b'\n_START_ARTICLE_\nJohn Franklin\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nJohn Franklin je bil eden od dvanajstih otrok v dru\xc5\xbeini, ki je obogatela s trgovino. Za pomorsko \xc5\xbeivljenjsko pot se je odlo\xc4\x8dil pri 14 letih. Leta 1801 je sodeloval v bitki pri Kopenhagnu, leta 1805 pa v bitki pri Trafalgarju. Med zadnjo je slu\xc5\xbeil na nesre\xc4\x8dni HMS Bellerophon. Eden od njegovih stricev je bil kapitan Matthew Flinders, s katerim je kasneje potoval tudi v Avstralijo. Leta 1814 se je boril v bitki pri New Orleansu._NEWLINE_Franklin je prvi\xc4\x8d potoval na Arktiko leta 1818 kot poro\xc4\x8dnik pod poveljstvom Johna Rossa in se nad temi kraji navdu\xc5\xa1il. Na nesre\xc4\x8dni kopenski odpravi v Severozahodne teritorije Kanade ob reki Coppermine med letoma 1819 in 1822, je Franklin izgubil 11 od 20 mo\xc5\xbe iz svoje skupine. Ve\xc4\x8dina jih je umrla od lakote, poleg tega pa se je zgodil najmanj en umor, pojavila pa so se tudi namigovanja na ljudo\xc5\xbeerstvo. Pre\xc5\xbeiveli so bili prisiljeni jesti li\xc5\xa1aje, poskusili pa so se tudi hraniti s svojimi usnjenimi \xc5\xa1kornji, kar je Franklinu prineslo vzdevek\xc2\xa0\xc2\xbbmo\xc5\xbe, ki je jedel svoje \xc5\xa1kornje\xc2\xab._NEWLINE_Leta 1823 se je po povratku v Anglijo Franklin poro\xc4\x8dil s pesnico Eleanor Porden, ki je leta 1825 umrla za tuberkulozo, kmalu po tem, ko je prepri\xc4\x8dala mo\xc5\xbea, naj ga njeno slabo zdravje ne odvrne od nove arkti\xc4\x8dne odprave. Ta odprava se je spustila po reki Mackenzie in raziskala obale Beaufortovega morja. Bila je bolje oskrbljena in zato tudi uspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1a od prej\xc5\xa1nje._NEWLINE_Leta 1828 ga je kralj Jurij IV. povzdignil v vite\xc5\xa1ki stan. Istega leta se je poro\xc4\x8dil z Jane Griffin, izku\xc5\xa1eno popotnico, ki se je izkazala za nepopustljivo v usmerjanju njunega skupnega \xc5\xbeivljenja. Franklin je bil leta 1836 postavljen na mesto guvernerja Tasmanije, vendar je bil leta 1843 razre\xc5\xa1en s polo\xc5\xbeaja, delno tudi zato, ker je posku\xc5\xa1al na novo urediti tamkaj\xc5\xa1njo kazensko kolonijo.\n_START_SECTION_\nUsodna odprava\n_START_PARAGRAPH_\nFranklin je bil \xc5\xa1e vedno obseden z iskanjem Severozahodnega prehoda. Od britanske Admiralitete je uspe\xc5\xa1no pridobil potrebna finan\xc4\x8dna sredstva in maja 1845 s 128 \xc4\x8dlani posadke odplul na ladjah HMS Erebus (De\xc5\xbeela senc) in HMS Terror (Groza). Nikoli se niso vrnili._NEWLINE_Izginotje Franklinove odprave je povzro\xc4\x8dilo izjemno zanimanje za Arktiko. Na pobudo in stro\xc5\xa1ke lady Franklin so bile organizirane \xc5\xa1tevilne iskalne odprave, drugi pa so se tja odpravili preprosto zato, ker je iskanje Franklina zbudilo veliko pozornost ljudstva. Naenkrat je bilo na poti proti Arktiki 10 britanskih in dve ameri\xc5\xa1ki odpravi. \xc4\x8ceprav so vse od njih trdile, da i\xc5\xa1\xc4\x8dejo Franklina, so \xc5\xa1tevilne v resnici iskale pot proti Severnemu te\xc4\x8daju._NEWLINE_Poleti 1850 so se \xc5\xa1tevilne ladje sre\xc4\x8dale v Wellingtonovem prelivu na otoku Beechey, kjer so na\xc5\xa1li prve ostanke Franklinove odprave: grobove treh mo\xc5\xbe, ki so iz naravnih razlogov umrli leta 1848. Odprava ni pustila nobenih sledov, ki bi nakazovala, kje morajo iskalci nadaljevati svoje iskanje._NEWLINE_Leta 1854 je raziskovalec John Rae, ki sploh ni iskal Franklina, temve\xc4\x8d je v prid Dru\xc5\xbebe Hudsonovega zaliva (Hudson Bay Company) raziskoval polotok Boothia, odkril nadaljnje dokaze o usodi Franklinove odprave. Naletel je na Inuita, ki mu je povedal o 35 do 40 belcih, ki so od sestradanosti umrli nedale\xc4\x8d od ustja reke Back. Inuit mu je pokazal tudi \xc5\xa1tevilne predmete, za katere se je izkazalo, da so pripadali Franklinu in njegovim mo\xc5\xbeem._NEWLINE_Lady Franklin je poslala \xc5\xa1e zadnjo odpravo pod vodstvom Francisa Leopolda McClintocka, da bi preverila Raejevo poro\xc4\x8dilo. Poleti 1859 so v kamniti gomili na Otoku kralja Viljema na\xc5\xa1li dokument, ki ga je zapustil Franklinov namestnik in v njem zapisal datum raziskoval\xc4\x8deve smrti. Poleg tega je sporo\xc4\x8dilo, datirano 27. aprila 1848, sporo\xc4\x8dalo \xc5\xa1e, da so bile ladje ujete v led in da so mnogi umrli. Pre\xc5\xbeiveli so zapustili ladje in posku\xc5\xa1ali dose\xc4\x8di reko Back. McClintock je na\xc5\xa1el \xc5\xa1e nekaj trupel in osupljivo mno\xc5\xbeino zapu\xc5\xa1\xc4\x8dene opreme ter od Inuitov izvedel podrobnosti o tragi\xc4\x8dnem koncu odprave._NEWLINE_O tem, kaj se je zgodilo posadki Franklinove odprave, obstaja ve\xc4\x8d teorij. Franklin je bil imperialni \xc4\x8dastnik, ki je verjel v podrejanje narave civilizaciji in tako s seboj na odpravo vzel predmete, kot so srebrni kro\xc5\xbeniki ter kristalne karafe. Morda so neizogibni kompromisi, ki jih je zahteval tak na\xc4\x8din, botrovali premajhni koli\xc4\x8dini nujno potrebnega, prav tako kot nepripravljenost ali nezmo\xc5\xbenost nau\xc4\x8diti se postopkov pre\xc5\xbeivetja od domorodcev. Po drugi razlagi naj bi posadka umrla od zastrupitve s svincem ali hrano iz konzerv, ki so jih imeli s seboj. Obstajajo dokazi, da so se nekateri zatekali k ljudo\xc5\xbeerstvu. Kakorkoli, najbolj verjeten vzrok smrti ve\xc4\x8dine \xc4\x8dlanov odprave je bil, po opisu njihovega konca, ki ga je dal Inuit, skorbut.'