b"\n_START_ARTICLE_\nFriedrich August Kekul\xc3\xa9\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v Darmstadtu v stari \xc4\x8de\xc5\xa1ki plemi\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini. Po kon\xc4\x8dani gimnaziji se je leta 1847 vpisal na Univerzo v Giessenu, da bi \xc5\xa1tudiral arhitekturo, po nekaj predavanjih pri kemiku Justusu von Liebigu pa se je odlo\xc4\x8dil za \xc5\xa1tudij kemije. Po diplomi v Giessenu je v \xc5\xa1tudiral v Parizu (1851-52), Churju v \xc5\xa0vici (1852-53) in Londonu (1853-55), kjer je nanj odlo\xc4\x8dilno vplival Alexander Williamson. Leta 1856 je postal docent na Univerzi v Heidelbergu, leta 1858 pa redni profesor v Gentu v Belgiji. Leta 1867 se je vrnil v Bonn, kjer je ostal do konca svoje kariere.\n_START_SECTION_\nTeorija kemijske strukture\n_START_PARAGRAPH_\nS strukturo snovi so se \xc5\xbee pred Kekul\xc3\xa9jem ukvarjali Alexander Williamson, Edward Frankland, William Odling, Auguste Laurent, Charles Adolphe Wurtz in drugi. Kekul\xc3\xa9 je na podlagi njihovih spoznanj leta 1857-58 utemeljil svojo teorijo kemijske strukture, ki je izhajala iz valenc atomov, predvsem iz \xc5\xa1tirivalentnosti ogljika (1857) in njegovi sposobnosti, da se ve\xc5\xbee z drugimi ogljikovimi atomi (1858) Junija 1858 je tudi Archibald Scott Couper neodvisno od Kekul\xc3\xa9ja ugotovil, kako se ve\xc5\xbeejo ogljikovi atomi in za zapis molekularne formule prvi uporabil \xc4\x8drte, s katerimi je simboliziral kemijske vezi._NEWLINE_Kekul\xc3\xa9jeva ideja, da imajo atomi v molekuli to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8deno lego, in shematsko povezovanje atomov s tako imenovanimi\xc2\xa0\xc2\xbbafinitetnimi enotami\xc2\xab, ki se zdaj imenujejo valence oziroma kemijske vezi, je nastala na podlagi izku\xc5\xa1enj iz kemijskih reakcij in ne na podlagi neposrednih meritev, na primer z rentgensko kristalografijo. Kemijske formule, kot jih je predlagal Kekul\xc3\xa9, so zaradi pomanjkanja dokazov kritizirali mnogi kemiki, predvsem Adolph Wilhelm Hermann Kolbe, mnogo kemikov pa je njegovo strukturno teorijo kljub pomanjkljivostim sprejelo. Teorijo so kasneje nekajkrat modificirali, prvi\xc4\x8d po odkritju elektronov leta 1897 in drugi\xc4\x8d okoli leta 1920 na podlagi spoznanj iz kvantne mehanike._NEWLINE_Klju\xc4\x8d Kekul\xc3\xa9jeve strukturne kemije je trditev, da so valence danega elementa nespremenljive. Pomanjljivost te trditve so \xc5\xa1tevilne izjeme, zato so trditev kasneje zamenjali s trditvijo, da so valence fiksne samo v dolo\xc4\x8denih oksidacijskih stanjih. Zgled: perjodova kislina HClO\xe2\x82\x84 bi imela po Kekul\xc3\xa9jevi strukturni teoriji formulo I-O-O-O-O-H, danes pa se ve, da so v (meta) perjodovi kislini vsi \xc5\xa1tirje kisikovi atomi vezani neposredno na atom joda, tako da ima molekula obliko tetraedra.\n_START_SECTION_\nStruktura benzena\n_START_PARAGRAPH_\nKekul\xc3\xa9jev najve\xc4\x8dji dose\xc5\xbeek je odkritje zgradbe benzena. Empiri\xc4\x8dna formula benzena je bila znana \xc5\xbee dolgo \xc4\x8dasa, njegove zelo nenasi\xc4\x8dene zgradbe pa niso znali pojasniti. Archibald Scott Couper (1858) in Johann Josef Loschmidt (1861) sta predlagala nekaj mo\xc5\xbenih zgradb, ki so vsebovale ve\xc4\x8dkratne dvojne vezi in ve\xc4\x8dkratne obro\xc4\x8de, zaradi pomanjkanja znanja in dokazov pa se kemiki niso mogli odlo\xc4\x8diti za nobeno od njih._NEWLINE_Kekul\xc3\xa9 je prvi kratek \xc4\x8dlanek o benzenu objavil leta 1865, drugega, ob\xc5\xa1irnej\xc5\xa1ega, pa leta 1866. Za benzen je predlagal zgradbo obro\xc4\x8da s \xc5\xa1estimi ogljikovimi atomi in izmeni\xc4\x8dnimi enojnimi in dvojnimi vezmi. Leta 1865 je bilo za tako trditev na razpolago ve\xc4\x8d dokazov, ki so temeljili na sorodnosti aromatskih izomerov: monosubstituirani derivati s splo\xc5\xa1no formulo C\xe2\x82\x86H\xe2\x82\x85X, v katerih je X lahko Cl, CH\xe2\x82\x83, NH\xe2\x82\x82 itd, majo vedno samo en izomer, kar pomeni, da so vsi ogljikovi atomi enakovredni. Disubstituirani derivati, na primer toluidini, C\xe2\x82\x86H\xe2\x82\x84(NH\xe2\x82\x82)(CH\xe2\x82\x83), imajo vedno tri izomere, v katerih sta substituenti vezani na ogljikova atoma, med katerima so ena, dve ali tri vezi. Te lege so kasneje preimenovali v orto, meta in para._NEWLINE_Tak\xc5\xa1nemu \xc5\xa1tetju izomerov je oporeklal Kekul\xc3\xa9jev biv\xc5\xa1i \xc5\xa1tudent Albert Ladenburg, ki je trdil, da Kekul\xc3\xa9jeva zgradba dopu\xc5\xa1\xc4\x8da dva razli\xc4\x8dna orto izomera, odvisno od tega, ali je substituiran ogljikov atom ob enojni ali ob dvojni vezi. Glede na to, da v resnici obstaja vedno samo en orto izomer, je Kekul\xc3\xa9 leta 1872 svoj prvotni predlog dopolnil in predlagal, da benzenova molekula oscilira med dvema enakovrednima strukturama, v katerih enojne in dvojne vezi stalno menjavajo svoje lege, kar pomeni, da so vsi ogljikovi atomi enakovredni. Leta 1928 je Linus Carl Pauling Kekul\xc3\xa9jev koncept osciliranja zamenjal s podobnim konceptom resonance med kvantnomehanskimi strukturami.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8castni naslovi\n_START_PARAGRAPH_\nNem\xc5\xa1ki cesar Wilhelm II. je Kekul\xc3\xa9ju leta 1895 podelil plemi\xc5\xa1ki naslov in pravico do uporabe imena von Stradonitz, ki se nana\xc5\xa1a na posesti njegovih prednikov v Stradonicah na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem._NEWLINE_Od prvih petih Nobelovih nagrad za kemijo so tri nagrade dobili njegovi u\xc4\x8denci: J. H. van 't Hoff (1901) za odkritje zakona kemijske dinamike in osmotskega tlaka v raztopinah, H. E. Fischer za raziskave sintez sladkorjev in purina in J. F. W. A. von Baeyer (1905) za delo na podro\xc4\x8dju organskih barvil in hidroaromatskih spojin."