b'\n_START_ARTICLE_\nBizantinska arhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinska arhitektura je arhitektura bizantinskega ali vzhodnorimskega cesarstva._NEWLINE_Bizantinsko obdobje je obi\xc4\x8dajno datirano od leta 330 pr. n. \xc5\xa1t., ko je Konstantin I. Veliki preselil rimsko prestolnico v Bizanc, ki je postal Konstantinopel, do padca bizantinskega cesarstva leta 1453. Med bizantinskim in rimskim cesarstvom sprva ni bilo trdne meje in se zgodnja bizantinska arhitektura slogovno in strukturno ne razlo\xc4\x8di od rimske arhitekture. To terminologijo so moderni zgodovinarji uvedli, da bi ozna\xc4\x8dili srednjeve\xc5\xa1ki rimski imperij, saj se je razvil kot posebna umetni\xc5\xa1ka in kulturna entiteta, osredoto\xc4\x8dena na novo prestolnico Konstantinopel (dana\xc5\xa1nji Carigrad), ne pa na mesto Rim in njegovo okolico._NEWLINE_Njegova arhitektura je dramati\xc4\x8dno vplivala na kasnej\xc5\xa1o srednjeve\xc5\xa1ko arhitekturo po Evropi in na Bli\xc5\xbenjem vzhodu ter postala primarni rodovnik renesan\xc4\x8dne in osmanske arhitekturne tradicije, ki je sledila njegovemu propadu.\n_START_SECTION_\nPregled obstoje\xc4\x8dih spomenikov\n_START_PARAGRAPH_\nZgodnja bizantinska arhitektura se je opirala na zgodnej\xc5\xa1e elemente rimske arhitekture. Slogovni premik, tehnolo\xc5\xa1ki napredek, politi\xc4\x8dne in teritorialne spremembe so pomenile, da je lo\xc4\x8den slog postopoma pripeljal do tlorisa gr\xc5\xa1kega kri\xc5\xbea v cerkveni arhitekturi. _NEWLINE_Stavbe pove\xc4\x8dane geometrijske kompleksnosti, opeka in omet so bile uporabljene poleg kamna pri okrasitvi pomembnih javnih objektov, klasi\xc4\x8dni slogi so se uporabljali bolj svobodno, mozaiki so nadome\xc5\xa1\xc4\x8dali izrezljane dekoracije, kompleksne kupole so le\xc5\xbeale na masivnih slopih, okna so spu\xc5\xa1\xc4\x8dala svetlobo skozi tanke liste alabastra, ki ne\xc5\xbeno osvetljuje notranjost. Ve\xc4\x8dina ohranjenih objektov je v naravi sakralna, sekularne stavbe pa ve\xc4\x8dinoma znane le s so\xc4\x8dasnimi opisi.\n_START_SECTION_\nZgodnja arhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nPrvotni primeri zgodnje bizantinske arhitekture izvirajo iz obdobja vladanja cesarja Justinijana I. in so ohranjeni v Raveni in Carigradu ter v Sofiji._NEWLINE_Eden od velikih prebojev v zgodovini zahodne arhitekture se je zgodil, ko so Justinijanovi arhitekti izumili kompleksen sistem, ki je omogo\xc4\x8dal nemoten prehod s kvadratne zasnove cerkve na kro\xc5\xbeno kupolo (ali kupole) s pomo\xc4\x8djo pendentivov._NEWLINE_V Raveni je bila zgrajena vzdol\xc5\xbena bazilika Sant\'Apollinare Nuovo in osmerokotna, centralizirana struktura cerkve  San Vitale, ki jo je naro\xc4\x8dil cesar Justinijan, a je ni nikoli videl. Justinijanovi spomeniki v Carigradu so kupole cerkev Hagije Sofije in Hagije Irene, vendar obstaja tudi zgodnej\xc5\xa1a, manj\xc5\xa1a cerkev sv. Sergija in Bakha (lokalno imenovana "Mala Hagija Sofija"), ki je morda slu\xc5\xbeila kot model za obe ve\xc4\x8dji v tem, da je povezala elemente vzdol\xc5\xbene bazilike s tistimi iz centralne stavbe._NEWLINE_Posvetne strukture vklju\xc4\x8dujejo ru\xc5\xa1evine Velike pala\xc4\x8de v Konstantinoplu, inovativno Konstantinopelsko obzidje (s 192 stolpi) in baziliko Cisterno (z ve\xc4\x8d sto recikliranimi klasi\xc4\x8dnimi stebri). Friz v ostrogotski pala\xc4\x8di v Raveni prikazuje zgodnjebizantinsko pala\xc4\x8do._NEWLINE_Hagios Demetrios v Solunu, samostan sv. Katarine na gori Sinaj, samostan Jvari v dana\xc5\xa1nji Gruziji in tri armenske cerkve v E\xc4\x8dmiadzinu segajo predvsem v 7. stoletje in prikazujejo arhitekturno dogajanje v bizantinskih provincah po obdobju Justinijana._NEWLINE_Izjemni in\xc5\xbeenirski podvige je most \xc4\x8dez reko Sangarius, dolg 430 metrov in most s \xc5\xa1iljastmim lokom most Karamagara._NEWLINE_Obdobje makedonske dinastije, ki se tradicionalno \xc5\xa1teje za simbol bizantinske umetnosti, ni pustilo trajne dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine v arhitekturi. Domneva se, da sta Bazilija I. votivna cerkev Device iz Farosa in Nea Ekklesia (obe ne obstajata ve\xc4\x8d) slu\xc5\xbeili kot model za ve\xc4\x8dino pravokotno kri\xc5\xbeajo\xc4\x8dih se sveti\xc5\xa1\xc4\x8d tega obdobja, vklju\xc4\x8dno s cerkvijo Cattolico di Stilo v ju\xc5\xbeni Italiji (9. stoletje), samostansko cerkvijo Hosios Lukas v Gr\xc4\x8diji (ok. 1000), Nea Moni v Chiosu (projekt Konstantina IX.) in samostan Daphni blizu Aten (ok. 1050)._NEWLINE_Tudi v slovanskih de\xc5\xbeelah, ki so jih v \xc4\x8dasu makedonskega obdobja postopoma pokristjanili, so prevladovale tipi pravokotno kri\xc5\xbenih cerkev. Cerkev svete Sofije v Ohridu (dana\xc5\xa1nja Severna Makedonija) in istoimenska stolnica v Kijevu (dana\xc5\xa1nja Ukrajina) pri\xc4\x8data o modi za ve\xc4\x8d kupolnih cerkev na tamburjih, ki so s\xc4\x8dasoma pridobili na vi\xc5\xa1ini in ozkosti.\n_START_SECTION_\nObdobje Komnenov in Paleologov\n_START_PARAGRAPH_\nV Carigradu in Mali Aziji arhitektura iz obdobja Komnenov skoraj ne obstaja, s pomembnimi izjemami Elmali Kilise in drugih kamnitih sveti\xc5\xa1\xc4\x8d v Kapadokiji ter samostanske cerkve Pantokratorja (danes mo\xc5\xa1eja Zeyrek) in cerkve posve\xc4\x8dene Devici Mariji, ki je bila posve\xc4\x8dena Bo\xc5\xbeji cerkvi Kyriotissa (Theotokos Kyriotissa, danes mo\xc5\xa1eja Kalenderhane), obe v Carigradu. Ve\xc4\x8dina primerov tega arhitekturnega sloga in mnogih drugih starej\xc5\xa1ih bizantinskih slogov je ohranjena le na obrobju bizantinskega sveta, saj je bila ve\xc4\x8dina najpomembnej\xc5\xa1ih in najstarej\xc5\xa1ih cerkva / zgradb v Mali Aziji, a so bile na \xc5\xbealost v prvi svetovni vojni skoraj vse cerkve v tur\xc5\xa1kih mejah uni\xc4\x8dene, spremenjene v mo\xc5\xa1eje ali opu\xc5\xa1\xc4\x8dene v gr\xc5\xa1kih in kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih genocidih od leta 1915\xe2\x80\x931923. Zaradi tega so v izobilju le nacionalne oblike arhitekture. Te sloge lahko najdemo v \xc5\xa1tevilnih dr\xc5\xbeavah na Zakavkazju, ter Rusiji, Bolgariji, Srbiji, na Hrva\xc5\xa1kem in v drugih slovanskih de\xc5\xbeelah in tudi na Siciliji (Cappella Palatina) in Benetkah (Stolnica svetega Marka, Benetke, Stolnica svete Marije vnebovzete, Torcello)._NEWLINE_Obdobje Paleologov je dobro zastopano v dvanajstih nekdanjih cerkvah v Carigradu, zlasti v cerkev Kristusa odre\xc5\xa1enika v polju in samostan svete Marije Pammakaristos. Za razliko od slovanskih primerov, paleolo\xc5\xa1ki arhitekti nikoli niso poudarjali vertikalnosti struktur. Posledica tega je, da je v poznosrednjeve\xc5\xa1ki arhitekturi Bizanca malo razko\xc5\xa1ja (razen Hagija Sofija, Trebzond)._NEWLINE_Cerkev Svetih apostolov v Solunu se pogosto navaja kot arhetipska struktura poznega obdobja, ko so bile zunanje stene zapleteno okra\xc5\xa1ene s kompleksnimi vzorci iz opeke ali z glazirano keramiko. Druge cerkve iz let pred samim padcem Konstantinopla so na gori Atos in v Mistri (npr. samostan Brontohijon).\n_START_SECTION_\nRazvoj konstrukcije\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde v gradnji Konstantinovih cerkva v Palestini sta bili v uporabi dve glavni vrsti tlorisa: bazilikalni ali vzdol\xc5\xbeni tip, ki ga predstavlja bazilika Bo\xc5\xbejega groba in kro\xc5\xbeni ali centralni tip, ki ga predstavlja velika osemkotna cerkev v Antiohiji._NEWLINE_Tiste slednjega tipa domnevajo, da so bile skoraj vedno obokane, kajti osrednja kupola se zdi, da je njihova zelo verjetno razlog za obstoj. Osrednji prostor je bil v\xc4\x8dasih obdan z zelo debelim zidom, v katerem so nastale globoke vdolbine, tako kot pri cerkvi sv. Jurija v Sofiji, ki so jo v 4. stoletju zgradili Rimljani kot valjasto kupolasto zgradbo, zgrajeno na kvadratni osnovi in imenitna cerkev sv. Jurija v Solunu (5. stoletje) ali obokane stranske ladje, kot v Santa Costanzi v Rimu (4. stoletje) ali pa so bile dodatki iz osrednjega prostora izrinjeni tako, da so oblikovali kri\xc5\xbe, v katerem so ti dodatki pripomogli k nasprotju s centralnim obokom, kot pri mavzoleju Galle Placidie v Raveni (5. stoletje). Najbolj znana cerkev te vrste je bila cerkev Svetih apostolov v Carigradu. Videti je, da so bili trezorji \xc5\xbee zgodaj uporabljeni za na\xc4\x8drt bazilike; na primer, v Hagiji Irene v Carigradu (6. stoletje) je dolgo telo cerkve prekrito z dvema kupolama._NEWLINE_V sv. Sergiju v Carigradu in San Vitalu v Raveni, cerkvah centralnega tipa, se je prostor pod kupolo raz\xc5\xa1iril z apsidnimi dodatki k osmerokotnik. Nazadnje, v Hagiji Sofiji (6. stoletje) je bila narejena kombinacija, ki je morda najbolj presenetljiv del na\xc4\x8drtovanja. Osrednji prostor, kvadrat s 30 metri, se pove\xc4\x8da na 60 m dol\xc5\xbeine z dodajanjem dveh polkrogov proti vzhodu in zahodu; ti so spet podalj\xc5\xa1ani s potiskanjem treh manj\xc5\xa1ih apsid proti vzhodu in dveh drugih, ene na obeh straneh ravnega podalj\xc5\xa1ka, proti zahodu. To neprekinjeno obmo\xc4\x8dje, dolgo pribli\xc5\xbeno 80 m, ve\xc4\x8dji del katerega je ve\xc4\x8d kot 30 m \xc5\xa1iroko, je v celoti pokrito s sistemom kupolastih povr\xc5\xa1in. Nad \xc5\xa1koljkami majhnih apsid se dvigata dve veliki polkupoli, ki pokrivata polkroge in med njimi izbruhne ogromna kupola nad osrednjim kvadratom. Na obeh straneh, severno in ju\xc5\xbeno od kupole, sta obokani stranski ladji v dveh nadstropjih, ki na zunaj oblikujejo splo\xc5\xa1ni kvadrat._NEWLINE_Pri Svetih apostolih (6. stoletje) je bilo na kri\xc5\xbenem tlorisu uporabljenih pet kupol; osrednja kupola je bila najvi\xc5\xa1ja. Po 6. stoletju ni bilo zgrajenih cerkva, ki bi na kakr\xc5\xa1enkoli na\xc4\x8din tekmovale v obsegu s temi velikimi Justinijanovimi deli in na\xc4\x8drti so se bolj ali manj pribli\xc5\xbeali eni vrsti. Osrednji prostor, ki ga pokriva kupola, je bil vklju\xc4\x8den v precej ve\xc4\x8dji kvadrat, od tega so bili \xc5\xa1tirje izrastki na vzhodu, zahodu, severu in jugu vi\xc5\xa1ji v obokanju in stre\xc5\xa1nem sistemu kot \xc5\xa1tirje vogali, ki so na ta na\xc4\x8din oblikovali neke vrste ladjo in transepte. V\xc4\x8dasih je bil osrednji prostor kvadraten, v\xc4\x8dasih osmerokoten ali pa je bilo vsaj osem slopov, ki so podpirali kupolo namesto \xc5\xa1tirih, ladja in transepti pa so bili sorazmerno o\xc5\xbeji._NEWLINE_\xc4\x8ce nari\xc5\xa1emo kvadrat in razdelimo vsako stran na tri, tako da so srednji deli ve\xc4\x8dji od drugih in nato razdelimo obmo\xc4\x8dje na devet iz teh to\xc4\x8dk, se pribli\xc5\xbeamo tipi\xc4\x8dni postavitvi tlorisa tega \xc4\x8dasa. Sedaj dodajte tri apside na vzhodni strani odprtine iz treh izrastkov in nasproti zahoda postavite ozko vhodno verando, ki te\xc4\x8de \xc4\x8dez sprednjo stran. \xc5\xa0e vedno v ospredju postavimo kvadratno dvori\xc5\xa1\xc4\x8de. Dvori\xc5\xa1\xc4\x8de je atrij, po navadi ima vodnjak na sredini pod baldahinom, ki stoji na stebrih. Vhodna veranda je narteks. Neposredno pod sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem kupole je ambon, iz katerega so brali Sveto pismo in pod ambonom na tleh je bil prostor za pevski zbor. Na vzhodni strani osrednjega trga je bil zaslon, ki je lo\xc4\x8dil od bemo, kjer je bil oltar, od telesa cerkve; ta zaslon s slikami je ikonostas. Oltar je bil za\xc5\xa1\xc4\x8diten s kro\xc5\xa1njami ali ciborijem, ki stoji na stebrih. Vrste sede\xc5\xbeev okoli zavoja apside s patriarhovim prestolom na srednji vzhodni to\xc4\x8dki so tvorile synthronon. Dva manj\xc5\xa1a oddelka in apside na straneh beme sta bila zakristija ali diakonicon in prostor za pripravo liturgije ali prothesis. Ambon in bema sta bila povezana s soleo, dvignjenim hodnikom, ki je bil obdan z ograjo ali nizkim zidom._NEWLINE_Neprekinjen vpliv z vzhoda je nenavadno prikazan v modi okrasitve zunanjih ope\xc4\x8dnih zidov cerkve, zgrajenih okrog 12. stoletja, v kateri so postavljene opeke, ki so grobo izrezljane v obliko, tako da so oblikovali trakove, ki so povsem jasno posnemali kufsko pisavo. Ta moda je bila povezana z razporeditvijo zunanjih ope\xc4\x8dnih in kamnitih del na splo\xc5\xa1no v \xc5\xa1tevilne vrste vzorcev, cik-cak, itd. in kot je podoben okras najden v mnogih perzijskih zgradbah, je verjetno, da je ta pri\xc5\xa1el z vzhoda. Kupole in oboki na zunanjosti so bili prekriti s svincem ali s plo\xc5\xa1\xc4\x8dicami. Okna in vratni okvirji so bili iz marmorja. Notranje povr\xc5\xa1ine so krasili mozaiki ali freske v vi\xc5\xa1jih delih stavbe, spodaj pa so bile oblo\xc5\xbeene marmorne plo\xc5\xa1\xc4\x8de, ki so bile pogosto zelo lepe in razporejene tako, da je barva tvorila serijo velikih plo\xc5\xa1\xc4\x8d. Bolj\xc5\xa1i marmorji so bili obrnjeni tako, da sta obe povr\xc5\xa1ini, ki ju je ustvarila delitev, tvorili simetri\xc4\x8dni vzorec, ki je nekoliko podoben ozna\xc4\x8devanju ko\xc5\xbe zveri.\n_START_SECTION_\nNa zahodu\n_START_PARAGRAPH_\nKon\xc4\x8dno je bizantinska arhitektura na Zahodu omogo\xc4\x8dila karolin\xc5\xa1ko, romansko in gotsko arhitekturo. Toda velik del dana\xc5\xa1nje Italije je prej pripadal bizantinskemu imperiju. Veliki primeri bizantinske arhitekture so \xc5\xa1e vedno vidni v Raveni (npr. Bazilika San Vitale, katere arhitektura je vplivala na Palatinsko kapelo Karla Velikega).\n_START_SECTION_\nNa vzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nNa vzhodu je bizantinska arhitekturna tradicija mo\xc4\x8dno vplivala na zgodnjo islamsko arhitekturo. V \xc4\x8dasu Omajadskega kalifata (661-750) je bizantinska umetni\xc5\xa1ka dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina temeljni vir nove islamske umetnosti, zlasti v Siriji in Palestini. Obstajajo precej\xc5\xa1nji bizantinski vplivi, ki jih je mogo\xc4\x8de zaznati v zna\xc4\x8dilnih zgodnjih islamskih spomenikih, kot na Kupoli na skali (691) v Jeruzalemu, mo\xc5\xa1eji Omajadov (709\xe2\x80\x93715) v Damasku. Medtem ko Kupola na skali v tlorisu - in delno v okrasju - jasno izra\xc5\xbea bizantinsko umetnost, je tloris mo\xc5\xa1eje Omajadov tudi izjemno podobna kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim bazilikam iz 6. in 7. stoletja, vendar je bila spremenjena in raz\xc5\xa1irjena na pre\xc4\x8dno os in ne na normalni vzdol\xc5\xbeni osi kot v kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih bazilikah. Ta sprememba bolje slu\xc5\xbei liturgiji islamskih molitev. Prvotni mihrab mo\xc5\xa1eje je skoraj na sredini vzhodnega dela stene kible in ne v sredini, kar je mogo\xc4\x8de razlo\xc5\xbeiti z dejstvom, da se je arhitekt posku\xc5\xa1al izogniti vtisu kr\xc5\xa1\xc4\x8danske apside, kjer bi bila posledica postavitve mihraba na sredi transepta. Plo\xc5\xa1\xc4\x8dice, geometrijski vzorci, ve\xc4\x8d lokov, kupole in ve\xc4\x8dbarvna ope\xc4\x8dna in kamnita dela, ki so zna\xc4\x8dilna za islamsko in mavrsko arhitekturo, so do neke mere vplivala na bizantinsko arhitekturo.\n_START_SECTION_\nNeobizantinska arhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nNeobizantinska arhitektura je imela malo sledi v 19. stoletju v \xc4\x8dasu neogotike, kar je imelo za posledico tak\xc5\xa1ne dragulje kot je londonska Westminstrska stolnica, v Bristolu pa od leta 1850 do 1880 priljubljen slog, znan kot bizantinski Bristol, za industrijske zgradbe kombinirani elementi bizantinskega sloga z mavrsko arhitekturo. Razvila se je v Rusiji v \xc4\x8dasu vladavine Aleksandra II. z Grigorjem Gagarinom in njegovimi privr\xc5\xbeenci, ki so oblikovali stolnico sv. Vladimirja v Kijevu, stolnico sv. Nikolaja v Kronstadtu, stolnico Aleksandra Nevskega v Sofiji, cerkev sv. Marka v Beogradu in samostan Novi Atos v bli\xc5\xbeini Sukhumija. Najve\xc4\x8dji neobizantinski projekt 20. stoletja je bil Cerkev sv. Save v Beogradu.\n_START_SECTION_\nHagija Irene\n_START_PARAGRAPH_\nEna izmed manj znanih bizantinskih cerkva je Hagija Irene. Ta cerkev je slu\xc5\xbeila kot vzor\xc4\x8dna cerkev za bolj znano cerkev Hagija Sofija. Gradnja cerkve se je za\xc4\x8dela v 4. stoletju. Bila je prva cerkev, ki je bila zgrajena v Konstantinoplu, vendar je bila zaradi svoje lokacije mo\xc4\x8dno prizadeta zaradi potresov in nemirov v uporu Nika za \xc4\x8dasa cesarja Justinijana leta 532, ve\xc4\x8dkrat pa je bila potrebna popravila. Za Hagijo Irene je zna\xc4\x8dilen velik atrij in je pravzaprav edina ohranjena stavba bizantinskega cesarstva, ki ima tak\xc5\xa1no zna\xc4\x8dilnost.\n_START_SECTION_\nKonstrukcija\n_START_PARAGRAPH_\nHagija Irene je sestavljena predvsem iz treh materialov: kamna, opeke in malte. Uporabljene so bile opeke 70 cm x 35 cm x 5 cm, ki so bile zlepljene skupaj z malto debeline pribli\xc5\xbeno 5 cm. Gradbeni materiali, izbrani za gradnjo cerkve, so morali biti lahki, trajni in mo\xc4\x8dni. V ta namen so izbrali vulkanske materiale, ker je vulkanski beton zelo lahek in vzdr\xc5\xbeljiv. Morda je najbolj definitivna zna\xc4\x8dilnost Hagije Irene strog kontrast med notranjim in zunanjim oblikovanjem. Medtem ko je zunanja povr\xc5\xa1ina sestavljena iz kamna in opeke, je notranjost okra\xc5\xa1ena z izdelanimi mozaiki, dekorativnim marmorjem in na nekaterih mestih prekrita z ometom. Druga pomembna zna\xc4\x8dilnost cerkve sta dve kupoli, ki sledita ena drugi, prva je spodnja ovalna, druga pa vi\xc5\xa1ja polkro\xc5\xbena.\n_START_SECTION_\nHagija Sofija\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj znan primer bizantinske arhitekture je Hagija Sofija. Imela je naziv najve\xc4\x8dje cerkve na svetu, dokler je Osmansko cesarstvo oblegalo bizantinsko prestolnico. Po padcu Konstantinopla je bila cerkev spremenjena v mo\xc5\xa1ejo in je bila uporabljena za verske obrede do leta 1931, dokler ni bila leta 1935 ponovno odprta kot muzej. Prevedeno iz gr\xc5\xa1\xc4\x8dine, ime Hagija Sofija pomeni \'Sveto Modrost\' .\n_START_SECTION_\nKonstrukcija\n_START_PARAGRAPH_\nKonstrukcija je kombinacija vzdol\xc5\xbenih in centralnih struktur. Cerkev je stala poleg ve\xc4\x8djega kompleksa zgradb cesarja Justinijana. Ta slog je vplival na izgradnjo ve\xc4\x8d drugih zgradb, kot je stolnica sv. Petra. Hagija Sofija bi morala biti zgrajena, da bi zdr\xc5\xbeala potrese, a ker je bila zgrajena na hitro, ta tehnologija ni bila izvedena v zasnovi, zato je bilo treba zgradbo zaradi po\xc5\xa1kodb zaradi potresov ve\xc4\x8dkrat popravljati. Kupola je klju\xc4\x8dna zna\xc4\x8dilnost, saj je kupolasta bazilika predstavnik bizantinske arhitekture. Obe kupoli sta se v zgodovini zru\xc5\xa1ili v razli\xc4\x8dnih \xc4\x8dasih zaradi potresov in ju je bilo treba ponovno zgraditi .'