b"\n_START_ARTICLE_\nJohn Wilkins\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nWilkins se je po vsej verjetnosti rodil v Canons Ashby, v Northamptonshireu. Njegov o\xc4\x8de je bil zlatar in je umrl, ko je bil \xc5\xa1e mlad; njegova mati se je nato znova poro\xc4\x8dila - Wilkinsov polbrat je bil Walter Pope. Dedek po materini strani je bil puritanski vikar, John Dod. \xc5\xa0olal se je v Magdalen Hall (ki je pozneje postal Hertford College) v Oxfordu, kjer ga je pou\xc4\x8deval John Tombes; diplomiral je 1631. (bakalavreat, B. A.), magistiral (M.A.) pa 1634. \xc5\xa0tudiral je astronomijo z Johnom Bainbridgem._NEWLINE_Po posvetitvi je Wilkins 1637. postal vikar v svojem doma\xc4\x8dem mestu Fawsleyu, a je kmalu dal odpoved. Nato je postal kaplan Williamu Fiennesu, 1. vikontu Sayeja and Seleja ter Georgeu Berkeleyu, 8. baronu od Berkeleya. 1644. je postal kaplan princu Karlu I. Ludviku Pfal\xc5\xa1kem (ne\xc4\x8daku kralja Karla I. Angle\xc5\xa1kega), ko je ta bil v Angliji. Ko je 1648. Karel Ludvik prevzel funkcijo pfal\xc5\xa1kega volilnega kneza (kar je bila posledica vestfalskega miru), ga je Wilkins verjetno spremljal ob njegovi vrnitvi v Heidelberg._NEWLINE_Wilkins je sodil v skupino u\xc4\x8denjakov, ki so se zbirali okrog Charlesa Scarburgha (rojalisti\xc4\x8dnega zdravnika, ki je prispel v London poleti 1646 po padcu Oxforda v roke parlamentarcev) in ki jih je dru\xc5\xbeil interes za eksperimentalno filozofijo. V tej skupini so sicer bili \xc5\xa1e George Ent, Samuel Foster, Francis Glisson, Jonathan Goddard, Christopher Merrett, John Wallis, William Harvey ter Seth Ward. Skupino je opisal Wallis ter jo povezal s pfal\xc5\xa1kimi izgnanci. Med to skupino in Wilkinsovim Oxfordskim klubom so sicer res neizpodbitne povezave, a se te ljudi ve\xc4\x8d ne smatra za soustanovitelje poznej\xc5\xa1e Kraljeve dru\xc5\xbebe.\n_START_SECTION_\nV Oxfordu, Cambridgeu in Londonu\n_START_PARAGRAPH_\nWilkins je 1648. postal rektor (warden) Wadham Collegea. Koled\xc5\xbe je pod njegovim vodstvom prosperiral, saj je Wilkins gojil politi\xc4\x8dno in versko toleranco, ter v svoje vrste pritegnil mnoge nadarjene ljudi, med njimi tudi Christopherja Wrena. \xc4\x8cetudi je podpiral Oliverja Cromwella, so mu mnogi rojalisti zaupali svoje sinove. Iz oxfordskih u\xc4\x8denjakov, ki so se zanimali za eksperimentalno znanost, je sestavil pomembno skupino (t. i. Oxforski klub), ki se je dokon\xc4\x8dno konstituiral 1650 (statut, pravila). Poleg ljudi iz londonske skupine (Goddard, Wallis, Ward, Wren - mladi Scarburghov prote\xc5\xbeiranec) so mu (po pri\xc4\x8devanju Thomasa Sprata) pripadali \xc5\xa1e Ralph Bathurst, Robert Boyle, William Petty, Lawrence Rooke, Thomas Willis, in Matthew Wren  Postopoma se je skupini pridru\xc5\xbeil tudi Robert Hooke._NEWLINE_1656. je poro\xc4\x8dil Robino French, rojeno Cromwell, najmlaj\xc5\xa1o sestro Oliverja Cromwella, vdovo Petra Frencha, kanonika Kristusove cerkve v Oxfordu (Christ Church, Oxford), ki je umrl 1655. Wilkins se je s tem postal del najvi\xc5\xa1jega sloja nove parlamentarne dru\xc5\xbebe, par pa je tudi lahko uporabljal sobe v Pala\xc4\x8di Whitehall. Malo pred svojo smrtjo 1659. je Oliver Cromwell Wilkinsu priskrbel novo imenovanje za ravnatelja (Master) Trinity Collegea v Cambridgeu. Imenovanje je potrdil tudi poznej\xc5\xa1i Lord Protektor, Richard Cromwell. Wilkins se je tam spoprijateljil z Isaacom Barrowom._NEWLINE_Wilkins je aktivno sodeloval v sre\xc4\x8danjih u\xc4\x8denjakov (glej zgoraj), ki so pozneje prerasla v Kraljevo dru\xc5\xbebo, bil eden njenih ustanovnih \xc4\x8dlanov, izvoljen je bil tudi za njenega sekretarja (funkcijo si je delil s Henryjem Oldenburgom, ki ga je spoznal v Oxfordu 1656)._NEWLINE_Ob restavraciji kraljestva 1660, so nove oblasti Wilkinsu odvzele polo\xc5\xbeaje, ki jih je zasedel pod Cromwellom, zavzel pa je druge polo\xc5\xbeaje znotraj anglikanske cerkve: tako je postal prebendar Yorka in pastor-rektor Cranforda v Middlesexu. Leta 1661 je bil nato degradiran v pridigarja v Gray's Inn, prebival pa je pri svojem prijatelju Sethu Wardu. 1662 je postal vikar v Londonu v St Lawrence Jewry. Veliko \xc5\xa1kodo je utrpel v velikem londonskem po\xc5\xbearu 1666, ko je zgorelo poslopje vikariata, z Wilkinsovo knji\xc5\xbenico in znanstvenimi instrumenti vred.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0kof\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1666 je postal vikar v Polebrooku (Northamptonshire), leta 1667 prebendar Exeterja ter naslednje leto prebendar Katedrale Svetega Pavla in \xc5\xa1kof Chesterja._NEWLINE_Do tega polo\xc5\xbeaja je pri\xc5\xa1el zahvaljujo\xc4\x8d vplivu Georgeu Villiersu, drugemu vojvodi Buckinghamskemu. Slednji je glede tedanjih verskih sporov zagovarjal razumevanje (t. i.\xc2\xa0\xc2\xbbcomprehension\xc2\xab), pristop, ki \xc5\xa1e ni verska toleranca, je pa usmerjen v prostovoljno pripojitev prezbiterijancev k anglikanski cerkvi (Church of England) z miroljubno obliko pogajanj in dogovora. Wilkins je bil podobnega mnenja, zato ga je Villiers podpiral. Wilkins je namre\xc4\x8d s simpatijami sprejel upravi\xc4\x8denje Johna Humfreya o ponovni ordinaciji Williama Piersa, ki je \xc5\xbee bil posve\xc4\x8den s strani prezbiterijanskega 'classis'._NEWLINE_Ob svoji posvetitvi je Wilkins v nagovoru zavrnil uporabo kazenskih dolo\xc4\x8dil zoper heterodoksijo ter obenem sku\xc5\xa1al zbrati podporo ostalih zmernih \xc5\xa1kofov, da bi se dogovorili, katera odstopanja bi lahko dopustili nekonformisti\xc4\x8dnim vernikom. 1668. je pri\xc5\xa1lo do resnega napora, da bi zagotovili ureditev v duhu 'razumevanja', ko so se sestali William Bates, Richard Baxter and Thomas Manton na strani nekonformistov ter Wilkins in Hezekiah Burton na strani anglikanske cerkve. Wilkins je menil, da bi se prezbiterijanci lahko vklju\xc4\x8dili v anglikansko cerkev, medtem ko bi neodvisni separatisti ostali zunaj. Dogovori so propadli pozno poleti - Manton je krivil Johna Owena za spletkarjenje neodvisnih z Georgeom Villiersom za splo\xc5\xa1no toleranco, Baxter pa je obto\xc5\xbeeval Lordsko zbornico (House of Lords).\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nZgodnja znanstvena dela o Luni in o novem planetu so bolj poljudnega zna\xc4\x8dajo in se navezujejo na publikacije Francisa Godwina. 1641 izide anonimna razprava Merkur ali Skrivnost in urni sel (Mercury, or The Secret and Swift Messenger), kraj\xc5\xa1e delo o kriptografiji; verjetno je nastalo pod vplivom Godwinovega Nuncius inanimatus iz 1629._NEWLINE_Prvi del Matemati\xc4\x8dne magije opisuje tradicionalne mehani\xc4\x8dne naprave (npr. vzvod), drugi, bolj spekulativni del pa stroje. Wilkins se v tem delu med drugim opira tudi na dela Guidobalda del Monta in Marina Mersennea. Prav tako se sklicuje na Godwinovo delo \xc4\x8clovek na Luni (The Man in the Moone), ko obravnava letenje s pomo\xc4\x8djo ptic._NEWLINE_Ecclesiastes (1646) je teolo\xc5\xa1ki priro\xc4\x8dnik za duhovnike, ki obravnava komentiranje Biblije. Wilkins je v njem analiziral celotno polje dostopnih bibli\xc4\x8dnih komentrarev, poleg tega je zagovarjal preprost stil v pridiganju, namesto prazne retorike in sholastike priporo\xc4\x8da bolj naposreden in \xc4\x8dustven nagovor. Delo je bilo precej popularno in je do\xc5\xbeivelo ve\xc4\x8d naklad. Pomembno je tudi zato, ker se Wilkins v njem odmakne od Ciceronskega sloga pridige in ker izvr\xc5\xa1i prehod v pomenu elokucije v smeri modernega smisla glasovne produkcije._NEWLINE_1668. je izdal svoje najbolj odmevno delo, Esej o realnem zna\xc4\x8daju in o filozofskemu jeziku (An Essay towards a Real Character and a Philosophical Language), kjer je opisal svoj sinteti\xc4\x8dni univerzalni jezik, ki bi naj zamenjal latin\xc5\xa1\xc4\x8dino. Ta univerzalni jezik naj bi bil povsem nedvoumen, tako da bi u\xc4\x8denjaki in filozofi lahko komunicirali brez nepotrebnih nesporazumov, ki izvirajo iz ve\xc4\x8dpomenskosti besed. Pri svojem leksikografskem delu je veliko sodeloval s \xc5\xa1kofom Williamom Lloydom. V tesni povezavi s tem projektom je tudi njegov predlog racionalizacije znanstvenega opazovanja z decimalnim merskim sistemom (v nasprotju z neke vrste dvanajsti\xc5\xa1kim angle\xc5\xa1kim merskim sistemom)._NEWLINE_Medtem ko se je njegova zamisel o merskem sistemu povsem realizirala \xc5\xbee v 19. stoletju z metri\xc4\x8dnim sistemom, ki je osnova Mednarodnega sistema enot, pa Wilkinsov univerzalni jezik ni do\xc5\xbeivel podobne usode. Lahko pa v neopozitivisti\xc4\x8dnih poskusih logi\xc4\x8dne formalizacije (znanstvenega) jezika v 20. stoletju prepoznamo odmev te intence."