b'\n_START_ARTICLE_\nVia Egnatia\n_START_PARAGRAPH_\nVia Egnatia (gr\xc5\xa1ko: \xe1\xbc\x98\xce\xb3\xce\xbd\xce\xb1\xcf\x84\xce\xaf\xce\xb1 \xe1\xbd\x89\xce\xb4\xcf\x8c\xcf\x82, \xe1\xbc\x98gnat\xc3\xada \xe1\xbd\x89d\xc3\xb3s, slovensko: Ignacijeva cesta), rimska magistralna cesta, zgrajena v 2. stoletju pr. n. \xc5\xa1t.. Povezovala je rimske province Ilirik, Makedonijo in Trakijo s Konstantinoplom oziroma Jadransko morje z vzhodnim Egejskim morjem. Za\xc4\x8dela se je v Dra\xc4\x8du v sedanji Albaniji in potekala preko sedanje Albanije, Makedonije, Gr\xc4\x8dije in Tur\xc4\x8dije. Graditi so jo za\xc4\x8deli leta 146 pr. n. \xc5\xa1t. na ukaz rimskega prokonzula v Makedoniji Gneja Egnacija, po katerem je dobila ime.  Cesta je bila kljub zelo te\xc5\xbeavni trasi zgrajena v 44 letih in postala ena od 28 magistralnih rimskih cest. Dolga je bila 746 rimskih milj (1.120 km), \xc5\xa1iroka okoli 6 m in tlakovana  z nepravilno oblikovanimi kamnitimi plo\xc5\xa1\xc4\x8dami ali prekrita s trdim slojem peska.\n_START_SECTION_\nGradnja\n_START_PARAGRAPH_\nGlavna vira podatkov o gradnji ceste sta Strabonova Geographica in \xc5\xa1tevilni miljniki, ki so ozna\xc4\x8devali 535 milj dolg odsek ceste do meje med Makedonijo in Trakijo na reki Hebrus (Marica). Dvojezi\xc4\x8dni napisi na miljnikih  dokazujejo, da je njeno gradnjo naro\xc4\x8dil  makedonski prokonzul Gnej Egnacij, natan\xc4\x8den datum pa ni povsem zanesljiv. Mo\xc5\xbeno je, da je bila zgrajena na trasi starej\xc5\xa1e voja\xc5\xa1ke ceste iz Ilirije v Bizanc, ki jo opisujeta Polibij in Cicero, in so jo Rimljani samo nadgradili in/ali dodelali.  _NEWLINE_Via Egnatia je bila zgrajena predvsem zato, da bi povezala verigo rimskih kolonij, ki so bile raztresene od Jadranskega morja do Bosporja. Cesta se je navezovala tudi na Vio Appio med Rimom in Brindisijem, ki stoji skoraj to\xc4\x8dno nasproti Dra\xc4\x8da na zahodni obali Jadranskega morja. Rimske kolonije na Balkanu so tako dobile skoraj neposredno povezavo z Rimom. Via Egnatia je bila tudi pomembna povezava z rimskimi kolonijami dlje proti vzhodu. Cesar Avgust je kasneje zgradil \xc5\xa1e eno cesto iz Ilirije proti vzhodu,  ki je potekala bolj severno, do takrat pa je bila Via Egnatia glavna povezava Rima z vzhodnim Sredozemljem. Cesto so ve\xc4\x8dkrat popravili in raz\xc5\xa1irili, vmes pa so bila tudi obdobja zanemarjanja zaradi rimskih dr\xc5\xbeavljanskih vojn._NEWLINE_Ohranjeni miljniki pri\xc4\x8dajo, da je cesar Trajan pred svojim vojnim pohodom proti Partom leta 113 cesto temeljito popravil. V 5. stoletju se zaradi nemirov v regiji  kljub temu skorajda ni ve\xc4\x8d uporabljala. Zgodovinar iz 5. stoletja omenja, da je bil zahodni del ceste v tako slabem stanju, da so se potniki komaj prebijali po njej.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1a raba ceste\n_START_PARAGRAPH_\nVio Egnatio so zaradi njenega strate\xc5\xa1kega pomena kasneje obnovili Bizantinci. Obnovitvena dela cesarja Justinijana I. v 6. stoletju je opisal Prokopij. V de\xc5\xbeevnem vremenu je bila cesta zaradi razpadlega vozi\xc5\xa1\xc4\x8da kljub temu te\xc5\xbeko prehodna. Po njej je potekalo skoraj vse trgovanje Bizantinskega cesarstva z zahodno Evropo. Uporabljali so jo tudi kri\xc5\xbearji iz zahodne Evrope, ki so v prvih kri\xc5\xbearskih vojnah potovali na vzhod. Po \xc4\x8detrti kri\xc5\xbearski vojni je bila klju\xc4\x8dnega pomena za pre\xc5\xbeivetje Latinskega cesarstva in njegovih naslednic Nikejskega cesarstva in Epirskega despotata. _NEWLINE_Vzporedno z nekdanjo Vio Egnatio  poteka sodobna avtocesta med Solunom in tur\xc5\xa1ko mejo na reki Evros, ki se v spomin na svojo anti\xc4\x8dno prednico imenuje \xe1\xbc\x98gnat\xc3\xada \xe1\xbd\x89d\xc3\xb3s.'