b'\n_START_ARTICLE_\nBo\xc5\xbeidar Kantu\xc5\xa1er\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nBo\xc5\xbeidar Kantu\xc5\xa1er se je rodil na kmetiji na Pavlovskem Vrhu v Prlekiji, kot prvi od petih otrok Bla\xc5\xbea Kantu\xc5\xa1erja in njegove \xc5\xbeene Katarine, rojene Ho\xc4\x8devar. O\xc4\x8de je izhajal iz kme\xc4\x8dke dru\xc5\xbeine iz okolice Celja, mati pa iz kova\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine iz Kamnika. Po prvi svetovni vojni sta bila oba zaposlena v Ljutomeru in od leta 1919 do 1929 \xc5\xbeivela na Pavlovskem Vrhu. Pode\xc5\xbeelsko okolje, kulturna dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina in narava njegove rodne Prlekije, kjer je \xc5\xbeivel prvih sedem let, so na skladatelju pustili svoj pe\xc4\x8dat. Plesi v maskah (kurenti) in ognjena kolesa kresov, ki jim je bil takrat pri\xc4\x8da, so mu odprli svet fantastike, ki ga je pozneje navdihnil kot skladatelja. Tako je nastalo ve\xc4\x8d del \xe2\x80\x93 med drugim balet Kresna no\xc4\x8d, ki vklju\xc4\x8duje \xc5\xa1e en spomin iz otro\xc5\xa1tva, svojstvene ritme, ki so zna\xc4\x8dilni za nekatera kmetijska opravila._NEWLINE_Kantu\xc5\xa1er je obiskoval prvi razred v Ljutomeru (1928\xe2\x80\x9329), nakar se je dru\xc5\xbeina preselila v o\xc4\x8detov rojstni kraj Celje, kjer je o\xc4\x8de dobil delo v katastru. O\xc4\x8de je \xc5\xbeelel glasbeno izobraziti vse svoje otroke, tako da je od leta 1932 do 1940 Kantu\xc5\xa1er bil vpisan na Glasbeno matico Celje, kjer ga je violino (in violo) pou\xc4\x8deval Ivan Karlo Sancin. Sancin je tudi delil svojo goslarsko znanje in po njegovi zaslugi je skladateljev mlaj\xc5\xa1i brat Jo\xc5\xbea kasneje postal goslar. Kantu\xc5\xa1erjeva posebna afiniteta do godal se je tako rodila iz izku\xc5\xa1enj v Celjskem orkestru in iz prakse komorne igre. V najstni\xc5\xa1kih letih je nastajala v njem \xc5\xbeelja da bi se glasbeno izrazil, to pa je preraslo v potrebo, da bi \xc5\xa1tudiral kompozicijo. V drugi polovici tridesetih letih je bil vpisan na Celjsko gimnazijo in se pridru\xc5\xbeil lai\xc4\x8dnemu gibanju skavtov. Kantu\xc5\xa1erjevi otroci so pogosto pre\xc5\xbeivljali poletne mesece v Kamniku, rojstnem kraju skladateljeve matere. _NEWLINE_Leta 1941 je moral Kantu\xc5\xa1er pobegniti pred nacisti. Zapustil je dru\xc5\xbeino v Celju in se napotil v Ljubljano, da bi kon\xc4\x8dal srednjo \xc5\xa1olo. V Ljubljani je sre\xc4\x8dal profesorja kompozicije Sre\xc4\x8dka Koporca, ki ga je za\xc4\x8del pou\xc4\x8devati. Ker je bil agitator, so ga leta 1942 aretirali fa\xc5\xa1isti in je bil deportiran v koncentracijska tabori\xc5\xa1\xc4\x8da v Italiji. Po vrnitvi z internacije leta 1943 je skoraj podlegel paratifusu, vendar pa je v Ljubljani zopet sre\xc4\x8dal Koporca. Leta 1944 se je pridru\xc5\xbeil partizanom in se po osvoboditvi znova naselil v Ljubljani, da je lahko nadaljeval \xc5\xa1tudij kompozicije pri Koporcu. Svoje prvo delo, fugo z dvema temama, je napisal leta 1946 in ji leta 1948 dodal \xc5\xa1e preludij. V Kantu\xc5\xa1erjevem katalogu je Preludij in Fuga za klavir edino delo iz te dobe, kajti dveh partitur za orkester ni mogo\xc4\x8de najti. Leta 1947 je prejel vizum za \xc5\xa1tudij v Pragi, vendar pa se je odlo\xc4\x8dil, da bo ostal v Ljubljani in nadaljeval \xc5\xa1tudij kompozicije pri Koporcu, ki ga je leta 1948 tudi zaklju\xc4\x8dil in s tem odprto nasprotoval akademizmu Lucijana Marije \xc5\xa0kerjanca. Od leta 1945 do 1950 je \xc5\xbeivel \xc5\xa1tudentsko \xc5\xbeivljenje. Imel je stike zlasti s slikarjem Karlom Zelenkom, s katerim sta si delila razli\xc4\x8dna prebivali\xc5\xa1\xc4\x8da, prebival pa je tudi pri Koporcu. Leta 1950 je \xc5\xa1el z vizumom v Pariz._NEWLINE_Na za\xc4\x8detku 50tih letih je \xc5\xbeivel na Montparnassu in se pre\xc5\xbeivljal s prilo\xc5\xbenostnimi deli. Gibal se je v umetni\xc5\xa1kih krogih in se zlasti spoprijateljil s slikarji Pranasom Gailiusom, Raphaelom Kherumianom, Venom Pilonom in Emilom Wachterjem. Leta 1952 in 1953 se je Kantu\xc5\xa1er na Pari\xc5\xa1kem konservatoriju izpopolnjeval pri Olivieru Messiaenu in tudi obiskal pouk Tonya Aubina in Jeana Riviera. Poleg tega je obiskoval predavanja estetike \xc3\x89tienna Souriauja na Sorbonni in se tudi udele\xc5\xbeil konference Internationale Ferienkurse f\xc3\xbcr Neue Musik v Darmstadtu. Leta 1953 je skupaj s Lucom Ferrarijem, Pierrom Migauxjem in Yvesjem Ramettejem ustanovil Groupe 84. \xc5\xa0e istega leta je podpisal svoj prvi godalni kvartet in sre\xc4\x8dal ameri\xc5\xa1ko slikarko Grace Renzi, ki je postala njegova \xc5\xbeena. Par se je nastanil v \xc4\x8detrti R\xc3\xa9publique. Leta 1954 je Kantu\xc5\xa1er podpisal svojo prvo simfonijo (Komorna simfonija). Leta 1955 se jima je rodil sin Borut, istega leta pa je bil krstno izveden prvi godalni kvartet. Ker ni mogel obnoviti jugoslovanskega potnega lista, je Kantu\xc5\xa1er prejel status izseljenca. Leta 1957 se je z dru\xc5\xbeino preselil v Bordeaux, kjer je Grace Renzi dobila delo predavateljice v \xc5\xa1oli ameri\xc5\xa1ke vojske, nakar so se leta 1959 preselili v Fontainebleau. Tega leta je pa Kantu\xc5\xa1er podpisal svoj drugi godalni kvartet. _NEWLINE_V Fontainebleauju, kjer so \xc5\xbeiveli na obrobju gozda (vila "Bois Couvert"), je Kantu\xc5\xa1er imel stik z naravo in hodil na dolge sprehode. V teh Fontainebleaujskih letih je skladatelj napisal \xc5\xa1tevilna simfoni\xc4\x8dna dela: simfoni\xc4\x8dna drama Sire Halewyn (1960), Simfonija \xc5\xa1t. 2 (1965), Koncertna uvertura, Koncert za violon\xc4\x8delo in Koncert za flavto. Leta 1965 je Roger Bourdin krstno izvedel Koncert za flavto, ki so ga predvajali na televiziji (ORTF) v oddaji o skladatelju. Premiera baleta Dve sliki je bila v American Center v Parizu. V drugi polovici 60tih let se je spoprijateljil z dirigentom Jeanom-Jacquesom Wernerjem, organistom Georgesem Devall\xc3\xa9ejem in Marcom Lombardom, s katerimi je tudi imel profesionalne odnose vso svojo kariero. Godalni kvartet \xc5\xa1t. 3 je do\xc5\xbeivel prvo izvedbo, in Simfonija \xc5\xa1t. 2 ter simfoni\xc4\x8dna drama Sire Halewyn sta bili krstno izvedeni. Trije samospevi za bariton in klavir so pa bili posneti za ORTF. Med po\xc4\x8ditnicami je dru\xc5\xbeina redno odhajala na pot, in obiskali so razne evropske dr\xc5\xbeave. Poleti leta 1966 so z avtobusom potovali po ZDA, med tamkaj\xc5\xa1njim bivanjem pa je Kantu\xc5\xa1er dobil ameri\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavljanstvo. To mu je tudi omogo\xc4\x8dilo ponovni obisk domovine, saj je zdaj imel potni list. Tudi leta 1966 je prvi\xc4\x8d ena njegova skladba (\xc3\x89vocations za rog in klavir) bila izvedena in posneta v Sloveniji. \xc5\xa0e v letu 1966 pa so \xc3\x89ditions musicales transatlantiques (EMT) izdali Simfonijo \xc5\xa1t. 2. Leta 1968 Kantu\xc5\xa1er postane pobudnik in eden od ustanovnih \xc4\x8dlanov B.I.M.C.-a. Takrat je tudi postal direktor BIMC-a in precej\xc5\xa1en del svojega \xc4\x8dasa posvetil temu polo\xc5\xbeaju na katerem je ostal ve\xc4\x8d kot trideset let (BIMC danes nosi ime Knji\xc5\xbenica Bo\xc5\xbeidar Kantu\xc5\xa1er)._NEWLINE_Leta 1970 je Koncertna uvertura bila krstno izvedena v Nici pod taktirko Jeana-Jacquesa Wernerja, trio Musica Rara pa je v Trstu krstno izvedel Largo. Pianist tria je Leon Engelman s katerim je Kantu\xc5\xa1er za\xc4\x8del profesionalno sodelovati, ter sklenil trajno prijateljstvo. Leta 1971 je dru\xc5\xbeina Kantu\xc5\xa1er zapustila Fontainebleau in se vrnila v Pariz. Najprej so stanovali v \xc4\x8detrti Bastille, nato Rue de Rome, nazadnje pa v Cit\xc3\xa9 internationale des arts, kjer so se ustalili in kjer je par sklenil \xc5\xa1tevilna poznanstva. Poleg tega so v 70. letih pogosto pre\xc5\xbeivljali poletja v Gro\xc5\xbenjanu, kjer so se pridru\xc5\xbeili poletni koloniji umetnikov, ki so o\xc5\xbeivljali to istrsko mesto. Skladatelj je tukaj \xc5\xa1e posebno bil znova v stiku s svojim prijateljem Karlom Zelenkom. Koncert za violon\xc4\x8delo izide pri zalo\xc5\xbebi EFM (\xc3\x89ditions fran\xc3\xa7aises de musique), leta 1973 pa podpi\xc5\xa1e Kantu\xc5\xa1er svojo Simfonijo \xc5\xa1t. 3. Istega leta je Georges Devall\xc3\xa9e krstno izvedel Preludij in fugo za orgle, leta 1974 mu je pa tudi bila posve\xc4\x8dena skladba "How long \xe2\x80\xa6" . V letih 1974/1975, v prizadevanju za tem, da bi se odprlo ve\xc4\x8d identi\xc4\x8dnih informativnih centrov, je Kantu\xc5\xa1erju uspelo odpreti BIMC center v Kamniku v sodelovanju z NUKom, zato je tudi pogosto potoval med Francijo in Slovenijo. Leta 1976 je revidiral Simfonijo \xc5\xa1t. 3 in napisal skladbo Pisma moji \xc5\xbeeni, za klavir. Leta 1977 je slovenska glasbena zalo\xc5\xbeba EDSS izdala Dve sliki, Kantu\xc5\xa1er pa je podpisal Koeksistenco \xc5\xa1t. 1, ki je \xc5\xa1e istega leta bila izvedena v Opatiji. Leta 1978 je kot predpremiero cikla koncertov z naslovom "Skladatelji na\xc5\xa1ega \xc4\x8dasa" organiziral v Parizu koncert komorne glasbe, v Cit\xc3\xa9 des Arts (dvorana Edmond Michelet). Istega leta je Suita za tolkala bila krstno izvedena v Radencih na Festivalu komorne glasbe dvajsetega stoletja. Pod naslovom Kresna no\xc4\x8d je ta suita leta 1979 za RTV Slovenija do\xc5\xbeivela koreografijo Majne Sevnikove. _NEWLINE_Leta 1980 je bila Simfonija \xc5\xa1t. 3 posneta za RTV Slovenija pod taktirko Antona Nanuta, Leon Engelman pa je zaslu\xc5\xbeen za to, da je RTV Slovenija predvajala dolgo radijsko oddajo o skladatelju. Posnetki njegovih del se pogosto predvajajo v Jugoslaviji. V Parizu je spoznal pisatelja Godfreyja Howarda (Oxon) in skladatelja Griffitha Rosea. Leta 1980 je Kantu\xc5\xa1er podpisal Godalni kvartet \xc5\xa1t. 4, ki ga je leta 1981 Zagreb\xc5\xa1ki godalni kvartet prvi\xc4\x8d izvedel in ki izide na LP plo\xc5\xa1\xc4\x8di. Leta 1981 podpi\xc5\xa1e Simfonijo \xc5\xa1t. 4 in jo revidira leta 1983. Poleg koncertnega ciklusa je BIMC center tudi organiziral razstave in predstavitve raznih glasbenih ustanov. Zakonca sta pogosto obiskovala Benetke, kjer je v Sant\xe2\x80\x99 Agnese leta 1983, Esquisse za orgle do\xc5\xbeivelo  krstno izvedbo Georgesa Delvall\xc3\xa9eja. Leta 1984 se je v Berlinu rodil vnuk Nicolas. Leta 1985 in 1986 je bil v Mariborski Operi na sporedu balet Flamska legenda, v koreografiji Vlasta Dedovi\xc4\x87a. Leta 1985 je Kantu\xc5\xa1er napisal skladbo za godala Eppur si muove, katere krstna izvedba je bila v Cankarjevem domu leta 1986. Leta 1985 je moral priznati neuspeh sodelovanja med BIMC in NUK. Kantu\xc5\xa1er je obdr\xc5\xbeal stanovanje v Kamniku, ne pa hi\xc5\xa1e v Istri. V Kamniku se pogosto dru\xc5\xbei z veterinarjem Demetrom Sadnikarjem, imel je pa tudi stalne stike z umetnostnim zgodovinarjem Juretom Miku\xc5\xbeem, ki ga je spoznal v Parizu. Kantu\xc5\xa1er je bil povezan z zalo\xc5\xbeni\xc5\xa1tvom Billaudot, ki je nasledilo EFM. Od leta 1986 se je osredoto\xc4\x8dal na digitalizacijo BIMC datotek. Leta 1987 je Simfonija \xc5\xa1t. 4 bila posneta v Ljubljani pod taktirko Antona Nanuta, takrat so tudi Naplavine  do\xc5\xbeivele krstno izvedbo. Kantu\xc5\xa1er je leta 1988 podpisal svoj zadnji, sedmi godalni kvartet. Proti koncu tega desetletja sta se zakonca odpravila na umetni\xc5\xa1ko turisti\xc4\x8dno potovanje po vsej Jugoslaviji. _NEWLINE_V 90. letih sta Kantu\xc5\xa1er in Grace Renzi ve\xc4\x8dkrat obiskala ZDA. Dvakrat sta bila v New Yorku zaradi organizacije distribucije BIMC katalogov, ali tudi iz osebnih razlogov. Kantu\xc5\xa1er je bil \xc4\x8dlan American Composers\' Alliance, in tudi \xc4\x8dlan francoskega Sacem-a in Sazas-a v Sloveniji. V tem desetletju je iz\xc5\xa1lo ve\xc4\x8d publikacij o njem in ve\xc4\x8d radijskih oddaj mu je bilo posve\xc4\x8denih (zlasti na kanalu France 2), tri CD-ji ki vklju\xc4\x8dujejo njegova dela so pa iz\xc5\xa1li v Sloveniji. \xc5\xa0e je organiziral koncerte v Cit\xc3\xa9 des Arts, eden od katerih je leta 1992 bil posve\xc4\x8den skladatelju Sergiu Natri. Istega leta je Kantu\xc5\xa1er podpisal simfoni\xc4\x8dno verzijo skladbe Naplavine, ki je bila posneta za RTV Slovenija leta 1993. Skladbo Sarajevo, ki je bila podpisana leta 1993, so krstno izvedli na Dunaju leta 1995. Koncert za violo, kontrabas in orkester je nastal leta 1994 in so ga leta 1996 posneli za RTV Slovenija. Leta 1996 pa je bil v Fresnesu (Ferme de Cottinville) koncert, posve\xc4\x8den Kantu\xc5\xa1erju ob njegovi 75-letnici. Kantu\xc5\xa1er se je zavedal, da je bilo treba pove\xc4\x8dati \xc5\xa1tevilo prostorov knji\xc5\xbenice, zato je bil na Sorbonni v zvezi s tem v stiku z Dani\xc3\xa8le Pistone. Ob koncertu v \xc4\x8dast skladatelju v Holywell Music Room na Festivalu sodobne glasbe v Oxfordu sta se zakonca leta 1997 odpravila na zadnje skupno potovanje. Leta 1998 je imel Kantu\xc5\xa1er pogovore s slovenskim ministrstvom za kulturo o odprtju BIMC centra v Sloveniji. Pogovori so bili uspe\xc5\xa1ni leta 1999, ko se je Kantu\xc5\xa1er sestal z ministrom Jo\xc5\xbeefom \xc5\xa0kol\xc4\x8dem in ko so vas \xc5\xa0martno izbrali kot kraj za ustanovitev informativnega centra. Po drugi strani se pogovori z BnF (Biblitoh\xc3\xa8que Nationale de France) izka\xc5\xbeejo za neuspe\xc5\xa1ne. Bo\xc5\xbeidar Kantu\xc5\xa1er je umrl 9. maj 1999 za mo\xc5\xbegansko kapjo v bolni\xc5\xa1nici v Parizu, star 77 let._NEWLINE_Kantu\xc5\xa1er je pokopan na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du P\xc3\xa8re-Lachaise z Grace Renzi (Kantuser), ki je umrla leta 2011. Rokopisi njegovih skladb so shranjeni v knji\xc5\xbenici Library of Congress v Washingtonu. \xc4\x8ceprav ni podpisana, je opera Na Bo\xc5\xbei\xc4\x8dni ve\xc4\x8der dokon\xc4\x8dana. Marc Lombard je izdal vseh sedem godalnih kvartetov. Grace Renzi je poskrbela za nasledstvo BIMC-a in po zaslugi Dominique Hausfater je zbirka danes dostopna v Mediateki Hector Berlioz na Pari\xc5\xa1kem glasbenem konservatoriju.'