b'\n_START_ARTICLE_\nStanfordski zaporni\xc5\xa1ki eksperiment\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek eksperimenta\n_START_PARAGRAPH_\nAvgusta leta 1971 se je v kleti ameri\xc5\xa1ke Univerze Stanford za\xc4\x8del odvijati nenavaden eksperiment. Tamkaj\xc5\xa1nji profesor psihologije Philip Zimbardo je preko oglasa poiskal mladeni\xc4\x8de in jim za pla\xc4\x8dilo 15 dolarjev na dan ponudil, da bi sodelovali pri znanstveni raziskavi. Javilo se je ve\xc4\x8d kot 70 kandidatov, saj poleti ni bilo \xc5\xa1ole, prav tako pa so bili mladi prepri\xc4\x8dani, da bodo z malo dela lahko dobro zaslu\xc5\xbeili (Dolenc, S., 2007). Zimbardovi sodelavci pri pripravi eksperimenta, so se z vsemi kandidati najprej natan\xc4\x8dno pogovorili ter jih psiholo\xc5\xa1ko testirali. Izmed vseh prijavljenih so izbrali le 24 najbolj normalnih oziroma obi\xc4\x8dajnih, ki niso imeli nobene kriminalne preteklosti, bili iz dru\xc5\xbein srednjega razreda in tudi druga\xc4\x8de niso izstopali iz povpre\xc4\x8dja. Med izbranimi kandidati so nato z metom kovanca iz\xc5\xberebali devet izbrancev, ki so jih dolo\xc4\x8dili, da bodo pri poskusu igrali vlogo zapornikov, preostalih 15 pa je dobilo vloge paznikov. Osnovna ideja eksperimenta je bila, da bi vsi kandidati skupaj dva tedna v kleti oddelka za psihologijo stanfordske univerze gojili razmere, kakr\xc5\xa1ne vladajo v resni\xc4\x8dnem zaporu (Dolenc, 2007).\n_START_SECTION_\nNamen\n_START_PARAGRAPH_\nRaziskovalce je pri zastavitvi poskusa zanimalo predvsem vpra\xc5\xa1anje, kaj se zgodi, \xc4\x8de postavi\xc5\xa1 dobre ljudi v zle okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine. Ugotoviti so nameravali, koliko vplivajo na dogajanje in odnose v zaporih tamkaj\xc5\xa1nje okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine in koliko zna\xc4\x8daj paznikov in pripornikov. Rezultati eksperimenta, ki se ga vsi udele\xc5\xbeenci \xc5\xa1e danes spominjajo z nelagodjem, so bili \xc5\xa1okantni. Razmere v nami\xc5\xa1ljenem zaporu so \xc5\xbee v nekaj dneh postale tako nevzdr\xc5\xbene, da so morali poskus, ki naj bi po prvotnih na\xc4\x8drtih trajal dva tedna, prekiniti \xc5\xbee po \xc5\xa1estih dneh (Dolenc, 2007).\n_START_SECTION_\nPotek eksperimenta\n_START_PARAGRAPH_\nDa bi bilo vzdu\xc5\xa1je \xc4\x8dim bolj podobno pravemu, se je Zimbardo ob pripravi poskusa dogovoril s \xc5\xa1efom lokalne policije, da so\xc2\xa0\xc2\xbbzapornike\xc2\xab, ki vnaprej niso vedeli, katero vlogo jim bodo dodelili, na nedeljsko jutro na njihovih domovih aretirali resni\xc4\x8dni policisti. Pred za\xc4\x8dudenimi sosedi so jih vklenili in jih odpeljali na policijsko postajo. Tam so jim, enako kot pravim zapornikom, odvzeli prstne odtise in jih z zavezanimi o\xc4\x8dmi odpeljali naprej v kletni zapor univerzitetne zgradbe. V eksperimentalni je\xc4\x8di jih je \xc5\xbee \xc4\x8dakala prva izmena paznikov, ki so bili sicer razdeljeni v tri izmene po pet ljudi. Tako je vsak paznik v zaporu prebil le osem ur na dan, enako kot traja delavnik paznikov v resni\xc4\x8dnem zaporu. Sam vodja eksperimenta Philip Zimbardo pa je hkrati igral tudi vlogo direktorja zapora. Zapornike so ob prihodu v zapor sistemati\xc4\x8dno dehumanizirali. Dodelili so jim \xc5\xa1tevilke, odvzeli so jim vse osebne predmete in jih vse preoblekli v enaka zaporni\xc5\xa1ka obla\xc4\x8dila. Podobno so dobili nova uniformirana obla\xc4\x8dila tudi pazniki, ki jih zaporniki niso smeli klicati po imenu, ampak so jih morali naslavljati\xc2\xa0\xc2\xbbgospod stra\xc5\xbenik\xc2\xab. Pazniki so nosili tudi son\xc4\x8dna o\xc4\x8dala, tako da neposrednega kontakta z o\xc4\x8dmi med jetniki in nadzorniki ni bilo (Dolenc, 2007).\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek konca\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi zapornik je padel v hudo depresijo \xc5\xbee po 36 urah, prebitih v je\xc4\x8di. Imel je napade nenadzorovanega besa in joka, ki niso ponehali, tako da so ga morali po dalj\xc5\xa1em pogovoru izlo\xc4\x8diti iz eksperimenta in poslati domov. V naslednjih treh dneh so morali zaradi podobnih hudih oblik tesnobe odpustiti \xc5\xa1e tri zapornike, peti pa je zapustil poskus, ker je po vsem telesu dobil izpu\xc5\xa1\xc4\x8daje psihosomatskega izvora._NEWLINE_\xc4\x8ceprav so bili tako pazniki kot tudi zaporniki povsem obi\xc4\x8dajni mladeni\xc4\x8di in so lahko kadarkoli zapustili eksperiment, so se \xc5\xbee v nekaj dneh tako v\xc5\xbeiveli v svoje vloge, da so povsem pozabili, da gre v resnici le za simulacijo razmer v zaporu. Naloga paznikov je bila sprva zelo preprosta, saj niso imeli drugih zadol\xc5\xbeitev, kot da vzdr\xc5\xbeujejo red in mir v zaporu. Vendar pa se \xc5\xbee drugi dan zapornikom ni ljubilo ve\xc4\x8d izvr\xc5\xa1evati nalog, ki so jim jih zadali pazniki. Zabarikadirali so se v svoje celice in za\xc4\x8deli zmerjati svoje stra\xc5\xbearje. Takrat so se za\xc4\x8dele prve te\xc5\xbeave, ki so kasneje privedle do povsem nepri\xc4\x8dakovanih reakcij (Dolenc, 2007)._NEWLINE_Pazniki so seveda \xc5\xbeeleli na vsak na\xc4\x8din ohraniti avtoriteto in poskrbeti, da jih bodo zaporniki ubogali, zato so domnevnega vodjo upora zaprli v celico za osamitev, drugi zaporniki pa so morali za kazen delati sklece, poskakovati, kasneje pa tudi kri\xc4\x8dati in \xc5\xbealiti drug drugega. Raziskovalci so dogajanje v eksperimentalnem zaporu vseskozi snemali (\xc4\x8desar igralci menda niso vedeli), da bi lahko kasneje natan\xc4\x8dno analizirali vse situacije in reakcije obeh strani (Dolenc, 2007).\n_START_SECTION_\nPrekinitev eksperimenta\n_START_PARAGRAPH_\nZanimivo je, da se je tudi sam Zimbardo tako v\xc5\xbeivel v vlogo direktorja jetni\xc5\xa1nice, da so ga bolj skrbeli problemati\xc4\x8dni zaporniki in poskus mno\xc5\xbei\xc4\x8dnega pobega kot bele\xc5\xbeenje podatkov in izvedba eksperimenta. Ko je eden od stra\xc5\xbearjev slu\xc4\x8dajno ujel pogovor jetnikov o nameravanem mno\xc5\xbei\xc4\x8dnem pobegu, je to stra\xc5\xbearje tako zaskrbelo, da je od\xc5\xa1el Zimbardo kot direktor zapora celo na resni\xc4\x8dno policijsko postajo in policiste prosil, da bi jim za\xc4\x8dasno za uporne jetnike posodili kar pravi policijski zapor. Na sre\xc4\x8do policija ni \xc5\xbeelela sodelovati, a \xc5\xbee sam odhod na postajo pri\xc4\x8da o tem, da se je tudi Zimbardo povsem v\xc5\xbeivel v svojo vlogo. Na realna tla ga je postavilo \xc5\xa1ele njegovo dekle Christina Maslach, ki je nedavno kon\xc4\x8dala svoj doktorski \xc5\xa1tudij in mu je pomagala pri izvedbi poskusa. Bila je edina od ve\xc4\x8d deset zunanjih opazovalcev eksperimenta, ki je opozorila, da so udele\xc5\xbeenci prestopili vse meje dobrega okusa in da ne gre ve\xc4\x8d za znanost, ampak za iz\xc5\xbeivljanje ene skupine mladeni\xc4\x8dev nad drugo. Po \xc5\xa1estih dneh je Zimbardu postavila ultimat: kon\xc4\x8dati mora eksperiment, ker so razmere v zaporu postale nevzdr\xc5\xbene, sicer ga bo zapustila. \xc5\xa0ele takrat se je Zimbardo zavedel resnosti situacije in poskus je tako po zgolj \xc5\xa1estih dnevih in no\xc4\x8deh 20. avgusta 1971 prekinil (Dolenc, 2007).\n_START_SECTION_\nRezultati eksperimenta\n_START_PARAGRAPH_\nStanfordski zaporni\xc5\xa1ki eksperiment je pokazal, da nore situacije lahko spodbudijo noro obna\xc5\xa1anje tudi pri povsem normalnih ljudeh. Idejni vodja eksperimenta Philip Zimbardo je nedavno izdal odmevno knjigo z naslovom The Lucifer Effect: Understanding How Good People Turn Evil (Random House, 2007). V njej po 35 letih najprej natan\xc4\x8dno opi\xc5\xa1e in analizira poskus, ki so ga izvedli v za\xc4\x8detku sedemdesetih, nato pa rezultate eksperimenta primerja s podobnimi pojavi v sodobni dru\xc5\xbebi. Zanimajo ga predvsem pojavi, ko se povsem obi\xc4\x8dajni ljudje spremenijo v zlobne zlo\xc4\x8dince, ki so pripravljeni zavestno \xc5\xa1kodovati drugim ljudem, jim zadajati bole\xc4\x8dino ali jih v skrajnih primerih celo ubiti. Iz opisa tak\xc5\xa1ne transformacije iz dobrega v zlo izvira tudi naslov knjige. Luciferjev efekt namre\xc4\x8d pomeni prav lahkotnost prehoda dobrega v zlo (Dolenc, 2007).\n_START_SECTION_\nOpombe in reference\n_START_PARAGRAPH_\nDolenc, S. (2007). Stanfordski zaporni\xc5\xa1ki eksperiment in Luciferjev efekt. Pridobljeno 30.10.2008, iz http://www.kvarkadabra.net/article.php/Luciferjev-efekt_NEWLINE_Franco, Z. in Zimbardo, P. G. (n.d.). Celebrating heroism. Pridobljeno 10.1.2009 iz http://www.lucifereffect.com/heroism.htm._NEWLINE_Krista (2003). Fallen angels. Pridobljeno 25.10.2008, iz http://www.deliriumsrealm.com/delirium/articleview.asp?Post=35_NEWLINE_Lucifer. (2008). Pridobljeno 25.10.2008, iz http://sl.wikipedia.org/wiki/Lucifer_NEWLINE_Philip Zimbardo. (2008). Pridobljeno 26.12.2008, z http://en.wikipedia.org/wiki/Philip_Zimbardo._NEWLINE_Zimbardo, P. G. (2004). Philip G. Zimbardo. Pridobljeno 27. 12.2008 iz http://www.zimbardo.com/zimbardo.html.'