b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbeinja Ivana\n_START_SECTION_\nLegenda\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8das po smrti Leona IV.  postavljajo v XIV. stoletju nastalo pravljico, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je sedela na pape\xc5\xa1kem prestolu neka \xc5\xbeenska, ki si je nadela ima Janez VIII; po drugih se je imenovala Janez VII. oziroma Janez Angle\xc5\xa1ki. Od tod porogljivo ime \xc2\xbbPape\xc5\xbeinja Ivana\xc2\xab. Ker se s tem imenom sre\xc4\x8dujemo ne le v romanih, \xc4\x8dasnikih, leksikonih, ampak tudi v resnih zgodovinskih delih, ga moramo omeniti tudi mi. _NEWLINE_Na izredno mnogo razli\xc4\x8dnih na\xc4\x8dinov obdelana spolzka zgodba \xe2\x80\x93 ki so ji skozi zgodovino pripovedovalci dodajali nove in neverjetne podrobnosti \xe2\x80\x93 ima v jedru tole vsebino: _NEWLINE_V Mainzu je \xc5\xbeivel neki angle\xc5\xa1ki pridigar, ki je svojo lepo h\xc4\x8derko \xe2\x80\x93 Ne\xc5\xbeo (Agnezo) ali Gilberto, pou\xc4\x8deval v vseh sodobnih znanostih. Ko je postala zrela za mo\xc5\xbeitev, je preoble\xc4\x8dena v mo\xc5\xa1kega pobegnila s svojim prijateljem iz Fulde, obhodila celo Evropo, se v Atenah izurila v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini in umetnosti ter tam ostala do smrti svojega ljub\xc4\x8dka. Tedaj je od\xc5\xa1la v Rim in tam odprla \xc5\xa1olo pod imenom Janez Angle\xc5\xa1ki (Joannes Anglicus). Po svoji u\xc4\x8denosti in pobo\xc5\xbenosti je zaslovela tako zelo, da so jo po smrti Leona IV. izvolili za pape\xc5\xbea. Dve leti je pobo\xc5\xbeno \xc5\xbeivela in modro vladala; omamljena od blaginje je tedaj za\xc4\x8dela ljubezensko razmerje z enim svojih zaupnikov. Kot posledica tega je bilo, da je med javno procesijo rodila otroka. _NEWLINE_Od tedaj, da bi se izognili podobnemu pohuj\xc5\xa1anju, mora novoizvoljeni pape\xc5\xbe sesti na posebej preluknjan sede\xc5\xbe, da se eden od kardinalov prepri\xc4\x8da o njegovem spolu._NEWLINE_Po eni razli\xc4\x8dici je takoj umrla - \xc5\xbee na porodu -, po drugi jo je razjarjeno ljudstvo raztrgalo, po tretji pa so jo za pokoro zaprli v samostan. Ko je njen otrok odrastel, je postal ostijski \xc5\xa1kof in je po njeni smrti mater dal skrivaj prenesti in pokopati v svojo stolnico.\n_START_SECTION_\nRazli\xc4\x8dica iz \xc2\xbbAvstrijske kronike\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\nEna od najbolj znanih razli\xc4\x8dic je besedilo Leopolda Stainreuterja iz knjige \xc3\x96sterreichischen Chronik von den 95 Herrschaften iz poznega 14. stoletja (okrog 1384/85) v stari nem\xc5\xa1\xc4\x8dini, ki ga morete v opombi prebrati v izvirniku:_NEWLINE__NEWLINE_Neka \xc5\xbeenska je bila pape\xc5\xbe leta osemsto sedemin\xc5\xa1tiridesetega po Kristusovem rojstvu in je sedela na (Petrovem) sede\xc5\xbeu tri leta in pet mesecev ter se je imenovala Janez. Ona je pri\xc5\xa1la v mo\xc5\xa1ki obleki v Atene in je \xc5\xa1tudirala velike umetnosti. Nato je pri\xc5\xa1la v Rim in je preu\xc4\x8devala najvi\xc5\xa1jo znanost. Drugi profesorji, u\xc4\x8denci in duhovniki so poslu\xc5\xa1ali njene lekcije in v Rimu ga ni bilo profesorja, ki bi pou\xc4\x8deval bolje. Zato so jo izvolili za pape\xc5\xbea in nato je zanosila. Ko bi morala iti v eni procesiji, je dobila \xc5\xbeenske popadke in je rodila enega otroka.\n_START_SECTION_\nKaj pravi zgodovinar\n_START_PARAGRAPH_\nV 13. stoletju se je med ljudmi raz\xc5\xa1irila legenda o pape\xc5\xbeinji Ivani. Med najbolj znanimi je zapis te zgodbe v kroniki dominikanskega letopisca Martina Opavskega (\xe2\x80\xa01278). Po teh pripovedih naj bi neko dekle iz Mainza, preoble\xc4\x8deno v mo\xc5\xa1kega, \xc5\xa1tudiralo v Atenah, potem pa pri\xc5\xa1lo v Rim, kjer naj bi jo zaradi njene u\xc4\x8denosti po smrti Leona IV.  izvolili za pape\xc5\xbea pod imenom Janez Angle\xc5\xa1ki (Joannes Anglicus). Legenda (ena razli\xc4\x8dica) je celo natan\xc4\x8dno vedela povedati, naj bi Ivana pape\xc5\xbeevala dve leti, en mesec in \xc5\xa1tiri dni, ne da bi kdo spoznal njeno prevaro; zadeva da se je razkrila, ko naj bi med neko procesijo Ivana rodila in zatem umrla.\n_START_SECTION_\nVerodostojnost\n_START_PARAGRAPH_\nLegendo so kot verodostojno jemali nekaj stoletij, \xc5\xa1e v 20. stoletju pa so jo ponekod uporabljali kot umazano oro\xc5\xbeje proti pape\xc5\xa1tvu in Cerkvi. Kot prva sta u\xc4\x8dena humanista Enea Silvio Piccolomini   in Bartolomeo Platina ugotovila, da gre pri tem le za sad ljudske domi\xc5\xa1ljije, kar so kasneje potrdili tudi drugi znanstveniki. Resni\xc4\x8dnost legende v celoti izpodbijata tudi z vso gotovostjo izpri\xc4\x8dana datuma smrti Leona IV. in izvolitve Benedikta III., kjer je komaj nekaj dni razlike med smrtjo prvega in izvolitvijo drugega in torej ni prostora za neko tretjo vladavino, ki bi poleg tega trajala celo ve\xc4\x8d let. _NEWLINE_Ozadje te legende je najbr\xc5\xbe treba iskati v dogajanjih v 10. stoletju, ki ga v zgodovini poznamo tudi kot Mra\xc4\x8dno stoletje (Saeculum obscurum), ko so v Rimu za konzulom Teofilaktom (Teofilakt I. Spoletsko-Tuskulski) vso oblast prevzele v roke njegova \xc5\xbeena \xc2\xbbsenatorka\xc2\xab\xc2\xa0Teodora in njeni h\xc4\x8deri Marozia in Teodora. Takrat je bilo tudi pape\xc5\xa1tvo povsem v rokah te \xc5\xbeenske vladavine.'