b'\n_START_ARTICLE_\nStrah pred psi\n_START_PARAGRAPH_\nKinofobija (iz gr\xc5\xa1\xc4\x8dine: \xce\xba\xcf\x8d\xcf\x89\xce\xbd/k\xc3\xbd\xc5\x8dn "pes" in \xcf\x86\xcf\x8c\xce\xb2\xce\xbf\xcf\x82/ph\xc3\xb3bos "strah") je abnormalen strah pred psi. Spada med specifi\xc4\x8dne fobije, ki so med najbolj pogostimi anksioznimi motnjami. Specifi\xc4\x8dna fobija je intenziven strah, ki vpliva na na\xc5\xa1e vsakdanje \xc5\xbeivljenje. Poznamo 5 podtipov specifi\xc4\x8dnih fobij: strah pred \xc5\xbeivalmi (npr. kinofobija), pred razli\xc4\x8dnimi situacijami, pred naravnimi - okoljskimi pojavi, pred krvjo/injekcijo/po\xc5\xa1kodbami ter druge. Poslab\xc5\xa1ani simptomi fobij (tudi pri otrocih) povzro\xc4\x8dajo te\xc5\xbeave z zadovoljstvom v \xc5\xbeivljenju in socialnimi spretnostmi, specifi\xc4\x8dne fobije pa trajajo neverjetno dolgo, \xc4\x8de jih ne zdravimo, lahko tudi ve\xc4\x8d kot 20 let.\n_START_SECTION_\nMerjenje in ugotavljanje kinofobije\n_START_PARAGRAPH_\nStopnja kinofobije se lahko ocenjuje preko ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih vpra\xc5\xa1alnikov, obstaja pa jih malo, ki bi neposredno merili prav strah pred psi. Eden redkih takih je vpra\xc5\xa1alnik za merjenje kinofobije (ang. Dog Phobia Questionnaire [DPQ]), ki sta ga sestavila Hong in Zinbarg leta 1999. Izkazal se je za uporabnega in veljavnega, in \xc4\x8deprav je relativno star, je \xc5\xa1e danes v uporabi. Povzetek raziskave o veljavnosti tega vpra\xc5\xa1alnika si lahko preberete tukaj.\n_START_SECTION_\nZdravljenje in vrste zdravljenja\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj\xc5\xa1o dokazano u\xc4\x8dinkovitost v zdravljenju specifi\xc4\x8dnih fobij imata vedenjsko in vedenjsko kognitivno zdravljenje. Take tehnike obi\xc4\x8dajno pripeljejo do zadovoljivih rezultatov pri osebah, starih 7 let ali ve\xc4\x8d. Pomembno pa je tudi zdravljenje majhnih otrok, saj se fobija obi\xc4\x8dajno pojavi zgodaj in jo je potrebno \xc4\x8dim prej odpraviti._NEWLINE_Otroci se najla\xc5\xbeje u\xc4\x8dijo s posnemanjem nekega vzornika ali pa na podlagi nagrajevanja. Obstaja torej vrsta zdravljenja, pri kateri se oseba ali otrok u\xc4\x8di s posnemanjem. Poteka tako, da oseba, ki se psov boji, opazuje nekoga drugega (t. i. modela), ki s psom uspe\xc5\xa1no komunicira. Model osebo s strahom pred psi vodi skozi terapijo, postopoma pa se oseba nau\xc4\x8di manj boje\xc4\x8dega odziva in pridobi na samozavesti ob prisotnosti psov._NEWLINE_Druga vrsta terapije, najpogosteje uporabljena tehnika za zdravljenje kinofobije pri otrocih, temelji na u\xc4\x8denju z nagrajevanjem. Pri tej vrsti terapije terapevti pacientom \xc4\x8destitajo za majne dose\xc5\xbeke, jih nagradijo \xc4\x8de se pribli\xc5\xbeajo psu, jih obve\xc5\xa1\xc4\x8dajo o napredku, tako pa postopno strah uga\xc5\xa1a dokler povsem ne izgine.\n_START_SECTION_\nZdravljenje majhnih otrok\n_START_PARAGRAPH_\nZa zdravljenje kinofobije pri otrocih so najbolj\xc5\xa1e vedenjske terapije, ki temeljijo na nagrajevanju in u\xc4\x8denju s posnemanjem. \xc4\x8ceprav je med specifi\xc4\x8dnimi fobijami kinofobija med bolj pogostimi, saj se s psi v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju pogosto sre\xc4\x8dujemo, je narejeno le malo raziskav o zdravljenju manj\xc5\xa1ih otrok._NEWLINE_Davis, May, Matson in Rudy so leta 2013 raziskovali, kako se pri otrocih obnese vedenjska terapija, oz. hoteli podati empiri\xc4\x8dno podlago za te vrste terapij pri zdravljenju kinofobije, in sicer na dveh primerih dveh otrok, starih 4 (de\xc4\x8dek) in 5 (deklica) let. Oba otroka sta prihajala iz srednjega ekonomskega razreda in oba sta imela slabo izku\xc5\xa1njo s psi; de\xc4\x8dek je bil napaden s strani ve\xc4\x8djega psa, deklico pa je ve\xc4\x8dkrat preganjal manj\xc5\xa1i pes, poleg tega pa je njeno mamo eden ugriznil. Terapije so potekale na kliniki, pred za\xc4\x8detkom zdravljenja pa so star\xc5\xa1i otrok izpolnili dva vpra\xc5\xa1alnika: vpra\xc5\xa1alnik o anksioznih motnjah za star\xc5\xa1e (ang. Anxiety Disorders Interview Schedule: Parent Schedule ADIS-IV:P, Albano in Silverman, 1996) in \xc4\x8deklisto otrokovega vedenja (ang. Child Behavior Checklist CBCL, Alchenbach, 1991). Star\xc5\xa1i so jih izpolnili pred za\xc4\x8detkom, med, takoj po in 7 mesecev po zdravljenju. Na podlagi rezultatov na teh vpra\xc5\xa1alnikih je bila otrokoma diagnosticirana kinofobija in vsakemu posebej sestavljen individualni na\xc4\x8drt zdravljenja. Po 10 do 13 terapijah s spodbujanjem in nagrajevanjem z neposredno izpostavljenostjo psom so se pokazali zadovoljivi rezultati. Podatki o napredku pribli\xc5\xbeno na sredini postopka zdravljenja niso pokazali zmanj\xc5\xa1anja strahu, po koncu zdravljenja pa sta se oba otroka znebila pretiranega strahu in tudi po sedmih mesecih obdr\xc5\xbeala ne\xc5\xa1kodljivo raven fobije, kar je pokazalo na uspe\xc5\xa1nost zdravljenja. Ti rezultati dokazujejo, da so vedenjske tehnike efektivne in tudi poceni oblike zdravljenja specifi\xc4\x8dnih fobij majhnih otrok._NEWLINE_Tudi raziskava E. Glasscocka in E. MacLeana, Jr. (1990) je ugotavljala, \xc4\x8de se bo dolo\xc4\x8dena tehnika zdravljenja obnesla pri zdravljenju kinofobije in posledi\xc4\x8dno strahu pred igro zunaj hi\xc5\xa1e pri majhni deklici, le da so za zdravljenje uporabili kombinacijo tehnike vedno ve\xc4\x8dje postopne izpostavljenosti psom, u\xc4\x8denja s posnemanjem in dru\xc5\xbeinskega svetovanja. Raziskava je bila izvedena na 6-letni deklici iz srednjega ekonomskega razreda, ki je \xc5\xbeivela skupaj s star\xc5\xa1i in tremi starej\xc5\xa1imi sorojenci. Deklico je napadel sosedov pes, utrpela pa je tudi fizi\xc4\x8dne po\xc5\xa1kodbe, zato se je deklica bala tako psov, kot igranja zunaj hi\xc5\xa1e, kjer se je po\xc4\x8dutila ogro\xc5\xbeeno. Glede na \xc4\x8das njene igre znotraj hi\xc5\xa1e so oblikovali listo vedenjskih korakov na poti do zdravljenja in merili, koliko \xc4\x8dasa je zdr\xc5\xbeala na vsakem obmo\xc4\x8dju, opraviti pa je morala vedno te\xc5\xbeje vaje z razli\xc4\x8dnimi psi. Terapevt je bil ves \xc4\x8das prisoten, deklico je spodbujal, vodil in ji dajal nagrade, tako kot tudi njeni dru\xc5\xbeinski \xc4\x8dlani, ki so se za to pred za\xc4\x8detkom zdravljenja usposobili. Rezultati so pokazali, da se je deklica vedno ve\xc4\x8d \xc4\x8dasa uspela zadr\xc5\xbeati zunaj hi\xc5\xa1e in se na koncu samostojno igrala zunaj, tudi z dru\xc5\xbeinskim psom ter ni ve\xc4\x8d ob\xc4\x8dutila strahu do drugih psov, torej je bila terapija uspe\xc5\xa1na, kar ponovno potrjuje uspe\xc5\xa1nost vedenjskih terapij pri zdravljenju kinofobije pri otrocih.'