b'\n_START_ARTICLE_\nFederico Fellini\n_START_SECTION_\nRimini (1920-1938)\n_START_PARAGRAPH_\nFederico Fellini se je rodil 20. januarja 1920 v Riminiju, v majhnem mestu ob Jadranskem morju. Star\xc5\xa1i so pripadali srednjemu sloju. O\xc4\x8de Urbano Fellini (1894-1956) je bil rojen v kme\xc4\x8dki dru\xc5\xbeini iz Gambettole in se je leta 1915 preselil v Rim, kjer je delal kot pek v tovarni testenin Pantanella. Mama Ida Barbiani (1896-1984) je izhajala iz me\xc5\xa1\xc4\x8danske katoli\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine rimskih trgovcev. Kljub neodobravanju dru\xc5\xbeine je leta 1917 od\xc5\xa1la z Urbanom \xc5\xbeivet v dom njegovih star\xc5\xa1ev v Gambettoli. Civilno sta se poro\xc4\x8dila leta 1918, cerkveni obred pa je potekal leto dni pozneje v Santa Marii Maggiore v Rimu._NEWLINE_Par se je nastanil v Riminiju, kjer je Urbano delal kot potujo\xc4\x8di prodajalec. Federico je imel mlaj\xc5\xa1ega brata Riccarda (1921-1991), ki je postal dokumentarni direktor na televiziji RAI, in sestro Mario Maddaleno (1929-2002), pozneje poro\xc4\x8deno Fabbri. Leta 1924 je Federico za\xc4\x8del obiskovati zasebno osnovno \xc5\xa1olo San Vincenzo v Riminiju, ki so jo vodile nune. Dve leti pozneje je nadaljeval na javni \xc5\xa1oli Carlo Tonni. V prostem \xc4\x8dasu je risal, sodeloval pri lutkovnih predstavah in prebiral priljubljeno revijo Il corriere dei piccoli, ki je povzela tradicionalne ameri\xc5\xa1ke stripe avtorjev Winsorja McCaya, Georgea McManusa in Fredericka Burr Opperja. Njegov Happy Hooligan naj bi Fellinija navdihnil za Gelsomino v filmu La Strada leta 1954, McCayev Little Nemo pa naj bi vplival na njegov film City of Women iz leta 1980. Leta 1926 je odkril teater Grand Guignol, kjer je igral klovn Pierino in kjer je tega leta videl prvi film Maciste All\'Inferno Guida Brignoneja, ki je vplival na njegovo poznej\xc5\xa1e delo._NEWLINE_Federico se je leta 1929 vpisal v \xc5\xa1olo Ginasio Giulio Cesare, kjer se je spoznal z Luigijem \'\'Tittom\'\' Benzijem, ki je kasneje postal ugledni odvetnik v Riminiju in je bil model za mladega Titto v filmu Amarcord iz leta 1973. V \xc4\x8dasu Mussolinijeve diktature sta Federico in Riccardo postala \xc4\x8dlana Avanguardiste, obvezne fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dne mladinske mo\xc5\xa1ke skupine. Leta 1933 je s star\xc5\xa1i prvi\xc4\x8d obiskal Rim. Tega leta je \xc4\x8dezatlantska ladja SS Rex, ki je prikazana v Amarcordu, odplula na prvo potovanje. Morsko bitje, najdeno na pla\xc5\xbei na koncu filma La Dolce Vita iz leta 1960 ima svojo osnovo v ogromni ribi, ki so jo leta 1934 po nevihti odkrili na pla\xc5\xbei v Riminiju._NEWLINE_\xc4\x8ceprav je Fellini prilagodil klju\xc4\x8dne dogodke iz otro\xc5\xa1tva in adolescence v filmih, kot so I Vitelloni (1953), 8\xc2\xbd (1963) in Amarcord (1973), je vztrajal, da so taki avtobiografski spomini izvirni:_NEWLINE_\xc2\xbbNi moj spomin ta, ki dominira v mojih filmih. \xc4\x8ce re\xc4\x8dem, da so moji filmi avtobiografski, gre za preve\xc4\x8d enostavno prenagljeno oznako. Zdi se mi, da sem izumil skoraj vse: otro\xc5\xa1tvo, zna\xc4\x8daj, nostalgije, sanje in spomine za zadovoljstvo, da jih lahko ponovim.\xc2\xab _NEWLINE_Leta 1937 je Fellini skupaj s slikarjem Demosom Boninijem odprl prodajalno portretov v Riminiju. Njegov prvi humorni prispevek se je pojavil v rubriki Postcards to Our Readers v milanski Domenici del Corriere. Odlo\xc4\x8dil se je za kariero karikaturista in je zato leta 1938 odpotoval v Firence, kjer je v 420. \xc5\xa1tevilki tednika objavil svoj prvi strip. \xc5\xa0oli ni posve\xc4\x8dal toliko pozornosti in si je v enem letu nabral 67 odsotnosti. Julija 1938 jo je naposled zaklju\xc4\x8dil.\n_START_SECTION_\nRim (1939)\n_START_PARAGRAPH_\nSeptembra 1939 se je na \xc5\xbeeljo star\xc5\xa1ev vpisal na pravno \xc5\xa1olo Univerze v Rimu. Pisec njegove biografije Hollis Alpert je zapisal, da ni nobenih podatkov o tem, ali se je sploh kdaj udele\xc5\xbeil pouka. V tem \xc4\x8dasu je spoznal \xc5\xa1e enega vse\xc5\xbeivljenjskega prijatelja, slikarja Rinalda Gelenga. Ker sta bila zelo revna, sta zdru\xc5\xbeila mo\xc4\x8di in za\xc4\x8dela risati skice restavracij in kavarn, vendar neuspe\xc5\xa1no. Fellini je s\xc4\x8dasoma dobil delo novinarja za dnevna \xc4\x8dasopisa Il Piccolo in Il Popolo di Roma, vendar ga je kmalu prenehal opravljati zaradi pisanja le dolgo\xc4\x8dasnih lokalnih novic._NEWLINE_\xc5\xa0tiri mesece po objavi prvega \xc4\x8dlanka v zelo vplivni humorni reviji Marc\'Aurelio, ki je izhajala na dva tedna, se je pridru\xc5\xbeil uredni\xc5\xa1tvu in dosegel uspeh s pisanjem kolumn v rubriki But Are You Listening?. \xc5\xa0lo je za odlo\xc4\x8dilna leta v njegovem \xc5\xbeivljenju. Dobil je stalno zaposlitev med letoma 1939 in 1942 ter v tem \xc4\x8dasu spoznal veliko pisateljev in scenaristov. Ta poznanstva so mu odprla pot v kinematografijo. Njegovi sodelavci v uredni\xc5\xa1tvu revije so bili poznej\xc5\xa1i re\xc5\xbeiser Ettore Scola, marksisti\xc4\x8dni teoretik in scenarist Cesare Zavattini in Fellinijev poznej\xc5\xa1i scenarist Bernardino Zapponi. Med opravljanjem intervjujev za revijo CineMagazzino je spoznal najbolj priljubljenega italijanskega igralca, re\xc5\xbeiserja, scenarista in humorista Alda Fabrizija, s katerim je pozneje tudi sodeloval, \xc5\xa1e posebej pri ustvarjanju humornih monologov.\n_START_SECTION_\nZgodnji scenariji (1940-1943)\n_START_PARAGRAPH_\nO\xc4\x8de Urbano je imel v Riminiju veliko dela s poslom, zato je leta 1940 poslal \xc5\xbeeno in dru\xc5\xbeino v Rim. Federico in prijatelj Ruggero Maccari sta po navdihu Marc\'Aurelia za\xc4\x8dela pisati radijske ske\xc4\x8de in scenarije za filme. _NEWLINE_Ko \xc5\xa1e ni dopolnil 20 let, je s Fabricijevo pomo\xc4\x8djo sodeloval pri nastanku filma Il pirata sono io v re\xc5\xbeiji Maria Mattolia. Dobil je \xc5\xa1tevilne ponudbe za nova sodelovanja v studiu Cinecitt\xc3\xa0 in raz\xc5\xa1iril krog poznanstev, ki so mu odprla pot v svet profesionalnega filma, med drugim je spoznal pisca Vitaliana Brancatija in scenarista Piera Tellinija. Po Mussolinijevi napovedi vojne proti Franciji in Angliji 10. junija 1940 je Fellini odkril Kafkovo Metamorfozo, Gogolja, Johna Steinbecka in Williama Faulknerja ter francoske filme re\xc5\xbeiserjev Marcela Carn\xc3\xa9ja, Ren\xc3\xa9ja Claira in Juliena Duvivierja. Leta 1941 je izdal Il mio amico Pasqualino, 74 strani dolgo knji\xc5\xbeico v desetih poglavjih, v kateri opisuje absurdne dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8dine svojega alter ega Pasqualina._NEWLINE_Med pisanjem za radio je Fellini v studiu italijanske javne radiotelevizije EIAR jeseni 1942 spoznal svojo bodo\xc4\x8do \xc5\xbeeno Giulietto Masino, ki je nastopala kot Pallina v Fellinijevi radijski seriji Cico in Pallina. Znana je bila tudi po svojih glasbeno-komedijskih oddajah, ki so navdu\xc5\xa1evala ob\xc4\x8dinstvo, prizadeto zaradi druge svetovne vojne. Novembra 1942 se je Fellini odpravil v Libijo, ki jo je tedaj okupirala fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dna Italija, da je sodeloval pri ustvarjanju filma I cavalieri del deserto v re\xc5\xbeiji Osvalda Valentija in Gina Talama, za katerega je spisal scenarij. Bil je odgovoren za hitre spremembe scenarija, zato je tudi re\xc5\xbeiral prve prizore filma. Ko so Tripoli osvojile britanske sile, je skupaj s sodelavci pobegnil z nem\xc5\xa1kim voja\xc5\xa1kim letalom, ki jih je odneslo na Sicilijo. Njegova afri\xc5\xa1ka pustolov\xc5\xa1\xc4\x8dina je bila kasneje objavljena v Marc\'Aureliu pod naslovom The First Flight, kar ozna\xc4\x8duje za\xc4\x8detek novega obdobja v njegovem \xc5\xbeivljenju, ko ni bil ve\xc4\x8d samo scenarist, ki ustvarja za svojo mizo, temve\xc4\x8d filmski ustvarjalec na terenu._NEWLINE_Apoliti\xc4\x8dni Fellini je bil re\xc5\xa1en voja\xc5\xa1ke obveznosti, ko je letalski napad na Bologno uni\xc4\x8dil njegove zdravstvene kartoteke. Z Giulietto sta se skrila pri njeni teti in v skrivali\xc5\xa1\xc4\x8du ostala do Mussolinijevega padca 25. julija 1943. Po devetih mesecih zveze sta se poro\xc4\x8dila 30. oktobra 1943. Nekaj mesecev kasneje je Giulietta po padcu po stopnicah spontano splavila. 22. marca 1945 je rodila sina Pierfederica, ki pa je zaradi encefalitisa po mesecu dni, 24. aprila 1945, umrl. Tragedija je na paru pustila trajne \xc4\x8dustvene in umetni\xc5\xa1ke posledice. Po tem dogodku nista imela ve\xc4\x8d otrok.\n_START_SECTION_\nNeorealisti\xc4\x8dni za\xc4\x8detki (1944-1949)\n_START_PARAGRAPH_\nPo osvoboditvi Rima 4. junija 1944 sta Fellini in Enrico De Seta odprla Funny Face Shop, kjer sta se v povojni recesiji pre\xc5\xbeivljala z risanjem karikatur ameri\xc5\xa1kih vojakov. Z italijanskim neorealizmom se je sre\xc4\x8dal, ko se je z njim v trgovini sestal re\xc5\xbeiser Roberto Rossellini, ki je ustvarjal film Stories of Yesteryear (pozneje je bil preimenovan v Rome, Open City). Predlagal mu je, da bi mu pomagal pri scenariju, predvsem pri pisanju dialogov. Ker se je zavedal Fellinijevega ugleda, ga je prosil tudi, da je prepri\xc4\x8dal prijatelja igralca Alda Fabrizija, da je odigral vlogo \xc5\xbeupnika o\xc4\x8deta Giuseppeja Morosinija, ki ga je nacisti\xc4\x8dni SS usmrtil 4. aprila 1944._NEWLINE_Leta 1947 sta bila Fellini in Sergio Amidei nominirana za oskarja za scenarij za film Rome, Open City._NEWLINE_Ko je leta 1946 kot scenarist in asistent re\xc5\xbeiserja pomagal pri Rossellinijevem novem filmu Pais\xc3\xa0, mu je bilo zaupano snemanje sicilijanskih prizorov v Maioriju. Februarja 1948 je spoznal mladega gledali\xc5\xa1kega igralca Marcella Mastroiannija, ki je takrat igral ob Fellinijevi \xc5\xbeeni Giulietti Masini. Fellini je tesno sodeloval tudi z Albertom Lattuadom in pomagal pri pisanju scenarijev za filma Senza piet\xc3\xa0 in Il mulino del Po. Leta 1948 je ponovno zdru\xc5\xbeil mo\xc4\x8di z Rossellinijem za film L\'Amore, sodeloval pri pisanju scenarij in v delu filma s podnaslovom \xc4\x8cude\xc5\xbe odigral manj\xc5\xa1o vlogo ob Anni Magnani. Za vlogo prevaranta, ki ga je Magnanijeva zamenjala za svetnika, si je moral Fellini svoje temne \xc4\x8dase prebarvati na svetlo.\n_START_SECTION_\nZgodnji filmi (1950-1953)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1950 sta Fellini in Lattuado spisala scenarij in re\xc5\xbeirala film Variety Lights (Luci del variet\xc3\xa0), ki je bil Fellinijev prvi celove\xc4\x8derni film. \xc5\xa0lo je za zgodovinsko komedijo o potujo\xc4\x8dih umetnikih, kjer sta glavni vlogi odigrali njuni \xc5\xbeeni Giuletta Masina in Carla del Poggio. Izid filma je prinesel slabe kritike in omejeno distribucijo ter katastrofo za vse, ki so bili udele\xc5\xbeeni. Podjetje, ki je film produciralo, je \xc5\xa1lo v ste\xc4\x8daj, zato sta Fellini in Lattuada \xc5\xa1e desetletja odpla\xc4\x8devala dolg. Februarja 1950 so Rossellini, Amidei in Fellini ponovno prejeli nominacijo za oskarja za scenarij za film Pais\xc3\xa0._NEWLINE_Po potovanju v Pariz z Rossellinijem na konferenco za film Europa \'51 je Fellini septembra 1951 pri\xc4\x8del z delom na filmu The White Sheik, prvi projekt, ki ga je re\xc5\xbeiral sam. Glavno vlogo je odigral Alberto Sordi, scenarij pa je nastal na podlagi dela Michelangela Antonionija iz leta 1949. \xc5\xa0lo je za filmsko razli\xc4\x8dico fotoromana, romanti\xc4\x8dne zgodbe v slikah, ki so bile v tistem \xc4\x8dasu v Italiji zelo priljubljene. Producent je naro\xc4\x8dil Felliniju in Tulliu Pinelliju, naj napi\xc5\xa1eta scenarij, vendar je Antonioni prvo razli\xc4\x8dico zavrnil. Z Enniom Flaianom so material nato preoblikovali v lahkotno satiro o mladem paru Ivanu in Wandi Cavalli (odigrala sta ju Leopoldo Trieste in Brunella Bovo), ki v Rimu obi\xc5\xa1\xc4\x8deta pape\xc5\xbea. Ivanovo predstavo o popolnosti kmalu poru\xc5\xa1i \xc5\xbeenina obsedenost z belim \xc5\xa1ejkom. Glasbo za film je ustvaril Nino Rota. Film je bil prvotno izbran za predvajanje na filmskem festivalu v Cannesu (takrat je bil med drugim izbran tudi film Othello v re\xc5\xbeiji Orsona Wellesa), vendar je bil nato umaknjen. Pozneje je bil predvajan na 13. mednarodnem filmskem festivalu v Benetkah, kjer pa je prejel negativne kritike. V eni izmed njih je pisalo, da Fellini nima niti najmanj\xc5\xa1e sposobnosti za ustvarjanje filmov za kinodvorane._NEWLINE_Leta 1953 je film I Vitelloni prejel naklonjene kritike in bil pozitivno sprejet s strani javnosti. Nagrajen je bil s srebrnim levom na festivalu v Benetkah. Fellini si je z njim pridobil prvega mednarodnega distributerja.\n_START_SECTION_\nVpliv neorealizma (1954-1960)\n_START_PARAGRAPH_\nFellini je re\xc5\xbeiral film La Strada na podlagi scenarija, ki ga je leta 1952 spisal s Pinellijem in Flaianom. V zadnjih treh tednih snemanja so se pri njem pokazali prvi znaki hude klini\xc4\x8dne depresije. Ob podpori \xc5\xbeeni je opravil kraj\xc5\xa1e obdobje terapij pri freudovskem psihoanalitiku Emiliu Servadiu._NEWLINE_Za glavno vlogo starega goljufa v filmu Il Bidone je Fellini izbral ameri\xc5\xa1kega igralca Broderika Crawforda. Zgodbo je Fellini delno osnoval na zgodbi, ki mu jo je med produkcijo filma La Strada povedal nek tat. Scenarij je vodil v po\xc4\x8dasno samotno smrt glavnega lika. Vlogo \xc4\x8dloveka z intenzivno tragi\xc4\x8dnim obrazom je sicer najprej namenil Humphreyju Bogartu, vendar je izvedel, da ima igralec plju\xc4\x8dnega raka, zato se je nato odlo\xc4\x8dil za Crawforda, ki ga je opazil na plakatu za film All King\'s Men (1949). Snemanje je bilo te\xc5\xbeavno, saj je bil Crawford alkoholik. Film je bil prikazan na 16. mednarodnem bene\xc5\xa1kem filmskem festivalu, kjer je prejel zelo negativne kritike, zato ni bil dele\xc5\xbeen mednarodne distribucije vse do leta 1964._NEWLINE_Jesen je Fellini posvetil pripravi filmske adaptacije romana Maria Tobina The Free Women of Magliano. Njegovi finan\xc4\x8dni podporniki so zaradi snemanja v du\xc5\xa1evni ustanovi za \xc5\xbeenske menili, da projekt nima potenciala, zato so ga opustili._NEWLINE_Med ustvarjanjem filma Nights of Cabiria spomladi 1956 je Fellini izvedel, da je njegov o\xc4\x8de umrl zaradi sr\xc4\x8dnega zastoja, star 62 let. Film je produciral Dino De Laurentiis, glavno vlogo je igrala Giulietta Masina. Navdih za film je Fellini dobil iz novic o \xc5\xbeenski, ki so jo na\xc5\xa1li v jezeru, in zgodbi Wande, prostitutke, ki jo je spoznal na snemanju filma Il Bidone. Najel je Pierja Paola Pasolinija, da je prevedel Flaianove in Pinellijeve dialoge v rimsko nare\xc4\x8dje in prispeval informacije o \xc5\xbeivljenju v pode\xc5\xbeelskem predmestju v Rimu. Film je na 30. podelitvi nagrad prejel oskarja za najbolj\xc5\xa1i tujejezi\xc4\x8dni film. Giulietta Masina je na festivalu v Cannesu prejela nagrado za najbolj\xc5\xa1o igralko._NEWLINE_S Pinellijem sta napisala scenarij za film Journey with Anita, za katerega je glavni vlogi namenil Sophii Loren in Gregoryju Pecku. Scenarij naj bi temeljil na resni\xc4\x8dni zgodbi, vrnitvi Fellinija v Rimini z ljubico, da bi se udele\xc5\xbeila o\xc4\x8detovega pogreba. Ker Lorenova ni bila na voljo, so projekt opustili. Petindvajset let pozneje ga je izvedel re\xc5\xbeiser Mario Monicelli. Komedijo iz leta 1981 je naslovil Lovers and Liars, glavni vlogi pa sta odigrala Goldie Hawn in Giancarlo Giannini. Fellini je pomagal Eduardu De Filippu pri scenariju za film Fortunella, kjer je prilagodil glavno vlogo za \xc5\xbeeno Giulietto._NEWLINE_Pojav fenomena Hollywood na Tiberi leta 1958, ko so ameri\xc5\xa1ki studii svoje delo preselili na cenej\xc5\xa1o lokacijo v Rim, je fotoreporterjem omogo\xc4\x8dil veliko posnetkov slavnih oseb na ulici Veneto. \xc5\xa0kandal, ki ga je zakuhala tur\xc5\xa1ka plesalka Haisha Nane z improviziranim striptizom v enem izmed no\xc4\x8dnih klubov, je bil navdih za Fellinijevo domi\xc5\xa1ljijo. Svoj najnovej\xc5\xa1i scenarij Moraldo in the City je zaklju\xc4\x8dil s celono\xc4\x8dno orgijo v pristani\xc5\xa1ki vili. Inspiracijo so mu predstavljale tudi fotografije Anite Ekberg ob vodnjaku Trevi, ki jih je posnel Pierluigi Praturlon._NEWLINE_Sprememba naslova scenarija v La Dolce Vita je prinesla spor med Fellinijem in producentom. Re\xc5\xbeiser je vztraj pri relativno neznanem Mastroianniju, De Laurentiis pa je \xc5\xbeelel vklju\xc4\x8diti Paula Newmana. De Laurentiis je pravice za film predal Angelu Rizzoliju. Snemanje se je pri\xc4\x8delo 16. marca 1959 s prizorom, kjer se je Anita Ekberg povzpela po stopnicah do kupole svetega Petra v posnetku prizori\xc5\xa1\xc4\x8da v studiu Cinecitt\xc3\xa0. Za prizor s Kristusovim kipom, ki ga helikopter ponese \xc4\x8dez Rim do Trga svetega Petra, je Fellini dobil navdih v dejanskem dogodku 1. maja 1956, ki mu je bil pri\xc4\x8da. Snemanje so zaklju\xc4\x8dili 15. avgusta na zapu\xc5\xa1\xc4\x8deni pla\xc5\xbei pri kraju Passo Oscuro s prizorom z napihnjenimi mutiranimi ribami, ki jih je izdelal Piero Gherardi._NEWLINE_Film La Dolce Vita je podrl vse rekorde. Kljub temu da so vstopnice stale 1000 lir, so mno\xc5\xbeice gledalcev ure stale v vrstah, da bi videle nemoralni film, preden bi ga cenzorji prepovedali. Na ekskluzivni projekciji filma v Milanu 5. februarja 1960 je eden izmed ogor\xc4\x8denih gledalcev pljunil na Fellinija, drugi pa so ga zasuli z \xc5\xbealjivkami. Desni konzervativci so v parlamentu obsodili film, medtem ko se je podsekretar Domenico Magri iz vrst kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih demokratov zavzel za strpnost do spornih tem filma. Vatikanski tiskovni organ l\'Osservatore Romano je lobiral za cenzuro filma, medtem ko sta odbor rimskih \xc5\xbeupnijskih duhovnikov in genealo\xc5\xa1ki odbor italijanskega plemstva napadla film. V enem dokumentiranem primeru so jezuiti San Fedeleja napisali kritiko z dobrimi stranmi, kar pa je imelo hude posledice. Na festivalu v Cannesu je film ob Antonionijevem filmu L\'Avventuri osvojil nagrado Palme d\'Or, ki jo je podelil predsednik \xc5\xbeirije, belgijski pisatelj Georges Simenon, s \xc4\x8dimer pa si je prislu\xc5\xbeil neodobravanje obiskovalcev festivala.\n_START_SECTION_\nSanjski filmi (1961-1969)\n_START_PARAGRAPH_\nVeliko odkritje za Fellinija po obdobju italijanskega neorealizma (1950-1959) je bilo delo Carla Junga. Po sre\xc4\x8danju z jungovskim psihoanalitikom dr. Ernstom Bernhardom v za\xc4\x8detku leta 1960 je prebral Jungovo avtobiografijo Memories, Dreams, Reflections iz leta 1963 in za\xc4\x8del eksperimentirati z LSD-jem. Bernhard mu je priporo\xc4\x8dil branje knjige I \xc4\x8cing in zapisovanje sanj. To, kar je do tedaj Fellini pojmoval kot svoje izjemne zaznave, se je sedaj razlagalo kot psihi\xc4\x8dne manifestacije nezavednega. Bernhardov poudarek na globinski psihologiji se je izkazal kot najve\xc4\x8dji vpliv na Fellinijevem zrelem slogu in je predstavljal veliko prelomnico v njegovem ustvarjanju. Posledi\xc4\x8dno so Jungove pionirske ideje o animi in animusu, vlogi arhetipov in kolektivni nezavesti neposredno vplivale na filme, kot so 8\xc2\xbd (1963), Juliet of the Spirits (1965), Fellini Satyricon (1969), Casanova (1976) in City of Women (1980). Drugi, ki so klju\xc4\x8dno vplivali na njegovo delo, so bili Luis Bu\xc3\xb1uel, Charlie Chaplin, Sergej Eisenstein, Buster Keaton, Laurel in Hardy, bratje Marx in Roberto Rossellini._NEWLINE_Po uspehu filma La Dolce Vita je financer Angelo Rizzoli leta 1960 ustanovil neodvisno filmsko podjetje Federiz, kjer naj bi Fellini in vodja produkcije Clemente Fracassi odkrila in razvijala nove talente. Kljub najbolj\xc5\xa1im namenom je zaradi pretirano previdnega poslovanja podjetje kmalu po preklicu Pasolinijevega projekta Accattone (1961) propadlo._NEWLINE_Fellini, ki je bil zaradi filma La Dolce Vita ozna\xc4\x8den za javnega gre\xc5\xa1nika, se je odzval z The Temptations of Doctor Antonio, dela antologije Boccaccio \'70. \xc5\xa0lo je za njegov drugi barvni film, ki je bil hkrati edini projekt, izdan pri Federizu. Film zaznamuje nadrealisti\xc4\x8dna satira, ki je zaznamovala Fellinijeva mlada leta med delom za Marc\'Aurelio. V njem se je namre\xc4\x8d posmehoval liku zdravnika, ki ga je upodobil Peppino De Filippo, ki je sku\xc5\xa1al cenzurirati oglasni list Anite Ekberg, ki se je zavzemala za pitje ve\xc4\x8d mleka._NEWLINE_V pismu kolegu Brunellu Rondiju oktobra 1960 je Fellini predstavil svoje zamisli za film o \xc4\x8dloveku, ki ima ustvarjalno blokado: \xc2\xbbNo, torej \xe2\x80\x93 fant (Pisatelj? Kakr\xc5\xa1enkoli poklicni \xc4\x8dlovek? Gledali\xc5\xa1ki producent?) mora prekiniti obi\xc4\x8dajni ritem svojega \xc5\xbeivljenja za dva tedna zaradi ne preve\xc4\x8d resne bolezni. Vendar gre za alarm: nekaj blokira njegov sistem.\xc2\xab \xc4\x8ceprav scenarij \xc5\xa1e ni bil dokon\xc4\x8dan, prav tako se \xc5\xa1e ni odlo\xc4\x8dil za njegov naslov in poklic glavnega protagonista, je iskal lokacijo za snemanje po vsej Italiji v upanju, da bo vmes razjasnil tudi dileme. Flaiano je predlagal naslov La bella confusione (The Beautiful Confusion). Pod pritiskom producentov ga je Fellini na koncu naslovil 8\xc2\xbd. \xc5\xa0lo je za samoreferen\xc4\x8dni naslov, ki se je nana\xc5\xa1al prete\xc5\xbeno (vendar ne izklju\xc4\x8dno) na \xc5\xa1tevilo filmov, ki jih je do takrat re\xc5\xbeiral._NEWLINE_Spomladi leta 1962 je Fellini podpisal pogodbo s svojim producentom Rizzolijem, dolo\xc4\x8dil datume, pripravil sceno, dolo\xc4\x8dil Mastroiannija, Anouk Aim\xc3\xa9e in Sandro Milo za vodilne vloge in opravil prve preizkusne posnetke v studiu Scalera v Rimu. Najel je kinematografa Giannija Di Venanza, ki je postal ena klju\xc4\x8dnih oseb pri projektu. Glavnega junaka filma je poimenoval Guido Anselmi, vendar se \xc5\xa1e vedno ni mogel odlo\xc4\x8diti, s \xc4\x8dim bi se naj ta lik pre\xc5\xbeivljal. Kriza je vrhunec dosegla aprila, ko je v svoji pisarni v Cinecitti za\xc4\x8del pisati pismo Rizzoliju, v katerem je priznal, da je \'\'izgubil svoj film\'\' in da mora opustiti ta projekt. Prekinil ga je vodja tehnike, ki ga je povabil na praznovanje za\xc4\x8detka snemanja filma 8\xc2\xbd, zato je Fellini pismo zavrgel in se jim pridru\xc5\xbeil. Pozneje je sam napisal: \xc2\xbbNazdravljal sem s sodelavci in se po\xc4\x8dutil osramo\xc4\x8denega ... Bil sem v brezizhodni situaciji. Bil sem re\xc5\xbeiser, ki je \xc5\xbeelel posneti film, ki se ga ni spomnil ve\xc4\x8d. In glej, glej, v tem trenutku se je naenkrat vse postavilo na svoje mesto. Pri\xc5\xa1el sem naravnost v srce filma. Sklenil sem, da bom posnel film o vsem, kar se mi je dogajalo, torej zgodbo o re\xc5\xbeiserju, ki ne ve ve\xc4\x8d, kak\xc5\xa1en film \xc5\xbeeli narediti.\xc2\xab_NEWLINE_S snemanjem so za\xc4\x8deli 9. maja 1962. Deena Boyer, ameri\xc5\xa1ka tiskovna predstavnica re\xc5\xbeiserja v tem \xc4\x8dasu, je bila zaskrbljena zaradi navideznega kaosa in nenehne improvizacije na snemanju, zato je Fellinija prosila za razlago. Odgovoril ji je, da upa, da bo s tem filmom prikazal tri ravni \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega uma: preteklost, sedanjost in pogojno domeno fantazije. Po koncu snemanja 14. oktobra je Nino Rota skomponiral glasbo za film. Film je bil nominiran za 4 oskarje, prejel je dva, in sicer za najbolj\xc5\xa1i tujejezi\xc4\x8dni film in za najbolj\xc5\xa1o kostumografijo v \xc4\x8drno-beli tehniki. Dan pozneje se je v Kaliforniji Fellini sre\xc4\x8dal z Waltom Disneyjem._NEWLINE_Fellinija je vse bolj privla\xc4\x8dila parapsihologija. Leta 1963 se je sre\xc4\x8dal s torinskim \xc4\x8darovnikom Gustavom Rolom. Rol je bil nekdanji bankir, ki ga je vpeljal v svet spiritizma in seans. Leta 1964 je Fellini pod nadzorom svojega psihoanalitika iz \xc4\x8dasa snemanja filma La Strada leta 1954 Emilia Servadia vzel LSD. Dolga leta je ostalo skrito, kaj se je dejansko zgodilo tisto nedeljo popoldne. Leta 1992 pa je sam povedal:_NEWLINE_\xc2\xbbPredmeti in njihove funkcije niso imeli ve\xc4\x8d nobenega pomena. Vse, kar sem zaznal, je bila sama percepcija, pekel obrazov in oseb brez \xc4\x8dustev, lo\xc4\x8den od realnosti mojega nerealnega okolja. Bil sem instrument v virtualnem svetu, ki je nenehno obnavljal svojo lastno nesmiselno podobo v \xc5\xbeivem svetu, ki je obstajal zunaj narave. In ker videz stvari ni bil ve\xc4\x8d kon\xc4\x8den, ampak brezmejen, me je ta rajska zavest osvobodila realnosti, ki je obstajala zunaj mene. Ogenj in vrtnica sta postala eno.\xc2\xab _NEWLINE_Fellinijeve halucinacije so bile prikazane v njegovem prvem barvnem filmu Juliet of the Spirits iz leta 1965. Giulietta Masina je odigrala glavno vlogo gospodinje, ki upravi\xc4\x8deno sumi mo\xc5\xbeevo nezvestobo in podle\xc5\xbee glasom duhov, ki jih sli\xc5\xa1i med seansami na domu. Njena seksualno neza\xc5\xbeelena soseda Suzy (Sandra Milo) jo uvede v svet brezmejnih \xc4\x8dustev, vendar Juliet preganjajo otro\xc5\xa1ki spomini na katoli\xc5\xa1ko krivdo in najstni\xc5\xa1kega prijatelja, ki je storil samomor. Glasbo za kompleksen film, napolnjen s psiholo\xc5\xa1kim simbolizmom, je ustvaril Nino Rota.\n_START_SECTION_\nNostalgija, seksualnost in politika (1970-1980)\n_START_PARAGRAPH_\nDa bi pripomogel k promociji filma Satyricon v ZDA, je Fellini januarja 1970 odletel v Los Angeles, kjer je opravil intervjuja z Dickom Cavettom in Davidom Frostom. Prav tako se je sre\xc4\x8dal s filmskim re\xc5\xbeiserjem Paulom Mazurskim, ki ga je povabil, da je odigral samega sebe v filmu Alex in Wonderland, kjer je glavna vloga pripadla Donaldu Sutherlandu. Februarja je Fellini v Parizu poiskal lokacije za snemanje dokumentarca za kinematografe in televizijo The Clowns, ki je temeljil na njegovih otro\xc5\xa1kih spominih na cirkus in skladni teoriji o klovnih. Saj je dejal: \xc2\xbbKlovn je bil vedno karikatura dobro uveljavljene, urejene, mirne dru\xc5\xbebe. Danes pa je vse za\xc4\x8dasno, neurejeno, groteskno. Kdo se \xc5\xa1e smeji klovnom? Cel svet sedaj igra klovna.\xc2\xab_NEWLINE_Marca 1971 je Fellini pri\xc4\x8del s produkcijo filma Roma, navidezne naklju\xc4\x8dne zbirke epizod re\xc5\xbeiserjevih spominov in vtisov o Rimu. Peter Bondanella je zapisal, da so \xc2\xbbposamezne sekvence sodile skupaj le zaradi dejstva, da so v kon\xc4\x8dni fazi izvirale iz re\xc5\xbeiserjeve rodovitne domi\xc5\xa1ljije.\xc2\xab Uvodni prizor je povezan s filmom Amarcord, najbolj nadrealisti\xc4\x8den del filma pa prikazuje cerkveno modno revijo, kjer se nune in duhovniki z rolerji vozijo mimo okostnjakov._NEWLINE_Med januarjem in junijem 1973 je potekalo snemanje filma Amarcord, ki je pozneje osvojil oskarja. Film delno temelji na Fellinijevem avtobiografskem eseju My Rimini iz leta 1968. V filmu je prikazan mladoletni Titta s prijatelji, ki se borijo s svojimi seksualnimi frustracijami v verski in fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dni provincialni pokrajini v Italiji v tridesetih letih 20. stoletja. Film, ki je postal drugi najbolj uspe\xc5\xa1en Fellinijev film po filmu La Dolce Vita, je produciral Franco Cristaldi. Za Amarcord si je zamislil kro\xc5\xbeno obliko zgodbe, ki se izogne linearnemu pripovedovanju, kakr\xc5\xa1no je bilo prisotno v filmih The Clowns in Roma. Fellinijeva zamisel o razvijanju poeti\xc4\x8dne kinematografije je bila prvi\xc4\x8d opisana v intervjuju iz leta 1965 z novinarko \xc4\x8dasnika The New York Lillian Ross: \xc2\xbbSvoje delo sku\xc5\xa1am osvoboditi omejitev \xe2\x80\x93 zgodba z za\xc4\x8detkom, razvojem in koncem. Moralo bi biti bolj podobno pesmi z metriko in kadenco.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nPoznej\xc5\xa1i filmi in projekti (1981-1990)\n_START_PARAGRAPH_\nV organizaciji njegovega zalo\xc5\xbenika Diogenesa Verlaga so leta 1982 v Parizu, Bruslju in galeriji Pierre Matisse v New Yorku pripravili prve ve\xc4\x8dje razstave 63 Fellinijevih risb. Kot nadarjen karikaturist je ve\xc4\x8dino navdiha za skice na\xc5\xa1el v lastnih sanjah, medtem ko je ve\xc4\x8dina filmov v nastajanju izvirala iz risb likov, kostumov in modelov. Pod naslovom I disegni di Fellini (Fellini\'s Designs) je objavil 350 risb, ki jih je ustvaril s svin\xc4\x8dnikom ali akvarelom._NEWLINE_6. septembra 1985 je Fellini na 42. filmskem festivalu v Benetkah prejel zlatega leva za \xc5\xbeivljenjsko delo. Istega leta je postal prvi neameri\xc4\x8dan, ki je prejel nagrado Filmskega dru\xc5\xa1tva Lincoln Center za filmske dose\xc5\xbeke._NEWLINE_Fellini je bil navdu\xc5\xa1en nad delom The Teachings of Don Juan: A Yaqui Way of Knowledge ameri\xc5\xa1kega avtorja Carlosa Castanede, zato se je spremljal pisatelja na Jukatan, da bi tam ocenil izvedljivost snemanja novega filma. Po prvem sre\xc4\x8danju s Castanedo v Rimu oktobra 1984 je Fellini s Pinellijem pripravil scenarij z naslovom Viaggio a Tulun. Producent Alberto Grimaldi je bil pripravljen kupiti filmske pravice za celotno Castanedovo delo in je zato pla\xc4\x8dal predprodukcijske priprave, ko je Fellini s sodelavci odpotoval iz Rima v Los Angeles in nadalje oktobra 1985 v mehi\xc5\xa1ko d\xc5\xbeunglo. Projekt je propadel, ko je Castaneda nepojasnjeno izginil, zato so Fellinijeve misti\xc4\x8dno-\xc5\xa1amanske zgodbe, ki jih je spisal s Pinellijem, serijsko objavili v \xc4\x8dasniku Corriere della Sera maja 1986. Satiri\xc4\x8dna interpretacija Castanedovega dela Viaggio a Tulun je iz\xc5\xa1la leta 1989 kot grafi\xc4\x8dni roman z umetni\xc5\xa1kimi deli Mila Manare. Leta 1990 je v ZDA iz\xc5\xa1lo kot Trip to Tulum._NEWLINE_Za film Intervista, ki sta ga producirala Ibrahim Moussa in televizija RAI, je Fellini uporabil svoje spomine na dan, ko je prvi\xc4\x8d pri\xc5\xa1el v studio Cinecitt\xc3\xa0 leta 1939 in aktualne posnetke samega sebe pri delu na filmski adaptaciji dela Franza Kafke America. Film o spominih in filmski produkciji je osvojil posebno nagrado ob 40. obletnici filmskega festivala v Cannesu in zlato nagrado na 15. mednarodnem filmskem festivalu v Moskvi. Kasneje istega leta je skupina 30 strokovnjakov iz osemnajstih evropskih dr\xc5\xbeav v Bruslju Fellinija razglasila za najbolj\xc5\xa1ega re\xc5\xbeiserja na svetu, film 8\xc2\xbd pa za najbolj\xc5\xa1i evropski film vseh \xc4\x8dasov._NEWLINE_V za\xc4\x8detku leta 1989 je Fellini za\xc4\x8del s produkcijo filma The Voice of the Moon, ki je temeljil na romanu Ermanna Cavazzonija Il poema dei Lunatici (The Lunatics\' Poem). Majhno mesto so zgradili v Empire Studios na ulici Pontini zunaj Rima. Robert Benigni se je predstavil v glavni vlogi Iva Salvinija, pesnika, ki je nedavno pri\xc5\xa1el iz psihiatri\xc4\x8dne ustanove in je kombinacija likov iz filma La Strada Gelsomina in Pinocchia in italijanskega pesnika Giacoma Leopardija. Snemanje je potekalo kot improvizacija, za grobo vodilo pa je slu\xc5\xbeil scenarij, ki ga je Fellini napisal s Pinellijem. Kljub manj\xc5\xa1emu kriti\xc4\x8dnemu in komercialnemu uspehu v Italiji in toplemu sprejemu s strani francoskih kritikov film ni pritegnil severnoameri\xc5\xa1kih distributerjev._NEWLINE_Leta 1990 je Fellini od Japonskega umetni\xc5\xa1kega zdru\xc5\xbeenja prejel nagrado Praemium Imperiale, ki je enakovredna Nobelovi nagradi za vizualne umetnosti.\n_START_SECTION_\nZadnja leta (1991-1993)\n_START_PARAGRAPH_\nJulija 1991 in aprila 1992 je Fellini tesno sodeloval s kanadskim re\xc5\xbeiserjem Damianom Pettigrewom, s katerim sta posnela \xc2\xbbnajdalj\xc5\xa1e in najbolj podrobne pogovore, ki so bili kdaj posneti na filmu.\xc2\xab Njegov biograf Tullio Kezich jih je opisal kot \xc2\xbbMaestrova duhovna oporoka.\xc2\xab Odlomki iz teh pogovorov so kasneje slu\xc5\xbeili kot podlaga za dokumentarni film Fellini: I\'m a Born Liar iz leta 2002 in knjigo I\'m a Born Liar: A Fellini Lexicon. Ker je vse te\xc5\xbeje nabral dovolj finan\xc4\x8dnih sredstev za ve\xc4\x8dje projekte, je Fellini razvil zbirko televizijskih projektov, katerih naslovi odra\xc5\xbeajo njihove teme: Attore, Napoli, L\'Inferno, L\'opera lirica in L\'America._NEWLINE_Aprila 1993 je Fellini prejel svojega petega oskarja za \xc5\xbeivljenjsko delo za \xc2\xbbfilmske dose\xc5\xbeke, ki so navdu\xc5\xa1ili in zabavali ob\xc4\x8dinstvo po vsem svetu.\xc2\xab\xc2\xa016. junija je bil sprejet v kantonsko bolni\xc5\xa1nico v Z\xc3\xbcrichu zaradi angioplastike femoralne arterije. Kljub temu ga je dva meseca pozneje v Grand Hotelu Rimini zadela kap. Delno paraliziranega so ga najprej namestili v Ferrari za rehabilitacijo, nato pa je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den v polikliniko Umberta I. v Rimu, da bi bil bli\xc5\xbeje \xc5\xbeeni. Tam je do\xc5\xbeivel \xc5\xa1e drugo kap in padel v nepovratno komo.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nFederico Fellini je umrl v Rimu 31. oktobra 1993, star 73 let, zaradi posledic infarkta, ki ga je utrpel nekaj tednov prej. Umrl je le dan po petdeseti obletnici poroke. Spominske slovesnosti, ki je potekala v studiu 5 v Cinecitti, se je udele\xc5\xbeilo 70 000 ljudi. Na \xc5\xbeeljo \xc5\xbeene Giuliette Masine je trobenta\xc4\x8d Mauro Maur na pogrebni slovesnosti odigral skladbo Improvviso dell\'Angelo skladatelja Nina Rote._NEWLINE_Pet mesecev kasneje, 23. marca 1994, je zaradi plju\xc4\x8dnega raka umrla tudi Fellinijeva vdova Giulietta Masina. Skupaj s sinom Pierfedericom sta pokopana v bronastem grobu, ki ga je zasnoval Arnaldo Pomodoro in ki se nahaja blizu glavnega vhoda na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du v Riminiju. V njegovo \xc4\x8dast so po njem poimenovali tudi tamkaj\xc5\xa1nje letali\xc5\xa1\xc4\x8de.\n_START_SECTION_\nVerski nazori\n_START_PARAGRAPH_\nFellini je bil vzgojen v rimokatoli\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini in se je \xc5\xa1tel za katolika. Kot odrasel se je izogibal formalnim aktivnostim v Katoli\xc5\xa1ki cerkvi. Njegovi filmi so vklju\xc4\x8devali katoli\xc5\xa1ke teme. Nekateri so u\xc4\x8denje Cerkve slavili, drugi so bili do dogem kriti\xc4\x8dni in so jih celo sramotili.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dni nazori\n_START_PARAGRAPH_\nFellini je bil ve\xc4\x8dinoma neopredeljen v odnosu do politike, imel pa je splo\xc5\xa1en odpor do avtoritarnih institucij. Bondanella si je to razlagal kot Fellinijevo vero v \xc2\xbbdostojanstvo in celo plemenitost posameznega \xc4\x8dloveka.\xc2\xab V intervjuju leta 1966 je dejal, da se je le vpra\xc5\xa1al, ali dolo\xc4\x8dene ideologije ali politi\xc4\x8dni nazori ogro\xc5\xbeajo zasebno svobodo posameznika. Glede ostalih stvari se v politiko ni poglabljal. \xc5\xa0tevilni znani italijanski igralci so podpirali komuniste, Fellini sam pa ni bil levi\xc4\x8dar, saj se je govorilo, da podpira kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko demokracijo._NEWLINE_Kljub temu je Bondanella poro\xc4\x8dal, da je bila kr\xc5\xa1\xc4\x8danska demokratska stranka preve\xc4\x8d konzervativna in usklajena z Vatikanom, da bi ustrezala Fellinijevim prepri\xc4\x8danjem. Med drugim je Fellini zmeraj nasprotoval gibanjem leta 1968 in se je spoprijateljil z Giuliom Andreottijem._NEWLINE_Razen satire na ra\xc4\x8dun Silvia Berlusconija in filma Ginger and Fred je Fellini le redko javno izra\xc5\xbeal svoja politi\xc4\x8dna stali\xc5\xa1\xc4\x8da in ni nikoli re\xc5\xbeiral politi\xc4\x8dnega filma. V devetdesetih letih je re\xc5\xbeiral dva volilna oglasa, od tega je bil eden za italijansko republikansko stranko. Njegov slogan je bil "Non si interrompe un\'emozione\'\' (Ne prekinjajte \xc4\x8dustev) in je bil usmerjen proti pretirani uporabi oglasov na televiziji. Ta slogan je uporabila tudi Demokrati\xc4\x8dna stranka levice na referendumu leta 1995.'