b'\n_START_ARTICLE_\nItalijansko renesan\xc4\x8dno slikarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nItalijansko renesan\xc4\x8dno slikarstvo je obdobje, ki se je za\xc4\x8delo v poznem 13. stoletju in se razcvetelo od za\xc4\x8detka 15. do poznega 16. stoletja, ko se je pojavljalo na italijanskem polotoku, ki je bil takrat razdeljen na \xc5\xa1tevilne politi\xc4\x8dne dr\xc5\xbeave, nekatere neodvisne, druge pa pod zunanjim nadzorom. Slikarji renesan\xc4\x8dne Italije, \xc4\x8deprav so pogosto pripadali dolo\xc4\x8denim dvorom in zvesti do dolo\xc4\x8denih mest, so se kljub temu potepali po dolgem in po\xc4\x8dez po Italiji, pogosto pa so imeli diplomatski status in \xc5\xa1irili umetni\xc5\xa1ke in filozofske ideje._NEWLINE_Mesto Firence v Toskani je znano kot rojstno mesto renesanse in zlasti renesan\xc4\x8dnega slikarstva, \xc4\x8deprav sta pozneje v obdobju Rim in Benetke v slikarstvu postajala vse pomembnej\xc5\xa1a. Podrobno ozadje je opisano v drugih \xc4\x8dlankih renesanse in renesan\xc4\x8dne arhitekture._NEWLINE_Italijansko renesan\xc4\x8dno slikarstvo je najpogosteje razdeljeno na \xc5\xa1tiri obdobja: protorenesansa (1300\xe2\x80\x931425), zgodnja renesansa (1425\xe2\x80\x931495), visoka renesansa (1495\xe2\x80\x931520) in manierizem (1520\xe2\x80\x931600). Datumi za ta obdobja predstavljajo splo\xc5\xa1ni trend v italijanskem slikarstvu in ne zajemajo vseh slikarjev, saj se \xc5\xbeivljenja posameznih umetnikov in njihovih osebnih slogov prekrivajo s temi obdobji._NEWLINE_Protorenesansa se za\xc4\x8dne s poklicnim \xc5\xbeivljenjem slikarja Giotta in vklju\xc4\x8duje Taddeo Gaddija, Orcagna in Altichiera. Zgodnji renesan\xc4\x8dni slog je za\xc4\x8del Masaccio, nato pa so ga razvili Fra Angelico, Paolo Uccello, Piero della Francesca, Sandro Botticelli, Verrocchio, Domenico Ghirlandaio in Giovanni Bellini. Obdobje visoke renesanse je bilo obdobje  Leonarda da Vincija, Michelangela, Rafaela, Andrea del Sarto,  Coreggia, Giorgiona in pozna dela Giovannija Bellinija in Tiziana. Manieristi\xc4\x8dno obdobje, obravnavano v lo\xc4\x8denem \xc4\x8dlanku, je vklju\xc4\x8devalo zadnja dela Michelangela, pa tudi Pontorma, Parmigianina, Bronzina in Tintoretta.\n_START_SECTION_\nZnanost in tehnika\n_START_PARAGRAPH_\nHkrati s pridobitvijo dostopa do klasi\xc4\x8dnih besedil je Evropa pridobila dostop do napredne matematike, ki se je pojavila v delih bizantinskih in islamskih u\xc4\x8denjakov. Pojav premi\xc4\x8dnega tiska v 15. stoletju je omogo\xc4\x8dil enostavno raz\xc5\xa1irjanje idej in vse ve\xc4\x8d knjig je bilo napisanih za \xc5\xa1ir\xc5\xa1o javnost. Razvoj oljne barve in njena uvedba v Italijo sta trajno vplivala na slikarsko umetnost.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeba\n_START_PARAGRAPH_\nUstanovitev banke Medi\xc4\x8dejcev in kasnej\xc5\xa1a trgovina, ki jo je ustvarila, je prinesla izjemno bogastvo v eno samo italijansko mesto Firence. Cosimo de \'Medici je postavil nov standard pokroviteljstva umetnosti, ki ni povezan s cerkvijo ali monarhijo. Naklju\xc4\x8dna navzo\xc4\x8dnost v Firencah nekaterih umetni\xc5\xa1kih genijev, predvsem Giotta, Masaccia, Brunelleschija, Piero della Francesca, Leonardo da Vinci in Michelangelo, je oblikovala etos, ki je podpiral in spodbujal veliko manj umetnikov, da dose\xc5\xbeejo delo izjemno kakovost . Podobna dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina umetni\xc5\xa1kih dose\xc5\xbekov se je v Benetkah odvijala prek nadarjene dru\xc5\xbeine Bellini, njihove vplivne sorodnike Mantegna, Giorgiona, Tiziana in Tintoretta.\n_START_SECTION_\nTeme\n_START_PARAGRAPH_\nVeliko slik iz obdobja renesanse je naro\xc4\x8dila ali so bila za katoli\xc5\xa1ko cerkev. Ta dela so bila pogosto velika po obsegu in so bila pogosto cikli, poslikani v fresko tehniki \xc5\xbdivljenje Kristusa, \xc5\xbdivljenje marije ali \xc5\xbeivljenje svetnika, zlasti svetega Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ka Asi\xc5\xa1kega. Bilo je tudi veliko alegori\xc4\x8dnih slik na temo odre\xc5\xa1enja in vloge Cerkve pri njenem doseganju. Cerkve so naro\xc4\x8dile tudi oltarne slike, ki so bile na panelih pobarvanih s tempero, kasneje pa v olju na platnu. Poleg velikih oltarnih slik so bile v zelo velikem \xc5\xa1tevilu izdelane majhne pobo\xc5\xbene slike, tako za cerkve kot za posameznike, najpogostej\xc5\xa1a tema pa je Marija in otrok._NEWLINE_V tem obdobju so bila pomembna tudi dr\xc5\xbeavljanska naro\xc4\x8dila. Lokalne vladne zgradbe so bile okra\xc5\xa1ene s freskami in drugimi deli, tako sekularnimi, kot sta Alegorija dobre in slabe vlade Ambrogia Lorenzettija, kot tudi verska, kot je freska Simona Martinija Maest\xc3\xa0 v Palazzo Pubblico v Sieni._NEWLINE_Portretiranje je bilo neobi\xc4\x8dajno v 14. in zgodnjem 15. stoletju, ve\xc4\x8dinoma omejeno na spominske slike dr\xc5\xbeavljanov, kot so konjeni\xc5\xa1ki portreti Guidoriccio da Fogliano, Simone Martinija, 1327, v Sieni in v za\xc4\x8detku 15. stoletja, Uccellov John Hawkwood v firen\xc5\xa1ki stolnici in njegov tovari\xc5\xa1 Niccol\xc3\xb2 da Tolentino, ki ga je portretiral Andrea del Castagno._NEWLINE_Portreti so v 15. stoletju postali obi\xc4\x8dajni, sprva pogosto formalizirani profilni portreti, a vse bolj tri\xc4\x8detrtinski portreti. Pokrovitelji umetni\xc5\xa1kih del, kot so oltarne plo\xc5\xa1\xc4\x8de in freske, so bili pogosto vklju\xc4\x8deni v prizore, na primer vklju\xc4\x8ditve dru\xc5\xbein Sassetti in Medi\xc4\x8di v cikel Domenica Ghirlandaia v Sassettijevi kapeli. Portretiranje naj bi postalo glavna tema slikarjev visoke renesanse, kot sta Rafael in Tizian in nadaljevala v manieristi\xc4\x8dnem obdobju v umetni\xc5\xa1kih delih, kot je bil Bronzino._NEWLINE_Z rastjo humanizma so se umetniki obrnili na klasi\xc4\x8dne teme, zlasti da bi izpolnili naro\xc4\x8dila za dekoracijo domov bogatih pokroviteljev, najbolj znana kot Botticellijevo Rojstvo Venere za Medi\xc4\x8dejce. Klasi\xc4\x8dne teme so bile vse bolj razumljene tudi kot primeren alegori\xc4\x8dni material za civilna naro\xc4\x8dila. Humanizem je prav tako vplival na na\xc4\x8din, kako so bile upodobljene verske teme, zlasti na Michelangelovem  stropu Sikstinske kapele._NEWLINE_Drugi motivi so izhajali iz sodobnega \xc5\xbeivljenja, v\xc4\x8dasih z alegori\xc4\x8dnim pomenom, nekateri v\xc4\x8dasih zgolj dekorativni. Dogodki, ki so bili pomembni za dolo\xc4\x8deno dru\xc5\xbeino, so lahko zabele\xc5\xbeeni kot tisti v Camera degli Sposi, ki ga je Mantegna naslikal za dru\xc5\xbeino Gonzaga v Mantovi. Vse bolj so se slikala tiho\xc5\xbeitja in dekorativni prizori iz \xc5\xbeivljenja, kot je Koncert Lorenza Coste iz leta 1490._NEWLINE_Pomembni dogodki so bili pogosto upodobljeni ali obele\xc5\xbeeni na slikah, kot je Uccellova Bitka pri San Romanu, kot tudi pomembni lokalni verski festivali. Zgodovina in zgodovinske zna\xc4\x8dilnosti so bili pogosto upodobljeni na na\xc4\x8din, ki se je odra\xc5\xbeal na aktualnih dogodkih ali na \xc5\xbeivljenju tedanjih ljudi. Portreti so pogosto naslikali sodobniki v preobleki likov iz zgodovine ali literature. Pisanje Danteja, Voragineova Zlata legenda in Boccacciov Dekameron so bili pomembni viri za to._NEWLINE_V vseh teh temah, vse bolj in v delih skoraj vseh slikarjev, so se razvijale nekatere temeljne slikarske prakse: opazovanje narave, prou\xc4\x8devanje anatomije, svetlobe in perspektive.\n_START_SECTION_\nTradicija toskanskega slikarstva 13. stoletja\n_START_PARAGRAPH_\nV umetnosti pokrajine Toskane sta v poznem 13. stoletju prevladovala dva mojstra bizantinskega sloga, Cimabue iz Firence in Duccio iz Siene. Njuna naro\xc4\x8dila so bile ve\xc4\x8dinoma verske slike, med njimi velike oltarne slike, ki so prikazovale Marijo in otroka. Ta dva slikarja, s sodobniki, Guidom iz Siene, Coppo di Marcovaldom in skrivnostnim slikarjem, katerega slog je morda temeljil na \xc5\xa1oli, tako imenovani Mojster sv. Bernardina, so delali na na\xc4\x8din, ki je bil visoko formaliziran in odvisen od starodavne tradicije slikanja ikon . V teh tempera slikah so bile \xc5\xa1tevilne podrobnosti strogo dolo\xc4\x8dene s tematiko, natan\xc4\x8dno pozicijo roke Marije in Kristusa otroka, na primer, ki jo je narekovala narava blagoslova, ki ga je slika namenjala gledalcu. Kot Marijine glave in ramen, gube v tan\xc4\x8dici in linije, s katerimi so bile dolo\xc4\x8dene njene zna\xc4\x8dilnosti, so bile ponavljane v ne\xc5\xa1tetih slikah. Cimabue in Duccio sta naredila korake v smeri ve\xc4\x8djega naturalizma, prav tako kot njun sodobnik Pietro Cavallini iz Rima.\n_START_SECTION_\nGiotto\n_START_PARAGRAPH_\nGiotto (1266\xe2\x80\x931337) je po tradiciji pastirski fant z gri\xc4\x8dev severno od Firenc postal Cimabuejev vajenec in postal najvidnej\xc5\xa1i slikar svojega \xc4\x8dasa . Giotto, na katerega so morda vplivali Pietro Cavallini in drugi rimski slikarji, ni utemeljil figur, ki jih je naslikal na katerokoli slikarsko tradicijo, ampak na opazovanje \xc5\xbeivljenja. Za razliko od njegovih bizantinskih sodobnikov, so Giottove figure trdno tridimenzionalne; stojijo na tleh, imajo opazno anatomijo in so oble\xc4\x8dene v obla\xc4\x8dila s te\xc5\xbeo in strukturo. Bolj kot karkoli drugega pa imajo Giottove figure, v primerjavi z njegovimi sodobniki, \xc4\x8dustva. V obrazih Giottovih likov so veselje, bes, obup, sram, srh in ljubezen. Cikel fresk \xc5\xbdivljenje Kristusa in \xc5\xbdivljenje Marije, ki jih je naslikal v Scrovegnijevi kapeli v Padovi, je postavil nov standard za pripovedne slike. Njegova Ognissanti Madonna visi v galeriji Uffizi v Firencah, v istem prostoru kot Cimabueova Santa Trinita Madonna in Ducciova Ruccellai Madonna, kjer je mogo\xc4\x8de preprosto narediti stilisti\xc4\x8dne primerjave med njimi. Ena od zna\xc4\x8dilnosti, ki se ka\xc5\xbeejo v Giottovem delu, je njegovo opazovanje naturalisti\xc4\x8dne perspektive. \xc5\xa0teje se za glasnika renesanse.\n_START_SECTION_\nGiottovi sodobniki\n_START_PARAGRAPH_\nGiotto je imel \xc5\xa1tevilne sodobnike, ki jih je morda u\xc4\x8dil in na njih vplival ali katerih opazovanje narave jih je vodilo v podobni smeri. \xc4\x8ceprav je ve\xc4\x8d Giottovih u\xc4\x8dencev asimiliralo smer njegovega dela, nih\xc4\x8de ni postal tako uspe\xc5\xa1en kot on. Taddeo Gaddi je v Baroncellijevi kapeli cerkve Santa Croce v Firencah naslikal prvo veliko sliko no\xc4\x8dnega prizora v Oznanje pastirjem._NEWLINE_Slike v Zgornji cerkvi bazilike svetega Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ka v Assisiju so primeri naturalisti\xc4\x8dnega slikarstva tega obdobja, ki se pogosto pripisuje samemu Giottu, bolj verjetno pa je delo umetnikov, ki so obkro\xc5\xbeali Pietra Cavallinija. Pozna slika Cimabueja v Spodnji cerkvi v Assisiju, Marija in sveti Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ek, prav tako jasno ka\xc5\xbee ve\xc4\x8dji naturalizem kot njegovi paneli in ostanki njegovih zgodnej\xc5\xa1ih fresk v Zgornji cerkvi.\n_START_SECTION_\nSmrtnost in odre\xc5\xa1enje\n_START_PARAGRAPH_\nV dekoracijah srednjeve\xc5\xa1kih cerkva je bila skupna tema Poslednja sodba, ki v severnih evropskih cerkvah pogosto zavzema kiparski prostor nad zahodnimi vrati, v italijanskih cerkvah, kot je Giottova Scrovegnijeva kapela, pa je poslikana na notranji zahodni steni. \xc4\x8crna smrt je leta 1348 povzro\xc4\x8dila, da so se pre\xc5\xbeiveli osredoto\xc4\x8dili na potrebo po pribli\xc5\xbeevanju smrti v stanju pokore in odveze. Neizogibnost smrti, nagrade za skesance in kazni za greh so bile poudarjene v \xc5\xa1tevilnih freskah, ki so bile izjemne zaradi mra\xc4\x8dnih upodobitev trpljenja in nadrealisti\xc4\x8dnih podob pekla._NEWLINE_Med njimi je Zmagoslavje smrti, Giottovega u\xc4\x8denec Orcagna, zdaj v fragmentarnem stanju v muzeju Santa Croce in Zmagoslavje smrti v Camposanto Monumentale v Pisi, ki ga je ustvaril neznani slikar, morda Francesco Traini ali Buonamico Buffalmacco, ki so delali na drugih treh serijah fresk na temo Odre\xc5\xa1enja. Ni znano, kdaj so se te freske za\xc4\x8dele, vendar se na splo\xc5\xa1no domneva, da so bile kasneje datirane v leto 1348._NEWLINE_V Padovi sta konec 14. stoletja delovala dva pomembna slikarja, Altichiero in Giusto de \'Menabuoi. Giustova mojstrovina, dekoracija krstilnice stolnice, sledi temi \xc4\x8dlovekovega stvarjenja, padca in odre\xc5\xa1enja, ki ima v majhnem prezbiteriju tudi redek cikel apokalipse. \xc4\x8ceprav je celotno delo izjemno po svoji \xc5\xa1irini, kakovosti in nedotaknjenem stanju, je obravnava \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih \xc4\x8dustev konservativna v primerjavi z Altichierovim Kri\xc5\xbeanjem v baziliki Sant\'Antonio, tudi v Padovi. Giustovo delo se opira na formalizirane poteze, kjer Altichiero povezuje dogodke, ki obkro\xc5\xbeajo Kristusovo smrt, z veliko \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko dramo in intenzivnostjo. _NEWLINE_V Firencah, v \xc5\xa0panski kapeli Santa Maria Novella, je bilo Andrei Bonaiutiju naro\xc4\x8deno, da poudari vlogo Cerkve v procesu odre\xc5\xa1enja in zlasti v dominikanskem redu. Njegova freska Alegorija aktivne in zmagoslavne Cerkve je izjemna zaradi upodobitve Firen\xc5\xa1ke stolnice, skupaj s kupolo, ki ni bila zgrajena \xc5\xa1e naslednje stoletje.\n_START_SECTION_\nMednarodna gotika\n_START_PARAGRAPH_\nV poznej\xc5\xa1em 14. stoletju je mednarodni gotski slog prevladoval v toskanskem slikarstvu. To se lahko do neke mere vidi v delu Pietra in Ambrogio Lorenzettija, ki ga zaznamuje formalizirana sladkost in milost v figurah in pozno gotska ljubkost v draperijah. Slog je v celoti razvit v delih Simone Martinija in Gentile da Fabriana, ki imata eleganco in bogastvo podrobnosti ter idealizirano kakovost, ki ni zdru\xc5\xbeljiva z ostrimi realnostmi Giottovih slik._NEWLINE_V za\xc4\x8detku 15. stoletja so premostitev vrzeli med mednarodno gotiko in renesan\xc4\x8dnim slikarstvom, dela Fra Angelica, od katerih mnoga, kot oltarne plo\xc5\xa1\xc4\x8de v temperi, ka\xc5\xbeejo gotsko ljubezen do obdelave, zlatih listov in briljantne barve. V njegovih freskah v samostanu Sant\' Marco se Fra Angelico predstavlja kot umetni\xc5\xa1ki u\xc4\x8denec Giotta. Te pobo\xc5\xbene slike, ki krasijo celice in hodnike, ki jih naseljujejo bratje, predstavljajo epizode iz Jezusovega \xc5\xbeivljenja, mnoge izmed njih so prizori Kri\xc5\xbeanja. Zelo preproste so, zadr\xc5\xbeane v barvi in intenzivne v razpolo\xc5\xbeenju, ko je umetnik sku\xc5\xa1al duhovna razodetja narediti vizualno realna.\n_START_SECTION_\nFirence\n_START_PARAGRAPH_\nPrve resni\xc4\x8dno renesan\xc4\x8dne podobe v Firencah izvirajo iz leta 1401, \xc4\x8deprav niso slike. V tem letu je bilo med sedmimi mladimi umetniki organizirano tekmovanje, da bi izbrali umetnika, ki bo ustvaril dvoje bronastih vrat za krstilnico svetega Janeza, najstarej\xc5\xa1e cerkve v mestu. Tekmovalci so oblikovali bronasto plo\xc5\xa1\xc4\x8do podobne oblike in velikosti, ki je predstavljala \xc5\xbdrtvovanje Izaka._NEWLINE_Dva panela s tekmovanja sta ohranjena  Lorenza Ghibertija in Brunelleschija. Vsaka plo\xc5\xa1\xc4\x8da prikazuje nekatere mo\xc4\x8dno klasicisti\xc4\x8dne motive, ki ka\xc5\xbeejo, v kateri smeri se je gibala umetnost in filozofija. Ghiberti je uporabil golo figuro Izaka in ustvaril majhno skulpturo v klasi\xc4\x8dnem slogu. Figura kle\xc4\x8di na grobnici, okra\xc5\xa1eni z akantovimi zvitki, ki so prav tako sklic na umetnost starega Rima. V Brunelleschijevi plo\xc5\xa1\xc4\x8di je ena od dodatnih figur, ki so vklju\xc4\x8dene v sceno, spominjala na dobro znano rimsko bronasto figuro fanta, ki si izdira trn iz svoje noge. Brunelleschijevo ustvarjanje je izziv v svoji dinami\xc4\x8dni intenzivnosti. Manj elegantna od Ghibertijeve, je bolj \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka drama in bli\xc5\xbenja tragedija. _NEWLINE_Ghiberti je zmagal na tekmovanju. Njegova prva serija vrat je trajala 27 let, po tem, ko je dobil naro\xc4\x8dilo \xc5\xa1e za ena. V skupno 50 letih, ko jih je Ghiberti delal, so vrata omogo\xc4\x8dila usposabljanje \xc5\xa1tevilnih umetnikov v Firencah. Vrata so bila narativna v temi in uporabljajo ne le spretnosti pri urejanju figurativnih kompozicij, ampak tudi rasto\xc4\x8do spretnost linearnega pogleda, zato so imela vrata izjemen vpliv na razvoj florentinske slikovne umetnosti.\n_START_SECTION_\nRazvoj linearne perspektive\n_START_PARAGRAPH_\nV prvi polovici 15. stoletja je doseganje u\xc4\x8dinka realisti\xc4\x8dnega prostora v sliki z uporabo linearnega perspektive predstavljalo glavno skrb \xc5\xa1tevilnim slikarjem, pa tudi za arhitekte Brunelleschija in Albertija, ki sta oba govorila o tej temi. Znano je, da je Brunelleschi opravil \xc5\xa1tevilne skrbne \xc5\xa1tudije trgov in osmerokotne krstilnice v Firencah in mislijo, da je pomagal Masacciu pri ustvarjanju njegove znane ni\xc5\xa1e trompe l\'oeil okoli Svete Trojice, ki jo je naslikal v Santa Maria Novella._NEWLINE_Po besedah Vasarija je bil Paolo Uccello tako obseden s perspektivo, da ni mislil na ni\xc4\x8d drugega in eksperimentiral z njo na \xc5\xa1tevilnih slikah, najbolj znane pa so tri bitka pri San Romanu (dokon\xc4\x8dane do leta 1550), ki uporablja polomljeno oro\xc5\xbeje na tleh in na oddaljene hribe, da bi ustvaril vtis perspektive._NEWLINE_V 1450-ih je Piero della Francesca na slikah, kot je Bi\xc4\x8danje Kristusa, pokazal svoje mojstrstvo nad linearno perspektivo in tudi nad znanostjo o svetlobi. \xc5\xa0e ena slika obstaja, mestna panorama, ki jo je ustvaril neznani umetnik, morda Piero della Francesca, ki ka\xc5\xbee, kak\xc5\xa1en eksperiment je delal Brunelleschi. Od tega trenutka so razumeli in redno uporabljali linearno perspektivo, kot npr. Perugino v svojem Kristus daje klju\xc4\x8de svetemu Petru (1481-82) v Sikstinski kapeli.\n_START_SECTION_\nRazumevanje svetlobe\n_START_PARAGRAPH_\nGiotto je uporabil tonaliteto, da je ustvaril obliko. Taddeo Gaddi je v svoji no\xc4\x8dni sceni v kapeli Baroncelli pokazal, kako lahko svetlobo uporabimo za ustvarjanje drame. Paolo Uccello, sto let kasneje, je eksperimentiral z dramati\xc4\x8dnim u\xc4\x8dinkom svetlobe v nekaterih svojih skoraj enobarvnih freskah. Naredil jih je v terra verde (zeleni zemlji), ko je svoje kompozicije o\xc5\xbeivil z dotiki \xc5\xbeivo rde\xc4\x8de. Najbolj znan je njegov konjeni\xc5\xa1ki portret Johna Hawkwooda na steni stolnice v Firencah. Tu in na \xc5\xa1tirih glavah prerokov, ki jih je naslikal okrog notranje \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnice ure v stolnici, je uporabil mo\xc4\x8dno kontrastne tone, kar nakazuje, da je bila vsaka slika osvetljena z naravnim svetlobnim virom, kot da je vir dejansko okno v stolnici. _NEWLINE_Piero della Francesca je nadaljeval \xc5\xa1tudijo svetlobe. V Bi\xc4\x8danju ka\xc5\xbee znanje o tem, kako se svetloba sorazmerno raz\xc5\xa1iri s svojega izvora. V tej sliki sta dva vira svetlobe, eden v notranjosti zgradbe in drugi zunanji. Od notranjega vira, \xc4\x8deprav je svetloba sama po sebi nevidna, se njen polo\xc5\xbeaj lahko izra\xc4\x8duna z matemati\xc4\x8dno gotovostjo. Leonardo da Vinci je nadaljeval Pierovo delo na svetlobi.\n_START_SECTION_\nMarija\n_START_PARAGRAPH_\nBla\xc5\xbeena Devica Marija, ki jo je \xc4\x8dastila katoli\xc5\xa1ka cerkev po vsem svetu, je bila \xc5\xa1e posebej \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8dena v Firencah, kjer je bila njena \xc4\x8dude\xc5\xbena podoba na stebru na Koruznem trgu in kjer sta obe, stolnica "Gospe od cvetja" in velika dominikanska cerkev Santa Maria Novella, poimenovani v njeno \xc4\x8dast._NEWLINE_\xc4\x8cude\xc5\xbena podoba na Koruznem trgu je bila uni\xc4\x8dena v ognju, vendar jo je v 1330-ih zamenjal Bernardo Daddi z novo podobo, za katero je Orcagna oblikoval in izdelal bogato kovano streho. Odprta spodnja eta\xc5\xbea stavbe je bila zaprta in posve\xc4\x8dena kot Orsanmichele._NEWLINE_Upodobitve Marije in otroka so bile v Firencah zelo priljubljena oblika umetnosti. Poznali so tako majhne serijsko izdelane plo\xc5\xa1\xc4\x8dice iz terakote kot veli\xc4\x8dastne oltarne slike, kot so Cimabueve, Giottove in Masacciove._NEWLINE_V 15. in prvi polovici 16. stoletja je ena proizvodnja Marij prevladovala. Bili so dru\xc5\xbeina della Robbia in niso bili slikarji, temve\xc4\x8d oblikovalci v glini. Luca della Robbia, ki je znan po cantoria galeriji pri stolnici, je bil prvi kipark, ki je za velike skulpture uporabljal emajlirano terakoto. Mnoga trajna dela te dru\xc5\xbeine so ohranjena. Sposobnost della Robbijev, zlasti Andrea della Robbia je bil dojen\xc4\x8dek, ki so ga oblikovali kot Jezusa, zelo naturalisti\xc4\x8dno oblikovan in izrazili veliko pobo\xc5\xbenost in sladkost Marije. Postavili naj bi standard, ki ga bodo posnemali drugi umetniki v Firencah._NEWLINE_Med tistimi, ki so v zgodnji renesansi naslikali pobo\xc5\xbeno Marijo so Fra Angelico, Fra Filippo Lippi, Verrocchio in Davide Ghirlandaio. Obi\xc4\x8daj je nadaljeval Botticelli, ki je izdelal serijo Marij v obdobju dvajsetih let za Medi\xc4\x8dejce; Perugino, katerega Marije in svetniki so znani po svoji sladkosti in Leonardo da Vinci, od katerega je ohranjenih ve\xc4\x8d majhnih pripisanih Marij, kot je Benois Madonna. Tudi Michelangela, ki je bil v prvi vrsti kipar, so prepri\xc4\x8dali, naj naslika Doni Tondo (Sveta dru\xc5\xbeina), medtem ko so za Rafaela med njegovimi najbolj priljubljenimi in \xc5\xa1tevilnimi deli.\n_START_SECTION_\nAndrea Mantegna v Padovi in Mantovi\n_START_PARAGRAPH_\nEden najbolj vplivnih slikarjev severne Italije je bil Andrea Mantegna iz Padove, ki je imel sre\xc4\x8do, da je bil v svojih najstni\xc5\xa1kih letih takrat, ko je tam delal veliki florentinski kipar Donatello. Donatello je ustvaril velik konjeni\xc5\xa1ki kip v bronu, prvega od \xc4\x8dasov rimskega cesarstva, kondotijera Gattemelata, \xc5\xa1e vedno viden na podstavku na trgu pred baziliko Sant\'Antonio. Delal je tudi na glavnem oltarju in ustvaril vrsto bronastih plo\xc5\xa1\xc4\x8d, v katerih je dosegel izjemno iluzijo globine, s perspektivo v arhitekturnih nastavitvah in o\xc4\x8ditno okroglostjo \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke oblike v zelo plitkem reliefu._NEWLINE_Mantegna je dobil svoje prvo naro\xc4\x8dilo, fresko cikel \xc5\xbdivljenja svetega Jakoba in Kri\xc5\xa1tofa za Ovetarijevo kapelo v transeptu cerkve Eremitani, blizu Scrovegnijeve kapele v Padovi. Na \xc5\xbealost je bila stavba ve\xc4\x8dinoma uni\xc4\x8dena med drugo svetovno vojno, znana pa je samo po fotografijah, ki razkrivajo \xc5\xbee zelo razvit ob\xc4\x8dutek za perspektivo in znanje o antiki, za katero je \xc5\xbee v 15. stoletju postala znana starodavna univerza v Padovi. _NEWLINE_Mantegnino zadnje delo v Padovi je bilo monumentalna oltarna slika San Zeno, ustvarjeno za opata bazilike San Zeno v Veroni od 1457 do 1459. Ta poliptih, pri katerem so plo\xc5\xa1\xc4\x8de predele posebno pomembne zaradi rokovanja s krajinskimi elementi, je vplival na nadaljnji razvoj renesan\xc4\x8dne umetnosti v severni Italiji._NEWLINE_Najbolj znano delo Mantegne je notranja dekoracija Camera degli Sposi za dru\xc5\xbeino Gonzaga v Mantovi, datirana okoli leta 1470. Stene so poslikane s prizori iz \xc5\xbeivljenja dru\xc5\xbeine Gonzaga, govorijo, pozdravljajo mlaj\xc5\xa1ega sina in njegovega mentorja ob vrnitvi iz Rima, ki se pripravlja na lov in na druge tak\xc5\xa1ne prizore, ki ne ka\xc5\xbeejo jasne povezave z zgodovinskimi, literarnimi, filozofskimi ali verskimi temami. Izjemne so zaradi preprostega dru\xc5\xbeinskega \xc5\xbeivljenja. Edina koncesija je razpr\xc5\xa1evanje veselih krilatih kerubov, ki dr\xc5\xbeijo plakete in girlande in se vzpenjajo na iluzionisti\xc4\x8dno prebodeno balustrado, ki obdaja trompe l\'oeil pogled na nebo, to je strop sobe. Mantegnino glavno zapu\xc5\xa1\xc4\x8dino je predstavljalo uvajanje prostorskega iluzionizma, ki je kazalo obvladovanje perspektive, tako v freskah kot v slikah sacra conversazione (sveti pogovor): njegova tradicija okra\xc5\xa1evanja stropov je sledila skoraj tri stoletja.\n_START_SECTION_\nAntonello da Messina\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1442 je Alfons V. Aragonski postal vladar Neaplja, s seboj prinesel zbirko flamskih slik in ustanovil humanisti\xc4\x8dno akademijo. Zdi se, da je imel Antonello da Messina dostop do kraljeve zbirke, ki je morda vklju\xc4\x8devala dela Jana van Eycka . Nedavni dokazi ka\xc5\xbeejo, da je Antonello v Milanu v za\xc4\x8detku leta 1456 najverjetneje stopil v stik z najbolj izpopolnjenim sledilcem van Eycka, Petrusom Christusom in se verjetno nau\xc4\x8dil tehnik oljnega slikarstva, vklju\xc4\x8dno s slikanjem skoraj mikroskopskih podrobnosti in minutnih gradacij svetlobe, neposredno od Christusa. Prav tako se zdi, da so njegova dela \xc2\xbbmirnej\xc5\xa1i izrazi na obrazih ljudi in miru v celotni kompoziciji del\xc2\xab\xc2\xa0nizozemski vpliv . Antonello je od\xc5\xa1el v Benetke leta 1475 in tam ostal do jeseni 1476, tako da je verjetno tja prenesel tehnike uporabe oljnih barv, slikal gradacijo svetlobe in principe prenesel bene\xc5\xa1kim slikarjem, vklju\xc4\x8dno z Giovannijem Bellinijem, enem izmed najpomembnej\xc5\xa1ih slikarjev visoke renesanse v severni Italiji. _NEWLINE_Antonello je slikal predvsem majhne natan\xc4\x8dne portrete v \xc5\xbeare\xc4\x8dih barvah. Toda eden njegovih najbolj znanih del, Sveti Hieronim pri delu, dokazuje njegovo vrhunsko sposobnost obravnave linearne perspektive in svetlobe. Kompozicijo majhne slike uokvirja poznogotski lok, skozi katerega se vidi notranjost, doma\xc4\x8da na eni strani in cerkvena na drugi strani, v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du katere svetnik sedi v lesenem koralu, ki ga obkro\xc5\xbea njegove imetje, medtem ko njegov lev pre\xc5\xbei v senci na tleh. Na\xc4\x8din, po katerem se svetloba pretaka skozi vsa vrata in okna, tako v arhitekturi kot v naravni in reflektirani svetlobi, je vse skupaj navdu\xc5\xa1ilo Piero della Francesca.\n_START_SECTION_\nPokroviteljstvo in humanizem\n_START_PARAGRAPH_\nV Firencah, v poznem 15. stoletju, so ve\xc4\x8dino umetni\xc5\xa1kih del, tudi tistih, ki so jih naredili kot dekoracijo za cerkve, obi\xc4\x8dajno naro\xc4\x8dili in pla\xc4\x8dali zasebni pokrovitelji. Velik del pokroviteljstva je pri\xc5\xa1el iz dru\xc5\xbeine Medici ali tistih, ki so bili tesno povezani z njimi ali so z njimi sodelovali, kot so Sassetti, Ruccellai in Tornabuoni._NEWLINE_V 1460-ih letih je Cosimo de \'Medici starej\xc5\xa1i dolo\xc4\x8dil Marsilija Ficina kot svojega dvornega humanisti\xc4\x8dnega filozofa in olaj\xc5\xa1al njegov prevod Platona in njegovo pou\xc4\x8devanje platonske filozofije, ki se je osredoto\xc4\x8dila na \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo kot sredi\xc5\xa1\xc4\x8de naravnega vesolja, na osebni odnos vsake osebe z Bogom in na bratsko ali \'platonsko\' ljubezen, ki je najbli\xc5\xbeja, ki jo \xc4\x8dlovek lahko dose\xc5\xbee do posnemanja ali razumevanja Bo\xc5\xbeje ljubezni. _NEWLINE_V srednjeve\xc5\xa1kem obdobju se je vse, kar je bilo povezano s klasi\xc4\x8dnim obdobjem, dojemalo kot povezano s poganstvom. V renesansi se je vse bolj povezovalo z razsvetljenjem. Figure klasi\xc4\x8dne mitologije so za\xc4\x8dele prevzemati novo simboli\xc4\x8dno vlogo v kr\xc5\xa1\xc4\x8danski umetnosti in \xc5\xa1e posebej, boginja Venera je prevzela novo vlogo. Rodila se je v celoti oblikovana, z neko vrsto \xc4\x8dude\xc5\xbea, bila je nova Eva, simbol nedol\xc5\xbene ljubezni ali celo sama po sebi simbol device Marije. V obeh vlogah vidimo Venero v dveh znamenitih tempera slikah, ki jih je Botticelli naredil leta 1480 za Cosimovega ne\xc4\x8daka, Pierfrancesca Medici, Pomlad (Primavera) in Rojstvo Venere (Nascita di Venere). _NEWLINE_Medtem je Domenico Ghirlandaio, pedanten in natan\xc4\x8den risar in eden najbolj\xc5\xa1ih slikarjev njegovega obdobja, izvedel dva cikla fresk za Medi\xc4\x8dejce v dveh ve\xc4\x8djih cerkvah v Firencah, Sassettijevi kapeli v Santa Triniti in kapeli Tornabuonijev v Santa Maria Noveli. V teh ciklusih \xc5\xbdivljenje svetega Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ka in \xc5\xbdivljenje device Marije in \xc5\xbdivljenje Janeza Krstnika je bilo prostora za portrete pokroviteljev. Zahvaljujo\xc4\x8d Sassettijevemu pokroviteljstvu je to portret \xc4\x8dloveka samega, z njegovim delodajalcem, Lorenzom il Magnificom in Lorenzovimi tremi sinovi s svojim u\xc4\x8diteljem, humanisti\xc4\x8dnim pesnikom in filozofom Agnolom Polizianom. V kapelici Tornabuonijev je \xc5\xa1e en portret Poliziana, ki ga spremljajo tudi drugi vplivni \xc4\x8dlani Platonske akademije, vklju\xc4\x8dno Marsilio Ficino.\n_START_SECTION_\nFlamski vpliv\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1450, ko je v Italijo pri\xc5\xa1el flamski slikar Rogier van der Weyden in morda tudi prej, so umetniki uvedli medij oljne barve. Medtem ko sta se tempera in freska uporabljali za upodobitev modelov, nista bili uspe\xc5\xa1ni za realisti\xc4\x8dno predstavljanje naravnih tekstur. Visoko fleksibilen medij olje, ki ga je bilo mogo\xc4\x8de narediti neprosojnega ali prosojnega in je omogo\xc4\x8dil spremembe in dodatke v naslednjih dnevih, je italijanskim umetnikom odprl nov svet mo\xc5\xbenosti._NEWLINE_Leta 1483 je v Firence prispela velika oltarna slika Portinarijev oltar ali \xc4\x8ca\xc5\xa1\xc4\x8denje pastirjev, ki jo je naslikal Hugo van der Goes. Slikana \xc5\xbee leta 1475 po nalogu dru\xc5\xbeine Portinari, je bila odpremljena iz Brugga in name\xc5\xa1\xc4\x8dena v kapeli Sant \'Egidio v bolni\xc5\xa1nici Santa Maria Nuova. Oltarna plo\xc5\xa1\xc4\x8da \xc5\xbeari z intenzivnimi rde\xc4\x8dimi in zelenimi odtenki, ki so v kontrastu z ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8dimi \xc4\x8drnimi \xc5\xbeametnimi obla\xc4\x8dili donatorjev Portinarijev. V ospredju je tiho\xc5\xbeitje s cvetjem v kontrastnih posodah, ena iz emajlirane keramike in druga iz stekla. Samo steklena vaza je bila dovolj za vzbujanje pozornosti. Toda najpomembnej\xc5\xa1i vidik triptiha je bila izjemno naravna in resni\xc4\x8dna kakovost treh pastirjev s \xc5\xa1\xc4\x8detinastimi bradami, delovnimi rokami in izrazi, ki segajo od \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denja do \xc4\x8dude\xc5\xbea in nerazumevanja. Domenico Ghirlandaio je nemudoma naslikal svojo razli\xc4\x8dico, s \xc4\x8dudovito italijansko Marijo namesto dolgoobrazne flamske in sebe, ki se je teatralno kazal kot eden od pastirjev.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbeeva naro\xc4\x8dila\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1477 je pape\xc5\xbe Sikst IV. zamenjal zapu\xc5\xa1\xc4\x8deno staro kapelo v Vatikanu, v kateri je bilo veliko pape\xc5\xa1kih slu\xc5\xbeb. Notranjost nove kapele, imenovane Sikstinska kapela v njegovo \xc4\x8dast, se zdi, da je bila \xc5\xbee od za\xc4\x8detka na\xc4\x8drtovana za serijo 16 velikih fresk med njenimi pilastri na sredini, s serijo poslikanih portretov pape\xc5\xbeev nad njimi. Leta 1480 je bila ustanovljena skupina umetnikov iz Firenc: Botticelli, Pietro Perugino, Domenico Ghirlandaio in Cosimo Rosselli. Ta cikel fresk je moral predstaviti Zgodbe o Mojzesovem \xc5\xbeivljenju na eni strani kapele in na drugi strani Zgodbe o Kristusovem \xc5\xbeivljenju, ki pa se dopolnjujejo. Jezusovo rojstvo in Mojzesovo odkritje sta bila na steni za oltarjem, med njimi je bila oltarna slika Marijinega vnebovzetja. Te slike so bile kasneje uni\xc4\x8dene, da so dale prostor Michelangelovi Poslednji sodbi._NEWLINE_Preostalih 12 slik ka\xc5\xbee na virtuoznost, ki so jo dosegli ti umetniki in na o\xc4\x8ditno sodelovanje med posamezniki, ki obi\xc4\x8dajno uporabljajo razli\xc4\x8dne sloge in spretnosti. Slike so omogo\xc4\x8dile vse mo\xc5\xbenosti, saj so vklju\xc4\x8devale \xc5\xa1tevilne mo\xc5\xa1ke, \xc5\xbeenske in otroke ter znake, od vodilnih angelov do besnih faraonov in samega hudi\xc4\x8da. Vsaka slika je zahtevala krajino. Zaradi obsega, s katerim so se umetniki strinjali, na vsaki sliki pokrajina in nebo zavzemata celotno zgornjo polovico prizora. V\xc4\x8dasih, kot na Botticellijevem prizori\xc5\xa1\xc4\x8du \xc4\x8ci\xc5\xa1\xc4\x8denje gobavca, se v pokrajini dogajajo dodatne majhne pripovedi, v tem primeru Kristusove sku\xc5\xa1njave._NEWLINE_Peruginov prizor Kristusa daje klju\xc4\x8de svetemu Petru, je izjemen zaradi jasnosti in preprostosti njegove kompozicije, lepote figurativnega slikarstva, ki vklju\xc4\x8duje avtoportret med opazovalci, \xc5\xa1e posebej perspektivno mestno podobo, ki vklju\xc4\x8duje sklicevanje na Petrovo slu\xc5\xbebo v Rimu ob prisotnosti dveh slavolokov in centralno postavljene osmerokotne stavbe, ki bi lahko bila kr\xc5\xa1\xc4\x8danska krstilnica ali rimski mavzolej.\n_START_SECTION_\nSlikarstvo visoke renesanse\n_START_PARAGRAPH_\nVisoka renesansa v slikarstvu je bila vrhunec raznolikih izraznih sredstev in razli\xc4\x8dnih napredkov v slikarski tehniki, kot je linearna perspektiva, realisti\xc4\x8dna upodobitev fizi\xc4\x8dnih in psiholo\xc5\xa1kih zna\xc4\x8dilnosti in manipulacija svetlobe in teme, vklju\xc4\x8dno s tonskim kontrastom, sfumato (ubla\xc5\xbeitev prehoda med barvami) in chiarosc\xc3\xbaro (kontrast med svetlimi in temnimi), v enotnem zdru\xc5\xbeujo\xc4\x8dem slogu, ki izra\xc5\xbea celoten kompozicijski red, ravnote\xc5\xbeje in harmonijo. Zlasti posamezni deli slike so imeli zapleteno, vendar uravnote\xc5\xbeeno in dobro povezano razmerje z dinami\xc4\x8dno celoto. Slikarstvo visoke renesanse velja za absolutni zenit zahodnega slikarstva in je doseglo ravnovesje in spravo, v sozvo\xc4\x8dju, kontradiktornih in navidezno medsebojno izklju\xc4\x8dujo\xc4\x8dih se umetni\xc5\xa1kih polo\xc5\xbeajev, kot so resni\xc4\x8dno proti idealu, gibanje proti po\xc4\x8ditku, svoboda proti zakonu, prostor v primerjavi z ravnino in linija proti barvi. _NEWLINE_Ve\xc4\x8dina umetnostnih zgodovinarjev navaja, da se je visoka renesansa za\xc4\x8dela okoli leta 1495 ali 1500 in se kon\xc4\x8dala leta 1520 s smrtjo Rafaela, \xc4\x8deprav nekateri pravijo, da se je visoka renesansa kon\xc4\x8dala leta 1525  ali leta 1527 z obleganjem Rima, vojske Karla V., cesarja svetega rimskega cesarstva ali pribli\xc5\xbeno 1530. Mnogi navajajo Zadnjo ve\xc4\x8derjo Leonarda da Vincija, ki se je za\xc4\x8dela leta 1495 in kon\xc4\x8dala leta 1498, kot prvo delo visoke renesanse. V svoji knjigi Zgodovina umetnosti: slikarstvo, kiparstvo in arhitektura, 1985, Frederick Hartt navaja, da je bilo od leta 1520 do 1530 prehodno obdobje med visoko renesanso in manierizmom. V visoki renesansi so prevladovali trije slikarji - Leonardo da Vinci, Michelangelo in Rafael, medtem ko so bili Giovanni Bellini, Giorgione in Tizian vodje bene\xc5\xa1ke visoke renesanse, skupaj s Correggiom in Andrea de Sartom pa so bili pomembni slikarji visokega renesan\xc4\x8dnega sloga.\n_START_SECTION_\nLeonardo da Vinci\n_START_PARAGRAPH_\nLeonardo (1452\xe2\x80\x931519) je svoje oblikovalno leto pre\xc5\xbeivel v delavnici Verrocchia v Firencah, preden se je preselil v Milano, kjer je od leta 1482 do leta 1499 delal preden se je 1500 do 1506 vrnil v Firence. Zaradi obse\xc5\xbenosti njegovih interesov in izjemne stopnje talentov, ki jih je pokazal na tako razli\xc4\x8dnih podro\xc4\x8djih, velja za arhetipskega \'renesan\xc4\x8dnega \xc4\x8dloveka\'. Najprej in predvsem kot slikar je bil ob\xc4\x8dudovan v svojem \xc4\x8dasu in kot slikar je \xc4\x8drpal iz znanja, ki ga je pridobil od drugih zanimanj._NEWLINE_Leonardo je bil znanstveni opazovalec. Nau\xc4\x8dil se je, ko je gledal stvari. Preu\xc4\x8dil je in narisal polja ro\xc5\xbe, vrtince reke, obliko kamenja in gora, kako se je svetloba odbijala od listja in se iskril dragulj. \xc5\xa0e posebej je preu\xc4\x8deval \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko obliko, seciral trideset ali ve\xc4\x8d trupel iz bolni\xc5\xa1nice, da bi razumel mi\xc5\xa1ice in tetive._NEWLINE_Leonardo je v izrazu \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih \xc4\x8dustev dosegel dolo\xc4\x8deno stopnjo realizma, ki ga je Giotto nakazal, a ni znan od Masacciovega Adama in Eve. Leonardova Zadnja ve\xc4\x8derja, naslikana od 1495 do 1498 v jedilnici samostana v Milanu, je postala merilo za religiozno narativno slikarstvo za naslednjega pol tiso\xc4\x8dletja. Mnogi drugi renesan\xc4\x8dni umetniki so slikali razli\xc4\x8dice Zadnje ve\xc4\x8derje, le Leonardovi je bilo namenjeno, da jih je bilo ne\xc5\xa1teto ponovljenih v lesu, alabastru, mavcu, litografiji, tapiseriji, kva\xc4\x8dkanju in preprogah._NEWLINE_Bolj kot katerikoli drug umetnik je napredoval pri \xc5\xa1tudiju in slikanju \'vzdu\xc5\xa1ja\'. V svojih slikah, kot sta Mona Liza (c. 1503-1517) in Madona v votlini (1483-1486) (najzgodnej\xc5\xa1e popolno delo njegove roke), je uporabil svetlobo in senco s tako subtilnostjo, da zaradi pomanjkanja bolje re\xc4\x8deno, postal je znan kot Leonardov \'sfumato\' ali \'dim\'. Pokazal je revolucionarno uporabo barve z opredelitvijo prehoda med \xc5\xa1tevilkami z barvno modulacijo namesto z dejanskimi linijami. Njegovo delo je gledalca povabilo v skrivnostni svet premikajo\xc4\x8dih se senc, kaoti\xc4\x8dnih gora in vrtin\xc4\x8denih hudournikov. Drugo pomembno delo Leonarda je bilo Marija in otrok s sveto Ano (c. 1503-1519); monumentalna tridimenzionalna kakovostna skupina in izra\xc4\x8dunani u\xc4\x8dinki dinamike in napetosti v kompoziciji so bili model, ki je navdihnil klasike in manieriste v enaki meri. Razen neposrednega vpliva samih del, so se Leonardove \xc5\xa1tudije o svetlobi, anatomiji, pokrajini in \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem izra\xc5\xbeanju delno raz\xc5\xa1irjale z njegovo velikodu\xc5\xa1nostjo pri spremljanju \xc5\xa1tudentov.\n_START_SECTION_\nMichelangelo\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1508 je pape\xc5\xbeu Juliju II. uspelo prisiliti florentinskega kiparja Michelangela (1475-1564), da se strinja z nadaljevanjem dekorativne sheme Sikstinske kapele. Strop Sikstinske kapele je bil zgrajen tako, da je obstajalo dvanajst nagnjenih pendentivov, ki so podpirali obok, na katerem so bile oblikovane idealne povr\xc5\xa1ine, na katerih bi lahko naslikali dvanajst apostolov. Michelangelo je kmalu razvil popolnoma druga\xc4\x8dno shemo, veliko bolj kompleksno tako v oblikovanju kot v ikonografiji. Obseg dela, ki ga je izvedel sam, razen ro\xc4\x8dne pomo\xc4\x8di, je bil titanski in je trajalo skoraj pet let._NEWLINE_Pape\xc5\xbeev na\xc4\x8drt za apostole bi tematsko oblikoval slikovno povezavo med starozaveznimi in novozaveznimi pripovedmi na stenah in pape\xc5\xbei v galeriji portretov. To je dvanajst apostolov in njihov voditelj Peter kot prvi rimski \xc5\xa1kof. Toda Michelangelo je \xc5\xa1el v nasprotno smer. Tema Michelangelovega stropa ni Bo\xc5\xbeji velik na\xc4\x8drt za odre\xc5\xa1enje \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva. Tema je o sramoti \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva. Gre za to, zakaj je \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo in vera potrebovala Jezusa.  _NEWLINE_Na povr\xc5\xa1ini je zgornja meja humanisti\xc4\x8dna konstrukcija. Figure so nad\xc4\x8dlove\xc5\xa1ke razse\xc5\xbenosti in v primeru Adama tak\xc5\xa1ne lepote, da je po mnenju biografa Vasarija resni\xc4\x8dno videti, kot da je sam Bog oblikoval lik, ne pa Michelangelo. Toda kljub lepoti posameznih likov, Michelangelo ni veli\xc4\x8dal \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave in zagotovo ni predstavil humanisti\xc4\x8dnega ideala platonske ljubezni. Kristusovi predniki, ki jih je naslikal okoli zgornjega dela zidu, ka\xc5\xbeejo vse najhuj\xc5\xa1e vidike dru\xc5\xbeinskih odnosov, ki ka\xc5\xbeejo disfunkcijo v \xc4\x8dim ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih oblikah, kot so dru\xc5\xbeine._NEWLINE_Vasari je pohvalil Michelangelove navidezno neskon\xc4\x8dne zmo\xc5\xbenosti za izum pri ustvarjanju polo\xc5\xbeajev za figure. Rafael, ki ga je Bramante predogledal po tem, ko je Michelangelo obrisal krta\xc4\x8do in se razjezil v Bologno, je naslikal vsaj dva lika v posnemanju Michelangelovih prerokov, enega v cerkvi Sant \'Agostino in drugega v Vatikanu, njegov portret samega Michelangela v \xc5\xa1oli v Atenah._NEWLINE_Michelangelovo kasnej\xc5\xa1e delo, Poslednja sodba, poslikano na oltarnem zidu Sikstinske kapele med letoma 1534 in 1541, ka\xc5\xbee manieristi\xc4\x8den slog s splo\xc5\xa1no podalj\xc5\xa1animi telesi, ki ga je prevzel od visokega renesan\xc4\x8dnega sloga med 1520 in 1530.\n_START_SECTION_\nRafael\n_START_PARAGRAPH_\nZ Leonardom da Vincijem in Michelangelom, je Rafael (1483-1520) ime je sinonim za visoke renesanse, \xc4\x8deprav je bil mlaj\xc5\xa1i od Michelangelo 18 let in Leonarda skoraj 30 in umrl v starosti 37 let le eno leto za Leonardom. Ne moremo re\xc4\x8di, da je mo\xc4\x8dno razvil slikanje, kot sta to po\xc4\x8dela njegova dva znana sodobnika. Namesto tega je bilo njegovo delo vrhunec vsega razvoja visoke renesanse._NEWLINE_Rafael se je rodil kot sin slikarja, zato je bila njegova poklicna pot, za razliko od Michelangela, ki je bil sin ni\xc5\xbejega plemstva, odlo\xc4\x8dena brez prepira. Nekaj let po o\xc4\x8detovi smrti je delal v Peruginovi umbrijski delavnici, odli\xc4\x8dnem slikarju in vrhunskem tehniku. Njegova prva podpisana in datirana slika, nrejena pri 21 letih, je Zavezovanje device Marije, ki takoj razkrije svoj izvor v Peruginovem Kristus daje klju\xc4\x8de svetemu Petru._NEWLINE_Rafael, ki se je leta 1504 preselil v Firence in leta 1508 v Rim, je nesramno \xc4\x8drpal iz spretnosti znanih slikarjev, katerih \xc5\xbeivljenjska doba je zajemala njegovo. V njegovih delih se zbirajo posamezne lastnosti \xc5\xa1tevilnih razli\xc4\x8dnih slikarjev. Zaokro\xc5\xbeene oblike in svetle\xc4\x8de barve Perugina, realisti\xc4\x8dna upodobitev Ghirlandaia, realizem in osvetlitev Leonarda in mo\xc4\x8dna risanka Michelangela so postali enotni v slikah Rafaela. V kratkem \xc5\xbeivljenju je izvedel \xc5\xa1tevilne velike oltarne slike, impresivno klasi\xc4\x8dno fresko Galatejino zmagoslavje, izjemne portrete z dvema pape\xc5\xbeema in med njimi slavnega pisatelja in medtem ko je Michelangelo slikal steno Sikstinske kapele, serijo sten freske v bli\xc5\xbenjih vatikanskih sobah, katerih Atenska \xc5\xa1ola (1509\xe2\x80\x931111) v Stanza della Segnaturais je najpomembnej\xc5\xa1a._NEWLINE_Ta freska prikazuje sre\xc4\x8danje vseh najbolj izu\xc4\x8denih anti\xc4\x8dnih Aten\xc4\x8danov, zbranih v veliki klasi\xc4\x8dni postavitvi okoli osrednje osebnosti Platona, ki ga je Rafael po zgledu oblikoval po Leonardu da Vinciju. Mrtva\xc5\xa1ka slika Heraklita, ki sedi ob velikem kamnitem bloku, je Michelangelov portret in se sklicuje na njegovo sliko preroka Jeremije v Sikstinski kapeli. Njegov lastni portret je desno, poleg u\xc4\x8ditelja Perugina. _NEWLINE_Vendar glavni vir Rafaelove priljubljenosti niso bila njegova glavna dela, temve\xc4\x8d njegove majhne florentinske slike Marije in Kristusa otroka. Znova in znova je slikal, v nekoliko druga\xc4\x8dnih pozah, podobno debelih, mirnih obrazov blond \xc5\xbeenska in njen debelu\xc5\xa1en otrok, najbolj znana verjetno La Belle Jardini\xc3\xa8re (\'Madonna \xc4\x8dudovitega vrta\'), zdaj v Louvru. Njegovo ve\xc4\x8dje delo, Sikstinska Madona, ki je bila uporabljena kot zasnova za \xc5\xa1tevilne vitra\xc5\xbee, je v 21. stoletju zagotovila ikoni\xc4\x8dno podobo dveh majhnih kerubov, ki sta bila reproducirana na vsem, od papirnatih prti\xc4\x8dkov do de\xc5\xbenikov.\n_START_SECTION_\nGiovanni Bellini\n_START_PARAGRAPH_\nVodja bene\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole slikarstva Giovanni Bellini (1430-1516) se je rodil v istem letu kot brat Gentilo, njegov svak Mantegna in Antonello da Messina, vendar je \xc5\xbeivel deset let dlje kot prva dva in skoraj tri desetletja dlje kot slednji. Do svoje smrti je slikal in njegova dela ponazarjajo ve\xc4\x8d vplivov. Njegova zgodnja dela ka\xc5\xbeejo vpliv Mantegne z drznimi linijami in jasno razmejenimi barvami, po Messinovem bivanju v Benetkah leta 1475 do 1476 pa so njegova dela sprejela flamski realizem in svetle barve, kar ka\xc5\xbee, da je bil zelo uspe\xc5\xa1en pri sprejemanju tehnike oljne slike, ki jo je prinesel Messina. Najprej je bil u\xc4\x8ditelj Giorgionea in Tiziana, kasneje pa je bil pod vplivom Giorgionea, predvsem pri sprejemanju tonalizma, kjer se barve nana\xc5\xa1ajo v nanizanih plasteh, kar ustvarja mehak razpr\xc5\xa1en u\xc4\x8dinek, tako da se figure in pokrajine bolj zdru\xc5\xbeujejo v ozra\xc4\x8dju. _NEWLINE_Bellini je postal edini veliki slikar iz 15. stoletja, ki je pre\xc5\xa1el prag od zgodnje renesanse do visokega renesan\xc4\x8dnega sloga z deli, kot je Portret do\xc5\xbea Leonarda Loredana (1501) , kjer do\xc5\xbe ka\xc5\xbee, da se je Bellini verjetno u\xc4\x8dil od Messina in Kristusov krst (1500\xe2\x80\x931502). Bellini je, tako kot Rafael, prav tako ustvaril \xc5\xa1tevilne majhne Madonne v bogati svetle\xc4\x8di barvi, obi\xc4\x8dajno bolj intenzivne kot njegov florentinski kolega._NEWLINE_Tradicionalno se pri slikanju oltarnih slik Marije in otroka, figura na prestolu s svetniki, ki stojijo v dolo\xc4\x8denih prostorih, ki so fizi\xc4\x8dno lo\xc4\x8deni v obliki poliptiha ali pa jih opredeljujejo naslikane arhitekturne meje. Piero della Francesca je uporabljal klasi\xc4\x8dno ni\xc5\xa1o kot prizori\xc5\xa1\xc4\x8de za svoje ustoli\xc4\x8dene Madonne (s svetniki, zdru\xc5\xbeenimi okoli prestola), kot je Masaccio uporabil to izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za njegovo Sveto trojico v Santa Maria Novella._NEWLINE_Bellini je uporabil isto obliko, imenovano Sveti pogovori, v ve\xc4\x8d svojih kasnej\xc5\xa1ih oltarnih podobah, kot je bila za bene\xc5\xa1ko cerkev San Zaccaria (San Zaccarijev oltar, 1505). To je mojstrska kompozicija, ki uporablja tonalizem in raz\xc5\xa1irja resni\xc4\x8dno arhitekturo stavbe v iluzionisti\xc4\x8dno arhitekturo slike, zaradi \xc4\x8desar je ni\xc5\xa1a nekak\xc5\xa1na lo\xc5\xbea, ki se odpira v pokrajino in dnevno svetlobo, ki se preliva skozi figure Device in otroka, dve \xc5\xbeenski sveti in angel, ki igra violo, da sta v ospredju svetlej\xc5\xa1a od svetega Petra in svetega Hieronima.\n_START_SECTION_\nGiorgione\n_START_PARAGRAPH_\nKljub kratkosti njegove kariere (umrl je leta 1510 pri pribli\xc5\xbeno 35 letih) in majhnemu \xc5\xa1tevilu del, za katere so se vsesplo\xc5\xa1no strinjali, da je popolnoma njegova dela (4 ali 5), je Giorgione pogosto imenovan kot ustanovitelj bene\xc5\xa1ke visoke renesanse, \xc4\x8deprav razli\xc4\x8dni znanstveniki navajajo razli\xc4\x8dne razloge za to. _NEWLINE_Eden je njegova nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8da uporaba stopnjevanja barve in svetlobe (barvna modulacija), vklju\xc4\x8dno s sfumatom, ki ga pogosto dose\xc5\xbee tonalizem , da se opredelijo oblike figur in pokrajin ter ustvari ozra\xc4\x8dje, v katerem so vse komponente slike enotne. Nekateri verjamejo, da ga je to nau\xc4\x8dil Leonardo da Vinci, ki naj bi ga obiskal v Benetkah leta 1501. V svoji sliki Castelfranco Madonna, 1505, je uporaba linijske in barvne modulacije enako uravnote\xc5\xbeena, vendar je v Nevihti (La Tempesta), c.1510, barvna modulacija skoraj povsem nadomestila linijo, ki ustvarja umetni\xc5\xa1ko vizijo, v kateri sta \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo in narava zdru\xc5\xbeeni. Nekateri menijo, da je Nevihta ena najpomembnej\xc5\xa1ih slik, naslikanih v Italiji, saj so sestavni deli barvni in je sanjsko vzdu\xc5\xa1je popolne harmonije. Giorgione je bil prvi slikar, ki je naravi podelil vodilno vlogo in kadar njegove slike predstavljajo pokrajino, postane ta sestavni del slike. _NEWLINE_Pala del Giorgione, v primerjavi s podobo Zaccarijevega oltarja, Giovannija Bellinija, ponazarja \xc5\xa1e eno novost - prilagajanje smeri in polo\xc5\xbeajev figur, kot je na primer kopje svetega Liberala na levi in vzporedno zlo\xc5\xbeene gube v Marijinem ogrinjalu, da bi subjekte bolj poenotili. Nazadnje, slike Giorgiona so vedno dvoumne v svojem pomenu in so odprte za razli\xc4\x8dne interpretacije. V Nevihti, gola \xc5\xbeenska, ki hrani otroka in oble\xc4\x8den mo\xc5\xa1ki in blisk, morda predstavljala Adama in Evo v dneh po Raju ali pa morda ne. Druga slika, ki mu je bila pripisana, Trije filozofi, lahko predstavlja Tri kralje, ki na\xc4\x8drtujejo potovanje v iskanju otroka Kristusa ali pa ne. Nobena od njegovih slik ni nikoli imela dolo\xc4\x8dene interpretacije._NEWLINE_Do nedavna se je zdelo, da je Giorgione naslikal prvi \xc5\xbeenski akt, ki stoji ali bolje re\xc4\x8deno, le\xc5\xbei, kot predmet, ki ga upodabljajo in ob\xc4\x8dudujejo zaradi lepote same, Spe\xc4\x8da Venera, 1510. \xc4\x8ceprav je \xc5\xbee dolgo sprejeto, da je Tizian, po Giorgionovi smrt, kon\xc4\x8dal sliko, se \xc5\xa1tevilni znanstveniki vedno bolj spra\xc5\xa1ujejo, \xc4\x8de je Giorgione sploh naslikal celotno \xc5\xbeensko telo.\n_START_SECTION_\nTizian\n_START_PARAGRAPH_\nTizian (ok. 1490\xe2\x80\x931576) se je v delavnici Giovannija Bellinija usposabljal ob Giorgioneu in nato pomagal Giorgionu. Po smrti Giorgiona je bil ve\xc4\x8d kot 60 let kralj bene\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole.  Njegova zgodnja dela ka\xc5\xbeejo mo\xc4\x8dne vplive Bellinija in Giorgionea, toda kmalu je vzel na\xc4\x8dela oblike in barve, ki sta jih oznanila ta dva in uveljavil barvo, ne linijo, kot glavni determinant pri slikanju, s \xc4\x8dimer je kon\xc4\x8dno dolo\xc4\x8dil slog bene\xc5\xa1ke visoke renesanse. To je storil tako, da je pasti podobne barve v obli\xc5\xbeih med seboj povezal z ohlapnimi in pometalnimi potezami \xc4\x8dopi\xc4\x8dev. To je isto\xc4\x8dasno izena\xc4\x8dilo svetlobo in barvo, zato je bil v svojem \xc4\x8dasu znan kot mojster svetlobe in barve._NEWLINE_Druga mo\xc4\x8d Tiziana je bila sestava njegovih slik. V Pala Pesaro (Marija v Ca\' Pesaro), 1519-1526, premakne Marijo iz sredi\xc5\xa1\xc4\x8da, namesto da jo postavi na zgornji vrh mo\xc4\x8dne diagonalne \xc4\x8drte (v nasprotju z obi\xc4\x8dajno navpi\xc4\x8dno ali vodoravno), a \xc5\xa1e vedno osredoto\xc4\x8da pozornost na Marijo. To je bilo eno od prvih del, ki so zdru\xc5\xbeevala figure v kro\xc5\xbeno, nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8do strukturo. _NEWLINE_Marijino vnebovzetje, 1516-1518, ima tudi diagonalne \xc4\x8drte (ki jih oblikujejo kerubi, ki so okoli Device Marije), ki prena\xc5\xa1ajo zmagoslavno sporo\xc4\x8dilo slike navzgor v zgornje nivoje bazilike dei Frari v Benetkah, na katerem oltarju stoji. To delo je bilo prvo, ki je vsebovalo vizualni predlog gibanja; vsa Tizianova dela imajo novo dinamiko v gibanju ljudi v primerjavi s stati\xc4\x8dnimi elementi drugih visokorenesan\xc4\x8dnih slikarjev. Marijino vnebovzetje ima, tako kot vse njegove slike, \xc5\xbeare\xc4\x8de, globoke, bogate barve zaradi Tizianovega nanosa plast po plasti barve, v\xc4\x8dasih razli\xc4\x8dnih barv._NEWLINE_Bil je tudi najbolj iskan portretist svojega \xc4\x8dasa in prinesel portretiranje na enako stopnjo kot narativno slikarstvo. Izstopajo predvsem konjeni\xc5\xa1ki portret Karla V., 1548, konjeni\xc5\xa1ka slika v simfoniji vijoli\xc4\x8daste in portret do\xc5\xbea Andree Grittija, vladarja Benetk, ki je morda Tizianov najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i portret._NEWLINE_Tizian je ohranil visokorenesan\xc4\x8dni slog vse do zadnjih let, ko je bila figura skoraj kon\xc4\x8dano raztopljena v gibanju barve, zato je postal vse bolj izoliran od glavnega toka italijanskega slikarstva, ki se je 1530-ih skoraj povsem preusmerilo k manierizmu. V mnogih pogledih je Tiziana mogo\xc4\x8de razumeti kot ustanovitelja modernega slikarstva. .\n_START_SECTION_\nCorreggio\n_START_PARAGRAPH_\nCorreggio (1489-1534), ki ni nikoli obiskal Rima, ampak je moral videti dela Rafaela, Michelangela in Tiziana, je delal v osebnem visokorenesan\xc4\x8dnem slogu v Parmi v severni Italiji. Izumil je odprto nebo, polno plavajo\xc4\x8dih cerkvenih kupol, ki je s svojo Vizijo svetega Janeza Evangelista, 1520-1524, v parmski cerkvi Svetega Janeza Evangelista in Marijino vnebovzetje, 1520\xe2\x80\x931524, v stolnici v Parmi, postal znak baro\xc4\x8dnega obdobja 17. stoletja. 1530, v stolnici v Parmi, postal znak prihajajo\xc4\x8dega baro\xc4\x8dnega obdobja 17. stoletja. En umetnostni zgodovinar navaja, da Correggio v slednji ustvarja \xc2\xbbble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8do iluzijo: arhitektura kupole se zdi, da se raztopi in zdi se, da oblika eksplodira skozi zgradbo, ki gledalca dvigne v vrtin\xc4\x8dastih spiralah svetnikov in angelov, ki hitijo navzgor, da bi spremljali Marijo, ki hiti v nebesa\xc2\xab. _NEWLINE_V teh kupolah in drugih delih je njegova presenetljiva uporaba perspektive, po navadi s postavitvijo temne barve proti svetlim barvam, da bi okrepila iluzijo globine, opisana kot presenetljiva. Njegovo glavno zanimanje je bilo slikanje svetlobe in predvideva u\xc4\x8dinke, ki jih bo dosegel Caravaggio na za\xc4\x8detku naslednjega stoletja. Njegovo obvladovanje skraj\xc5\xa1anja (zaradi \xc4\x8desar so predmeti kraj\xc5\xa1i, ker so nagnjeni h gledalcu), da bi ustvarili perspektivo, je opisano kot morda najbolj spretno kdaj koli._NEWLINE_V Jupitru in Io, 1531-1532, je Correggio naslikal mo\xc4\x8dan kontrast med svetle\xc4\x8do figuro Io in mehkimi, vendar temnimi oblaki, ki zapolnjujejo nebo, kar se zdi, da zajema Ionino ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8de telo. Correggio je bil sposoben popolnoma izpeljati razpr\xc5\xa1eni u\xc4\x8dinek oblakov, koprene ali meglice in skupaj z barvno modulacijo vtisne svoje znake v izrazit ob\xc4\x8dutek brezte\xc5\xbenosti. Slikal je ko\xc5\xbeo na ob\xc4\x8dutljiv, \xc4\x8duten na\xc4\x8din, ki ni bil nikoli prese\xc5\xbeen in predstavlja nov koncept \xc5\xbeenske lepote, ki je bil ponovno odkrit v \xc4\x8dasu rokokoja. Correggio je imel veliko u\xc4\x8dencev, toda nih\xc4\x8de ni izvajal njegovega sloga, on pa je prefiguriral \xc5\xa1tevilne elemente baro\xc4\x8dnega slikarstva.\n_START_SECTION_\nDrugi pomembni slikarji visoke renesanse\n_START_PARAGRAPH_\nAndrea del Sarto (1486-1530), Florentinec, je v svojem delu \xc4\x8drpal od Michelangela in Rafaela, vendar jih je presegel v portretu obraznih izrazov in kretenj, kar je razvidno iz Madona s Harpijami, 1517. Njegove figure ka\xc5\xbeejo ve\xc4\x8djo individualnost kot prej\xc5\xa1nja dela visoke renesanse, medtem ko niso izgubile nobene plemenitosti. V 1520-ih letih je ostal zvest idealom visoke renesanse, kot na primer v kompozicijah slik in z obrazi njegovih likov, ki so po navadi mirni in pogosto lepi, in ne ka\xc5\xbeejo nobene muke svojih sodobnikov manieristov, nekateri izmed njih so bili njegovi u\xc4\x8denci._NEWLINE_Lorenzo Lotto (1480-1556), eden najpomembnej\xc5\xa1ih slikarjev visoke renesanse v Benetkah, je prav tako pre\xc5\xbeivel \xc4\x8das na drugih obmo\xc4\x8djih severne Italije. Morda zaradi njegove ve\xc4\x8dje osredoto\xc4\x8denosti na realisti\xc4\x8dne detajle in na linijo, namesto na barvno primerjavo, v bene\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli ni bil zelo cenjen. Medtem ko je naslikal razli\xc4\x8dne predmete, je bil odli\xc4\x8den portretni slikar, ki je imel nadpovpre\xc4\x8dno sposobnost, da vidi v du\xc5\xa1o svojega subjekta in prika\xc5\xbee globino ob\xc4\x8dutka v sliki. Obi\xc4\x8dajno je v ozadje ali v ospredje portreta vklju\xc4\x8dil tudi druge predmete, da bi prikazal zna\xc4\x8daj osebe.\n_START_SECTION_\nVpliv italijanskega renesan\xc4\x8dnega slikarstva\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbdivljenje Michelangela in Tiziana se je raz\xc5\xa1irilo tudi v drugo polovico 16. stoletja. Oba sta videla svoje sloge in tiste Leonarda, Mantegne, Giovannija Bellinija, Antonella da Messine in Rafaela, ki so jih poznej\xc5\xa1i slikarji prilagodili, da bi oblikovali neskladen slog, znan kot manierizem in se vztrajno pomikali k velikemu izlivu domi\xc5\xa1ljije in slikarske virtuoznosti baroka._NEWLINE_Umetniki, ki so najbolj raz\xc5\xa1irili trende Tizianovih velikih figurativnih kompozicij, so bili Tintoretto in Veronese, \xc4\x8deprav je, po mnenju mnogih, Tintoretto manierist. Rembrandtovo znanje o delih Tiziana in Rafaela je o\xc4\x8ditno v njegovih portretih. Neposredni vplivi Leonarda in Rafaela na njihove u\xc4\x8dence so imeli u\xc4\x8dinek na generacije umetnikov, vklju\xc4\x8dno z Poussinom in \xc5\xa1olami klasi\xc4\x8dnih slikarjev 18. in 19. stoletja. Delo Antonella da Messine je imelo neposreden vpliv na Albrechta D\xc3\xbcrerja in Martina Schongauera ter preko njegovih gravur, ne\xc5\xa1tetih umetnikov, vklju\xc4\x8dno z nem\xc5\xa1kimi, nizozemskimi in angle\xc5\xa1kimi \xc5\xa1olami izdelovalcev vitrajev, ki segajo v zgodnje 20. stoletje._NEWLINE_Michelangelov strop Sikstinske kapele in kasneje Poslednja sodba sta imela neposreden vpliv na figurativne kompozicije Rafaela in njegovih u\xc4\x8dencev, nato pa na skoraj vsakega poznej\xc5\xa1ega slikarja iz 16. stoletja, ki je iskal nove in zanimive na\xc4\x8dine za prikaz \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke oblike. Njegov slog figurativne kompozicije je mogo\xc4\x8de zaslediti skozi Andrea del Sarto, Pontorma, Bronzina, Parmigianina, Veroneseja, El Greca, Carraccija, Caravaggia, Rubensa, Poussina in Tiepola tako za klasi\xc4\x8dne kot za romanti\xc4\x8dne slikarje 19. stoletja, kot sta Jacques-Louis David in Delacroix.'