b'\n_START_ARTICLE_\nRobert Primo\xc5\xbei\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nPrimo\xc5\xbei\xc4\x8d je po prvi pevski izobrazbi v Trstu, ki jo je izpopolnil v Milanu in Budimpe\xc5\xa1ti, postal leta 1918 \xc4\x8dlan zagreb\xc5\xa1kega narodnega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da za baritonske vloge in se v 11 sezonah povzpel med prve pevce hrva\xc5\xa1ke opere. Ob krizi v tem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du je 1928 od\xc5\xa1el v Budimpe\xc5\xa1to, \xc4\x8dez leto dni pa vstopil v slu\xc5\xbebo pri ljubljanski operi, ki ji je ostal zvest do smrti. Bil je pevec velikega formata ter dosegel kot Rigoletto, Scarpia (Tosca), Don Juan, Amonasro, Falstaff, Jago (Otello), Mefisto (Faust), Boris Godunov, Knez Igor, Evgenij Onjegin, Zrinjski, blode\xc4\x8di Holandec, pa tudi v doma\xc4\x8dih operah \xc4\x8crne maske in Hlapec Jernej pomembne uspehe. Kot re\xc5\xbeiser se je za\xc4\x8del uveljavljati \xc5\xbee v Budimpe\xc5\xa1ti, mo\xc4\x8dno pa v Ljubljani, kjer je v smislu modernih na\xc4\x8del sku\xc5\xa1al spraviti odrsko igro v sklad z zahtevami orkestra. V Ljubljani je zre\xc5\xbeiral Boris Godunova, Kneza Igorja, Othella, Tosco, La Boh\xc3\xa8me in naposled Sneguro\xc4\x8dko. Leta 1943 je bil imenovan za \xc5\xa1efa ljubljanske operne re\xc5\xbeije. Umrl je nenadoma v Ljubljani, zadet od strela vinjenega nem\xc5\xa1kega vojaka.'