b'\n_START_ARTICLE_\nGabrijel Stupica\n_START_SECTION_\nSlikarski slog\n_START_PARAGRAPH_\nStupica je razvijal svoje osebno slikarstvo, ki je temeljilo na izku\xc5\xa1njah njegovih zagreb\xc5\xa1kih u\xc4\x8diteljev in kolegov, zlasti mentorja Ljuba Babi\xc4\x87a, Vladimirja Beci\xc4\x87a, Marina Tartaglie in drugih. Podobno kot kolegi je preu\xc4\x8deval dela tedaj popularnega Francisca Goye in Diega Vel\xc3\xa1zqueza; originale je prvi\xc4\x8d videl na razstavi slik iz Prada v \xc5\xbdenevi leta 1939. Seznanjal se je s so\xc4\x8dasnim modernisti\xc4\x8dnim slikarstvom v Evropi, zanimalo so ga tudi problemi notranje svetlobe in temin v slikah. Tako je leta 1950 nastala znamenita slika Pred baklado, ki je v \xc2\xbbpredpisano\xc2\xab\xc2\xa0tematiko prinesla presenetljive nove poudarke in novega duha, razmislek individuuma. Gabrijel Stupica je na\xc4\x8din manifestiranja, ki je bil takrat v navadi (sprevode z baklami in lampijoni) do\xc5\xbeivel kot izrazito slikarski, slikovit dogodek, dal pa mu je tudi nove psiholo\xc5\xa1ke razse\xc5\xbenosti. V obdobju nastanka te slike se je Stupica za\xc4\x8del poglabljati v bolj \xc5\xbeive barve, ki dobivajo popolnoma novo vrednost na temnem ozadju njegovih slik in risb. Hkrati pa ga je problem barve, ki jo dobimo z osvetlitvijo v temnem prostoru, pripeljal do re\xc5\xa1evanja razmerja med svetlobo in temo v sami barvi. Ne\xc5\xbena sivina zgodnjega Maneta, ki je prevladovala na starej\xc5\xa1ih slikah, je sicer \xc5\xa1e ostala, vendar je dobila funkcijo koprene, ne\xc5\xbene meglice, ki uravnava medsebojno u\xc4\x8dinkovanje barv. Pod vplivom svetlobe so se za\xc4\x8dele uveljavljati tudi prve \xc2\xbbdeformacije\xc2\xab, obrazi in postave so bolj sloki in nas malce spomnijo na El Grecovo slikarstvo \xe2\x80\x93 pa tudi na njegove z barvo pre\xc5\xbeete svetlobe, ki se izvijajo iz temnega rjavega ozadja._NEWLINE_\xc2\xbbTemno obdobje\xc2\xab\xc2\xa0v Stupi\xc4\x8devem slikarstvu, ki se v bistvu za\xc4\x8denja z Baklado, lahko ozna\xc4\x8dimo kot \xc4\x8das priprav na nov na\xc4\x8din slikarskega gledanja. V tem obdobju se je sugestivni vpliv njegovega slikarstva \xc5\xa1e pove\xc4\x8dal. Temne slike z u\xc4\x8dinkovitimi barvnimi poudarki, nadih patine in odmev starih mojstrov so u\xc4\x8dinkovali kot novo sredstvo, predvsem pa je presene\xc4\x8dala globoka misel o \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki ranljivosti. Umetnik se je obra\xc4\x8dal vase, v sebi je iskal odgovore na usodna vpra\xc5\xa1anja, o katerih se ni govorilo v svetu, obsijanim z dnevno svetlobo._NEWLINE_Lastni portret s h\xc4\x8derko (1956) pomeni vrhunec temnega obdobja v slikarstvu Stupice. To je obdobje, ko je umetnik \xc5\xbee popolnoma opustil na\xc4\x8din upodabljanja, ki je \xc5\xa1e temeljil v realisti\xc4\x8dnem izro\xc4\x8dilu. Ne gre le za poglabljanje barvne problematike in za iskanje novih in novih pomenov barve, ampak tudi za popolnoma novo razmerje do figure. Vendar to ni pribli\xc5\xbeevanje abstraktnemu na\xc4\x8dinu upodabljanja ali redukciji spoznavne oblike \xe2\x80\x93 prav nasprotno \xe2\x80\x93 z druga\xc4\x8dnimi prijemi pri proporcioniranju figur in pri obdelavi obrazov (pa tudi dr\xc5\xbee in gest) je Stupica dosegel dosti bolj prepri\xc4\x8dljiv izraz \xc2\xbbresni\xc4\x8dnosti\xc2\xab, kot bi ga s \xc5\xa1e tako podrobnim faktografskim opisom._NEWLINE_Problem med\xc4\x8dlove\xc5\xa1kih razmerij, ki ga je nakazal v Bakladi, je dobil nove razse\xc5\xbenosti. Umetnik se je z vso odkritosr\xc4\x8dnostjo poglobil v raziskovanje svoje du\xc5\xa1evnosti, svojega polo\xc5\xbeaja v relaciji do soljudi in svojega slikarstva. Slika je temna, vendar ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8da. V njej je umetnik z vso ob\xc4\x8dutljivostjo in z znanjem razvil svoje videnje barvnega sveta in slike, ki postaja sama svoja resni\xc4\x8dnost. Osrednja figura, ki z za\xc5\xa1\xc4\x8ditni\xc5\xa1ko kretnjo stiska k sebi dekletce z velikimi, resnimi in radovednimi o\xc4\x8dmi, je ujeta v format slike tako, da se dotika zgornje in spodnje stranice. To je \xc5\xbee znan prijem, s katerim je avtor dosegel svojsko monumentalnost, ki ima v njegovi interpretaciji protislovno vrednost. Slikarjeva figura s svetlo paleto je na ta na\xc4\x8din tudi utesnjena, uokvirjena v danost, ki se ka\xc5\xbee v temnih barvah. Ne\xc5\xbeno obarvani pravokotni liki, ki se izvijajo iz temnega ozadja, so v teh povezavah lahko oznaka portretiran\xc4\x8devega dela, saj lahko sklepamo, da gre za odseve na steno pritrjenih skic ali reprodukcij. Pomenijo pa tudi skromno radost, ki je \xc5\xa1e prisotna v tem temnem svetu._NEWLINE_Prav tako zanimiva je avtorjeva svetla paleta s \xc4\x8distimi barvami, ki se jim je posve\xc4\x8dal od srede petdesetih let naprej. Svetloba bi lahko pomenila slikarjeva \xc5\xbeeljo, da bi slikal sebe in okolje z radostnimi in svetlimi barvami. \xc5\xbdelje so eno, resnica in tista skrivnostna mo\xc4\x8d ter premislek, ki vodi roko, pa drugo. Podoben pomen imajo tudi barvasti made\xc5\xbei na umetnikovem obla\xc4\x8dilu, ki so sicer prestiliziran prepis realnosti, vendar vodijo v sfero simbolov. Zaupljivo in za\xc5\xa1\xc4\x8ditni\xc5\xa1ko razmerje med obema akterjema na podobi pa ni le izjemno lepa slika o\xc4\x8detovske ljubezni in otro\xc5\xa1ke vdanosti, ampak govori tudi o prizadevanjih portretiranja umetnika, da bi nedol\xc5\xbeno otro\xc5\xa1ko du\xc5\xa1ico zavaroval pred svetom teme, da bi jo obvaroval pred odtujenostjo in praznino. Figuri sta sicer postavljeni na trdna tla, vendar nekako lebdita v temnem barvastem prostoru. Tu je Stupica nakazal povezavo s svetom simbolov, kakr\xc5\xa1ne je odkrival rusko-francoski umetnik Marc Chagall \xe2\x80\x93 nanj nas spominja tudi nakazan vzorec na dekli\xc4\x8dini obleki._NEWLINE_Umetnik je pri\xc5\xa1el do stopnje, ko so mu pri\xc4\x8dele barve \xc5\xbeareti kot kosci oglja ali kot drago kamenje. Barve so se tako spremenile v edino svetlobo, ki o\xc5\xbearja umetnikov svet, ki mu daje smisel in pomen. Lahko bi rekli, da je Gabrijel Stupica naslikal tudi svoje stali\xc5\xa1\xc4\x8de do umetnosti in do njene funkcije, vendar pa se nam zdi, da je mojster, ki obvladuje neznane svetove, vendarle prestra\xc5\xa1en, da se tudi dela, ki mu pomeni \xc5\xbeivljenje, loteva spo\xc5\xa1tljivo in obotavljajo\xc4\x8de, zdi se mu, da se v slikarstvu skrivajo \xc5\xa1e usodnej\xc5\xa1e stvari, kot jih je odkril tisti trenutek._NEWLINE_V tem obdobju se za\xc4\x8dne njegovo slikarstvo tudi odpirati. Ko je dosegel \xc5\xbeelene barvne rezultate, ko so mu barve za\xc5\xbearele, je za\xc4\x8del odkrivati svet obsijan od lu\xc4\x8di. Temna ozadja izginjajo, postajajo bolj radostna in naseljuje jih pisan svet predmetov (od nostalgi\xc4\x8dnih suhih \xc5\xa1opkov do navidezno nepomembnih drobnarij), ki pa postanejo v umetnikovi optiki ve\xc4\x8d kot pomembne, saj nosijo v sebi neki odsev \xc5\xbeivljenja ali eksperimentalni laboratorij novih izraznih mo\xc5\xbenosti._NEWLINE_Anga\xc5\xbeirana figuralika se v umetnosti Stupice uresni\xc4\x8duje na samosvoj in nenavaden na\xc4\x8din. Umetnik slika sebe, svojo h\xc4\x8derko, lastni atelje in tisti svet, ki ga obdaja, ki mu je pri rokah, ki mu pomeni varnost. V tako zo\xc5\xbeenem prizori\xc5\xa1\xc4\x8du pa se vendarle odigravajo usodne stvari, umetnik i\xc5\xa1\xc4\x8de odgovore na eksistencialna vpra\xc5\xa1anja predvsem v sebi, skozi sebe in svojo optiko pa vpra\xc5\xa1anja tudi zastavlja. Vsak njegov portret ali avtoportret je prav zato tudi podoba vesolja in obenem razmerij med ljudmi. Navidez varni svet z znanimi ljudmi in predmeti pa se v tem vesolju spreminja in dobiva groze\xc4\x8de razse\xc5\xbenosti. To je tudi svet, kjer se spreminja vse \xe2\x80\x93 simboli se spreminjajo v \xc4\x8diste likovne znake, likovni, slikarski elementi pa dobivajo simboli\xc4\x8den pomen. Karikirana \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka postava postaja oto\xc5\xbena in lepa, za predmeti, ki jih navadno povezujemo z bolj vzvi\xc5\xa1enimi misli, pa se skriva ironija._NEWLINE_Stupica i\xc5\xa1\xc4\x8de in poglablja \xc5\xbee najdeno, nikoli ni zadovoljen z dose\xc5\xbeenim in kot renesan\xc4\x8dni mojstri hrepeni, da bi ustvaril popolno sliko. Tako je svoje poglobljene raziskave svetlobe in teme, ter barvnih poudarkov, potopljenih v patinirano, temno rjavo ozadje, v odlo\xc4\x8dilnem trenutku prekinil in za\xc4\x8del poln novih mo\xc4\x8di in idej, iskati v nasprotnem barvnem okolju, v ve\xc4\x8djem, svetlej\xc5\xa1em ateljeju. Njegove slike so postale skoraj bele \xe2\x80\x93 nekdanji mrak in patino je zamenjala enakomerna svetloba, ki barvne poudarke pregla\xc5\xa1a in jih umirja. Spremenile so se tudi figure in liki. V tem \xc4\x8dasu je umetnik intenzivno \xc5\xa1tudiral otro\xc5\xa1ko risbo, najbolj spontani zapis impulzov, ki \xc5\xa1e ni obremenjen z znanjem in predsodki, z zdravorazumskimi re\xc5\xa1itvami in z nehoteno te\xc5\xbenjo, da bi se pribli\xc5\xbeal vnaprej za\xc4\x8drtanim nameram. Slika \xc5\xbee dolgo ni ve\xc4\x8d iluzija realnega sveta, ampak nov svet, v katerem vladajo zakoni barve in oblike._NEWLINE_Deklica z igra\xc4\x8dami je zna\xc4\x8dilna \xc2\xbbbela\xc2\xab\xc2\xa0slika, pri kateri je Stupici belo platno pomenilo iz\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denje in o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denje. Slikar je na poti, ki jo spremljajo \xc2\xbbbele slike\xc2\xab, pri\xc5\xa1el do zanj usodnih spoznanj. Slika, umetnikovi zapisi, nastajajo na ravni povr\xc5\xa1ini. V njej se ri\xc5\xa1ejo razli\xc4\x8dni, silno preprosti liki in ostri zapisi in kar je najbolj pomembno, nalepljeni kosci razli\xc4\x8dnih materialov, med njimi starih \xc4\x8dipk, ki \xc5\xa1e bolj poudarjajo pomen povr\xc5\xa1ine, ki ni iluzija prostora, ampak govori sama o sebi. V sredini je figura dekletca z velikimi o\xc4\x8dmi in navideznim poro\xc4\x8dnim \xc5\xa1opkom v roki, stoji pa na pol pasu \xc2\xbbtal\xc2\xab. Tudi tla pomenijo le nekaj slikovitih vzporednic, ki odsevajo prvinsko likovno voljo, kakr\xc5\xa1no sre\xc4\x8damo le pri nepokvarjenih otrocih. Odtisi drobnih vsakdanjih predmetov pa so vtkani v sliko kot naklju\xc4\x8dni, vendar silno pomembni predmeti v ravnini, ki no\xc4\x8dejo zbujati iluzij, so, kar so. So pa tudi likovna struktura, vrednota. Silno skopa likovna sredstva pri\xc4\x8dajo, da je umetnik \xc5\xbee davno dozorel. Ne stra\xc5\xa1i ga ve\xc4\x8d strah pred praznim prostorom, ni se mu ve\xc4\x8d treba potrjevati z znanjem in z briljantnimi barvnimi ekshibicijami. S svojimi slikami premaguje realne svetove, odtujenost in bremena, ki si jih je nalo\xc5\xbeilo civilizirano \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo. Navsezadnje so njegove slike tako zelo preproste in obenem tako zelo polne prav zato, ker predstavljajo iskanje skrajnih meja, do kamor se\xc5\xbeeta \xc4\x8dlovekova misel in \xc4\x8dustva.'