b'\n_START_ARTICLE_\nMagn Maksim\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRojen je bil v rimski provinci Galeciji na severozahodu Iberskega polotoka na posestvu grofa Teodozija starej\xc5\xa1ega in bil verjetno njegov sorodnik. _NEWLINE_Bil je izvrsten general, ki je leta 373 pod Teodozijem starej\xc5\xa1im slu\xc5\xbeil v Afriki in leta 376 na Donavi. Kot mlaj\xc5\xa1i \xc4\x8dastnik je med izbruhom Velike zarote leta 368 morda slu\xc5\xbeboval tudi v Britaniji. Leta 380 je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den v Britanijo, kjer je leta 381 zaustavil vdor Piktov in \xc5\xa0kotov._NEWLINE_Zahodnorimski cesar Gracijan je po Valensovem porazu bitki pri Odrinu v svojo slu\xc5\xbebo sprejel oddelek Alanov in se za\xc4\x8del v javnosti pojavljati v opravi skitskega voj\xc5\xa1\xc4\x8daka, kar je med rimskimi dr\xc5\xbeavljani in vojaki ppovzro\xc4\x8dilo ogor\xc4\x8denje in nepriljubljenost. Leta 383 so se njegove legije v Britaniji uprle in za cesarja razglasile Magna Maksima. Maksim se je po razglasitvi z velikim delom britanske armade odpravil v Galijo in v bitki pri Parizu porazil svojega nasprotnika Gracijana. Gracijan je pobegnil v Lyon, kjer so ga 25. avgusta 383 ubili. _NEWLINE_Maksim je po zmagi nadaljeval pohod v Italijo. Vzhodnorimski cesar Teodozij I. je proti njemu poslal svojo vojsko pod poveljstvom Flavija Bavtona, ki ga je porazila in prepre\xc4\x8dila odstavitev takrat komaj dvanajst let starega cesarja Valentinijana II.. Leta 384 so se za\xc4\x8dela mirovna pogajanja, v katerih je sodeloval tudi milanski \xc5\xa1kof Ambro\xc5\xbe, na katerih sta Teodozij in Valentinijan priznala Magna Maksima za avgusta na zahodu. _NEWLINE_Maksim je za svojo prestolnico izbral Augusto Treverorum (Treves, Trier) v Galiji in vladal v Britaniji, Galiji, Hispaniji in Afriki. Koval je svoj denar in s \xc5\xa1tevilnimi odloki reorganiziral sistem provinc v Galiji. Nekateri poznavalci so prepri\xc4\x8dani, da je prav on  ustanovil polo\xc5\xbeaj komesa Britanije (comes Britanniarum). Bil je priljubljen vladar, katerega vrline je v hvalnici opeval celo Kvint Avrelij Simah. V svojo vojsko je vklju\xc4\x8dil federate, med njimi tudi Alemane, in zelo pove\xc4\x8dal njeno u\xc4\x8dinkovitost. _NEWLINE_Bil je neizprosen preganjalec heretikov. Na njegov ukaz so usmrtili \xc3\xa1vilskega \xc5\xa1kofa Priscilijana in \xc5\xa1est njegovih prista\xc5\xa1ev, ki so bili prvi v zgodovini usmr\xc4\x8deni izaradi herezije. Njihovo premo\xc5\xbeenje je zaplenil. Usmrtitve so se nadaljevale kljub ugovorom uglednih mo\xc5\xbe, med njimi sv. Martina iz Toursa. Maksimov edikt iz leta 387 ali 388, ki je obsojal kristjane Rima, ker so po\xc5\xbegali judovsko sinagogo, je obsodil milanski \xc5\xa1kof Ambro\xc5\xbe, ki je javno izjavil, da je \xc2\xbbcesar postal Jud\xc2\xab._NEWLINE_Leta 387 je Maksim prisilil Valentinijana II., da je pobegnil iz Milana in se zatekel k Teodoziju I.. Oba cesarja sta julija ali avgusta 388 z vzhoda napadla Maksima. Njuna vojska pod poveljstvom Rihomerja in drugih generalov ga je v bitki pri Saviporazila in ga prisilila k umiku v Akvilejo. Franki pod Markomerjevim vodstvom so izkoristili njegov umik in napadli severno Galijo, s \xc4\x8dimer so \xc5\xa1e bolj oslabili Maksimov polo\xc5\xbeaj._NEWLINE_Maksimov magister equitum in Gracijanov morilec Andragacij je bil pora\xc5\xbeen v bitki pri Sisku, Maksimov brat Marcelin pa v bitki pri Ptuju. Maksim se je zato v Akvileji vdal in bil kljub pro\xc5\xa1nji za milost usmr\xc4\x8den. Senat je zanj sprejel sklep o izbrisu iz spomina (damnatio memoriae), vendar so njegovi materi in najmanj dvem h\xc4\x8derkam prizanesli. Maksimovega sina Flavija Viktorja je po padcu Trierja istega leta zadavil teodozijev general Arbogast._NEWLINE_Kaj se je po njegovi smrti v resnici zgodilo z Maksimovo dru\xc5\xbeino, ni dokumentirano. Znano je le, da je njegova \xc5\xbeena v Trierju hodila po duhovne nasvete k sv. Martinu Tour\xc5\xa1kemu. V zgodovinskih zapisih se ni ohranilo niti njeno ime niti njena usoda. Za njegovo mater in h\xc4\x8derki je znano samo to, da jih Teodozij I. ni dal usmrtiti. _NEWLINE_Ena od h\xc4\x8dera je bila morda poro\xc4\x8dena z Enodijem, prokonzulom Afrike za leto 395. Enodijev vnuk je bil Petronij Maksim, \xc5\xa1e en nesre\xc4\x8den rimski cesar, ki je vladal komaj 77 dni. Petronija so po begu od Vandalov 24. maja 455 kamenjali do smrti. Med drugimi Enodijevimi, in zato morda tudi Maksimovimi potomci, so bili Anicij Olibrij, cesar leta 472, in ve\xc4\x8d konzulov in \xc5\xa1kofov, med njimi sveti Magn Feliks Enodij, \xc5\xa1kof v Pavii od leta 514 do 521.   _NEWLINE_Na Elise\xc5\xa1kem napisnem stebru iz zgodnjega srednjega veka je napis, ki omenja poroko Maksimove sicer nedokumentirane h\xc4\x8derke Sevire z britskim kraljem Vortigernom.\n_START_SECTION_\nVali\xc5\xbeanske legende\n_START_PARAGRAPH_\nLegendarna razli\xc4\x8dica Maksimove kariere, v kateri se poro\xc4\x8di v vali\xc5\xbeansko princeso Eleno, je za\xc4\x8dela \xc5\xbee zelo zgodaj kro\xc5\xbeiti po vali\xc5\xbeansko govore\xc4\x8dih  pokrajinah Velike Britanije. \xc4\x8cetudi je zgodba o Heleni in Maksimu skoraj zagotovo izmi\xc5\xa1ljena, je v njej tudi nekaj resnice. Maksim je imel pomembno mesto tudi v najzgodnej\xc5\xa1i razli\xc4\x8dici Vali\xc5\xbeanskih triad (Trioedd Ynys Prydein), ki so nastale verjetno okoli leta 1100 in odra\xc5\xbeajo mnogo starej\xc5\xa1a izro\xc4\x8dila. Macsen (Maksim) je pogosto omenjen tudi v vali\xc5\xbeanski poeziji kot zgled za kasnej\xc5\xa1e vali\xc5\xbeanske vladarje. Legende so se ohranila v dveh glavnih razli\xc4\x8dicah.\n_START_SECTION_\nGeoffrey Monmouthski\n_START_PARAGRAPH_\nV  izmi\xc5\xa1ljeni Zgodovini Britanskega kraljestva  (Historia Regum Britanniae) Geoffreya Monmouthskega, ki je nastala okoli leta 1136 in je osnova za mnogo  angle\xc5\xa1kih in vali\xc5\xbeanskih legend, je bil Maksimijan, kot ga imenuje, rimski senator in ne\xc4\x8dak  kralja Coela in po Otavijevi smrti kralj Britov. Geoffrey pi\xc5\xa1e, da se je to zgodilo zato, ker je britski kralj Oktavij \xc5\xbeelel poro\xc4\x8diti svojo h\xc4\x8derko z  vplivnim pol Rimljanom pol Britom in mu dati za doto Britansko kraljestvo. V Rim je zato poslal pismo, v katerem je svojo h\xc4\x8derko ponudil Maksimijanu._NEWLINE_Poroko Oktavijeve h\xc4\x8derke z Maksimijanom je predlagal in podprl kornijski vojvoda Karadok (kornijsko Karadawc). Maksimijan je ponudbo sprejel in se iz Rima odpravil v Britanijo in spotoma oplenil nekaj frankovskih mest.  Pomotoma je napadel tudi Clausentum, sedanji Southampton, in skoraj potolkel britsko vojsko pod Konanovim poveljstvom, potem pa je sklenil mir. Po nadaljnjih pogajanjih je Maksimijan dobil Britansko kraljestvo, Oktavij pa se je upokojil. Po petih letih kraljevanja je oblast v Britaniji prepustil Karadoku, zbral veliko ladjevje in napadel Galijo. Ko je pri\xc5\xa1el do Armorike, zgodovinske pokrajine med rekama Loaro in Seno, ki je obsegala kasnej\xc5\xa1e pokrajine Bretanijo, Normandijo, Anjou, Maine in Touraine, je porazil njenega kralja in pobil mnogo prebivalcev. Preden se je odpravil v Rim, je pozval uporni\xc5\xa1kega Oktavijevega ne\xc4\x8daka Konana in ga zaprosil, naj kot kralj vlada pokrajini, ki jo je preimenoval v Bretanijo ali Malo Britanijo. Konanovi mo\xc5\xbeje so se za\xc4\x8deli poro\xc4\x8dati z doma\xc4\x8dinkami, katerim so pred tem odrezali jezike, da bi ohranili \xc4\x8distost svojega jezika. _NEWLINE_Geoffrey Monmouthski trdi, da se je vali\xc5\xbeansko ime Bretanije Llydaw prvotno glasilo lled-taw, kar pomeni pol-mirna. Trditev, da je Konan ustanovitelj Bretanije,  je zagotovo povezana z izro\xc4\x8dili, starej\xc5\xa1imi od Geoffreyevega._NEWLINE_Po Karadokovi smrti je oblast v Britaniji pre\xc5\xa1la na regenta Dionota, ki se je soo\xc4\x8dil z invazijo tujcev in pozval na pomo\xc4\x8d Maksima. Maksim mu je poslal Gracijana Municepsa, ki je na \xc4\x8delu dveh legij ustavil invazijo. Gracijan je pobil nekaj tiso\xc4\x8d napadalcev, ki so nato pobegnili na Irsko.  Maksim je kmalu zatem v Rimu umrl in Dionot je postal uradni kralj Bretoncev. Na \xc5\xbealost je \xc5\xa1e pred za\xc4\x8detkom njegovega vladanja krono prevzel Gracijan in postal Dionotov kralj.\n_START_SECTION_\nSanje Macsena Wlediga\n_START_PARAGRAPH_\nMabinogion s pripovedjo Sanje Macsena Wlediga je bil napisan kasneje kot Geoffreyeva Zgodovina Britanskega kraljestva. Zgodbi o Maksimu sta v obeh delih tako razli\xc4\x8dni, da se poznavalci strinjano, da Sanje ne temeljijo na  Geoffreyevi zgodbi. Sanje se v podrobnostih bolj skladajo s Triadami, zato morda odra\xc5\xbeajo starej\xc5\xa1e izro\xc4\x8dilo._NEWLINE_Macsen Wledig je bil rimski cesar, ki je neke no\xc4\x8di sanjal o prelepem dekletu iz daljne de\xc5\xbeele. Ko se je zbudil, je poslal po celem svetu svoje mo\xc5\xbee, da jo poi\xc5\xa1\xc4\x8dejo. Z veliko te\xc5\xbeavo so jo na\xc5\xa1li v bogatem gradu v Walesu. Bila je h\xc4\x8derka poglavarja  Segontiuma. Cesarja so   pripeljali k njej in vse, kar je tam na\xc5\xa1el, se je natan\xc4\x8dno ujemalo s sanjami. Mladenka z imenom Helena ali Elena ga je sprejela in vzljubila. Ker je bila \xc5\xa1e devica, je Macksen oblast nad Britanskim otokom predal njenemu o\xc4\x8detu in ukazal za svojo nevesto zgraditi tri gradove. _NEWLINE_V Macsenovi odsotnosti je pri\xc5\xa1el na oblast nov cesar in posvaril Macsena, naj se ne vra\xc4\x8da. Macksen je s pomo\xc4\x8djo mo\xc5\xbe iz Britanije, ki jih je vodil Elenin brat Konan (vali\xc5\xbeansko Kynan Meriadoc, bretonsko  Conan Meriadeg), odkorakal preko Galije v Italijo in ponovno osvojil Rim. Svojim britanskim zaveznikom se je oddol\xc5\xbeil tako, da jim je poklonil del Galije, ki je postal znan kot  Bretanija.'