b'\n_START_ARTICLE_\nAndrew Fire\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nMladost je pre\xc5\xbeivel v kraju Sunnyvale, kjer je obiskoval srednjo \xc5\xa1olo. \xc5\xbdelel je \xc5\xa1tudirati na Univerzi Stanford, ki pa ga je zavrnila, zato je vpisal \xc5\xa1tudij matematike na bli\xc5\xbenji Univerzi Kalifornije v Berkeleyju in diplomiral leta 1978. Nato je od\xc5\xa1el \xc5\xa1tudirat biologijo na Tehnolo\xc5\xa1ki in\xc5\xa1titut Massachusettsa, kjer je pod mentorstvom kasnej\xc5\xa1ega nobelovca Phillipa A. Sharpa preu\xc4\x8deval gensko prepisovanje pri adenovirusih. Doktorat na to temo je zagovarjal leta 1983._NEWLINE_Po doktoratu se je usposabljal v Cambridgeu, kot \xc5\xa1tipendist Helen Hay Whitney Foundation v laboratoriju za molekularno biologijo nobelovca Sydneyja Brennerja. Preu\xc4\x8deval je transfekcijo \xe2\x80\x93 vna\xc5\xa1anje genetskega materiala v celice modelne gliste vrste Caenorhabditis elegans in v ta namen razvil novo eksperimentalno tehniko z mikroinjiciranjem. Ob vrnitvi v domovino je sprejel polo\xc5\xbeaj raziskovalca na oddelku za embriologijo ustanove Carnegie Institution for Science, kjer je nadaljeval s preu\xc4\x8devanjem istega modelnega organizma v sodelovanju z Mellom, ki je pri\xc5\xa1el tja z Univerze Harvard. Med raziskavami sta ugotovila, da se nekateri geni, ki bi sicer \xc5\xa1kodovali razvoju, pri nekaterih zarodkih ne izra\xc5\xbeajo \xe2\x80\x93 so\xc2\xa0\xc2\xbbuti\xc5\xa1ani\xc2\xab. Pojav sta pripisala komplementarni RNA, ki prepre\xc4\x8duje prevajanje v beljakovine in ga poimenovala RNA-interferenca. Kmalu sta naletela na te\xc5\xbeave s kontaminanti, ki so vplivali na rezultate. Fire je postavil hipotezo, da gre za dvoveri\xc5\xbeno RNA (dsRNA), zato sta uvedla postopek odstranjevanja dsRNA v poskuse in s tem izbolj\xc5\xa1ala rezultate, ob tem pa dokazala, da je ta oblika RNA izredno u\xc4\x8dinkovita pri RNA-interferenci. Odkritje sta objavila v odmevnem \xc4\x8dlanku v reviji Nature leta 1998._NEWLINE_Leta 2003 je postal profesor na Univerzi Stanford in nadaljeval z delom na genetiki gliste C. elegans, od leta 1989 pa deluje tudi kot izredni profesor biologije na Univerzi Johnsa Hopkinsa. V laboratoriju pod njegovim vodstvom se raziskovalci ukvarjajo z odzivom celic na spremembe v organizmu, kot so razvojne stopnje in izpostavljenost patogenom. Ukvarja se tudi z vpra\xc5\xa1anjem, kako celica razlikuje lasten genetski material od tujega.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nRNA-interferenca, ki sta jo razvila s Craigom Mellom, se je izkazala za izredno uporabno v genetiki in za svoje delo sta prejela \xc5\xa1tevilne nagrade, poleg Nobelove nagrade za fiziologijo ali medicino (2006) med drugim nagrado Nacionalne akademije znanosti ZDA za molekularno biologijo (2003) in mednarodno nagrado Gairdnerjevega sklada (2005). Samostojno je prejel tudi Heinekenovo nagrado za biokemijo in biofiziko, ki jo podeljuje Kraljeva nizozemska akademija umetnosti in znanosti (2004)._NEWLINE_Leta 2004 sta bila z Mellom sprejeta za \xc4\x8dlana Nacionalne akademije znanosti.'