b'\n_START_ARTICLE_\nGroteska\n_START_PARAGRAPH_\nGroteska je me\xc5\xa1anica nenavadnih, grobo komi\xc4\x8dnih, ironi\xc4\x8dnih, popa\xc4\x8denih podob z globljim smislom. Pojavlja se v likovni umetnosti in v knji\xc5\xbeevnosti.\n_START_SECTION_\nNastanek in razvoj pojma\n_START_PARAGRAPH_\nBesedi la grottesca (groteska) in grotesco (groteskno) sta izpeljanki iz italijanske besede grotta (jama, votlina, podzemeljski prostor) in prvotno ozna\xc4\x8dujeta stenske poslikave starorimskih pala\xc4\x8d, ki so jih odkrili in jih tako imenovali \xc5\xa1ele v 15.stoletju. Posebnost teh likovnih stvaritev je nenavaden stil, za katerega je zna\xc4\x8dilno me\xc5\xa1anje raznorodnih oblik v ekstravagantnih povezavah, kakr\xc5\xa1nih ne najdemo v naravi. Andr\xc3\xa9 Chastel v svoji knjigi o groteski navaja: \xc2\xbbGroteske so kategorija svobodnega in zabavnega slikarstva, ki so jih izna\xc5\xa1li v antiki za dekoracijo stenskih povr\xc5\xa1in in na katerih so upodobljene same prosto lebde\xc4\x8de oblike. Umetniki so na njih upodabljali po\xc5\xa1astne deformacije, ki jih je ustvarila muhavost narave ali pa ekstravagantna domi\xc5\xa1ljija umetnikov. Te oblike so si izmi\xc5\xa1ljevali zunaj vsakega pravila. Avtor z najbolj noro domi\xc5\xa1ljijo je veljal za najbolj nadarjenega\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nOrnamentalna groteska v likovni umetnosti\n_START_PARAGRAPH_\nOkraski z ne\xc5\xbenimi viticami in fantazijskimi \xc4\x8dlove\xc5\xa1kimi, \xc5\xbeivalskimi in pravlji\xc4\x8dnimi bitji imajo izvor v anti\xc4\x8dni rimski umetnosti. Tak\xc5\xa1no spajanje elementov proti vsaki naravni logiki je bilo \xc5\xbee v anti\xc4\x8dni dobi obsojeno s stali\xc5\xa1\xc4\x8da klasi\xc4\x8dne estetike kot nekaj, kar ne sodi v pravo umetnost. Vitruvij, rimski arhitekt za \xc4\x8dasa cesarja Avgusta, se je v svojih spisih o arhitekturi (\xc2\xbbDe architectura\xc2\xab) v zvezi z groteskami v Titovi pala\xc4\x8di zgra\xc5\xbeal nad po\xc4\x8detjem slikarjev, ki motive, vzete iz realnosti, povezujejo na nelogi\xc4\x8den na\xc4\x8din tako, da iz njih ustvarjajo po\xc5\xa1astne oblike, namesto, da bi ostali zvesti posnemanju jasnih podob iz nam neznanega sveta. Kljub tako hudi obsodbi pa so renesan\xc4\x8dni slikarji z navdu\xc5\xa1enjem posnemali novi rimski stil. Najprej v Italiji, kjer je poleg grotesknih poslikav Pintoricchija, Agostina Veneziana in Luca Signorellija najbolj znana Raphaelova poslikava vatikanske Loggie: spiralasti poganjki na osrednjih stebrih, iz katerih rastejo razli\xc4\x8dne \xc5\xbeivali (ka\xc4\x8de, podgane, veverice), zabrisujejo razliko med rastlinskim in \xc5\xbeivalskim svetom. Medtem ko nesorazmerje med tankimi vertikalnimi linijami in masivnostjo figur, ki jih nosijo, pri\xc4\x8da o umetnikovem neupo\xc5\xa1tevanju osnovnih zakonov statike. Novi stil se je iz Italije hitro \xc5\xa1iril po Evropi, zlasti na sever, najprej v Francijo, pod imenom crotesque, nato pa \xc5\xa1e v Nem\xc4\x8dijo, kot grubengroteschisch. V Angliji se je okrog leta 1523 pojavila italijanska beseda antico, ki je ozna\xc4\x8devala \xc2\xbbpo\xc5\xa1astne oblike\xc2\xab, ki so jih v Nem\xc4\x8diji imenovali \xc2\xbbsanjski prividi\xc2\xab, v Italiji pa kot sogni dei pittori. _NEWLINE_Groteskni stil, ki je dolgo \xc4\x8dasa ostal ozna\xc4\x8devalec znotraj slikarstva, pogosto povezujemo z deli fantasti\xc4\x8dnega slikarstva severne renesan\xc4\x8dne \xc5\xa1ole, predvsem v zvezi z njihovim upodabljanjem kr\xc5\xa1\xc4\x8danske fantazmagorije poslednje sodbe in sku\xc5\xa1njav svetnikov na eni, ter srednjeve\xc5\xa1ko diaboli\xc4\x8dno motiviko na drugi strani. Izraz arabeska, ki je v uporabi sinonimno s slikarsko grotesko (npr. Raphaelove arabeske) izhaja iz italijanske besede arabo (arabski) in kljub svojemu imenu, ki namiguje na prisotnost elementov abstraktne arabske ornamentalike, prav tako kot groteska ozna\xc4\x8duje rimski stiliziran ornament iz rastlinskih poganjkov, listov in cvetov. Ta za razliko od \xc5\xa1e dvodimenzionalne moreske deluje plasti\xc4\x8dno. \xc4\x8ceprav se je arabeska kot stilna oznaka uporabljala \xc5\xbee v renesansi, pa je \xc5\xa1ele Friedrich Schlegl (18. stoletje) prvi, ki je pojem raz\xc5\xa1iril tudi na literarno podro\xc4\x8dje.\n_START_SECTION_\nTeorije groteske\n_START_PARAGRAPH_\nRazli\xc4\x8dna tolma\xc4\x8denja pojma groteska se ve\xc4\x8dinoma porajajo v okviru literarne analize s konotacijami na likovno umetnost in arhitekturo.\n_START_SECTION_\nBahtinova \xc2\xbbvesela groteska\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\nPo Mihailu Bahtinu je groteska oblikovni princip ve\xc4\x8dje estetsko eti\xc4\x8dne enote, poimenovane groteskni realizem, ki onstran umetnostne in literarne zgodovine preraste v \xc5\xa1ir\xc5\xa1i kulturni pojav, zna\xc4\x8dilen za ljudsko izro\xc4\x8dilo srednjega veka in renesanse. Z izrazom \xc2\xbbgroteskni realizem\xc2\xab\xc2\xa0ozna\xc4\x8duje Bahtin poseben na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja, forme eksistiranja na meji med \xc5\xbeivljenjem in umetnostjo, kjer obi\xc4\x8dajne \xc5\xbeivljenjske norme prepustijo mesto svobodno igrivi razposajenosti. Tovrstni prizori se niso odvijali na zaprtem odru med elitnim ob\xc4\x8dinstvom, temv\xc4\x8d na ulici med navadnimi ljudmi. Pri tem misli Bahtin predvsem na srednjeve\xc5\xa1ke karnevalske praznike. Klju\xc4\x8dno organizacijsko na\xc4\x8delo grotesknega sveta je \xc2\xbbna\xc4\x8delo smeha\xc2\xab. Poglavitna naloga tega na\xc4\x8dela je osvobajanje od zavezujo\xc4\x8dih (represivnih) normativov uradnega (cerkvenega ali dr\xc5\xbeavnega) kulturnega pogleda. Groteskni smeh kot organizacijsko na\xc4\x8delo karnevalskega sveta pa ni smeh v obi\xc4\x8dajnem pomenu, ki sugerira posmehljiv odnos do ne\xc4\x8desa; smejanje (usmerjeno proti) nekomu ali ne\xc4\x8demu. Je mnogo ve\xc4\x8d od novodobnega satiri\xc4\x8dnega smeha, v katerem se smejalec distancira od objekta, ki ga sme\xc5\xa1i, s \xc4\x8demer se \xc2\xbbsme\xc5\xa1no\xc2\xab\xc2\xa0izolira, negira in izlo\xc4\x8di. Je torej ve\xc4\x8d od \xc4\x8diste parodije, saj je sposoben zaobjeti vse, vklju\xc4\x8dno s smejo\xc4\x8dim in je hkrati afirmativen, ker pritjuje \xc5\xbeivljenju kot ve\xc4\x8dno nastajajo\xc4\x8di, nikoli dovr\xc5\xa1eni celovitosti. Telesnost, kot podlaga grotesknega realizma (od tod ne samo izraz realizem ampak tudi ve\xc4\x8dkrat poudarjena estetska funkcija tega realizma) ni samo formalna, temve\xc4\x8d je dejanska topografska kategorija. Usmerja se predvsem v spodnje predele telesa (genitalije, \xc5\xbeelodec, zadnjica). S poudarjanjem telesnih potreb izra\xc5\xbea upor proti idealisti\xc4\x8dnim in ne\xc5\xbeivljenjskim umetni\xc5\xa1kim konceptom, hkrati pa poudarja na\xc4\x8delo plodnosti in spajanja z zemljo kot prvinsko \xc5\xbeivljenjsko kategorijo.\n_START_SECTION_\nKayserjeva \xc2\xbbsrhljiva groteska\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\nKayserjev poskus definicije (interpretacije) groteske na podlagi njene etimolo\xc5\xa1ke zgodovine se \xc5\xbee na prvi pogled razlikuje od Bahtinove predstave grotesknega sveta. Te razlike se nana\xc5\xa1ajo na formalno specifiko grotesknega oblikovanja. Oba avtorja sta namre\xc4\x8d soglasna glede temeljnih zna\xc4\x8dilnosti groteske, kot so: me\xc5\xa1anje heterogenih elementov na podlagi svobodne domi\xc5\xa1ljije, spajanje med seboj nezdru\xc5\xbeljivih stvari, oddaljevanje od zakonitosti nam znanega splo\xc5\xa1no sprejetega vsakdanjega sveta oziroma pogleda na svet, kr\xc5\xa1enje klasi\xc4\x8dnih zakonov prostora in \xc4\x8dasa (statike, simetrije, proporcionalnosti, \xc4\x8dasovne zaporednosti itd.), namerno odstopanje od mimeti\xc4\x8dnega modela z vizualnim pretiravanjem dolo\xc4\x8denih fizi\xc4\x8dnih potez in / ali zna\xc4\x8dajskih lastnosti itd. Razlike med Bahtinovim in Kayserjevim pojmovanjem groteske so globalnej\xc5\xa1e. Namesto Bahtinove vesele kolektivnosti, ki osvobaja dogmatske prisile dogmatske kulture in nas vra\xc4\x8da nazaj v ob\xc4\x8dutek spojenosti z izvorno in nikoli dovr\xc5\xa1eno celovitostjo sveta, pri Kayserju stra\xc5\xa1ljiva zavest o tem, da se nam je vsakdanji svet, zgrajen na navidezno trdnem redu odtujil in s pomo\xc4\x8djo breztemeljnih sil izgubil svojo mo\xc4\x8d in trdnost. \xc4\x8ceprav Kayser priznava razposajeno igrivost ornamentalne groteske, pa nas opozarja na nevarnost igranja z absurdom, ki iz za\xc4\x8detne brezskrbnosti igralca vodi v izgubo svobode, ko se tudi sam prestra\xc5\xa1en znajde med duhovi, ki jih je tako lahkomiselno priklical. Tedaj mu ni ve\xc4\x8d pomo\xc4\x8di. Stra\xc5\xa1ljivi smeh, ki se v karnevalski groteski po Bahtinu vedno spremeni v sme\xc5\xa1no stra\xc5\xa1ilo, pri Kayserju ostane poln grenkobe in se z nara\xc5\xa1\xc4\x8danjem groteske le \xc5\xa1e stopnjuje v posmehljivosti in cinizmu, dokler se naposled ne sprevr\xc5\xbee v satanisti\xc4\x8dni smeh. \xc5\xa0e ve\xc4\x8d: namesto, da bi nas grotesken smeh osvobajal strahu pred smrtjo (kot pravi Bahtin), v nas vzbudi strah pred \xc5\xbeivljenjem, saj nas mora spopasti groza pred svetom, ki ni ve\xc4\x8d vreden zaupanja, saj se je tako spremenil, da nam v njem ni ve\xc4\x8d \xc5\xbeiveti.\n_START_SECTION_\nRomanti\xc4\x8dna teorija groteske\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0ele v obdobju romantike groteska postane enakovredna ostalim umetni\xc5\xa1ko estetskim kategorijam, za nekatere romantike pa celo najvi\xc5\xa1ja. Za literarnega kritika Friedricha Schlegla je groteska (kot arabeska) \xc2\xbbnajstarej\xc5\xa1a in najizvirnej\xc5\xa1a oblika \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke fantazije\xc2\xab, katere namen je, da odpravi zakone razumno misle\xc4\x8daga \xc4\x8dloveka in nas prestavi v zmedo fantazije, v izvirni kaos \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke narave, v kateri \xc5\xa1e nisem na\xc5\xa1el lep\xc5\xa1ega simbola, kot je pisano vrvenje starih bogov\xc2\xab. Victorju Hugoju pomeni groteska harmoni\xc4\x8dno razmerje med skrajnostmi, ki daje podobo izvorne lepote, v \xc4\x8demer celo presega klasi\xc4\x8dno umetnino. Jean Paulov uni\xc4\x8dujo\xc4\x8di in satanisti\xc4\x8dni humor, ki ga po navadi povezujemo z grotesko, izhaja iz te\xc5\xbeenje po absolutnem in je usmerjen v idejo neskon\xc4\x8dnosti.\n_START_SECTION_\nBaudelaireova vrtin\xc4\x8dasta groteska\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi predstavnik groteske v postromanti\xc4\x8dni dobi je Charles Baudelaire. Groteski dodeli najveli\xc4\x8dastnej\xc5\xa1e mesto s tem, ko jo ena\xc4\x8di z najvi\xc5\xa1jo obliko komi\xc4\x8dnega, oziroma s tistim, \xc4\x8demur pravi \xc2\xbbabsolutna komika\xc2\xab. Baudelaire se je z grotesko ukvarjal v posebnem eseju.'