b'\n_START_ARTICLE_\nIlirizem\n_START_PARAGRAPH_\nIlirizem ali ilirsko gibanje imenujemo ju\xc5\xbenoslovansko knji\xc5\xbeevno-kulturno in narodno-politi\xc4\x8dno gibanje iz prve polovice 19. stoletja, nastalo kot prilagoditev teorije Jana Kollarja o slovanski vzajemnosti (panslavizmu)._NEWLINE_Ilirsko ime so v 30. letih 19. stoletja uporabili hrva\xc5\xa1ki narodnjaki, ki so \xc5\xbeeleli dobiti nevtralno poimenovanje za vse Hrvate in Ju\xc5\xbene Slovane. Prevzeli so ga iz tradicije humanisti\xc4\x8dnega zgodovinopisja, ki je zagovarjalo tezo o slovanski avtohtonosti na Balkanu in je Ju\xc5\xbene Slovane ena\xc4\x8dilo s potomci anti\xc4\x8dnih Ilirov. Zato so \xc5\xa1tevilni novove\xc5\xa1ki avtorji \xc5\xa1tokavskemu dialektu hrva\xc5\xa1\xc4\x8dine in srb\xc5\xa1\xc4\x8dine rekli ilir\xc5\xa1\xc4\x8dina (lingua Illyrica, illyrische Sprache), prebivalcem pa Iliri. V 19. stoletju se je ta napa\xc4\x8dna teza ohranjala in kljub pomislekom do\xc5\xbeivela razcvet ter dobila politi\xc4\x8dno dimenzijo. Sicer redki posamezniki so \xc5\xbee v Ilirskih provincah videli slovansko dr\xc5\xbeavo, \xc5\xbdiga Zois in Jernej Kopitar sta upala, da bo leta 1816 ustanovljeno Ilirsko kraljestvo postalo dr\xc5\xbeava avstrijskih Ju\xc5\xbenih Slovanov._NEWLINE_Velik odmev in pomen je ilirsko gibanje imelo predvsem na Hrva\xc5\xa1kem, kjer je iz Kollarjeve ideje \xc4\x8drpal Ljudevit Gaj, kljub druga\xc4\x8dnim \xc5\xbeeljam pa ga niso sprejeli ne Srbi ne Slovenci. Gibanje je kmalu dobilo politi\xc4\x8dni zna\xc4\x8daj in je imelo odlo\xc4\x8dilno integracijsko vlogo pri oblikovanju hrva\xc5\xa1ke narodne zavesti in v boju proti mad\xc5\xbearizaciji. Poleg tega je imelo veliko kulturno vlogo, saj je v \xc4\x8dasu ilirizma \xc5\xa1tokavski dialekt postal osnova enotnega hrva\xc5\xa1kega knji\xc5\xbenega jezika.\n_START_SECTION_\nPomen ilirizma za Slovence\n_START_PARAGRAPH_\nZa Slovence je ilirizem pomenil te\xc5\xbenjo, da bi v knji\xc5\xbeevnosti opustili svoj jezik in sprejeli skupni ju\xc5\xbenoslovanski jezik, ki bi temeljil na \xc5\xa1tokav\xc5\xa1\xc4\x8dini z elementi drugih jezikov. Zamisel med Slovenci ni imela veliko privr\xc5\xbeencev, bile pa so ilirske tendence sprejete kot mo\xc5\xbenost kulturnega sodelovanja z upo\xc5\xa1tevanjem narodne individualnosti. Najbolje je bila ideja sprejeta v obmejnih pokrajinah, torej \xc5\xa0tajerski in Koro\xc5\xa1ki, predvsem zaradi mo\xc4\x8dnega germanizatorskega pritiska, na Kranjskem pa ni pustila vidnej\xc5\xa1ega vpliva. Stanko Vraz, zgled slovenskih ilircev, je pri\xc5\xa1el med privr\xc5\xbeence Ljudevita Gaja z mislijo, da je za nemoten kulturni razvoj potrebno gmotno zaledje in da le-tega lahko da le ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo uporabnikov . Vendar niti Vraz ni razmi\xc5\xa1ljal o popolni opustitvi sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine. Predlagal je, da naj bi bilo vi\xc5\xa1je slovstvo v ilir\xc5\xa1\xc4\x8dini, ni\xc5\xbeje (nabo\xc5\xbene, pou\xc4\x8dne in \xc5\xa1olske knjige) pa v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini. Pri teh stali\xc5\xa1\xc4\x8dih je imel najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega nasprotnika v Francetu Pre\xc5\xa1ernu, ki je v dveh zabavljivkah (Baha\xc4\x8di \xc4\x8detvero bolj mno\xc5\xbenih Slave rodov, Narobe Katon) ter v svojem pismu Vrazu 26. oktobra 1840 zavrnil te ideje in se odlo\xc4\x8dil za slovenski knji\xc5\xbeni jezik. S tem je potrdil terjatve Matije \xc4\x8copa po slovenski zgodovinski zavesti ter umetni\xc5\xa1ki ustvarjalnosti.'