinandu III. prepustiti tri strate\xc5\xa1ko pomembne obmejne trdnjave: Ba\xc3\xb1os de la Encina, Salvatierra pri Ciudadu Real in Capilla. Hrabra Capilla je zavrnila predajo in prisilla Kastiljce v dolgotrajno obleganje. Pogumno kljubovanje male Capille in Al Bajasijevo oskrbovanje  kastiljskih oblegovalcev je \xc5\xa1okiralo Andaluzijce in pove\xc4\x8dalo njihovo naklonjenost do almohadskega kalifa. V okolici C\xc3\xb3rdobe je izbruhnila vstaja, v kateri je bil Al Bajasi ubit.  Njegovo glavo so kot trofejo poslali v Marake\xc5\xa1. Kalif Al Adil zmage ni u\xc5\xbeival prav dolgo, ker so ga oktobra 1227 ubili. Jahjevi uporniki so takoj  po njegovi smrti za novega kalifa razglasili Jahja Al Mutazima._NEWLINE_Andalu\xc5\xa1ka veja Almohadov njegovega imenovanja ni priznala. Al Adilov brat, ki je bil takrat v Sevilli, je sam sebe razglasil za novega almohadskega kalifa Abd Al Ala Idrisa I. Al Mamuna. Al Mamun je s Ferdinandom III. sklenil premirje, za katero je pla\xc4\x8dal 300.000 maradevijev, ki mu je omogo\xc4\x8dilo, da je leta 1228 v Afriko odpeljal glavnino almohadske vojske in se spopadel z  Jahjo._NEWLINE_Istega leta so Portugalci in Leonci obnovili svoje vdore globoko v muslimansko ozemlje, ki je bilo ve\xc4\x8dinoma slabo branjeno. Poskusi Almohadov, da bi ustavili napadalce, niso uspeli, zato so po vsem Al Andaluzu izbruhnile ljudske vstaje. Mesto za mestom je odstavilo svoje almohadske guvernerje in na njihova mesta postavilo lokalne veljake. Osrednja osebnost uporov, je bil murcijski veljak Mohamed Ibn Jusuf Ibn Al Hud Judhami, ki je trdil, da izhaja iz dinastije Banu Hud, ki je neko\xc4\x8d vladala stari taifi v Zaragozi. Do oktobra 1228 so Almohadi izgubili skoraj vse andalu\xc5\xa1ko ozemlje. Al Mamun je zapustil Sevillo in se z ostanki svoje vojske umaknil v  Maroko. Ibn Hud je takoj zatem poslal v Bagdad svoje odposlance in ponudil priznanje abasidskega kalifa, \xc4\x8detudi je sam sebi nadel kvazi-kalifski naslov Al  Mutavakil._NEWLINE_Al Mamunov odhod leta 1128 je ozna\xc4\x8dil konec \xc5\xa1panskega almohadskega obdobja. Ibn Hud in lokalni andalu\xc5\xa1ki veljaki niso mogli ustaviti nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dega pritiska kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih vojsk, ki so jih vodili San\xc4\x8do II. Portugalski, Alfonz IX. Le\xc3\xb3nski, Ferdinand III. Kastiljski in Jakob I. Aragonski. V naslednjih dvajsetih letih so ena za drugo padale andalu\xc5\xa1ke citadele: leta 1230 M\xc3\xa9rida, Badajoz in Mallorca, leta 1234 Beja, leta 1236 C\xc3\xb3rdoba, leta 1238 Valencia in Niebla-Huelva, leta 1242 Silves, leta 1243 Murcia, leta 1246 Ja\xc3\xa9n, leta 1248 Alicante in v jeseni istega leta \xc5\xa1e almohadska prestolnica Sevilla. 22. decembra 1248 je pri\xc5\xa1el v Sevillo osvajalec Ferdinand III. Kastiljski._NEWLINE_Andaluzijci so bili nemo\xc4\x8dni. Ibn Hud je posku\xc5\xa1al ustaviti nadaljnje napredovanje Leoncev, vendar je bila ve\xc4\x8dina njegova vojske uni\xc4\x8dena v bitki pri Alangu leta 1230. Ibn Hud je z ostanki svoje vojske posku\xc5\xa1al re\xc5\xa1iti ogro\xc5\xbeene in oblegane andalu\xc5\xa1ke trdnjave, vendar je bil pred tako \xc5\xa1tevilnimi so\xc4\x8dasnimi napadi nasprotnika nemo\xc4\x8den.  Po njegovi smrti leta 1238 je nekaj preostalih mest posku\xc5\xa1alo prestopiti k Almohadom, vendar jim tudi to ni pomagalo, ker se Almohadi niso ve\xc4\x8d vrnili._NEWLINE_Po odhodu Almohadov so na oblast v Granadi pri\xc5\xa1li Nasridi. Po veliki kr\xc5\xa1\xc4\x8danski ofenzivi v letih 1228-1248 je bil Granadski emirat vse, kar je ostalo od starega Al Andaluza. Nekatera osvojena utrjena mesta, na primer  Murcia, Ja\xc3\xa9n in Niebla, so bila  naslednjih nekaj let kr\xc5\xa1\xc4\x8danske tributarne posesti, v 1260. letih pa so ve\xc4\x8dino mest priklju\xc4\x8dili h kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim kraljestvom.  Naslednjih 250 let je ostala neodvisna samo Granada, ki je postala novo cveto\xc4\x8de sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Al Andaluza.\n_START_SECTION_\nPropad v Magrebu\n_START_PARAGRAPH_\nAlmohadi so na svojem afri\xc5\xa1kem ozemlju, tudi v Fezu, spodbujali naseljevanje kristjanov. Po bitki  pri Las Navas de Tolosa so ob\xc4\x8dasno celo sklenili zavezni\xc5\xa1tvo s Kastiljskim kraljestvom in iz nekaterih obalnih mest Sicilskega kraljestva pregnali normanske voja\xc5\xa1ke posadke. Zgodovina njihovega propadanja se razlikuje od zgodovine Almoravidov, katere so vrgli z oblasti. Almohadov ni pokopalo neko novo versko gibanje, ampak postopno izgubljanje ozemlja in upori lokalnega prebivalstva. Njihovi najbolj u\xc4\x8dinkoviti sovra\xc5\xbeniki so bili Marinidi (Banu Marin),  ki so osnovali naslednjo alandalu\xc5\xa1ko dinastijo. Zadnji predstavnik almohadske dinastije je bil Idris II. Al Vathik, katerega je v leta 1269 v Marake\xc5\xa1u umoril njegov su\xc5\xbeenj.\n_START_SECTION_\nKultura\n_START_PARAGRAPH_\nAlmohadske univerze so nadaljevale \xc5\xa1irjenje znanja anti\xc4\x8dnih gr\xc5\xa1kih in rimskih piscev. Med najvidnej\xc5\xa1e u\xc4\x8denjake iz almohadskega obdobja spadata muslimanski polihistor Ibn Ru\xc5\xa1d (Averro\xc3\xabs) in judovski filozof Majmonides. V muslimanskem pravoznanstvu je dr\xc5\xbeava priznavala zahiridsko pravno \xc5\xa1olo, \xc4\x8deprav je ob\xc4\x8dasno priznavala tudi \xc5\xa1afiite.   Vsi almohadski vladarji, tako versko prepri\xc4\x8dani kot laiki, so nasprotovali malikitski pravni \xc5\xa1oli, kateri so bili naklonjeni Almoravidi. V \xc4\x8dasu vladavine Abu Jakuba je bila prepovedana uporaba vseh verskih knjig, ki jih niso napisali zahiridi. Izvajanje prepovedi je nadziral vrhovni sodnik Ibn Mada. Med vladanjem Abu Jakubovega sina Abu Jusufa se je prepoved \xc5\xa1e poostrila in Ibn Mada je moral te knjige se\xc5\xbegati. Po islamski teologiji so bili Almohadi a\xc5\xa1ariti. Njihov zahiridski a\xc5\xa1arizem je bil podlaga za zapleteno me\xc5\xa1anico pikolovske sodne prakse in ezoteri\xc4\x8dne dogmatike._NEWLINE_Almohadski umetni\xc5\xa1ki slog je bil v bistvu orientalski, \xc4\x8deprav je bila ve\xc4\x8dina umetnikov iz Al Andaluza. Glavna sredi\xc5\xa1\xc4\x8da almohadske arhitekture in umetnosti so bila Fez, Marake\xc5\xa1, Rabat in Sevilla. Figurativna umetnost je  nekoliko trpela zaradi ortodoksne razlage Korana, ki prepoveduje upodabljanje \xc4\x8dloveka. V Almohadskem kalifatu je zato cvetela predvsem arhitektura, \xc4\x8deprav tudi ta ni dosegla vrhunske izvirnosti. Mo\xc5\xa1eje so imele pravokoten tloris z ladjami, lo\xc4\x8denimi s stebri. Na \xc5\xa1iroko so se uporabljali podkvasti loki. Najpogostej\xc5\xa1a gradbena materiala sta bila opeka in malta. Tuj vpliv je mogo\xc4\x8de videti v kupolah egiptovskega porekla in slavolokih, ki so se tudi zgledovali po egiptovskih. Raz\xc5\xa1irjena je bila gradnja utrdb s stolpi._NEWLINE_Med najpomembnej\xc5\xa1e almohadske zgradbe spadajo Giralda - nekdanji minaret in sedanji zvonik seviljske stolnice, zgrajena leta 1171, mo\xc5\xa1eja  Kutubija in kasba v Marake\xc5\xa1u, Hasanov stolp v Rabatu in grad Atalaya v Andaluziji.\n_START_SECTION_\nPolo\xc5\xbeaj nemuslimanov\n_START_PARAGRAPH_\nAlmohadi, ki so v Magrebu in Al Andaluzu pri\xc5\xa1li na oblast leta 1147, ostro postopali z nemuslimani (dhimmi). Poro\xc4\x8dila iz tega obdobja opisujejo, da so po za\xc4\x8detnem sedemmese\xc4\x8dnem obdobju zati\xc5\xa1ja v vseh osvojenih mestih pobili ali nasilno islamizirali judovske skupnosti, "dokler niso od Silvesa do Mahdia izginili vsi Judje". Znani so tudi primeri mno\xc5\xbei\xc4\x8dnega mu\xc4\x8deni\xc5\xa1tva Judov, ki niso hoteli prestopiti v islam. Abraham Ibn Ezra (1089-1164), ki je sam pobegnil pred preganjanjem Almohadov,  je napisal  Elegijo \xc5\xbealovanja za uni\xc4\x8denimi  judovskimi skupnostmi po Al Andaluzu in Magrebu. Mnogo Judov je zbe\xc5\xbealo v kr\xc5\xa1\xc4\x8danska kraljestva, mnogo drugih, med njimi tudi Maimonides z dru\xc5\xbeino, pa na vzhod v bolj strpne islamske dr\xc5\xbeave. Viri z za\xc4\x8detka almohadskega obdobja kljub temu \xc5\xa1e opisujejo nekaj judovskih trgovcev, ki so trgovali v severni Afriki._NEWLINE_Ravnanje z Judi se je v almohadskem obdobju v primerjavi z almoravidskim obdobjem drasti\xc4\x8dno poslab\xc5\xa1alo. V Kordovskem kalifatu je judovska kultura do\xc5\xbeivljala svoje zlato obdobje.  Mar\xc3\xada Rosa Menocal, specialistka za ibersko knji\xc5\xbeevnosti na univerzi Yale je trdila, da je bila "strpnost  nelo\xc4\x8dljiv vidik alandalu\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe". Menocalova v svoji knjigi  Ornament of the World (Ponos sveta) iz leta 2003 trdi, da so judovski dhimmis v kalifatu kljub temu, da so imeli manj pravic kot muslimani,  \xc5\xa1e vedno \xc5\xbeiveli bolje kot v kr\xc5\xa1\xc4\x8danski Evropi. Jude so v katoli\xc5\xa1kih delih Evrope obravnavali kot heretike, zato so se selili v Al Andaluz._NEWLINE_Pod Almohadi so morali vsi Judje, ki so prestopili v islam,  nositi prepoznavna obla\xc4\x8dila, ker jih muslimani niso imeli za vdane pripadnike nove vere. Proti koncu almohadske vladavine so Judje ponovno odkrito prakticirali svojo vero._NEWLINE_Domorodni kristjani  v severni Afriki almohadskega preganjanja niso pre\xc5\xbeiveli.'