b'\n_START_ARTICLE_\nBukovnik\n_START_PARAGRAPH_\nBukovnik je izraz za v 18. in 19. stoletju ne\xc5\xa1olanega literarno delujo\xc4\x8dega \xc4\x8dloveka.\n_START_SECTION_\nNastanek bukovni\xc5\xa1tva\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz bukovski za latinski jezik so rabili \xc5\xbee na\xc5\xa1i protestantski pisci. Bukovski jezik je bil latinski jezik, ki je \xc5\xbeivel v bukvah. Bil je pravzaprav mrtev, a so ga izobra\xc5\xbeenci tudi govorili. Kdor je znal bukovski, so ga \xc4\x8dastili, bil je izobra\xc5\xbeen veljak, bil je torej bukovnik. Latin\xc5\xa1\xc4\x8dino so izpodrinili \xc5\xbeivi jeziki, pri nas sloven\xc5\xa1\xc4\x8dina, ki so jo za\xc4\x8deli tiskati v protestantski dobi. A \xc5\xa1ol ni bilo v izobilju in le malokdo je na kmetih znal brati in pisati. Zato so tudi takega, ki se je ukvarjal s knjigo in pisanjem \xc5\xbeivega jezika, za\xc4\x8deli imenovati bukovnika._NEWLINE_Bukovni\xc5\xa1tvo se je za\xc4\x8delo v 17. stoletju. Postalo je neke vrste koro\xc5\xa1ki slovenski kulturni mit. Nekateri ustvarjalci so v njem videli dokaz samonikle ustvarjalne mo\xc4\x8di slovenstva in znak neomajne zvestobe do slovenskega jezika, drugi spet so v njem iskali odpovedovanje skupnemu slovenskemu knji\xc5\xbenemu jeziku. Dr\xc5\xbeavne in cerkvene oblasti so bukovni\xc5\xa1ko literaturo pogosto preganjale, ker se ni dr\xc5\xbeala tedaj veljavnih verskih meril. Bukovnik je bil v 19. stoletju cenjen in u\xc4\x8den mo\xc5\xbe iz naroda. Vabili so ga za besednika k \xc5\xbeenitovanjem in pogrebom, saj je znal negovati slovensko besedo v govoru in pisavi. Z okorno roko in s te\xc5\xbeavo so bukovniki prepisovali ob nedeljah in praznikih, posebno pa pozimi, ko je bilo za tako stvar \xc4\x8dasa na pretek. Rokopise so znali tudi sami preprosto vezati, nekateri pa so bili tudi ilustrirani._NEWLINE_Iz posameznih listov in odstavkov, ki so kro\xc5\xbeili v prepisih med ljudstvom in so jih bukovniki prepisovali, sta nastali dve praznoverni knjigi: Kolomonov \xc5\xbeegen, ki je bil prvi\xc4\x8d tiskan okoli leta 1740, ponatisnjen pa okoli 1830 ter Duhovna bramba, prvi\xc4\x8d natisnjena okoli leta 1750, ponatisnjena okoli 1810. Kolomonov \xc5\xbeegen je bil namenjen vojakom in naj bi jih varoval pred smrtjo, Duhovna bramba pa je obljubljala popotnikom pomo\xc4\x8d na popotovanjih po suhem in po vodi in je bila namenjena romarjem. Ti prepisi in te praznoverske knji\xc5\xbeice imajo velik kulturno-zgodovinski pomen.'