b'\n_START_ARTICLE_\nToma\xc5\xbe Akvinski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nToma\xc5\xbe Akvinski je bil rojen v grofovski dru\xc5\xbeini Aquino iz bli\xc5\xbeine Neaplja. Njegov o\xc4\x8de Landulf je stanoval na gradu Roccasecca. Bil je v slu\xc5\xbebi cesarja Friderika II. in upravnik okoli\xc5\xa1ke pokrajine Terra di Lavoro. V dru\xc5\xbeini je bilo dvanajst otrok; \xc5\xa1est sinov je imel Landulf s prvo \xc5\xbeeno, rojeno grofico Chieti, drugih \xc5\xa1est otrok je imel z drugo \xc5\xbeeno Teodoro, ki je bila normanskega rodu. Toma\xc5\xbe je bil Teodorin prvorojenec in edini sin, druge so bile h\xc4\x8dere._NEWLINE__NEWLINE_Zvestoba v cesarski slu\xc5\xbebi je pri\xc5\xa1la pri Landulfu \xc5\xbee v letih 1227-1230 v nasprotje z njegovo vdanostjo Cerkvi in pape\xc5\xbeu. Novi pape\xc5\xbe Gregor IX. (1227-1241) je izob\xc4\x8dil cesarja Friderika II. \xc5\xa0tavfovca in cesarske \xc4\x8dete so se ve\xc4\x8dkrat spopadle s pape\xc5\xa1kimi. Landulfa so klicali v Rim, da bi se zagovarjal, ker so njegovi kmetje napadli nekega cistercijanskega meniha, vendar se ni odzval. Utrdil je svoj grad in \xc5\xbeeno z otroki poslal na varno v Neapelj k sorodnikom. Ko sta se cesar in pape\xc5\xbe 1230 pobotala, se je dru\xc5\xbeina spet zbrala v Roccasecci._NEWLINE_Ko je bil Toma\xc5\xbe star pet let, so ga star\xc5\xa1i poslali v benediktinski samostan Monte Cassino. Zaradi novih spopadov med pape\xc5\xbeem in cesarjem je bil samostan Monte Cassino v nevarnosti, da se mu pribli\xc5\xbeajo voja\xc5\xa1ke \xc4\x8dete. Opat je svetoval o\xc4\x8detu Landulfu, naj Toma\xc5\xbea odpelje v varnej\xc5\xa1i Neapelj, kjer bo \xc5\xa1tudiral filozofijo na tamkaj\xc5\xa1nji univerzi. V primerjavi s pari\xc5\xa1ko univerzo, ki je bila odprta vsem narodom, je bila univerza v Neaplju namenjena predvsem potrebam sicilske dr\xc5\xbeave, ki so jo \xc5\xa0tavfovci podedovali po Normanih. Pou\xc4\x8devali so tudi Aristotelovo filozofijo, ki v Parizu \xc5\xa1e ni bila dovoljena kot \xc5\xa1tudijski predmet._NEWLINE__NEWLINE_V \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija v Neaplju se je 14-letni Toma\xc5\xbe seznanil z dominikanskim redom in leta 1244 vstopil vanj. S to odlo\xc4\x8ditvijo je razjezil svoje star\xc5\xa1e in ti so ga sku\xc5\xa1ali na vse na\xc4\x8dine odvrniti od nje, med drugim so mu obljubljali, da mu bodo kupili mesto neapeljskega nad\xc5\xa1kofa. Da bi Toma\xc5\xbea za\xc5\xa1\xc4\x8ditili pred zalezovanjem njegove dru\xc5\xbeine, ga je predstojnik reda \xc5\xbee istega leta poslal v Pariz. Na poti so Toma\xc5\xbea napadli njegovi bratje in ga odvedli v o\xc4\x8detovo trdnjavo Monte San Giovanni. Po 15 mesecih zapora so Toma\xc5\xbea redovni bratje osvobodili in dominikanski vrhovni predstojnik ga je osebno spremljal v Pariz, kjer je postal u\xc4\x8denec Alberta Velikega._NEWLINE_Albert Veliki je potrdil in poglobil Toma\xc5\xbeevo zanimanje za Aristotela. Toma\xc5\xbe je \xc5\xa1tudiral pri Albertu Velikem najprej v Parizu, nato v K\xc3\xb6lnu. Na njegovo pobudo je Toma\xc5\xbe v letih od 1248 do 1252 izoblikoval trden nazor o razmerju med filozofijo in teoogijo. Leta 1252 se je spet vrnil v Pariz, kjer je kot bakalaver (baccalaureus) in pozneje kot magister pou\xc4\x8deval svetopisemske vede. Naloga magistra je bila branje (lectio), komentiranje in razlaganje predpisanih besedil ter vodstvo razprav (disputatio)._NEWLINE__NEWLINE_V letih bakalavreata je Toma\xc5\xbe moral po predpisih najprej razlagati celotno Sveto pismo. Kot magister se je vra\xc4\x8dal k posameznim svetopisemskim knjigam in jih obdelal v predavanjih, ki so jih zapisovali njegovi u\xc4\x8denci in so se tako ohranila (Job, Matejev in Janezov evangelij). Na \xc5\xbeeljo pape\xc5\xbea Urbana IV. (1261-1264) je pozneje znova obdelal evangelije po spisih cerkvenih o\xc4\x8detov, posebno gr\xc5\xa1kih; tako je nastalo delo Catena aurea. Na vi\xc5\xa1ku svojega znanstvenega delovanja si je prizadeval, da bi popa\xc4\x8deno averoisti\xc4\x8dno podobo aristotelovega nauka nadomestil s pravimi nazori tega gr\xc5\xa1kega misleca in vnesel njegov nauk, kolikor ustreza naravnemu razumu, kot stalni del v kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko filozofijo. Med letoma 1265 in 1267 je vodil redovni pouk v rimski provinci._NEWLINE__NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu je podrobno obdelal precej bogoslovnih obravnav (O mo\xc4\x8di, O zlu, O duhovnih bitjih). Naslednji dve leti je nadaljeval svoje bogoslovno delo in pisal komentarje k Aristotelu, ko je bival v Orvietu pri pape\xc5\xbeu Klemenu IV. (1265-1268). Po pape\xc5\xbeevi smrti je bil znova magister v Parizu (1269-1272). Leta 1272 so ga klicali nazaj v Italijo; takrat je imel dominikanski red generalni kapitelj v Firencah. Kapitelj mu je nalo\xc5\xbeil dol\xc5\xbenost, naj gre v Neapelj in prevzame vodenje bogoslovnega \xc5\xa1tudija. Tam je ostal dve leti (1272-1273)._NEWLINE_V za\xc4\x8detku 1274 je pape\xc5\xbe Gregor X. Toma\xc5\xbea poklical, naj sodeluje na cerkvenem zboru v Lyonu, kjer naj bi se obnovila edinost s pravoslavnimi kristjani. Toma\xc5\xbe je umrl na poti na lyonski koncil 7. marca 1274 v cistercijanskem samostanu Fossanuova, star komaj 48 let. U\xc4\x8denje sv. Toma\xc5\xbea so po njegovi smrti v Parizu in Oxfordu \xc5\xa1e naprej napadali in nekaj njegovih stavkov tudi obsodili. Ko se je poleglo nasprotovanje Toma\xc5\xbeevemu nauku, je pape\xc5\xbe Janez XXII. leta 1318 ukazal zbrati podatke o njegovih krepostih in \xc4\x8dude\xc5\xbeih. 18. julija 1323 so ga razglasili za svetnika. Nato so njegovi nasprotniki preklicali vse obsodbe._NEWLINE_Upodabljajo ga navadno v belem dominikanskem habitu in \xc4\x8drnem pla\xc5\xa1\xc4\x8du. Na prsih ima podobo sonca ali svetle zvezde, v rokah knjigo in pero, v\xc4\x8dasih tudi mon\xc5\xa1tranco ali ciborij. Njegovo modrost zaznamujejo z golobom, drugi z Jezusom na kri\xc5\xbeu, ki ga Toma\xc5\xbe moli in se ob njem navdihuje. V\xc4\x8dasih upodabljajo tudi prizor, ko sv. Toma\xc5\xbea angela opasujeta s pasom \xc4\x8distosti.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nToma\xc5\xbe je bil u\xc4\x8denec Alberta Velikega, ki je sku\xc5\xa1al misel Grkov, Arabcev in Judov pribli\xc5\xbeati svojim sodobnikom. Imel je velik smisel za sintezo in je \xc4\x8drpal iz del mnogih mislecev, vklju\xc4\x8dno z Maimonidom in Avicenno. Hotel je pokazati, da sta razum in filozofsko raziskovanje zdru\xc5\xbeljiva s kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vero. Trdil je, da imata vera in razum vsak svoje podro\xc4\x8dje. Razum je bil prikladen instrument za dojemanje resnice o naravnem svetu, medtem ko je razodetje zadevalo nadnaravni svet, saj naravni svet ni bil celotna resni\xc4\x8dnost. Pravo mesto naravnega sveta je mogo\xc4\x8de dognati le v njegovem odnosu do nadnaravnega._NEWLINE__NEWLINE_Na Toma\xc5\xbea je posebno vplival Aristotel, ki ga je imenoval preprosto \xc2\xbbFilozof\xc2\xab. Aristotelovi spisi o logiki so bili v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini \xc5\xbee nekaj \xc4\x8dasa dostopni, vendar so nekateri teologi in pape\xc5\xa1ke oblasti nasprotovali predvsem delom o metafiziki in naravni filozofiji. Posebej so oporekali njegovemu stali\xc5\xa1\xc4\x8du, da je svet ve\xc4\x8den in da njegov nadaljnji obstoj ni odvisen od Boga. Aristotelov\xc2\xa0\xc2\xbbBog\xc2\xab\xc2\xa0je bil namre\xc4\x8d mi\xc5\xa1ljen kot abstraktni naravni fenomen (prvi gibalec), ne kot osebno, duhovno bitje. S tem ko je sprejemal aristotelsko filozofijo, je Toma\xc5\xbe znotraj kr\xc5\xa1\xc4\x8danske misli ustvaril prostor za razmeroma visoko spo\xc5\xa1tovanje do naravnega sveta in \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega poznavanja narave. To je bil v nasprotju z bolj platonsko obarvanostjo prej\xc5\xa1nje kr\xc5\xa1\xc4\x8danske misli, ki je poudarjala neresni\xc4\x8dnost naravnega sveta v primerjavi z resni\xc4\x8dnim in nebe\xc5\xa1kim svetom idej. Toma\xc5\xbe ni le prikazoval naravnega sveta kot resni\xc4\x8dnega in spoznavnega; v njem je videl tudi odsev bo\xc5\xbejega zakona. Bog je podelil bitjem svojega stvarstva posebno naravo in stvarjenje je zahtevalo medsebojni odnos razli\xc4\x8dnih narav stvari v posebnem redu. V naravnem svetu je videl vsepovsod delo bo\xc5\xbejega zakona, zato je Toma\xc5\xbe trdil, da je celotna metafizika usmerjena k spoznanju Boga. Njegov slavni dokaz za obstoj Boga je temeljil na razumski analizi naklju\xc4\x8dnih bitij. V splo\xc5\xa1nem imajo njegovi argumenti obliko kozmolo\xc5\xa1kega dokaza, ki z dejanskega obstoja ne\xc4\x8desa sklepa na njegovo kon\xc4\x8dno pojasnilo. Ker je tako kot Aristotel verjel, da je neskon\xc4\x8den niz nezamisliv, je bil Toma\xc5\xbe prepri\xc4\x8dan, da bo ta ugotovitev vodila um k iskanju prvega gibalca. Ta prvi gibalec, je po Toma\xc5\xbeu Bog. V vsakem od njegovih petih dokazov za bo\xc5\xbeji obstoj sklepa, da je naklju\xc4\x8dna bit stvari v naravnem svetu odvisna od Boga._NEWLINE__NEWLINE_S tem ko razum usmerja \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki um k nadnaravnemu, podro\xc4\x8dji razuma in razodetja v Toma\xc5\xbeevem sistemu nista ve\xc4\x8d popolnoma lo\xc4\x8deni. Vendar poudarja omejenost razuma in trdi, da je razodetje za \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka bitja nujno, da lahko razvijejo ustrezen \xc4\x8dut za nadnaravno, vizijo Boga v nebesih. Zanikal je stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da so ideje vrojene, hkrati je tudi zanikal, da \xc4\x8dutno zaznavanje implicira umsko sprejemanje._NEWLINE__NEWLINE_Toma\xc5\xbe je trdil, da je \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki um sam dejaven. Bog umu ni ponudil zunanjega razsvetljenja. Namesto tega mu je podelil notranji princip dejavnosti, naravo. Tako um ni trpen, temve\xc4\x8d dejaven, v skladu z na\xc4\x8deli, ki jih je vsadil vanj Bog. Tako tudi \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka moralnost ni zgolj stvar svobode ali naravne determinacije, ni odvisna od ob\xc4\x8dutkov in \xc5\xbeelja , temve\xc4\x8d od naravnega zakona, moralnih na\xc4\x8del, ki so vsajena v nas in ki jih lahko odkrijemo z razumom.'