b'\n_START_ARTICLE_\nElektronka\n_START_PARAGRAPH_\nElektr\xc3\xb3nka (tudi v\xc3\xa1kuumska c\xc3\xa9v) je elektronski element. V stekleni bu\xc4\x8dki, ki je prazna (vakuum) ali polnjena z \xc5\xbelahtnim plinom, so elektrode. Najmanj\xc5\xa1e \xc5\xa1tevilo elektrod je dve: katoda in anoda. Pogosto je v rabi \xc5\xa1e tretja - krmilna mre\xc5\xbeica. Elektronka je bila prvi aktivni elektronski element. Z njo lahko krmilimo in oja\xc4\x8dujemo signale.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovina elektronke sega v leto 1873 ko je Frederick Guthrie ugotovil, da je hladen in pozitivno naelektren kos kovine mo\xc5\xbeno razelektriti z z razbeljenim in ozemljenim prevodnikom, ne da bi se prevodnika pri tem stikala. Poizkus je poizku\xc5\xa1al izvesti tudi v nasprotni smeri, tako da je negativno naelektril hladen prevodnik vro\xc4\x8dega pa pozitivno, do razelektritve ni pri\xc5\xa1lo zato je sklepal, da tok lahko te\xc4\x8de le v eni smeri. Do podobnega odkritja je leta 1880 pri\xc5\xa1el tudi Thomas Edison, ko je raziskoval zakaj ogljikova nitka v \xc5\xbearnicah vedno pregori na pozitivni strani. V raziskovalne namene je izdelal posebno \xc5\xbearnico v kateri je bila \xc5\xbearilna nitka in kovinska plo\xc5\xa1\xc4\x8dica. Med preizkusom \xc5\xbearnica je ugotovil, da med \xc5\xbearilno nitko in plo\xc5\xa1\xc4\x8dico te\xc4\x8de tok. To odkritje je postalo znano kot Edisonov pojav. Edison ga je patentiral vendar odkritje ni imelo nobene vrednosti, saj ga v praksi v tistem obdobju ni bilo mo\xc4\x8d nikjer uporabiti._NEWLINE_Dvajset let po odkritju je John Ambrose Flaming pri\xc5\xa1el do zamisli, da bi lahko Edisonov pojav uporabil za izdelavo radijskega sprejemnika in tako je leta 1904 patentiral prvo pravo elektronko, kasneje imenovano dioda. Dve leti zatem je ameri\xc5\xa1ki izumitelj Lee de Forest elektronki dodal \xc5\xa1e krmilno mre\xc5\xbeico s \xc4\x8dimer je dioda postala trioda.\n_START_SECTION_\nDelovanje\n_START_PARAGRAPH_\nElektronka deluje na principu termi\xc4\x8dne emisije elektronov. Ti kro\xc5\xbeijo na zunanjih oblah atomov prevodnega materiala in potrebujejo zelo malo energije, da zapustijo atom. Pri sobni temperaturi je v kovini veliko \xc5\xa1tevilo prostih elektronov, ki se neovirano gibajo po notranjosti kovine, ne morajo pa je zapustiti ker imajo premalo energije. Z vi\xc5\xa1anjem temperature pridobivajo elektroni vse ve\xc4\x8djo kineti\xc4\x8dno energijo, ko je ta dovolj visoka za\xc4\x8dnejo elektroni zapu\xc5\xa1\xc4\x8dati kovino. \xc4\x8cim vi\xc5\xa1ja je temperatura, tem ve\xc4\x8d je elektronov, ki zapustijo povr\xc5\xa1ino kovine. Temu pojavu pravimo termi\xc4\x8dna emisija elektronov, delu, ki ga pri tem opravijo pa izstopno delo. Elektroni tvorijo na povr\xc5\xa1ini kovine elektronski oblak._NEWLINE_Ta pojav je zelo pomemben za delovanje vakumskih elementov. Omogo\xc4\x8da da elektroni iz kovine izstopajo v prazen prosto, kjer delujejo elektri\xc4\x8dne sile. Elektronike imajo pod katodo \xc5\xbearilno nitko, ki slu\xc5\xbei za segrevanje katode (indirektno segrevanje). Kot katodo lahko uporabimo tudi samo \xc5\xbearilno nitko (direktno ogrevanje), vendar izmeni\xc4\x8dna napetost, ki segreva nitko, povzro\xc4\x8da ne\xc5\xbeeljeno nihanje toka v elektroniki._NEWLINE_Vakumska dioda je sestavljena iz anode, katode in \xc5\xbearilne nitke, ki so vse skupaj zaprte v stekleno bu\xc4\x8dko. Iz bu\xc4\x8dke je izsesan zrak, tako da je v njej zelo malo atomov in molekul, ki bi prepre\xc4\x8devale gibanje elektronov od katode do anode. Pri segrevanju katode, pride do termi\xc4\x8dne emisije elektronov. Med anodo in elektrodo priklju\xc4\x8dimo elektri\xc4\x8dno napetost, tako da je anoda pozitivna. S tem nastane elektri\xc4\x8dno polje, ki deluje na elektrone, ki so zapustili katodo, tako, da elektroni te\xc4\x8dejo skozi vakum proti pozitivni anodi. \xc4\x8ce napetostni vir med anodo in katodo obrnemo tok preneha te\xc4\x8di. Vakumska dioda prevaja tok le v eno smer zato je bil to prvi usmerni\xc5\xa1ki element. Krmilna mre\xc5\xbeica in morebitne ostale elektrode vplivajo na \xc5\xa1tevilo elektronov, ki prispejo do anode._NEWLINE_Obstaja cela mno\xc5\xbeica razli\xc4\x8dnih vrst elektronk. Najbolj znane elektronke so: trioda, tetroda, pentoda, tlivka, katodna cev, titratron in ignitron. Zaradi \xc5\xbearenja lahko elektronki v \xc5\xbeargonu re\xc4\x8demo tudi \xc5\xbearnica.\n_START_SECTION_\nUporaba\n_START_PARAGRAPH_\nDanes je ve\xc4\x8dino elektronk izpodrinila polprevodni\xc5\xa1ka dioda in tranzistor. Izjema so visokofrekve\xc4\x8dne in mo\xc4\x8dnostne naprave (radarji in oddajniki). Tudi nekateri avdiofili prisegajo na Hi-Fi oja\xc4\x8devalnike z elektronkami zaradi manj\xc5\xa1ega nelinearnega popa\xc4\x8denja. Tudi katodna cev oz. televizijski zaslon (predhodnik LCD) je elektronka.\n_START_SECTION_\nPrimerjava elektronk s tranzistorji\n_START_PARAGRAPH_\nSlabost elektronk je velika poraba energije za ogrevanje katode, velikost, kratka \xc5\xbeivljenjska doba. Prednost elektronk je neob\xc4\x8dutljivost na sevanje visokoenergetskih delcev iz okolice (atomska bomba, sevanje iz vesolja, ...)'