b'\n_START_ARTICLE_\nJanko Bratina\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nBratina je ljudsko \xc5\xa1olo obiskoval v rojstnem karju, nem\xc5\xa1ko gimnazijo pa v Gorici. Slavistiko je \xc5\xa1tudiral na univerzi v Gradcu, kjer je 1908 tudi doktoriral iz slavistike in filologije. Leta 1909 se je kot bibliotekarski praktikant zaposlil v gori\xc5\xa1ki licejski knji\xc5\xbenici ter isto\xc4\x8dasno pou\xc4\x8deval sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino na gori\xc5\xa1ki gimnaziji in na mo\xc5\xa1kem u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8du. 16. novembra 1916 je bil imenovan za vojnega bibliotekarja v 11. avstro-ogrski armadi, kjer je bil do 3. aprila 1918. Po vojni se je zaposlil v ljubljanski licejski knji\xc5\xbenici._NEWLINE_Bratinova dejavnost je \xc5\xa1la v dve smeri: sprva je pisal prozo, kasneje pa pre\xc5\xa1el na literarno zgodovino. S prozo se je posku\xc5\xa1al \xc5\xbee kot dijak in kasneje na vseu\xc4\x8dili\xc5\xa1\xc4\x8du. Pisal je kratke \xc4\x8drtice, zgodbe in novele, ki so zajemale snov iz doma\xc4\x8dega okolja in \xc5\xa1tudentskega \xc5\xbeivljenja, ter jih objavljal v raznih listih. Edino dalj\xc5\xa1e literarno delo je povest V znamenju miru (Gorica, 1905); pripoved je zgodba va\xc5\xa1kega kolektiva, ki se upre tlaki in krivi\xc4\x8dnim dav\xc5\xa1\xc4\x8dinam v Vipavski dolini okoli leta 1750. Povest pa literarno ni posebno pomembna. Veliko je objavljal kritike, recenzije, furlanske narodne pesmi in drugo narodno blago ter \xc5\xa1tudije o na\xc5\xa1ih starej\xc5\xa1ih bogoslovnih pisateljih. Predvsem pa sta pomembna njegov biografski prispevek Gori\xc5\xa1ko slovensko \xc4\x8dasopisje (\xc4\x8cas, 1915) in razprava Janez Svetokri\xc5\xa1ki in jezuit Segneri (\xc4\x8cas, 1915).'