b'\n_START_ARTICLE_\nVillancico\n_START_PARAGRAPH_\nVillancico (po \xc5\xa1panskem villano - va\xc5\xa1ki; portugalsko pa tudi Vilancete) je bila priljubljena renesan\xc4\x8dna pesni\xc5\xa1ka in vokalno-glasbena  oblika na Iberskem polotoku. Vsebinsko je bila verska ali posvetna. V 15. in 16. stoletju je mnogo iberskih skladateljev, npr. Juan del Encina ali Pedro de Escobar, komponiralo villancice. V obdobju zgodnjega villancica so besedila peli trije ali \xc5\xa1tirje glasovi. Pesem je sestavljena iz za\xc4\x8detnih verzov, imenovanih mote (uglasbljeni so kot vezni refren\xc2\xa0\xc2\xbbesttribillo\xc2\xab), sledi pa jim ena ali ve\xc4\x8d stanc imenovanih volta, copla ali glosa - vsaka s sedmimi verzi. Med villancicom in obliko canci\xc3\xb3n (cantiga) razlikujemo po \xc5\xa1tevilu verzov v motu: \xc4\x8de sta dva ali trije, je villancico, \xc4\x8de so \xc5\xa1tirje ali ve\xc4\x8d, je canci\xc3\xb3n. Renesan\xc4\x8dno glasbeno izro\xc4\x8dilo villancica je ohranjeno v zbirki Canconiero el Palacio iz leta 1500. V 17. stoletju so skladatelji za\xc4\x8deli komponirati enoglasne villancice s spremljavo brenkala vihuele. Topogledno jih lahko pojmujemo kor daljnje predhodnike samospeva. V 18. stoletju so iberski skladatelji pod istim imenom za\xc4\x8deli komponirati ve\xc4\x8dstav\xc4\x8dne skladbe za pevce, zbor in razli\xc4\x8dne skupine glasbil, ki so podobne kantati.'