b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Bonifacij I.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Bonifacij I. se je rodil v Rimu okrog leta 350. Njegov o\xc4\x8de je bil rimski prezbiter Jukund (Jucundus). Njegov prednik na pape\xc5\xa1kem prestolu sveti Inocenc ga je ve\xc4\x8dkrat poslal kot svojega odposlanca v Carigrad, da je tam uspe\xc5\xa1no opravil va\xc5\xbene in zapletene naloge. _NEWLINE_Za pape\xc5\xbea je bil izvoljen 28. decembra 418; cesar Konstantin III. je v za\xc4\x8detku bil bolj naklonjen njegovemu nasprotniku Evlaliju. Da bi re\xc5\xa1il zmedo, je izdal odlok, po katerem je prepovedal obema rimskima \xc5\xa1kofoma bivanje v Rimu. Kljub temu pa se je Evlalij vrnil iz izgnanstva in opravil 30. marca 419 slovesno velikono\xc4\x8dno bogoslu\xc5\xbeje; za kazen mu je cesar odvzel \xc5\xa1kofovsko \xc4\x8dast in ga poslal v izgnanstvo. \xc5\xa0ele takrat se je lahko Bonifacij vrnil v Rim ter se posvetil \xc5\xa1tevilnim pere\xc4\x8dim nalogam. Zahodnorimski cesar Honorij (395-425) je priznal izvolitev Bonifacija 3. aprila 419; slu\xc5\xbebo je nastopil nato 10. aprila 419.\n_START_SECTION_\nProtipape\xc5\xbe Evlalij\n_START_PARAGRAPH_\nOb Zosimovi smrti se je mudilo v Rimu devet za Cerkev zaslu\xc5\xbenih \xc5\xa1kofov, ki so skupaj z duhovniki in ljudstvom izvolili na sede\xc5\xbe apostola Petra \xc5\xbee starej\xc5\xa1ega duhovnika Bonifacija. _NEWLINE_Diakoni \xe2\x80\x93 upravniki cerkvenega premo\xc5\xbeenja \xe2\x80\x93 in del ljudstva pa so dan poprej, \xc5\xbee 27. decembra 418, oklicali za pape\xc5\xbea arhidiakona Evlalija. Ko so iz Zosimovega pogreba napravili pohuj\xc5\xa1anje, so zasedli Lateransko baziliko in prisilili ostijskega  \xc5\xa1kofa, da je posvetil Evlalija v \xc5\xa1kofa. Za Evlalija, ki je po odloku sinode v Raveni moral odstopiti, Liber pontificalis poro\xc4\x8da, da je umrl 423 kot \xc5\xa1kof v Kampaniji.\n_START_SECTION_\nUreditev razmer v Afriki in Galiji\n_START_PARAGRAPH_\nSicer pa si je Bonifacij precej prizadeval, da bi po nepremi\xc5\xa1ljenih potezah svojega predhodnika spet vzpostavil mir v Cerkvi: z mo\xc4\x8dno afri\xc5\xa1ko Cerkvijo je zgladil spor zaradi vpra\xc5\xa1anja priziva na najvi\xc5\xa1jo sodno oblast, v Galiji je ponovno vzpostavil metropolije Arles, Marseille, Narbonne in Vienne.\n_START_SECTION_\nTe\xc5\xbeave z Bizancem\n_START_PARAGRAPH_\nKo je vzhodni cesar Teodozij II. leta 421 solunski vikariat (vzhodni Ilirik) priklju\xc4\x8dil carigrajskemu patriarhatu, je Bonifacij s pomo\xc4\x8djo zahodnega cesarja Honorija dosegel, da je ta odlok preklical; kljub temu pa ga je cesar prevzel v Codex Theodosianus. Tudi druga\xc4\x8de si je prizadeval, da bi rimsko Cerkev obvaroval pred premo\xc4\x8dnim vplivom bizantinskega cesarja ter jo ohranjal svobodno v njenem delovanju.\n_START_SECTION_\nSmrt in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nBonifacij je umrl 4. septembra 422 v Rimu (Rimsko cesarstvo). Pokopan je blizu cerkve svete Felicite na Via Salaria v Rimu._NEWLINE_Njegov god je 4. septembra; pred koledarsko reformo 1969 je bil njegov god 25. oktobra.'