b'\n_START_ARTICLE_\nHildegard Striedter-Temps\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nHildegard Striedter-Temps se je rodila 24. januarja 1931 v Gardelegnu v regiji Altmark na severu pokrajine Sa\xc5\xa1ka-Anhalt. Od leta 1937 je obiskovala osnovno \xc5\xa1olo v svojem rojstnem mestu in tam od leta 1941 srednjo \xc5\xa1olo. Med \xc5\xa1olsko reformo iz leta 1946 je pri\xc5\xa1la iz srednje \xc5\xa1ole v deseti razred oddelka za moderne tuje jezike gimnazije, na kateri je 14. julija 1949 maturirala. Oktobra leta 1950 se je vpisala na Filozofsko fakulteto Svobodne univerze v Berlinu in \xc5\xa1tudirala slavistiko (kot glavni predmet) ter germanistiko in indoevrop\xc5\xa1\xc4\x8dino (kot stranska predmeta). V slavisti\xc4\x8dnem seminarju Svobodne univerze je sre\xc4\x8dala Jurija Striedterja, ki se je po promociji iz literarne vede leta 1953 na univerzi v Heidelbergu potegoval za \xc5\xa1tudijsko mesto na Svobodni univerzi, da bi tam nadaljeval \xc5\xa1tudij ruskega jezika in knji\xc5\xbeevnosti. Postala sta par in se 17. maja 1956 poro\xc4\x8dila, sledila pa je cerkvena poroka, ki jo je opravil prijatelj, teolog in politi\xc4\x8dno anga\xc5\xbeirani pastor Helmut Gollwitzer. Leta 1962 se jima je rodil sin Georg Friedrich, leta 1965 pa Johann Christoph. Potem ko je leta 1967 Jurij Striedter dobil profesuro na novoustanovljeni univerzi v Konstanzu, se je dru\xc5\xbeina preselila v Dettingen ob \xc3\x9cberlin\xc5\xa1kem jezeru, ki danes spada pod mesto Konstanz. Tu se je Hildegard Striedter-Temps dejavno vklju\xc4\x8dila v lokalno politiko in pristopila k podru\xc5\xbenici Socialdemokratske stranke Nem\xc4\x8dije (SPD). Leta 1968 je bila za \xc5\xa1est let izvoljena v dettingenski ob\xc4\x8dinski svet, vendar pa je to funkcijo opravljala le nekaj \xc4\x8dasa, ker je \xc5\xbee kmalu po preselitvi zbolela za rakom. Hildegard Striedter-Temps je umrla 19. aprila 1972, pokopana pa je bila v Dettingenu.\n_START_SECTION_\nDisertacija Nem\xc5\xa1ke izposojenke v srbohrva\xc5\xa1\xc4\x8dini\n_START_PARAGRAPH_\nHildegard Striedter-Temps je v disertaciji, ki jo je leta 1957 predlo\xc5\xbeila Svobodni univerzi v Berlinu, ukvarjala z nem\xc5\xa1kimi izposojenkami v srbohrva\xc5\xa1\xc4\x8dini. Leta 1958, kmalu po uspe\xc5\xa1no opravljanem doktoratu, je bila disertacija tudi natisnjena. Pod naslovom Nem\xc5\xa1ke izposojenke v srbohrva\xc5\xa1\xc4\x8dini (Deutsche Lehnw\xc3\xb6rter im Serbokroatischen) je iz\xc5\xa1la v zbirki Objave Oddelka za slovanske jezike in knji\xc5\xbeevnosti Vzhodnoevropskega in\xc5\xa1tituta (Slovanski seminar) na Svobodni univerzi v Berlinu, in sicer v komisijski prodaji pri Ottu Harrassowitzu v Wiesbadnu.\n_START_SECTION_\nMonografija Nem\xc5\xa1ke izposojenke v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini\n_START_PARAGRAPH_\nPet let pozneje, leta 1963, je Hildegard Striedter-Temps objavila drugo monografijo pod naslovom Nem\xc5\xa1ke izposojenke v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini (Deutsche Lehnw\xc3\xb6rter im Slovenischen). Iz\xc5\xa1la je v isti zbirki kot njena disertacija, tudi tokrat v komisijski prodaji pri Ottu Harrassowitzu v Wiesbadnu, in ima 225 strani._NEWLINE_Zgradba druge monografije Striedter-Tempsove je v glavnem podobna njeni raziskavi nem\xc5\xa1ko-srbohrva\xc5\xa1kega jezikovnega stika. V uvodnem delu je na kratko obravnavala stanje raziskav, potem korpus in metode. Nato je takoj v grobem skicirala zgodovinske povezave. Sledi glasoslovje, v katerem je avtorica v podpoglavjih natan\xc4\x8dno analizirala glavno substitucijo posameznih samoglasnikov in soglasnikov, izhajala pa je iz fonologije nem\xc5\xa1kega jezika kot dajalca. V to poglavje je kot posebna enota vrinjeno vpra\xc5\xa1anje izposojenih pripon. Najobse\xc5\xbenej\xc5\xa1i del monografije pa predstavlja tako imenovani seznam besed, abecedni pregled nem\xc5\xa1kih izposojenk, vklju\xc4\x8dno z etimolo\xc5\xa1ko razlago, podatki o osnovi nem\xc5\xa1ke izposojenke, glasovnimi pojasnili in s kronolo\xc5\xa1ko uvrstitvijo prevzema. Ta del obsega nad 1600 gesel._NEWLINE_Avtorica v uvodu k monografiji pojasnjuje, na katerem korpusu temelji njena zbirka besed. Po eni strani so to \xc5\xa1e v 19. stoletju napisani slovarji Murka, Cigaleta, Jarnika, Jane\xc5\xbei\xc4\x8da in Pleter\xc5\xa1nika, po drugi strani pa sodobna, tj. v 20. stoletju objavljena slovarja Tom\xc5\xa1i\xc4\x8da in Glonarja, pa tudi starej\xc5\xa1a slovarska dela Megiserja, Alasia de Sommaripe, Pohlina in Gutsmana. Poleg teh del so bili uporabljeni \xc5\xa1e Trubarjevi in Dalmatinovi prevodi Svetega pisma ter \xc5\xa0trekljeva zbirka ljudskih pesmi. Za \xc5\xbeiva slovenska nare\xc4\x8dja je posegla predvsem po delih Primusa Lessiaka in Eberharda Kranzmayerja.'