b'\n_START_ARTICLE_\nSa\xc5\xa1ka (volilna kne\xc5\xbeevina)\n_START_PARAGRAPH_\nVolilna kne\xc5\xbeevina, vojvodina Sa\xc5\xa1ka, tudi Volilna Sa\xc5\xa1ka (nem\xc5\xa1ko: Kursachsen), je vladavina sa\xc5\xa1kega vojvode in volilnega kneza v obdobju 1356-1806, pribli\xc5\xbeno na ozemlju dana\xc5\xa1nje (Zgornje) Sa\xc5\xa1ke in Turingije._NEWLINE_Volilna Sa\xc5\xa1ka je bila ena najvplivnej\xc5\xa1ih kne\xc5\xbeevin Svetega rimskega cesarstva. Plodno zemlji\xc5\xa1\xc4\x8de in rudna bogastva v \xc4\x8ce\xc5\xa1kem Rudogorju so ji omogo\xc4\x8dila hiter gospodarski razvoj. Volilni knez Friderik III., Modri, je podpiral in \xc5\xa1\xc4\x8ditil Lutra. Njegovi nasledniki so se oprijeli strogega luteranstva, kar jim je odvzelo vodilno vlogo v nem\xc5\xa1kem protestantskem gibanju. Mo\xc4\x8dno opusto\xc5\xa1ena v tridesetletni vojni se je kne\xc5\xbeevina gospodarsko dokaj hitro opomogla in postala za nekaj \xc4\x8dasa najbolj razvita in kulturna de\xc5\xbeela v Nem\xc4\x8diji (dresdenski barok, Johann Sebastian Bach). Politi\xc4\x8dno pa so bili sa\xc5\xa1ki knezi neodlo\xc4\x8dni in so se prilagajali mo\xc4\x8dnim sosedom. Poskus Friderika Avgusta I., da bi z nakupom poljske krone vstopil med najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e politi\xc4\x8dne igralce, se ni posre\xc4\x8dil. Nasprotno, finan\xc4\x8dno je de\xc5\xbeelo oslabil in jo zapletel v nove mednarodne konflikte. Sredi sporov med Prusijo, Avstrijo in Francijo se knezi niso najbolje zna\xc5\xa1li. Po razpadu Svetega rimskega cesarstva je naslednica kne\xc5\xbeevine, kraljevina Sa\xc5\xa1ka, morala ve\xc4\x8d kot polovico svojega ozemlja prepustiti Prusiji.\n_START_SECTION_\nVolilna kne\xc5\xbeevina, vojvodina Sa\xc5\xa1ka pod vladavino Askanijcev (1356-1422)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1356 je cesar Karel IV. vojvodino Sa\xc5\xa1ko-Wittenberg in palatinsko grofijo Sa\xc5\xa1ko zdru\xc5\xbeil in jima z zlato bulo potrdil mesto v kolegiju volilnih knezov; nastala je volilna kne\xc5\xbeevina, vojvodina Sa\xc5\xa1ka. Njeno ozemlje (na katerega se kasneje sklicujemo kot na volilno de\xc5\xbeelo Sa\xc5\xa1ko), je bilo \xc5\xa1e vedno razmeroma majhno. Askanijci so mu vladali do leta 1422, ko je knez in vojvoda Albert III. ostal brez naslednikov. Vzporedna askanijska veja iz Lauenburga ni uspela v potegovanju za nasledstvo, ker je cesar Sigismund Luksembur\xc5\xa1ki \xc5\xbeelel nagraditi rodbino Wettincev za sodelovanje v husitskih vojnah in je vojvodino, kot izpraznjeni fevd, dal Frideriku IV. Mei\xc3\x9fenskemu; ta je pridobljeno ozemlje kasneje tudi znal ubraniti pred tekmeci.\n_START_SECTION_\nNastop rodbine Wettincev, zdru\xc5\xbeitev z mejno grofij Mei\xc3\x9fen in grofijo Turingijo (1423-85)\n_START_PARAGRAPH_\nS podelitvijo fevda je mejni grof Friderik IV. Mei\xc3\x9fenski postal prvi wettinski volilni knez in vojvoda Friderik I. Sa\xc5\xa1ki (1423-1428). Ime Sa\xc5\xa1ka se odtlej uporablja v \xc5\xa1ir\xc5\xa1em smislu za vse wettinske posesti, tudi mei\xc3\x9fenske in turin\xc5\xa1ke. Wettinski vojvode so postali eni najpomembnej\xc5\xa1ih knezov Svetega rimskega cesarstva._NEWLINE_De\xc5\xbeela pa ni postala pomembna le zaradi svoje velikosti, ampak tudi zaradi svoje gospodarske mo\xc4\x8di. Velike dohodke so prina\xc5\xa1ali rudniki srebra. Leipzig, kjer je bila leta 1409 ustanovljena univerza, je postal eno najbolj \xc5\xbeivahnih trgovskih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d v cesarstvu. \xc5\xbde v 14. stoletju je bila vpeljana po de\xc5\xbeeli razvejana uprava, ki je s stalnimi davki dvoru zagotavljala zanesljive dohodke. Trgovina in rudarstvo sta vzpodbujala tudi druge gospodarske dejavnosti. Mei\xc3\x9fenski gro\xc5\xa1i, skovani v centralni kovnici denarja v Freibergu, so bili cenjena valuta tudi dale\xc4\x8d od Sa\xc5\xa1ke.\n_START_SECTION_\nDelitev posesti in nasprotja v rodbini (1485-1555)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1485 sta se brata Ernest in Albert sporazumela o delitvi vojvodine (Leipzi\xc5\xa1ka delitev). Ernest (\xe2\x80\xa01486) je postal volilni knez; dobil je volilno de\xc5\xbeelo Sa\xc5\xa1ko, srednjo in ju\xc5\xbeno Turingijo, prete\xc5\xbeni del Osterlanda in Vogtland. Njegov brat vojvoda Albert Sr\xc4\x8dni (\xe2\x80\xa01500) je dobil mejno grofijo Mei\xc3\x9fen, manj\xc5\xa1i del Osterlanda okrog Leipziga in severno Turingijo. Odtlej govorimo o dveh vejah Wettincev, ernestinski s prestolnico v Weimarju in albertinski s prestolnico v Dresdnu._NEWLINE_Proti koncu 15. stoletja so z odkritjem novih nahajali\xc5\xa1\xc4\x8d srebra nastala v zgornjem \xc4\x8ce\xc5\xa1kem Rudogorju nova mesta Annaberg-Buchholz, Schneeberg, Marienberg. Leipzig je dobil dovoljenje za organiziranje semnjev in s tem osrednji polo\xc5\xbeaj v gospodarstvu na vzhodu cesarstva._NEWLINE_V ernestinski veji je Ernestov sin in naslednik, volilni knez Friderik III. Modri (1486-1525), leta 1502 ustanovil visoko \xc5\xa1olo v Wittenbergu; tu se je reformacija za\xc4\x8dela, kar je Sa\xc5\xa1ko pripeljalo v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de evropske pozornosti. Friderik Modri je podpiral in \xc5\xa1\xc4\x8ditil Lutra. Za dvornega slikarja je nastavil Lucasa Cranacha starej\xc5\xa1ega. Njegov brat in naslednik volilni knez Ivan Stanovitni (1525-32) je leta 1527 zasnoval prvo luteransko de\xc5\xbeelno cerkev (katere vodja je bil knez sam). Za za\xc5\xa1\xc4\x8dito protestantskega gibanja pred voja\xc5\xa1kimi napadi s strani katolikov je leta 1530, skupaj z de\xc5\xbeelnim grofom Filipom I. Hessenskim, ustanovil \xc5\xa1malkaldensko zvezo protestantskih dr\xc5\xbeavnih stanov._NEWLINE_V albertinski veji se je vojvoda Jurij Bradati (1500-39), sin Alberta Sr\xc4\x8dnega, po za\xc4\x8detni naklonjenosti odvrnil od Lutra. V albertinsko vojvodino je vpeljal protestantizem \xc5\xa1ele njegov brat in naslednik Henrik V. Pobo\xc5\xbeni (1539-41). Slednjega je nasledil sin Mavricij._NEWLINE_Napetosti med \xc5\xa1malkaldensko zvezo in cesarjem Karlom V. so leta 1546 pripeljale do \xc5\xa1malkaldenske vojne, ki jo je leta 1547 zveza izgubila. Sin Ivana Stanovitnega, Ivan Friderik I. Velikodu\xc5\xa1ni (1532-47, \xe2\x80\xa01554) se je moral odpovedati naslovu volilnega kneza in ve\xc4\x8dji del ernestinskih posesti odstopiti bratrancu Mavriciju (volilni knez v letih 1547-53), ki se je, \xc4\x8deprav protestant, v vojni boril na strani cesarja. Ivanu Frideriku so ostale le turin\xc5\xa1ke posesti, ki so bile po njegovi smrti razdeljene med njegove sinove.\n_START_SECTION_\nMirno obdobje po augsbur\xc5\xa1kem verskem miru in tridesetletna vojna (1555-1648)\n_START_PARAGRAPH_\nMavricija je nasledil brat, volilni knez Avgust (1553-86). Dr\xc5\xbeal se je dolo\xc4\x8dil augsbur\xc5\xa1kega verskega miru (1555) in dopu\xc5\xa1\xc4\x8dal v de\xc5\xbeeli le ortodoksno luteranstvo, ki ga je sku\xc5\xa1al poenotiti. Strinjal se je s cesarjem, da kalvinizma nebi smeli uvrstiti med dopustne dr\xc5\xbeavne vere. Cesar Ferdinand I. mu je v zameno za tak\xc5\xa1no dr\xc5\xbeo pustil proste roke pri sekularizaciji \xc5\xa1kofij Mei\xc3\x9fen, Merseburg in Naumburg, ki jih je knez vklju\xc4\x8dil v posesti albertinske dr\xc5\xbeave. Vladal je dokaj svobodno, skoraj ni skliceval de\xc5\xbeelnih stanov in ni jim pustil vme\xc5\xa1avati se v upravljanje. Mirno obdobje in premi\xc5\xa1ljene gospodarske reforme so ugodno vplivale na razvoj de\xc5\xbeele in polnile dr\xc5\xbeavno blagajno. Edina kovnica denarja je bila kne\xc5\xbeja v Dresdnu._NEWLINE_Prohabsbur\xc5\xa1ka politika pa je po drugi strani politi\xc4\x8dno lo\xc4\x8devala vojvodino od ostalih protestantskih de\xc5\xbeel. Poskus preobrata v kalvinizem pod Avgustovim naslednikom, sinom Kristijanom I. (1586-91), in navezave na vseprotestantsko gibanje v Nem\xc4\x8diji, se zaradi odpora de\xc5\xbeelnih stanov in duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine ni posre\xc4\x8dil. V za\xc4\x8detku 17. stoletja so se za\xc4\x8deli pojavljati znaki gospodarske krize._NEWLINE_Volilni knez Ivan Jurij I. (1611-56), drugi sina Kristijana I. (nasledil je starej\xc5\xa1ega brata Kristijana II.), je ob izbruhu sovra\xc5\xbenosti na za\xc4\x8detku tridesetletne vojne za cesarja Ferdinanda II. zavzel Zgornjo in Spodnjo Lu\xc5\xbeico. Ker mu cesar stro\xc5\xa1kov vojne operacije ni mogel pla\xc4\x8dati, mu je de\xc5\xbeeli prepustil v fevd. Kasneje, ko so bili \xc5\xa0vedi \xc5\xbee na sa\xc5\xa1ki meji, je Sa\xc5\xa1ka prestopila na \xc5\xa1vedsko stran. Mir v Pragi leta 1635 ji je priznal obe Lu\xc5\xbeici in magdebur\xc5\xa1ko \xc5\xa1kofijo (ki pa je bila z vestfalskim mirom obljubljena Brandenburgu, a \xc5\xa1ele po smrti sa\xc5\xa1kega upravnika mesta, kar se je zgodilo leta 1680). Wettinci so izgubili vodilno vlogo v protestantskem taboru.\n_START_SECTION_\nVzpon gospodarstva in kulture, pridobitev poljske krone (1648-1733)\n_START_PARAGRAPH_\nPo tridesetletni vojni je bila de\xc5\xbeela obubo\xc5\xbeana, \xc5\xbeivljenje je izgubilo veliko ljudi, vendar se je dvigala hitreje kot druge de\xc5\xbeele cesarstva, zaradi rodovitne zemlje, rudnih bogastev, pridnih ljudi in protestantskih priseljencev iz habsbur\xc5\xa1kih ozemelj, ki so s seboj prina\xc5\xa1ali tudi znanje. Knez je postal, bolj kot prej, odvisen od de\xc5\xbeelnih stanov. Ivan Jurij I. je v svoji oporoki dele ozemlja zapustil svojim trem mlaj\xc5\xa1im sinovom, tako da so se od Volilne Sa\xc5\xa1ke odcepile vojvodine Sa\xc5\xa1ka-Wei\xc3\x9fenfels, Sa\xc5\xa1ka-Merseburg in Sa\xc5\xa1ka-Zeitz. Leta 1680 je tudi nad\xc5\xa1kofija Magdeburg pre\xc5\xa1la pod Brandenburg._NEWLINE_Kne\xc5\xbeevina se je spet razcvetela za \xc4\x8dasa kneza Friderika Avgusta I. (1694-1733), pravnuka Ivana Jurija I. S centralizacijo uprave, dav\xc4\x8dno reformo, ustanovitvijo prve dr\xc5\xbeavne banke v nem\xc5\xa1kem prostoru, z na\xc4\x8drtnim vzpodbujanjem gospodarskih dejavnosti, zlasti tistih, ki so omogo\xc4\x8dale izvoz, je knezu uspelo neformalno ustvariti absolutisti\xc4\x8dno dr\xc5\xbeavo, v kateri stanovi prakti\xc4\x8dno niso imeli vpliva. Leta 1697 je prestopil v katoli\xc5\xa1ko vero in si s podkupovanjem poljskega plemstva in cerkvenih veljakov ter z diplomacijo zagotovil poljsko krono; postal je poljski kralj Avgust II. (kralj je bil v letih 1697-1706 in 1709-33). Ta vloga ga je zapletla veliko nordijsko vojno. Po porazu proti \xc5\xa0vedom se je moral za tri leta odpovedati poljski kroni, potem pa si jo je spet pridobil, a jo je lahko obdr\xc5\xbeal le s prostovoljnim omejevanjem kraljeve mo\xc4\x8di. Izdatki za poljsko krono so prizadeli sa\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavno blagajno in zadol\xc5\xbeili dr\xc5\xbeavo, kar je vodilo do odprodaje nekaterih ozemelj. Volilni Sa\xc5\xa1ki pa se je po izumrtju lastnikov spet priklju\xc4\x8dila vojvodina Sa\xc5\xa1ka-Zeitz. Dresden je postal center dr\xc5\xbeave in kulturno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de. Zgradili so odli\xc4\x8dne zgradbe dresdenskega baroka (npr. dresdenski Zwinger).\n_START_SECTION_\nRazcvet umetnosti ter politi\xc4\x8dno in gospodarsko propadanje kne\xc5\xbeevine(1733-1806)\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Avgusta Mo\xc4\x8dnega je pri\xc5\xa1lo do poljske nasledstvene vojne (1733-35/38). Njegov sin in naslednik, Friderik Avgust II. (1733-63), je ob podpori Rusije in Avstrije kot Avgust III. lahko obdr\xc5\xbeal poljski prestol. Vladne posle na Sa\xc5\xa1kem je prepustil grofu Henriku von Br\xc3\xbchlu. Ta je po okusu kneza veliko vlagal v presti\xc5\xbene zgradbe, umetnost in kulturo (gradnje v Dresdnu, glasbeni dose\xc5\xbeki J. S. Bacha). S svojo sovra\xc5\xbeno politiko do Prusije je pomagal potegniti Sa\xc5\xa1ko v pogubno sedemletno vojno (1756-63), med katero je dokon\xc4\x8dno dobila status drugorazredne politi\xc4\x8dne sile, za Prusijo in Avstrijo._NEWLINE_Knez Friderik Avgust III. ( od 1763), vnuk Friderika Avgusta II., je leta 1785 pristopil k zvezi knezov, ki jo je vodila Prusija. De\xc5\xbeela se je koncem 18. stoletja ob na\xc4\x8delih merkantilizma, hitrem porastu manufakturne proizvodnje (zlasti tekstila in pletenja nogavic) in trgovine gospodarsko in finan\xc4\x8dno spet opomogla.\n_START_SECTION_\nNastanek kraljevine Sa\xc5\xa1ke (1806)\n_START_PARAGRAPH_\nZ razpadom Svetega rimskega cesarstva je volilna kne\xc5\xbeevina izgubila svojo osnovo. \xc5\xa0e leta 1806 se je borila proti Francozom pri Jeni. V decembru 1806 je Friderik Avgust III. sklenil z Napoleonom mir v Posnu in vklju\xc4\x8dil vojvodino Sa\xc5\xa1ko v Rensko zvezo, kar mu je prineslo kraljevi naslov, postal je sa\xc5\xa1ki kralj Friderik Avgust I. (1806-27). Z Napoleonovim porazom v pokolu narodov pri Leipzigu je postal v oktobru 1813 ujetnik zaveznikov, de\xc5\xbeela pa je pri\xc5\xa1la pod upravo ruskega in potem pruskega guvernerja._NEWLINE_Z dunajskim kongresom (1815) je ve\xc4\x8d kot polovica kraljevine Sa\xc5\xa1ke (severni del) pripadla Prusiji. Wettinci so vladali na preostalem ozemlju do konca obstoja kraljevine, t. j. do leta 1918.'