b'\n_START_ARTICLE_\nNaseljivi planet\n_START_PARAGRAPH_\nNaselj\xc3\xadvi plan\xc3\xa9t je planet ali naravni satelit (redkeje tudi asteroid), ki je zmo\xc5\xbeen razviti in ohranjati \xc5\xbeivljenje. _NEWLINE_Ker je obstoj nezemeljskega \xc5\xbeivljenja trenutno negotov, je raziskovanje naseljivih planetov v glavnem ekstrapolacija razmer na Zemlji in zna\xc4\x8dilnosti Sonca in celotnega Oson\xc4\x8dja, ki govorijo v prid razvitju \xc5\xbeivljenja. \xc5\xa0e posebej so pomembni faktorji, ki so ohranili zapletene, mnogoceli\xc4\x8dne organizme in ne le preprosta, enoceli\xc4\x8dna \xc5\xbeiva bitja, mikroorganizme. Raziskovanje in teorija v tej smeri je del planetologije in razvijajo\xc4\x8de astrobiologije._NEWLINE_Absolutni pogoj za \xc5\xbeivljenje je vir energije in predstava o naseljivem planetu pomeni, da mora biti izpoljnjenih ve\xc4\x8d geofizikalnih, geokemijskih in astrofizikalnih kriterijev preden bo lahko astronomsko telo vzdr\xc5\xbeevalo \xc5\xbeivljenje. V svojem astrobiolo\xc5\xa1kem smerokazu je NASA definirala osnovne naseljivostne kriterije kot \xc2\xbb\xc5\xa1iroka obmo\xc4\x8dja teko\xc4\x8de vode, pogoje naklonjene sestavljanju zapletenih organskih molekul in energijske vire za oskrbovanje presnove.\xc2\xab_NEWLINE_Zamisel, da so lahko drugi planeti od Zemlje naseljeni, je starodavna. Zgodovinsko so jo obravnavale filozofija in fizikalne naravoslovne znanosti. V poznem 20. stoletju je bil dose\xc5\xbeen velik napredek. Opazovanja in raziskovanja s samodejnimi vesoljskimi plovili drugih planetov in naravnih satelitov znotraj Oson\xc4\x8dja so priskrbela to\xc4\x8dne informacije o opredeljevanju kriterijev naseljivosti in omogo\xc4\x8dila zanesljivo geofizikalno primerjavo med Zemljo in drugimi telesi. Odkritja zunajoson\xc4\x8dnih planetov v zgodnjih 1990-tih so dala nove informacije za raziskovanje mo\xc5\xbenega nezemeljskega \xc5\xbeivljenja. Potrdila so dejstvo, da Sonce s planeti ni edinstveno med zvezdami, in raz\xc5\xa1irila raziskovanja naseljivosti zunaj Oson\xc4\x8dja.\n_START_SECTION_\nPrimerni zvezdni sistemi\n_START_PARAGRAPH_\nRazumevanje naseljivosti planetov se za\xc4\x8dne pri zvezdah. \xc4\x8ceprav so lahko telesa, ki so podobna Zemlji, plodna, je prav tako pomemno da je njihov ve\xc4\x8dji sistem sprejemljiv za \xc5\xbeivljenje. Pod pokroviteljstvom Setijevega Projekta Phoenix sta Turnbullova in Tarterjeva leta 2002 razvili HabCat, katalog bli\xc5\xbenjih naseljivih zvezdnih sistemov. Katalog je nastal s presejanjem skoraj 120.000 zvezd ve\xc4\x8djega Kataloga Hipparcosa v izlu\xc5\xa1\xc4\x8deno skupino 17.000 mo\xc5\xbeno naseljivih zvezdnih sistemov (\xc2\xbbHabStars\xc2\xab). Izbirni kriterij za katalog omogo\xc4\x8da dobro izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za razumevanje astrofizikalnih faktorjev, ki so potrebni za naseljive planete.\n_START_SECTION_\nZna\xc4\x8dilnosti planetov\n_START_PARAGRAPH_\nGlavna podmena o naseljivih plnetih je, da so zemeljski. Tak\xc5\xa1ni planeti, v grobem velikosti Zemljine mase, so prvenstveno zgrajeni iz silikatnih skal in nimajo plinskih zunanjih slojev vodika in helija, ki jih najdemo na plinskih velikanih. Mo\xc5\xbenost, da se lahko \xc5\xbeivljenje razvije v obla\xc4\x8dnih vrhovih plinskih velikanov, \xc5\xa1e ni popolnoma izklju\xc4\x8dena, \xc4\x8deprav velja, da nimajo trdega povr\xc5\xa1ja in je njihova gravitacija ogromna. Naravni sateliti velikanskih planetov, pa ostajajo odli\xc4\x8dni kandidati za gostovanje \xc5\xbeivljenja._NEWLINE_Pri analizi katera okolja so verjetno primerna za \xc5\xbeivljenja se po navadi lo\xc4\x8duje med preprostimi, enoceli\xc4\x8dni organizmi kot so bakterije in arheje, in kompleksnimi mnogoceli\xc4\x8darji (\xc5\xbeivali). Enoceli\xc4\x8dnost je nujno pred mnogoceli\xc4\x8dnostjo v vsakem domnevnem drevesu \xc5\xbeivljenja, in kadar se razvijejo enoceli\xc4\x8dni organizmi, ni zagotovila, da bo to vodilo do ve\xc4\x8dje kompleksnosti. Zna\xc4\x8dilnosti planetov, ki so navedene spodaj, se smatrajo za odlo\xc4\x8dilne za \xc5\xbeivljenje v splo\xc5\xa1nem, v vsakem primeru pa je treba upo\xc5\xa1tevati ve\xc4\x8dje ovire naseljivosti za mnogoceli\xc4\x8dne organizme kot so rastline in \xc5\xbeivali glede na enoceli\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje.\n_START_SECTION_\nMasa\n_START_PARAGRAPH_\nPlaneti z malo maso so slabi kandidati za \xc5\xbeivljenje iz dveh razlogov. Njihova manj\xc5\xa1a gravitacija te\xc5\xbeje zadr\xc5\xbeuje atmosfero, \xc4\x8deprav imajo lahko celotna magnetna polja velik vpliv na zadr\xc5\xbeanje atmosfere. Sestavne molekule bodo prej dosegle ube\xc5\xbene hitrosti in bodo izgubljene v vesoljski prostor pri sunkih solarnega vetra ali pri me\xc5\xa1anju zaradi trkov. Planeti brez debele atmosfere nimajo snovi, ki je potrebna za prvobitno biokemijo, imajo nizko toplotno izolacijo in skozi svoja povr\xc5\xa1ja slabo prevajajo toploto. Mars je s svojo tanko atmosfero hladnej\xc5\xa1i od Zemlje, \xc4\x8de bi bila na enaki oddaljenosti. Tak\xc5\xa1ni planeti manj varujejo pred visokofrekven\xc4\x8dnim sevanjem in meteoroidi. Kjer je atmosfera manj od 0,006 Zemljinega ozra\xc4\x8dja, voda ne more obstajati v kapljevinasti fazi, saj je atmosferski tlak premajhen - 4,56 mmHg (608 Pa). Temperaturni obseg, v katerem je voda kapljevinasta, je v splo\xc5\xa1nem manj\xc5\xa1i pri ni\xc5\xbejih tlakih._NEWLINE_Kot drugo imajo manj\xc5\xa1i planeti manj\xc5\xa1e premere in zaradi tega vi\xc5\xa1ja razmerja med povr\xc5\xa1jem in prostornino kot njihovi ve\xc4\x8dji sorodniki. Tak\xc5\xa1na telesa hitro izgubljajo energijo, ki ostaja od njihovega nastanka in postanejo geolo\xc5\xa1ko mrtvi, brez ognjenikov, potresov in tektonske dejavnosti, ki zalagajo povr\xc5\xa1je z vzdr\xc5\xbeevalno snovjo in atmosfero s temperaturnimi du\xc5\xa1ili kot je ogljikov dioksid. Obstoj plimskih sil iz bli\xc5\xbenjih teles kot so naravni sateliti lahko pretvori vrtilno energijo v ve\xc4\x8djo koli\xc4\x8dino notranje toplote, ki je verjetno pomemben faktor pri notranjem segrevanju naravnih satelitov na\xc5\xa1ega Oson\xc4\x8dja, kot je na primer Io. Tektonika plo\xc5\xa1\xc4\x8d je \xc5\xa1e posebej pomembna, vsaj na Zemlji, ne le da predeluje za recikla\xc5\xbeo pomebne kemi\xc4\x8dne spojine in minerale, ampak tudi pospe\xc5\xa1uje biolo\xc5\xa1ko raznolikost preko tvorjenja celin in pove\xc4\x8dano okolijsko kompleksnost, ter pomaga koncekcijske celice, potrebne za povzro\xc4\x8danje Zemljine magnetnega polja._NEWLINE_\xc2\xbbMala masa\xc2\xab\xc2\xa0je deloma relativna oznaka; Zemlja velja za planet z malo maso glede na plinske velikane Oson\xc4\x8dja, vendar je najve\xc4\x8dja, po premeru in masi, in najgostej\xc5\xa1a od vseh zemeljskih teles. je dovolj velika, da ohranja ozra\xc4\x8dje prek lastne gravitacije in dovolj velika, da njeno staljeno jedro ostaja toplotni stroj in poganja raznoliko geologijo povr\xc5\xa1ja. Razpad radioaktivnih elementov znotraj planetovega jedra je druga pomembna komponenta segrevanja planeta. Mars je na drugi strani skoraj (ali morda v celoti) geolo\xc5\xa1ko mrtev planet, in je iizgubil velik del svoje atmosfere. Spodnja meja za mase bi tako bila nekje med masami Marsa in Zemlje ali Venere. Za grobo lo\xc4\x8dnico mase naseljivih planetov so predlagali 0,3 Zemljine mase. Raziskava iz leta 2008 Harvard-Smithsonovega sredi\xc5\xa1\xc4\x8da za astrofiziko nakazuje, da je lo\xc4\x8dnica lahko tudi vi\xc5\xa1ja. Morda je Zemlja na spodnji meji naseljivosti, saj \xc4\x8de bi bila \xc5\xa1e manj\xc5\xa1a, tektonika plo\xc5\xa1\xc4\x8da ne bi bila mogo\xc4\x8da. Venere, ki ima 0,85 Zemljine mase, ne ka\xc5\xbee znakov tektonske dejavnosti. Na drugi strani superzemlje, zemeljski planeti z ve\xc4\x8djo maso od Zemljine, bi imeli vi\xc5\xa1je stopnje tektonike plo\xc5\xa1\xc4\x8d in bi bili tako trdno zasidrani v obsegu naseljivosti. Izjemni pogoji nudijo izjemne primere: Jupitrov naravni satelit Io (manj\xc5\xa1i od zemeljskih planetov) je ognjeni\xc5\xa1ko dinami\xc4\x8den zaradi gravitacijskih pretresov, ki jih povzro\xc4\x8da njegov tir. Sosednja Evropa ima pod zmrznjeno plastjo teko\xc4\x8di ocean zaradi vira energije, ki nastaja pri kro\xc5\xbeenju okrog Jupitra. Saturnnov naravni satelit Titan ima mo\xc5\xbenost ohranjanja \xc5\xbeivljenja, ker ohranja debelo atmosfero in na njegovem povr\xc5\xa1ju lahko v kapljevinastem metanu potekajo biokemi\xc4\x8dne reakcije. Ti sateliti so izjeme, dokazujejo pa da masa kot kriterij naseljivosti ne more biti odlo\xc4\x8dilen._NEWLINE_Ve\xc4\x8dji planet bo imel ve\xc4\x8dje \xc5\xbeelezno jedro. To bi dovoljevalo da bi magnetno polje \xc5\xa1\xc4\x8ditilo pred zvezdnim vetrom, ki bi druga\xc4\x8de trgal planetovo atmosfero in obstreljeval \xc5\xbeiva bitja z ioniziranimi delci. Masa ni edini kriterij za tvorbo magnetnega polja - saj se mora planet vrteti dovolj hitro, da znotraj jedra nastopi pojav dinama, je pa zelo pomembna komponenta procesa.\n_START_SECTION_\nZemljina Luna\n_START_PARAGRAPH_\nZemljina Luna igra odlo\xc4\x8dilno vlogo pri bla\xc5\xbeenju Zemljinega podnebja s stabilizacijo njenega nagiba vrtilne osi. Kaoti\xc4\x8dni nagib bi slabo vplival na naseljivost. Satelit, velikosti Lune, ni samo v pomo\xc4\x8d, ampak je pogoj za stabilizacijo nagiba. Ta mo\xc5\xbenost ostaja sporna. \xc4\x8ce Lune ne bi bilo, bi bila vrtilna koli\xc4\x8dina Zemlje manj\xc5\xa1a, in bi se kaoti\xc4\x8dno obmo\xc4\x8dje raztezalo od 0 pa vse do 85\xc2\xb0.\n_START_SECTION_\nGeokemija\n_START_PARAGRAPH_\nV splo\xc5\xa1nem se domneva, da bo nezemeljsko \xc5\xbeivljenje, ki bi morda obstajalo, temeljilo na enakih kemijskih osnovah kot na Zemlji, ker so \xc5\xa1tirje elementi najbolj potrebni za \xc5\xbeivljenje, ogljik, vodik, kisik in du\xc5\xa1ik, tudi najbolj raz\xc5\xa1irjeni kemi\xc4\x8dno reaktivni elementi v Vesolju. Res so na\xc5\xa1li preproste biogenske sestavine, kot so aminokisline, v meteoritih in medzvezdnem prostoru. Ti \xc5\xa1tirje elementi skupaj sestavljajo ve\xc4\x8d kot 96\xc2\xa0% Zemljine skupne biomase. Ogljik ima zmo\xc5\xbenost brez primere vezave in tvorjenja masivne mno\xc5\xbeice zamotanih in raznolikih struktur, zaradi \xc4\x8desar je idealni gradnik za zapletene mehanizme, ki oblikujejo \xc5\xbeive celice. Vodik in kisik v vodi tvorita topilo, v katerem se odvijajo biolo\xc5\xa1ki procesi in v katerem so se pojavile prve reakcije, ki so privedle do pojave \xc5\xbeivljenja. Energija, ki se sprosti pri oblikovanju mo\xc4\x8dnih kovalentnih vezi med ogljikom in kisikom, razpolo\xc5\xbeljivih z oksidacijo organskih sestavin, je gorivo za vse kompleksne organizme. Skupja ti \xc5\xa1tirje elementi tvorijo aminokisline, ki so po vrsti gradniki proteinov, snovi \xc5\xbeivega tkiva. Poleg tega niti \xc5\xbeveplo, potrebno za izgradnjo proteinov, niti fosfor, potreben za tvorjenje DNK in RNK ter adenozin fosfatov, nujnih za presnovo, nista redka._NEWLINE_Relativna mno\xc5\xbeina v vesoljskem prostoru vedno ne odslikava razlo\xc4\x8devalne mno\xc5\xbeine med planeti. Od \xc5\xa1tirih \xc5\xbeivljenjskih elementov je v zemeljski skorji na primer dovolj le kisika. To je mo\xc4\x8d deloma pojasniti z dejstvom, da je ve\xc4\x8d teh elementov, kot sta vodik in du\xc5\xa1ik, skupaj z njunimi najpreprostej\xc5\xa1imi in najbolj raz\xc5\xa1irjenimi spojinami, kot so ogljikov dioksid, ogljikov monoksid, metan, amonijak in voda, pri vi\xc5\xa1jih temperaturah v plinasten stanju. V obmo\xc4\x8djih blizu Sonca te hitro izparljive spojine verjetno niso imele velikega vpliva na geolo\xc5\xa1ko oblikovanje planetov. Kot pline so jih zadr\xc5\xbeale na novo nastale skorje, ve\xc4\x8dinoma sestavljene iz skalnatih, nehlapljive spojine kot je silicijev dioksid (spojina silicija in kisika, na ra\xc4\x8dun relativno velike koli\xc4\x8dine kisika). Razplinjenje izparljivih spojin prek prvih ognjenikov je verjetno pripomoglo pri oblikovanju planetnih atmosfer. Miller-Ureyjevi poskusi leta 1953 na Univerzi v Chicagu so pokazali da se lahko aminokisline v prvobitni atmosferi z uporabo energije tvorijo s sintezo preprostih spojin._NEWLINE_Vendar ognjeni\xc5\xa1ko razplinjenje morda ni pripomoglo h koli\xc4\x8dini vode v Zemljinih oceanih. Velika ve\xc4\x8dina vode in prav verjetno ogljika, potrebne za \xc5\xbeivljenje, je morala priti iz zunanjega dela Oson\xc4\x8dja, stran od Son\xc4\x8deve toplote, kjer je lahko obstala v trdnem stanju. Kometi so lahko s trki z Zemljo v zgodnjem obdobju nastajanja Oson\xc4\x8dja na Zemljo odlo\xc5\xbeili velike koli\xc4\x8dine vode in druge izparljive spojine, ki jih zahteva \xc5\xbeivljenje (vklju\xc4\x8dno z aminokislinami), ter tako zagotovili zagon evolucije \xc5\xbeivljenja._NEWLINE_Tako je utemeljeno domnevati da, \xc4\x8deprav so morali biti \xc5\xa1tirje \xc2\xbb\xc5\xbeivljenjski elementi\xc2\xab\xc2\xa0na razpolago drugod, naseljivi sistemi zahtevajo tudi dovod dolgoro\xc4\x8dno kro\xc5\xbee\xc4\x8dih teles za oskrbo notranjih planetov. Brez kometov morda \xc5\xbeivljenje, kot ga poznamo, ne bi obstajalo na Zemlji.\n_START_SECTION_\nAlternativni zvezdni sistemi\n_START_PARAGRAPH_\nPri dolo\xc4\x8devanju mo\xc5\xbenosti nezemeljskega \xc5\xbeivljenja so se astronomi dolgo \xc4\x8dasa ukvarjali z zvezdami kot je na\xc5\xa1e Sonce. Za\xc4\x8deli pa so raziskovati mo\xc5\xbenost nastanka \xc5\xbeivljenja v sistemih, ki niso podobna Son\xc4\x8devemu.\n_START_SECTION_\nDvozvezdja\n_START_PARAGRAPH_\nPo navadi je privzeto da 50\xc2\xa0% ali ve\xc4\x8d zvezdnih sistemov predstavljajo dvozvezdja. To je na eni strani posledica dejstva da so masivne in svetle zvezde velikokrat v dvozvezdjih, in jih je najla\xc5\xbeje opazovati in katalogizirati. Natan\xc4\x8dnej\xc5\xa1a analiza je nakazala da so obi\xc4\x8dajnej\xc5\xa1e, \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1e zvezde po navadi enojne in da je do 2/3 zvezdnih sistemov tako enojnih._NEWLINE_Razmik med zvezdama v dvozvezdjih je od manj kot 1 astronomska enota do nekaj 100 a.e. \xc4\x8ce so razmiki ve\xc4\x8dji, bo vpliv gravitacije zvezd na kro\xc5\xbeenje planetov okrog sicer ustreznih zvezd zanemarljiv in mo\xc5\xbenost naseljivosti ne bo prekinjena, \xc4\x8de tir nima velike izsrednosti (glej na primer domnevo o Nemezi). Pri precej manj\xc5\xa1i razmikih je tir lahko stabilen. \xc4\x8ce je razdalja planeta do osrednje zvezde ve\xc4\x8dja od pribli\xc5\xbeno 1/5 razdalje od najbli\xc5\xbeje to\xc4\x8dke do druge zvezde, stabilnost tira ni zagotovljena. Dolgo ni bilo znano ali lahko planeti sploh nastanejo v dvozvezdjih, kjer gravitacijske sile lahko motijo njihov nastanek. Teoreti\xc4\x8dno delo Bossa, astrofizika s Carnegieove ustanove, je pokazalo da lahko plinski velikani nastanejo okrog zvezd v dvozvezdjih, podobno kot v enojnih sistemih._NEWLINE_Raziskava \xce\xb1 Kentavra, najbli\xc5\xbejega zvezdnega sistema glede na Sonce, je pokazala, da dvozvezdja ni treba izklju\xc4\x8devati pri iskanju naseljivih planetov. Najmanj\xc5\xa1i odmik Kentavra A in B je 11 a.e. (srednji odmik 23 a.e.), in obe imata verjetno stabilno naseljivo obmo\xc4\x8dje. Prou\xc4\x8devanje dolgo\xc4\x8dasovne tirne stabilnosti simuliranih planetov ka\xc5\xbee da so tiri stabilni za planete, oddaljene do 3 a.e. od posamezne zvezde, oziroma da se glavna polos ne spreminja ve\xc4\x8d kot 5\xc2\xa0%. NO za Kentavra A je previdno ocenjeno od 1,2 do 1,3 a.e in za Kentavra B od 0,73 do 0,74 a.e., kar je trdno v mejah v obeh primerih.\n_START_SECTION_\nAlternativna biokemija\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav ve\xc4\x8dina raziskovanj nezemeljskega \xc5\xbeivljenja privzema da morajo imeti napredne oblike \xc5\xbeivljenja podobne zahteve kot \xc5\xbeivljenje na Zemlji, pa domneva o alternativni biokemiji predlaga mo\xc5\xbenost \xc5\xbeivljenjskih oblik, ki so se razvile na podlagi razli\xc4\x8dnih presnovnih mehanizmov. Morda lahko drugi elementi od tistih, potrebnih na Zemlji, zagotovijo biokemijsko osnovo za druge oblike \xc5\xbeivljenja. Zamisel o biokemijskih ciklih, ki ne temeljijo na ogljiku in ne vsebujejo vode, je ve\xc4\x8dinoma raziskovala fantastika. V delu Nastanek tujega \xc5\xbeivljenja (Evolving the Alien) sta biolog Cohen in matematik Stewart pobijala da je astrobiologija, ki temelji na domnevi redke Zemlje, omejevalna in brez domi\xc5\xa1ljije. Planeti podobni Zemlji po njima niso tako redki in zapleteno \xc5\xbeivljenje, ki ne temelji na ogljiku, se lahko verjetno razvije v drugih okoljih.\n_START_SECTION_\n\xc2\xbbPravi Jupitri\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xbbPravi Jupitri\xc2\xab\xc2\xa0so plinski velikani, kot Jupiter v Oson\xc4\x8dju, ki kro\xc5\xbeijo okrog svojih zvezd dovolj dale\xc4\x8d stran od NO, da jih ne zmotijo, vendar dovolj blizu, da \xc2\xbbza\xc5\xa1\xc4\x8ditijo\xc2\xab\xc2\xa0zemeljske planete z manj\xc5\xa1imi tiri na dva odlo\xc4\x8dilna na\xc4\x8dina. Kot prvo pomagajo stabilizirati tire in s tem podnebja notranjih planetov. Zaradi njih je notranji del zvezdnih sistemov relativno brez kometov in asteroidov, ki lahko povzro\xc4\x8dajo pogubne trke. Jupiter kro\xc5\xbei okrog Sonca na pribli\xc5\xbeno petkratni razdalji Zemlje od Sonca. To je groba ocebna razdalje, ki jo lahko pri\xc4\x8dakujemo drugod za prave Jupitre. Jupitrova vloga \xc2\xbbvaruha\xc2\xab\xc2\xa0se je dramati\xc4\x8dno pokazala leta 1994, ko je v velikana tr\xc4\x8dil komet Shoemaker-Levy 9. \xc4\x8ce Jupitrova gravitacija ne bi zajela kometa, bi verjetno vstopil v notranji del Oson\xc4\x8dja._NEWLINE_V zgodnjem obdobju Oson\xc4\x8dja je bil Jupiter pomemben \xc5\xa1e zaradi ene stvari. Pove\xc4\x8dal je izsrednost tira glavnega asteroidnega pasu in mnogim telesom omogo\xc4\x8dil, da so pre\xc4\x8dkali Zemljin tir in oskrbeli planet s pomembnimi hlapljivimi snovmi. Preden je Zemlja dosegla polovico sedanje mase, so ledena telesa iz Jupitrovega in Saturnovega obmo\xc4\x8dja ter majhna telesa iz prvotnega asteroidnega pasu zaradi gravitacijskega razpr\xc5\xa1evanja Jupitra in v manj\xc5\xa1i meri Saturna na Zemljo prina\xc5\xa1ala vodo. \xc4\x8ceprav plinski velikani sedaj varujejo notranji del, so neko\xc4\x8d oskrbovali planete s snovmi, pomembnimi za naseljivost._NEWLINE_Telesa velikosti Jupitra, ki kro\xc5\xbeijo preblizu NO in ne v njem (na primer planet b (2,6 mJ) v sistemu Son\xc4\x8devega dvoj\xc4\x8dka 47 Velikega Medveda), ali je izsrednost njihovega tira velika, da pre\xc4\x8dkajo NO (na primer planet Bb (1,7 mJ) v trozvezdju z dvema Son\xc4\x8devima dvoj\xc4\x8dkoma in rde\xc4\x8do pritlikavko 16 Laboda), zelo ote\xc5\xbeujejo nastanek planetov podobnih Zemlji.\n_START_SECTION_\nVpliv \xc5\xbeivljenja samega na naseljivost\n_START_PARAGRAPH_\nDodatni faktor k nastanku \xc5\xbeivljenja je tudi predstava, da \xc5\xbeivljenje samo, ko nastane, upravi\xc4\x8deno postane faktor naseljivosti. Pomembni primer z Zemlje je tvorba kisika s pomo\xc4\x8djo modrozelenih bakterij in s\xc4\x8dasoma fotosinteti\xc4\x8dnih rastlin, kar je vodilo do temeljite spremembe v sestavu Zemljine atmosfere. Ta kisik je bil klju\xc4\x8dnega pomena pri dihanju kasnej\xc5\xa1ih \xc5\xbeivalskih vrst._NEWLINE_Ta medsebojni vpliv med \xc5\xbeivljenjem in kasnej\xc5\xa1o naseljivostjo so raziskovali na ve\xc4\x8d na\xc4\x8dinov. Domneva Gaje, razred znanstvenih modelov geo-biosfere, ki jo je leta 1975 razvil sir Lovelock, privzema da \xc5\xbeivljenje kot celota pospe\xc5\xa1uje in ohranja primerne pogoje za lastni obstoj, tako da pomaga ustvarjati planetno okolje primerno za njegovo nepretrganost. Domneva predvideva tudi da se planetni sestavi obna\xc5\xa1ajo kot vrsta organizma. Najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1e oblike \xc5\xbeivljenja spremenijo sestavo atmosfere, hidrosfere in prsti, tako da je njihov nadaljnji obstoj zanesljivej\xc5\xa1i, to pa predstavlja sporno raz\xc5\xa1iritev sprejetih zakonov ekologije._NEWLINE_Vklju\xc4\x8ditev dejstva da biota ka\xc5\xbee skupno skrb se lahko poka\xc5\xbee kot neznanstveno in ponarejeno. Ve\xc4\x8d raziskovalcev je pri\xc5\xa1lo do povezanih zaklju\xc4\x8dkov vendar brez da bi nujno sprejeli teleologijo, ki jo nakazal Lovelock. Astrobiolog Grinspoon je predlagal \xc2\xbbdomnevo \xc5\xbeive\xc4\x8dih svetov\xc2\xab\xc2\xa0v kateri na\xc5\xa1ega razumevanja kaj dolo\xc4\x8da naseljivost ne moremo lo\xc4\x8diti od \xc5\xbeivljenja, ki \xc5\xbee obstaja na planetu. Planeti, ki so geolo\xc5\xa1ko in meteorolo\xc5\xa1ko \xc5\xbeivi, bodo verjetno tudi biolo\xc5\xa1ko \xc5\xbeivi in \xc2\xbbplanet in njegovo \xc5\xbeivljenje se bosta skupaj razvijala.\xc2\xab_NEWLINE_V svoji knjigi Priviligirani planet (The Privileged Planet) iz leta 2004 astrofizik Gonzalez in filozof Richards raziskujeta mo\xc5\xbeno povezavo med naseljivim planetom in njegovo ustreznostjo za opazovanje preostalega Vesolja. Knjigo so kritizirali kot primer iz struje o razvoju \xc5\xbeivljenja s pomo\xc4\x8djo inteligentnega na\xc4\x8drta in zaradi pomanjkanja znanstvene verodostojnosti.\n_START_SECTION_\nMikrookolja\n_START_PARAGRAPH_\nDrugi zapleteni faktor pri raziskovanju kriterijev planetarne naseljivosti je, da mora biti naseljiv le majhen del planeta, \xc4\x8de naj vzdr\xc5\xbeuje kak\xc5\xa1no \xc5\xbeivljenje. Astrobiologi se velikokrat ukvarjajo s predstavo \xc2\xbbmikrookolij\xc2\xab, kjer \xc2\xbbnam manjka osnovno razumevanje kako evolucijske sile, kot so mutacija, selekcija in genetski zdrs, delujejo v mikroorganizmih, ki delujejo in reagirajo na spreminjajo\xc4\x8da se mikrookolja.\xc2\xab_NEWLINE_Planet, ki druga\xc4\x8de ne bi bil primeren za vdr\xc5\xbeevanje atmosfere zaradi zvezdnih pogojev v njegovi bli\xc5\xbeini, bi morda lahko vzdr\xc5\xbeeval primerne pogoje znotraj globoke temne razpoke ali ognjeni\xc5\xa1ke jame. Sagan je raziskoval tak\xc5\xa1ne primere v samem Oson\xc4\x8dju. V svojem \xc4\x8dlanku iz leta 1976 je obravnaval mo\xc5\xbenost organizmov, ki se vedno nahajajo v zgornjih predelih Jupitrove atmosfere, navkljub dejstvu da je sama povr\xc5\xa1ina Jupitra o\xc4\x8ditno nenaseljiva. Njegovo zamisel je opisal na primer Clarke v svoji Odiseji v Vesolju.'