b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Janez XIX.\n_START_SECTION_\nIzvor in vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nRoman, tretji sin grofa Gregorja Tuskulskega in Marije, je pripadal plemi\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini Tuskulskih grofov. O\xc4\x8de Gregor je bil admiral pape\xc5\xa1kega ladjevja, za kar ga je imenoval cesar Oton III. Sa\xc5\xa1ki, kakor tudi senator.  Starej\xc5\xa1i brat Teofilakt (Theophilactus, Teofilatto) je bil pape\xc5\xbe Benedikt VIII.; on, Roman, je postal Pape\xc5\xbe Janez XIX.; najstarej\xc5\xa1i brat Alberik (Alberico di Tusculo) pa o\xc4\x8de prihodnjega Benedikta IX.. Bil je torej potomec Teofilakta I. Tuskulskega, podobno kot njegov prednik Benedikt VI.. _NEWLINE__NEWLINE_Roman je kot senator in konzul v \xc4\x8dasu bratovega pape\xc5\xbeevanja bil neposredni svetni gospodar Rima.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nS Sergijevo smrtjo je prenehala tudi vladavina Krescencijev; oblast nad Rimom so prevzeli tuskulski grofje ter jo obdr\xc5\xbeali do 1044. V tem \xc4\x8dasu so postavili tri pape\xc5\xbee iz svojega rodu. Prvi je bil Benedikt VIII., ki so ga izvolili \xc5\xbee 13. maja, - po nekaterih virih celo \xc5\xbee 20. aprila 1012 \xe2\x80\x93 ko je bil njegov predhodnik \xc5\xa1e \xc5\xbeiv; Sergij IV. je umrl namre\xc4\x8d 12. maja. Drugi je bil Janez XIX., tretji pa Benedikt IX. s svojimi rekordnimi tremi prekinjenimi pape\xc5\xa1kimi obdobji, kar je edinstveno v celotni cerkveni zgodovini.\n_START_SECTION_\nOdnosi s Carigradom\n_START_PARAGRAPH_\nKot pape\xc5\xbe je Janez XIX. v svojih rokah zdru\xc5\xbeil vso svetno in duhovno oblast nad Rimom. Kmalu po izvolitvi je pri\xc5\xa1lo v Rim visoko odposlanstvo bizantinskega cesarja Bazilija II. in carigrajskega patriarha Evstatija _NEWLINE_ _NEWLINE_Evstatij je sodeloval pri bizantinskih naporih 1024, da bi se uredili odnosi s pape\xc5\xa1tvom in premostil vedno ve\xc4\x8dji prepad med vzhodno in zahodno Cerkvijo, ki je pri\xc5\xa1el do nani\xc5\xbeje to\xc4\x8dke kmalu potem - leta 1054. V tem \xc4\x8dasu si je pape\xc5\xa1tvo lastilo pravico vladanja nad celotnim kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim svetom: vendar ne le v duhovnem smislu (Petrov primat), ampak tudi v politi\xc4\x8dnem (vrhovni posvetni vladar); po takrat splo\xc5\xa1no sprejetem na\xc4\x8delu o dveh me\xc4\x8dih, ki prestavljata duhovno in posvetno oblast; kakor pa je duhovna oblast pomembnej\xc5\xa1a in vi\xc5\xa1ja od posvetne, tako so tudi pape\xc5\xbeu kr\xc5\xa1\xc4\x8danski vladarji podrejeni. _NEWLINE__NEWLINE_Evstatij je ponudil sporazum pape\xc5\xbeu Janezu XIX. s predlogom, naj bo vzhodni (carigrajski) patriah \xe2\x80\x9eekumenski\xe2\x80\x9d na svojem obmo\xc4\x8dju (\xe2\x80\x9cin suo orbe\xe2\x80\x9d) na Vzhodu, kakor je pape\xc5\xbe na celem svetu (\xe2\x80\x9cin universo\xe2\x80\x9d).  _NEWLINE__NEWLINE_Domnevajo, da si je Evstatij prizadeval za to, da bi ohranil nadzor nad ju\xc5\xbenoitalijanskim podro\xc4\x8djem, ki je bilo \xc5\xa1e pod bizantinsko oblastjo, tudi na verskem obmo\xc4\x8dju.  Ko je pape\xc5\xbe ponudbo zavrnil, je pape\xc5\xbe Janez sprejel prakso vzhodnega obreda (gr\xc5\xa1kega) v ju\xc5\xbeni Italiji v zameno za dopustitev zahodnega obreda (latinskega) v nekaterih carigrajskih cerkvah.  _NEWLINE__NEWLINE_Zadeva pa \xc5\xa1e zdale\xc4\x8d ni bila tako preprosta, saj pravi drugi vir: _NEWLINE__NEWLINE_Carigrajsko odposlanstvo je prosilo, naj pape\xc5\xbe dovoli, da sme carigrajski patriarh \xe2\x80\x93 ki je itak \xc5\xbee od \xc4\x8dasa Janeza Spokornika  nosil naslov \xe2\x80\x9cvzhodni ekumenski patriarh\xe2\x80\x9d ta naslov uporabljati po celotni kr\xc5\xa1\xc4\x8danski Cerkvi. Odposlanci nikakor niso pri\xc5\xa1li praznih rok; bogati darovi so \xc5\xbee omeh\xc4\x8dali pape\xc5\xbeevo dobi\xc4\x8dka\xc5\xbeeljnost; kakor hitro pa se je skrivnost razvedela, so oporekali ne le rimska duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina, ampak tudi mnogi drugi cerkveni dostojanstveniki, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je to na \xc5\xa1kodo cerkvene edinosti. Pape\xc5\xbe je bil prisiljen pretrgati pogovore; patriarh ni dosegel cilja in je od\xc5\xa1el s praznimi rokami dovmov in takoj tudi v razkol. Janez XIX. pa se ni mogel ve\xc4\x8d oprati o\xc4\x8ditka bogokletja in lakomnosti, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je \xe2\x80\x9chotel prodati za denar Kristusovo namestni\xc5\xa1tvo kot Jude\xc5\xbe Zveli\xc4\x8darja\xe2\x80\x9d.  To poro\xc4\x8danje o takratnih dogodkih vsekakor ka\xc5\xbee na veliko stopnjo nezaupanja, ki je vladalo med Vzhodom in Zahodom in se je vedno bolj \xc5\xa1irilo zlasti med navadnim ljudstvom.\n_START_SECTION_\nOdnosi med cesarjem in pape\xc5\xbeem\n_START_PARAGRAPH_\nVladavino pape\xc5\xbea Janeza lahko \xc5\xa1tejemo za mirno obdobje. Imel je dobre odnose celo s svojimi najhuj\xc5\xa1imi tekmeci - grofi Krescenciji. Najve\xc4\x8djega pomena pa je imel seveda odnos s cesarjem oziroma kraljem. Po zgledovanju na svojega prednika Benedikta VIII. se je tudi Janez XIX. pokazal pripravljenega za ohranjevanje dobrih odnosov z novim nem\xc5\xa1kim kraljem, Henrikovim naslednikom Konradom II.. Zdi se celo, da je sledil vsem cesarjevim pobudam, kar mu nekateri \xc5\xa1e danes zamerijo. Pape\xc5\xbe in milanski \xc5\xa1kof Heribert sta novega vladarja povabila v Italijo. Najprej je bil v Milanu kronan z lombardsko \xc5\xbeelezno krono. Nato je pape\xc5\xbe 26. marca 1027 v Rimu kronal cesarja Konrada in njegovo \xc5\xbeeno Gizelo; kmalu nato, 6. aprila, je potekala v Lateranu sinoda, pri kateri sta sodelovala cesar in pape\xc5\xbe. Konrad je prisilil pape\xc5\xbea, da prekli\xc4\x8de odlok, s katerim je malo prej omogo\xc4\x8dil grade\xc5\xa1kemu patriarhu neodvisnost od oglejskega; tako je le-ta zopet pri\xc5\xa1el pod oblast oglejskega patriarha, Nemca Popona, ki je bil vnet cesarjev prista\xc5\xa1. _NEWLINE__NEWLINE_Med samim kronanjem sta bila navzo\xc4\x8da tudi francoski kralj Rudolf  ter angle\xc5\xa1ko-danski kralj Knut; le-ta se je prito\xc5\xbeil vpri\xc4\x8do cesarja nad visokimi pristojbinami za podeljevanje palija, kakor tudi nad visokimi dajatvami, ki so bremenile Schola Aglorum (Angle\xc5\xa1ko \xc5\xa1olo) v Vatikanu; Pape\xc5\xbe mu je ustregel v zameno za redno po\xc5\xa1iljanje Petrovega nov\xc4\x8di\xc4\x8da. _NEWLINE__NEWLINE_Cesarju je dovolil tudi, da prosto ureja nem\xc5\xa1ke cerkvene razmere. Pape\xc5\xbe tako ni nasprotoval prenosu \xc5\xa1kofijskega sede\xc5\xbea iz Zeitza v Naumburg decembra 1028; tudi se ni odzval na sovra\xc5\xbeno dejanje \xc5\xa1kofa Warmanna iz Konstance, ki je oktobra 1031 javno za\xc5\xbegal bulo s privilegijem za samostan Reichenau, s katerim je opat smel opravljati nekatera slovesna pape\xc5\xa1ka opravila.\n_START_SECTION_\nPrenova Cerkve\n_START_PARAGRAPH_\nPrenovo Cerkve, ki sta se zanjo zavzemala Benedikt VIII. in cesar Henrik II., je nadaljeval tudi Janez XIX. Cesar je odlo\xc4\x8dilno posegal tudi v cerkvena vpra\xc5\xa1anja. Po njegovem naro\xc4\x8dilu ali samostojno je pape\xc5\xbe vzel pod svojo za\xc5\xa1\xc4\x8dito Cluny in njegova prenovitvena prizadevanja.\n_START_SECTION_\nSpor med Oglejem in Grade\xc5\xbeem\n_START_PARAGRAPH_\nKot omenjeno, je moral cesarjevo voljo upo\xc5\xa1tevati tudi v sporih med oglejskim in grade\xc5\xa1kim patriarhom. Oglejski patriarh Popon (1019-1042) je sku\xc5\xa1al svojo oblast raztegniti tudi nad Grade\xc5\xbe. Zavzel je mesto in ga priklju\xc4\x8dil svojemu patriarhatu, kar je Janez XIX. potrdil. Po pritiskih Bene\xc4\x8danov je pape\xc5\xbe ta sklep pozneje preklical in spet potrdil grade\xc5\xa1kemu patriarha samostojnost. Ob kronanju Konrada II. je Popon, ki je bil s cesarjem tesno povezan, dosegel nov pape\xc5\xa1ki odlok: Grade\xc5\xbe spada pod oglejski patriarhat. Tako je pod Poponom bila vsa Istra podrejena Ogleju in med 16 sufraganskimi \xc5\xa1kofijami so na\xc5\xa1tevali: Trst, Koper, Novigrad, Pore\xc4\x8d, Pulj in Pi\xc4\x8den. Kasneje se je Bene\xc4\x8danom posre\xc4\x8dilo, da so oropani Grade\xc5\xbe obnovili in ohranili njegovo cerkveno oblast na svojem ozemlju._NEWLINE_   _NEWLINE_Poponovi star\xc5\xa1i so pred letom 1028 ustanovili benediktinski samostan v Osojah na Koro\xc5\xa1kem.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Janez je umrl v Rimu najverjetneje 20. oktobra 1032 in so ga pokopali v staro cerkev sv. Petra v Vatikanu.  Nekateri navajajo kot datum smrti 6. november 1032,, drugi januar 1033  ali kak drug datum._NEWLINE__NEWLINE_Pokopali so ga v umetni\xc5\xa1ko okra\xc5\xa1eno grobnico, ki so jo razdejali med podiranjem stare Bazilike in gradnjo nove v 17. stoletju.'