b'\n_START_ARTICLE_\nHoracij\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nQuintus Horatius Flaccus, bolje znan kot Horacij, je bil latinski pesnik v Avgustovi dobi. Rodil se je v Venosi (v dana\xc5\xa1nji Bazilikati) leta 65. pr. Kr. \xc5\xa0olal se je v Rimu, kjer je imel kot prvega u\xc4\x8ditelja Orbilija. Pri 20. letih se je preselil v Atene, kjer se je u\xc4\x8dil retoriko. V Atenah se je pridru\xc5\xbeil mladim rimskim \xc5\xa1tudentom, skupaj z njimi je zagovarjal republikanske ideje in se izrazil proti Cezarju. Po Cezarjevem umoru je zaradi svojega blagostanja postal voja\xc5\xa1ki tribun. Vodil je del Brutove vojske skupaj s senatorjem Gajem Kasijem Longinom proti Oktavijanu in Marku Antoniju. Po porazu pri Filipih, leta 42. pr. Kr., je bila njegova voja\xc5\xa1ka kariera kon\xc4\x8dana. Lotil se je poni\xc5\xbenega dela \xe2\x80\x93 postal je scriba quaestorius, kvestorjev pisec in pomo\xc4\x8dnik, ni\xc5\xbeji uradnik. Takrat je napisal Epode. Po sre\xc4\x8danju z Vergilijem, ga je ta vpeljal v Mecenov kro\xc5\xbeek leta 38. pr. n. \xc5\xa1t.. Z Mecenom je nato postal velik prijatelj in od njega je prejel posest (villa) v Sabinskih gorah, na katero se je vra\xc4\x8dal do konca svojih dni. Horac je postal neke vrste dvorni pesnik in je svojo hvale\xc5\xbenost Mecenu in cesarju Avgustu izkazoval s tem, da ju je omenjal in slavil v svojih pesmih. V starej\xc5\xa1ih letih se je izogibal razgibanega \xc5\xbeivljenja v Rimu. V skladu s svojo filozofijo o zmernem u\xc5\xbeivanju \xc5\xbeivljenja (epikurejstvo) se je raj\xc5\xa1i zadr\xc5\xbeeval na pode\xc5\xbeelskem posestvu. Umrl je v Rimu leta 8. pr. Kr., pokopali so ga na Eskvilinu.\n_START_SECTION_\nSnov in slog\n_START_PARAGRAPH_\nBil je pesimisti\xc4\x8den avtor, ki je postavljal v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de pozornosti pesnika. Pisal je o dru\xc5\xbebi s svojega vidika in jo kritiziral z namenom, da bi pokazal pravilno pot politikom, literatom in bralcem nasploh. Veliko pozornost je namenil tradicionalni moralnosti, omiki in vzgoji odraslih. Prav Avgust \xc5\xbeeli uvesti to moralnost, ki daje pomo\xc4\x8d dr\xc5\xbeavi, ko je v krizi: morala je v tem primeru dru\xc5\xbebeno vezivo. Horacijeva morala temelji na vzgoji in tradicionalni zdravi pameti, poleg tega jo je pesnik dogradil s predelanimi vsebinami helenisti\xc4\x8dnih filozofij, ki so do njega pri\xc5\xa1le tudi preko izro\xc4\x8dila poljudne filozofske knji\xc5\xbeevnosti. V njegovih delih ve\xc4\x8dkrat nastopa melanholija. Imel je poseben pogled na onstranstvo in iskal je na\xc4\x8dinov, kako se izogibati misli na smrt. O tem je tudi pisal v svojih Odah. Horacij se je v glavnem spra\xc5\xa1eval o eksistencialnih tematikah, na katere ni nikoli na\xc5\xa1el odgovora. V iskanju osebne sre\xc4\x8de je sku\xc5\xa1al najti srednjo pot med filozofijama, ki se medsebojno izklju\xc4\x8dujeta: epikurejstvo in stoicizem. Epikurejstvo zagovarja zmerno u\xc5\xbeivanje vsakega trenutka: posameznik se tu znebi trpljenja s tem, da u\xc5\xbeiva. Sre\xc4\x8de ne dobi v politiki, a v otiumu. Po mnenju stoikov pa sre\xc4\x8do do\xc5\xbeivi\xc5\xa1, \xc4\x8de se dr\xc5\xbei\xc5\xa1 stroge morale, \xc4\x8de si dober dr\xc5\xbeavljan, upo\xc5\xa1teva\xc5\xa1 mos maiorum in skrbi\xc5\xa1 za posmrtno \xc5\xbeivljenje.\n_START_SECTION_\nOdnos z gr\xc5\xa1ko knji\xc5\xbeevnostjo\n_START_PARAGRAPH_\nHoracijeve lirike ne moremo doumeti, \xc4\x8de ne upo\xc5\xa1tevamo odnosa z gr\xc5\xa1ko tradicijo. Osrednjo vlogo v Horacijevi liriki imata razmi\xc5\xa1ljanje in filozofska kultura. Pri njem ne gre ve\xc4\x8d za pravo moralno iskanje, ki temelji na kriti\xc4\x8dnem opazovanju drugih, temve\xc4\x8d za iskanje notranje sre\xc4\x8de, ki je bilo med glavnimi vpra\xc5\xa1anji helenisti\xc4\x8dnih filozofij. _NEWLINE_Horacijevo iskanje domi\xc5\xa1ljavosti, zlasti v pesmih domoljubne vsebine dokazuje, da navdih za njegovo liriko izhaja iz Pindarja: od njega Horacij \xc4\x8drpa pomembne ideje, kot so zavest o visoki vlogi poezije, prepri\xc4\x8danje, da lahko pesnik podeli nesmrtnost, pozitivno vrednotenje eti\xc4\x8dne modrosti. Poleg tega Horacij pi\xc5\xa1e svoje liri\xc4\x8dne pesmi za branje in zato ve\xc4\x8dkrat opisuje izmi\xc5\xa1ljene ali vsaj mo\xc4\x8dno stilizirane situacije ter te\xc5\xbei k veliki prefinjenosti in literarni rafiniranosti. Poleg Pindarja so za Horacija vir navdiha gr\xc5\xa1ki pesniki Alkaj, Sapfo in Arhiloh. Prisvoji si tudi njihov simbol \xe2\x80\x93 eolsko kitaro.\n_START_SECTION_\nOdnos z Avgustom in Mecenom\n_START_PARAGRAPH_\nDrugi pol Horacijeve lirike, domoljubno in nacionalno anga\xc5\xbeirana poezija, slavi osebnosti, dogodke in mite Augustovega re\xc5\xbeima. V marsi\xc4\x8dem se oddaljuje od osebnih tem, \xc4\x8deprav ves Horacijev osebni svet vedno dobi splo\xc5\xa1no veljavnost in izra\xc5\xbea splo\xc5\xa1ni \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki polo\xc5\xbeaj. V tem se pomenljivo razlikuje od neoteri\xc4\x8dne lirike. Nastanek domoljubnih lirik je zagotovo povezan s pripadnostjo Mecenovemu \xe2\x80\x9ekro\xc5\xbeku\xe2\x80\x9c. Domoljubna Horacijeva lirika pozna slavljenje Rima in Avgusta, hvale\xc5\xbenost za kon\xc4\x8dno pridobljeni mir, uradni ton, vendar ni samo propaganda v verzih. Horacij, pesnik skupnosti, ve\xc4\x8dkrat namre\xc4\x8d spregovori o negotovosti, bojazni, malodu\xc5\xa1nosti in tudi nepri\xc4\x8dakovanem osvobajujo\xc4\x8dem navdu\xc5\xa1enju: o \xc4\x8dustvih in gobokih \xc5\xbeeljah so\xc4\x8dasne dru\xc5\xbebe.\n_START_SECTION_\nEpode (Jambi)\n_START_PARAGRAPH_\nEpode je Horacijevo delo, sestavljeno iz sedemnajstih pesmi. Nastalo je okoli leta 42-41 pr.n.\xc5\xa1., obljavljeno pa leta 31 pr.n.\xc5\xa1. To je mladostni\xc5\xa1ko delo, saj je v primerjavi z ostalimi deli manj uglajeno ter je Horacij v pisanju bolj strasten in agresiven. Epode so izraz njegovega notranjega nemira. Na za\xc4\x8detku Horacij imenuje to delo Jambi, ker so pesmi sestavljene iz jambskih verzov in jambskih elementov. Le kasneje je bilo delo poimenovano Epode, ker sledi dalj\xc5\xa1emu ali kraj\xc5\xa1emu verzu pripeva. Jamb je sestavljen iz dveh verzov, od katerih je prvi dalj\xc5\xa1i, drugi pa kraj\xc5\xa1i. To daje \xc5\xbeivahnej\xc5\xa1i ritem pesmi. V Gr\xc4\x8diji so epode spremljali s posebnim glasbenim in\xc5\xa1trumentom na strune ali s pi\xc5\xa1\xc4\x8daljo. Horacij se v tem delu zgleduje po gr\xc5\xa1kem pesniku Arhilohu. V primerjavi z Grki, ki so v epodah dovolili osebne napade, Rimljani tega niso. Horacij v Epodah obravnava in kritizira obna\xc5\xa1anja, ki so tipi\xc4\x8dna za ljudi, za dru\xc5\xbebene kategorije in za literarne zvrsti._NEWLINE_To delo Horaciju prislu\xc5\xbei vstop v Mecenov kro\xc5\xbeek._NEWLINE_Samo v deseti pesmi direktno napada osebo, to je Mevija, kateremu \xc5\xbeeli smrt v brodolomu. Kljub temu se domneva, da je Horac uporabljal Mevija zato, da bi kritiziral razli\xc4\x8dne dru\xc5\xbebene kategorije, posebno pa pesnike nizkega nivoja. _NEWLINE_Ob prilo\xc5\xbenosti objave Horacij posveti epode prijatelju in pokrovitelju Mecenu.\n_START_SECTION_\nSatire (Sermones)\n_START_PARAGRAPH_\nHoracij je napisal 18 satiri\xc4\x8dnih pesmi, ki so razdeljene v dve knjigi. Prva knjiga jih vsebuje 10, druga pa le 8. Prvo je izdal leta 35. pr.n.\xc5\xa1., drugo pa 30. pr.n.\xc5\xa1. Pesmi so napisane v heksametru. Horacij obravnava \xc5\xa1tevilne teme: od \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega nezadovoljstva do pre\xc5\xa1u\xc5\xa1tva. Horacij je za to delo na\xc5\xa1el navdiha v Lucilijevih satirah._NEWLINE_\xc4\x8ceprav so nekatere pesmi (2, 7 in 8) izrazitega napadalnega zna\xc4\x8daja, je ve\xc4\x8dina teh zapisana na nov na\xc4\x8din in v tem se pribli\xc5\xbeuje na\xc4\x8dinu pisanja Pisem. Satire so v primerjavi z Epodami bolj individualne in postanejo prikaz pesnikovega \xc5\xbeivljenja in okolja._NEWLINE_Za satire je zna\xc4\x8dilna pogovorna in vsakodnevna uporaba jezika. Zaradi tega je Horacij dal delu naslov Sermones (pomenki, pogovori). Zbirka vsebuje \xc5\xa1tevilne pripombe, zagovore, pregovore in moralne misli iz ljudskega izro\xc4\x8dila. Zelo pomembno vlogo v Satirah ima ton. Ta je razvezan od vsebine (ko je vsebina skromna ali iz vsakodnevnega \xc5\xbeivljenja, je ton lahko visok in obratno). Ton je v delu izredno raznolik: od visokega do nizkega ali od resnega do ironi\xc4\x8dnega. Horacijevo geslo je ridendo dicere verum (v smehu povedati resnico). Njegova naloga je preko smeha izobraziti in vzgojiti bralca._NEWLINE_Teme lahko v glavnem zberemo v tri kategorije: filozofska, knji\xc5\xbeevnostna in osebna. Pesnik si je preko novih spoznanj prizadeval priti do eti\xc4\x8dne zavesti in meni, da idealno \xc5\xbeivljenjsko pot najdemo v modrosti in razumevanju. Iz tega izhajajo znana Horacijeva splo\xc5\xa1na na\xc4\x8dela, kot so na primer srednja pot ali zadovoljstvo z malim.\n_START_SECTION_\nSnov in slog v Satirah in Epodah\n_START_PARAGRAPH_\nSatira je knji\xc5\xbeevna zvrst, ki se bli\xc5\xbea prozi in se od nje razlikuje samo po metriki. Slog satir je lahko sad lahkotne improvizacije. V primerjavi z Lucilijem, Horacij izra\xc5\xbea potrebo, ki dokazuje jasno programsko usmerjenost. Pesnik ho\xc4\x8de dose\xc4\x8di discipliniran in preprost jezik. Z razliko od Lucijevega sloga, Horacij sku\xc5\xa1a dose\xc4\x8di mo\xc4\x8dne u\xc4\x8dinke z malo\xc5\xa1tevilnimi izraznimi sredstvi. Od satire zahteva te\xc5\xbeko dosegljiv standard izra\xc5\xbeanja, zahteva koncentracijo in prilagodljivost. K temu lahko dodamo ponavljanja, svobodno stav\xc4\x8dno gradnjo in sklope vrinjenih stavkov._NEWLINE_Horacij poudarja dialog. Ta namre\xc4\x8d pritegne sogovornike, prehiti ugovore, uvede dramske prizore, zglede iz mitologije ali zgodovine, parodije, anekdote in besedne igre._NEWLINE_Satire in Epode je pisal isto\xc4\x8dasno in zdi se, da je slednjim namenil tisto raznolikost tem, tonov in slogovnih ravni, ki jih je rimska tradicija prej dodeljevala satiri. Jasno zaokro\xc5\xbeeno skupino sestavljajo na primer \xc2\xbberoti\xc4\x8dne\xc2\xab\xc2\xa0epode, ljubezenske pesmi, ki obravnavajo motive in situacije helenisti\xc4\x8dne ljubezenske lirike ter prevzemajo tudi njen jezik in pateti\xc4\x8dno intonacijo. Tudi na izrazni ravni je lahko Horacijeva jambska poezija sprejela bolj zadr\xc5\xbeano izrazje, \xc4\x8deprav je za Epode \xc5\xa1e vedno zna\xc4\x8dilen napet in pomensko nabit jezik, ki se v\xc4\x8dasih zadr\xc5\xbeuje pri najbolj surovih in ob\xc4\x8dasno ostudnih vidikih realnosti. Ob pesnikovem pretiravanju zaslutimo tudi emotivno zadr\xc5\xbeanost.\n_START_SECTION_\nOde (Carmina - Pesmi)\n_START_PARAGRAPH_\nHorac je poleg epod in pisem pisal tudi ode ali Carmina, te so se delile v \xc5\xa1tiri knjige. Prve tri knjige so bile napisane leta 23 pr.n.\xc5\xa1.. Prva kniga obsega 38 pesmi, druga 20 in tretja 30. \xc4\x8cetrta knjiga, ki vsebuje 15 pesmi, je bila objavljena leta 13 pr.n.\xc5\xa1. Ode so nastale po Kleopatrini smrti in koncu dr\xc5\xbeavljanske vojne med Oktavijanom in Markom Antonijem. Po tem dogodku so Rimljani imeli ob\xc4\x8dutek, da so vse vojne kon\xc4\x8dale in Oktavjan, ki se je vrnil v Rim, je \xc5\xbeelel dati vtis kontinuitete s staro republiko. Zbirko pesmi imenujemo Ode, ker so nekatere pesmi naslovljene na Rimljane, Avgusta ali druge pomembne figure. Horac je pisal za dru\xc5\xbebo, ki je bila na strani Avgusta in svetovnega poslanstva rimskega imperija. Horacijeve teme so zelo raznovrstne. Prvi dve knjigi vsebujeta v glavnem ode s posvetilnimi temami, v zadnjih dveh knjigah pa Horac ugotavlja, kaj je uspel dose\xc4\x8di. Poleg pesmi, ki govorijo o politiki, lahko najdemo tudi pivske pesmi. Zasledimo tudi kraj\xc5\xa1e aleksandrijske motive, kot so na primer epigramati\xc4\x8dno kratka posvetila, vabila, pesmi ob odhodu prijatelja. Dobimo tudi ljubezenske zgodbe, pri katerih je zna\xc4\x8dilno obvladovanje \xc4\x8dustva. V njegovih pesmih najdemo tudi refleksije in razmi\xc5\xa1ljanja. Pogosto dobimo misli o kratkosti \xc5\xbeivljenja in o \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki nespametnosti. Slavil je poezijo kot stil \xc5\xbeivljenja, ki te zaznamuje od mno\xc5\xbeice. Pisal je o ve\xc4\x8dnosti in nesmrtnosti poezije ter o \xc5\xbeelji o preprostej\xc5\xa1em in bolj vedrem \xc5\xbeivljenju. Metri, v katerih je pesnil, so zelo pestri in raznoliki. Pesmi ni spesnil za glasno branje v javnosti ali petje, ampak za tiho branje in ob\xc4\x8dasno zbrano recitacijo.\n_START_SECTION_\nPrva knjiga Pesmi\n_START_PARAGRAPH_\nV prvi knjigi najdemo epikurejske misli; pesnik razmi\xc5\xa1lja o minljivosti \xc5\xbeivljenja in ve\xc4\x8dnosti smrti. Druga tema, ki je prisotna v prvi knjigi, je vabilo k izkori\xc5\xa1\xc4\x8danju lepih trenutkov \xc5\xbeivljenja, preden izginejo, ne da bi se spra\xc5\xa1evali o prihodnosti. Prisotna je tudi oda o Kleopatrini smrti (1,37). Zadnja pesem knjige je posve\xc4\x8dena skromnosti pesnika.\n_START_SECTION_\nDruga knjiga Pesmi\n_START_PARAGRAPH_\nDruga knjiga poudarja stoi\xc4\x8dne tematike in neizogibnost smrti. Stoi\xc4\x8dne tematike so razvidne v deseti odi, v kateri je prisoten pojem aurea mediocritas (zlata sredina, srednja pot-prava pot). V 2,16 dobimo soprisotnost stoi\xc4\x8dnih in epikurejskih idej, v odah 2,3 in 2,14 pa tematiko smrti.\n_START_SECTION_\nTretja knjiga Pesmi\n_START_PARAGRAPH_\nTretjo knjigo zaznamuje mo\xc4\x8dan poudarek na stoicizmu, katerega dobimo utrjenega v nekaterih verzih od 3,2, 3,16, 3,29 in \xc5\xa1e predvsem v trideseti pesmi.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cetrta knjiga Pesmi\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8cetrta knjiga je bila napisana ab urbe condita. V zadnji knjigi se Horacij loteva njemu najbolj pomembnih tem: hvala Oktavijana Avgusta, misel o trdnosti duha, o poeziji, ki podeli umetniku nesmrtnost, \xc5\xbeivljenjsko zadovoljstvo.\n_START_SECTION_\nSnov in slog v Horacijevih Pesmih (Carmina)\n_START_PARAGRAPH_\nS formalnega vidika lahko povemo, da strukturalna zapletenost Horacijevih Od verjetno izhaja iz zborovske lirike, \xc4\x8deprav so Ode najbolj uporabljene metri\xc4\x8dne oblike podedovale po monodi\xc4\x8dni liriki. Horacijevo navezovanje na gr\xc5\xa1ko arhai\xc4\x8dno liriko ima nedvomno zna\xc4\x8dilnosti jasne programske izbire: pesnik se zavestno \xc5\xbeeli oddaljiti od aleksandrinstva neoterikov. Njegova lirika upo\xc5\xa1teva helenisti\xc4\x8dne izku\xc5\xa1nje: iz teh izhaja \xc5\xa1iroka paleta motivov, podob, situacij, ki se nana\xc5\xa1ajo predvsem na ljubezen in ljubezenska razmerja, pa tudi na praznike in javne obrede, pojedine, pokrajine. Iz helenisti\xc4\x8dnega sveta Horacij \xc4\x8drpa osrednje elemente svoje kulture, ideologije in pesni\xc5\xa1ke ob\xc4\x8dutljivosti. Pomemben vpliv, \xc4\x8deprav ga ve\xc4\x8dkrat zapostavljamo, je imela na Horacijevo liriko tudi proza: helenisti\xc4\x8dne razprave o dobrem vladarju, slavilni spisi, priro\xc4\x8dniki o govorni\xc5\xa1tvu. _NEWLINE_Stilna dovr\xc5\xa1enost je zna\xc4\x8dilen znak zrele Horacijeve lirike: gre za prefinjenost. Horacij uporablja zelo preprosto besedi\xc5\xa1\xc4\x8de. Preprostost in klenost narekujeta tudi izbiro pridevnikov, skromno uporabo glasovnih figur, previdnost pri metaforah in primerjavah. Skladnja je manj predvidljiva, a \xc5\xa1e vedno precej preprosta. Pesnik ljubi elipse, skladnjo, ki spominja na gr\xc5\xa1\xc4\x8dino, hiperbaton, enjambement. Primerno vzvi\xc5\xa1enost sloga dose\xc5\xbee z nadzorovanim zmanj\xc5\xa1anjem izraznih sredstev, s suho in uglajeno dikcijo, ki ne pozna preobilja. Ekspresivnost zagotavljata tudi metri\xc4\x8dna virtuoznost in umetnost besednega razporeda._NEWLINE_V nekem smislu se Ode za\xc4\x8denjajo, kjer se kon\xc4\x8dujejo Satire. Osrednja misel je zavest o kon\xc4\x8dnosti in kratkosti \xc5\xbeivljenja, zato se moramo predati trenutni sre\xc4\x8di. Spopadal se je z bojaznijo pred smrtjo, saj ta lahko doleti vsakogar v vsakem trenutku. Pomemben je nauk carpe diem, ki ga je izrazil v zadnjem verzu ode 1,11. Bil je prepri\xc4\x8dan, da je treba izkoristiti vsak trenutek, ki ga imamo na razpolago, saj je \xc5\xbeivljenje kratkotrajno: od neprestanega toka \xc4\x8dasa je treba izlu\xc5\xa1\xc4\x8diti in iztrgati/odtrgati (carpere) nekatere lepe trenutke. Ne smemo torej misliti, da je carpe diem banalno vabilo k u\xc5\xbeivanju. Pri Horaciju, kakor tudi pri Epikuru, je vabilo k zmernemu u\xc5\xbeitku tesno povezano z jasno zavestjo, da je sam u\xc5\xbeitek kratkotrajen, kot je kratkotrajno \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje.\n_START_SECTION_\nPisma (Epistulae)\n_START_PARAGRAPH_\nPisma so zadnje Horacijevo delo ter eno izmed njegovih najizvirnej\xc5\xa1ih del. Epistulae obsegajo dve knjigi. Prva knjiga vsebuje dvajset pisem, medtem ko druga knjiga tri, \xc4\x8de ji pri\xc5\xa1tevamo tudi Pismo o pesni\xc5\xa1tvu (Ars poetica ali Epist\xc5\xadla ad Pis\xc5\x8dnes). Druga knjiga obravnava razvoj rimske literature in umetnosti. _NEWLINE_Prva knjiga je bila obljavljena leta 20 pr. Kr. in je posve\xc4\x8dena Mecenatu. Pisma so zrcalo Horaceve osebnosti in njegove volje, da bi izpolnil samega sebe. Pesni\xc5\xa1ka epistula kot literarna zvrst pred Horacijem ni obstajala. Horacij jo ustvari ob koncu svojega \xc5\xbeivljenja, bogatega s \xc4\x8dlove\xc5\xa1kimi in umetni\xc5\xa1kimi izku\xc5\xa1njami. V Pismih je izvirno to, da jih je odel v pesni\xc5\xa1ko obliko, oz. heksametre. Zgledoval se je po Epikuru, saj se je v proznih pismih obra\xc4\x8dal na prijatelje in u\xc4\x8dence ter jim svetoval. Razvidno je, kako vzgaja samega sebe in posku\xc5\xa1a voditi druge. Iz pisem je razvidno to, kako se Horacij su\xc4\x8de v rimski najvi\xc5\xa1ji dru\xc5\xbebi, kako se obra\xc4\x8da na svojega su\xc5\xbenja, upravnika posestva, katero \xc5\xbeivljenje je najbolj\xc5\xa1e. Pisma so naslovljena na resni\xc4\x8dne osebe, oziroma na Horacijeve prijatelje. Zaradi tega je pomen v njih zaupnej\xc5\xa1i in bolj odkrit. _NEWLINE_V pismih Mecenu in Floru pesnik izjavlja, kaj mu pomenijo Pisma in njihova pesni\xc5\xa1ka obdelava: v njih preiskuje eti\xc4\x8dni smoter pesni\xc5\xa1tva in umetnosti nasploh. Iz tak\xc5\xa1nega duhovnega razpolo\xc5\xbeenja Horacij napi\xc5\xa1e Ars poet\xc4\xadca, ki je najbolj gosposki in u\xc4\x8den izraz Horacijeve misli. V tem delu se pesnik odtujuje nazorom epikurejske \xc5\xa1ole, a se navdihuje ob aristotelskih estetskih na\xc4\x8delih. Horacij je prepri\xc4\x8dan, da se mora umetni\xc5\xa1ko delo oblikovati po nazoru pulchrum in decorum._NEWLINE_Pisma ne ka\xc5\xbeejo samo Horacijeve zrele misli, a tudi visoko moralno smotrnost. Pesnik ho\xc4\x8de oblikovati novo umetni\xc5\xa1ko pojmovanje augustejske dobe, ki bo ostalo do modernih \xc4\x8dasov kot zakonik anti\xc4\x8dnih estetskih nazorov. Horacijeva Ars poetica \xc5\xa1e danes velja za najtrdnej\xc5\xa1i spomenik anti\xc4\x8dne kriti\xc4\x8dne misli.'