b'\n_START_ARTICLE_\nCodex Eyckensis\n_START_SECTION_\nOpis rokopisa A in rokopisa B\n_START_PARAGRAPH_\nCodex Eyckensis je sestavljen iz dveh evangelijev na 133 pergamentih folijih, katerih mere so 244x183 mm. _NEWLINE_Prvi rokopis (kodeks A) je nepopoln. Sestavljen je iz petih folijev, odpre se na celostranski portret evangelista (verjetno je upodobljen sveti Matej), ki mu sledi nepopoln niz osmih kanonskih tabel. Portret evangelista je v italijansko-bizantinskem slogu in je jasno povezan z evangeliarjem Barberini, ki ga trenutno hranijo v vatikanski knji\xc5\xbenici (Barberini Lat. 570). Portret je obrobljen z anglosa\xc5\xa1kimi vozli, ki spominjajo na dekorativne elemente v Lindisfarnskem evangeliarju._NEWLINE_Kanonske tabele nudijo pregled ustreznih odlomkov iz \xc5\xa1tirih evangelijev. Kanonske tabele slu\xc5\xbeijo torej kot kazalo vsebine in indeks, kar olaj\xc5\xa1a iskanje ustreznih besedil. Kanonske tabele v rokopisu A so okra\xc5\xa1ena s stebri in loki, simboli \xc5\xa1tirih evangelistov in portreti svetnikov._NEWLINE_Drugi rokopis (kodeks B) vsebuje celoten sklop dvanajstih kanonskih tabel in vse \xc5\xa1tiri evangelije. Kanonske tabele krasijo stebri in loki, upodobitve apostolov in simboli evangelistov. Besedila evangelijev so napisana v zaobljeni obliki oto\xc5\xa1ke minuskule, ki je sicer bila zna\xc4\x8dilna za britanske in irske rokopise iz sedmega in osmega stoletja, a so jo uporabljali tudi po celinski Evropi. Prva \xc4\x8drka vsakega odstavka je orisana z rde\xc4\x8dimi in rumenimi pikami. Besedilo je kopiral en sam pisar. _NEWLINE_Evangelij je razli\xc4\x8dica Vulgate, kot jo je pove\xc4\x8dini prevedel sveti Hieronim (Hieronymus iz Stridona, okoli 347-420), s \xc5\xa1tevilnimi dodatki in menjavami vrstnega reda besed. Primerljive razli\xc4\x8dice evangelijev najdemo v Book of Kells (Trinity College v Dublinu, ms 58), Book of Armagh (Trinity College v Dublinu, ms 52) in Evangeliarju iz Echternacha (Pariz, Bnf, ms Lat.9389).\n_START_SECTION_\nZgodovina (od nastanka do 20. stoletja)\n_START_PARAGRAPH_\nKodeks je nastal v osmem stoletju in sprva so ga hranili v nekdanji benediktinski opatiji Aldeneik, ki je bila posve\xc4\x8dena leta 728 n. \xc5\xa1t. Merovin\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8d Adelard vladar Denaina, in njegova \xc5\xbeena Grinuara sta ustanovila to opatijo za svoji h\xc4\x8deri Harlindis in Relindis v \xc2\xbbmajhnem in nekoristen gozdi\xc4\x8du\xc2\xab ob reki Meuse. Samostan so poimenovali Eyke (hrast, angl. \xc2\xbboak\xc2\xab) po hrastovih drevesih, ki so rasla tam. Kasneje, ko je sosednja vas Nieuw-Eyke (novi hrast, angl. \xc2\xbbnew oak\xc2\xab\xc2\xa0\xe2\x80\x93 sedanji Maaseik) rastla in postajala vse pomembnej\xc5\xa1a, je ime izvirne vasi postalo Aldeneik (stari hrast, angl. \xc2\xbbold oak\xc2\xab). Sveti Willibrord je posvetil Harlindis kot prvo opatinjo te verske skupnosti. Po njeni smrti je sveti Bonifacij posvetil njeno sestro Relindis kot njenega naslednika._NEWLINE_Codex Eyckensis je bil uporabljen v samostanu kot u\xc4\x8dno sredstvo in za \xc5\xa1irjenje Kristusovih naukov. Oba evangeliarja, ki zdaj skupaj predstavljata Codex Eyckensis, je iz opatije v Echternachu v Aldeneik domnevno prinesel sveti Willibrord._NEWLINE_Rokopisa so v eno vezavo najverjetneje zdru\xc5\xbeili v dvanajstem stoletju.\xc2\xa0_NEWLINE_Leta 1571 je bila opatija v Aldeneiku opu\xc5\xa1\xc4\x8dena. Sredi desetega stoletja je benediktinske nune nadomestil kolegiatni kapitelj mo\xc5\xa1kih kanonikov. Ko jim je vse bolj pretila verska vojna, so se kanoniki zatekli za mestno obzidje Maaseika. S seboj so prinesli cerkveno bogastvo iz Aldeneika \xe2\x80\x93 vklju\xc4\x8dno s Codex Eyckensis \xe2\x80\x93 in ga hranili v cerkvi svete Katarine.\n_START_SECTION_\nAvtorstvo\n_START_PARAGRAPH_\nLjudje so bili ve\xc4\x8d stoletij prepri\xc4\x8dani, da sta Codex Eyckensis napisali Harlindis in Relindis, prvi opatinji v Aldeneiku, ki sta bili kasneje kanonizirani. Njuno hagiografijo je napisal okoli\xc5\xa1ki duhovnik tekom devetega stoletja. V besedilu je omenjeno, da sta Harlindis in Relindis napisali tudi evangeliar. V devetem stoletju je kult okoli relikvij svetni\xc5\xa1kih sester postajal vse pomembnej\xc5\xa1i, kar se je odra\xc5\xbealo tudi v \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denju knjige Codex Eyckensis, ki je kot izro\xc4\x8dilo Harlindis in Relindis vzbujala globoko spo\xc5\xa1tovanje._NEWLINE_Toda zadnje vrstice drugega rokopisa temu jasno nasprotujejo: Finito volumine deposco ut quicumque ista legerint pro laboratore huius operis depraecentur (Ob zaklju\xc4\x8dku tega dela, prosim vse, ki to berete, da molite za delavca, ki je ustvaril ta rokopis). Mo\xc5\xa1ka oblika laborator (\xc2\xbbdelavec\xc2\xab) jasno nakazuje, da je bil pisec rokopisa mo\xc5\xa1kega spola._NEWLINE_Komparativna analiza iz leta 1994, ki sta jo izvedla Albert Derolez (Univerza v Gentu) in Nancy Netzer (Boston College), je pokazala, da sta rokopis A in rokopis B nastala v istem obdobju, da sta oba zelo verjetno nastala v skriptoriju opatije v Echternachu in da ju je mogo\xc4\x8de celo ustvaril isti pisar.\n_START_SECTION_\nPoskus konservacije in obnove leta 1957\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1957 je Karl Sievers, konservator iz D\xc3\xbcsseldorfa, poskusil konservirati in obnoviti Codex Eyckensis. Odstranil in uni\xc4\x8dil je rde\xc4\x8do \xc5\xbeametno vezavo iz 18. stoletja in vse folije rokopisa laminiral z Mipofolie. Mipofolie je folija iz polivinilklorida (PVC), navzven plastificirana z dioktil ftalatom. S\xc4\x8dasoma je folija za\xc4\x8dela proizvajati klorovodikovo kislino, ki je napadla pergament in sama folija je porumenela. To je vplivalo na prosojnost in barvo pergamenta. Polimeri, prisotni v foliji, so prehajali v pergament ter ga naredili krhkega. Po laminaciji je Siever kodeks na novo zvezal. V ta namen je odrezal robove folijev in s tem odstranil tudi delce ilustracij._NEWLINE_Z novim, obse\xc5\xbenim restavratorskim podvigom med letoma 1987 in 1993 je skupina Belgijskega kraljevega in\xc5\xa1tituta za kulturno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino pod vodstvom kemika Dr. Jana Woutersa v celoti odstranila folijo Mipofoile. Po odstranitvi \xc5\xa1kodljive folije so za restavracijo folijev uporabili inovativno tehniko dolivanja celulozne mase. Restavracijo so zaklju\xc4\x8dili tako, da so oba sestavna dela kodeksa lo\xc4\x8deno vezali.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nDokumentacija in digitalizacija\xc2\xa0\n_START_PARAGRAPH_\nNajstarej\xc5\xa1a fotografska dokumentacija Codex Eyckensis sega nekje v leto 1916 (Bildarchiv Marburg). Med restavracijo so rokopis fotografirali \xc4\x8dlani Belgijskega kraljevega in\xc5\xa1tituta za kulturno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino (KIK\xe2\x80\x93IRPA). Faksimile je bil objavljen leta 1994. _NEWLINE_Leta 2015 je bil Codex Eyckensis digitaliziran v sami cerkvi svete Katarine. Delo so opravili \xc4\x8dlani skupin Imaging Lab in Illuminare \xe2\x80\x93 Center za prou\xc4\x8devanje srednjeve\xc5\xa1ke umetnosti | KU Leuven. Projekt je vodil prof. Lieve Watteeuw. Fotografije v visoki lo\xc4\x8dljivosti so bile objavljene na spletu v sodelovanju z LIBIS (KU Leuven). _NEWLINE_Codex Eyckensis je od leta 1986 priznan in za\xc5\xa1\xc4\x8diten kot nepremi\xc4\x8dna dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina. Leta 2003 je bil Codex Eyckensis priznan kot flamska mojstrovina.\n_START_SECTION_\nTrenutne raziskave\n_START_PARAGRAPH_\nV letih 2016\xe2\x80\x932017 bo skupina raziskovalcev od Illuminare \xe2\x80\x93 Center za prou\xc4\x8devanje srednjeve\xc5\xa1ke umetnosti | KU Leuven (prof. Lieve Watteeuw) in Belgijskega kraljevega in\xc5\xa1tituta za kulturno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino (dr. Marina Van Bos) zopet prou\xc4\x8devala Codex Eyckensis. _NEWLINE_Dodatne informacija so na voljo na naslednjih straneh:_NEWLINE_-\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0www.codexeyckensis.be _NEWLINE_-\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0Book Heritage Lab-KU Leuven_NEWLINE_-\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0\xc2\xa0Belgijski kraljevi in\xc5\xa1titut za kulturno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino (KIK\xe2\x80\x93IRPA)'