b'\n_START_ARTICLE_\nSilabizem\n_START_PARAGRAPH_\nSilabizem oz. zlogovni verz je verzifikacijski sistem, pri katerem je osrednje ritmi\xc4\x8dno na\xc4\x8delo \xc5\xa1tevilo zlogov v posameznem verzu. Enaka koli\xc4\x8dina zlogov v vseh verzih je temeljna lastnost silabi\xc4\x8dnega (zlogovnega) verza, ki ustvarja slu\xc5\xa1no in vidno podobo enakomernega ritmi\xc4\x8dnega gibanja._NEWLINE_V silabi\xc4\x8dni verzifikaciji je naravni besedni naglas potisnjen v ozadje, zato v verzu ne pride do enakomernega menjavanja nagla\xc5\xa1enih in nenagla\xc5\xa1enih zlogov. V romanski knji\xc5\xbeevnosti (\xc5\xa1panski in italijanski poeziji) je stalen naglas na koncu polverza in na verznem koncu, drugje je premi\xc4\x8den, s stalnim naglasom in cezuro pa se razmejujejo ve\xc4\x8dje ritmi\xc4\x8dne enote znotraj verza.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nV srednjem veku (do pribli\xc5\xbeno 7. stoletja) je klasi\xc4\x8dna latin\xc5\xa1\xc4\x8dina izumrla, ohranila se je le v zapisih cerkvenih in u\xc4\x8dnih knjig. Novi romanski jeziki, ki so nastajali iz nare\xc4\x8dij (vulgarna latin\xc5\xa1\xc4\x8dina), pa so pozabili zlogovne dol\xc5\xbeine, ki jih je poznala klasi\xc4\x8dna latin\xc5\xa1\xc4\x8dina. Bralci latinskih besedil dol\xc5\xbeinskih pravil niso ve\xc4\x8d poznali, zato so zloge dol\xc5\xbeinsko ena\xc4\x8dili. Pri branju poezije so enakomerno nizali zloge do konca verza, kar je pomenilo, da je zlog postal osnovna merska enota verznega sistema. Ker pa je \xc5\xa1e iz klasi\xc4\x8dnega latinskega jezika veljalo pravilo, da morajo verzi iste metri\xc4\x8dne sheme \xc5\xa1teti po enako \xc5\xa1tevilo osnovnih enot, se je novi merski sistem oblikoval na na\xc4\x8delu istega \xc5\xa1tevila zlogov. Po 8. stoletju se pojavita \xc5\xa1e asonanca in rima, ki jih klasi\xc4\x8dna latin\xc5\xa1\xc4\x8dina in gr\xc5\xa1\xc4\x8dina nista poznali._NEWLINE_Silabi\xc4\x8dni verz se je razvil predvsem v romanskih in nekaterih slovanskih knji\xc5\xbeevnostih (\xc4\x8de\xc5\xa1ka, poljska), vendar zaradi narave jezikov v vsaki nekoliko druga\xc4\x8de. Razvile so se razli\xc4\x8dne stalne verzne oblike z razli\xc4\x8dnim (stalnim) \xc5\xa1tevilom zlogov: francoska in \xc5\xa1panska literatura sta se omejili predvsem na osem- in sedemlo\xc5\xbene verze z asonan\xc4\x8dno poudarjenimi kadencami, italijanska pa je razvila tudi enajstzlo\xc5\xbene rimane in nerimane (blankverz) oblike s poudarkom na desetem zlogu (italijanski enajsterec).\n_START_SECTION_\nSilabizem na Slovenskem\n_START_PARAGRAPH_\nZlogovni verz se na Slovenskem uveljavi v 16. stoletju v obdobju protestantizma in se pojavlja le v cerkvenih pesmih tja do konca 18. stoletja. Pojavi se predvsem pri Primo\xc5\xbeu Trubarju._NEWLINE_Avtorji slovenskih protestantskih pesmi so se pri oblikovanju le-teh zgledovali po pesmaricah so\xc4\x8dasnih nem\xc5\xa1kih protestantskih verzifikatorjev, ki so se naslanjali na starokr\xc5\xa1\xc4\x8dansko rimsko himniko, ljudsko pesem in pesmi nem\xc5\xa1kih meistersingerjev 14. in 15. Stoletja. Za nem\xc5\xa1ki protestantski verz je zna\xc4\x8dilno na\xc4\x8delo \xc5\xa1tetja zlogov brez vsakega ozira na besedni naglas. Kitica take pesmi je urejena iz verzov enake dol\xc5\xbeine oziroma iz verzov razli\xc4\x8dnih dol\xc5\xbein, kjer se iz kitice v kitico pojavlja ista razporeditev. Razpored naglasov v verzu je poljuben, izmenjavanje nagla\xc5\xa1enih in nenagla\xc5\xa1enih zlogov, kar je zna\xc4\x8dilnost silabotonizma, pa ni stalna oziroma obvezna lastnost. Slovenski protestanti so o\xc4\x8ditno sprejeli \xc5\xa1tevilne stare silabi\xc4\x8dne (latinske, francoske) kiti\xc4\x8dne oblike preko nem\xc5\xa1ke protestantske pesmi in vzorce prenesli v slovensko poezijo. Ker so se protestantske pesmi pele pri cerkvenih obredih, to obliko verzne metrike imenujemo meli\xc4\x8dni (peti) silabizem. Besedni naglas se je pri petju moral podrejati melodi\xc4\x8dnim poudarkom v pesmi. Besedni naglas in melodi\xc4\x8dni poudarek se zato v protestantski pesmi pogosto ne ujemata, za razliko od npr. ljudske pesmi, kjer se najpogosteje ena\xc4\x8dita._NEWLINE_Od konca 18. stoletja, oziroma od Janeza Damascena Deva, do pojava svobodnega verza je v slovenski literaturi prevladoval silabotoni\xc4\x8dni verz.'