b"\n_START_ARTICLE_\nJosip Stritar\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nJosip Stritar se je rodil 6. marca 1836 v Podsmreki kot zadnji izmed osmih otrok kmetu Andreju in njegovi \xc5\xbeeni Ur\xc5\xa1uli (roj. Jaki\xc4\x8d). Prva dva razreda osnovne \xc5\xa1ole je obiskoval v Velikih La\xc5\xa1\xc4\x8dah, kjer je spoznal pet let starej\xc5\xa1ega Frana Levstika. Jeseni 1846 je s tretjim razredom nadaljeval v Ljubljani, kjer ga je pou\xc4\x8deval strogi u\xc4\x8ditelj Martin Ivaneti\xc4\x8d. Leto pozneje se je vpisal v gimnazijo, kjer je bil njegov u\xc4\x8ditelj med drugim tudi Fran Metelko. Stritar je bil vzoren u\xc4\x8denec, saj je bil vsa leta med najbolj\xc5\xa1imi in nagrajenimi dijaki, bil pa je tudi so\xc5\xa1olec znamenite generacije vajevcev, a v Vaje ni pisal, saj se je medtem tesneje navezal na Frana Levstika. Med dijaki in \xc5\xa1tudenti se je Stritar zavzemal za njegovo z vseh strani napadano zbirko Pesmi (1854), zaradi \xc4\x8desar je imel v \xc5\xa1oli te\xc5\xbeave, saj so nekateri konservativni duhovniki pesmi imeli za morali in veri \xc5\xa1kodljive. V drugem gimnazijskem razredu je postal gojenec tedanjega Alojzijevi\xc5\xa1\xc4\x8da, vendar je v sedmem razredu iz zavoda izstopil, ker je spoznal, da duhovni\xc5\xa1ki poklic ni zanj. \xc5\xa0olanje je nadaljeval na Dunaju, kjer se je kljub \xc5\xbeeljam ljubljanskega \xc5\xa1kofa A. A. Wolfa, da bi \xc5\xa1tudiral na tamkaj\xc5\xa1nji orientalni akademiji, vpisal \xc5\xa1tudij klasi\xc4\x8dne filologije. \xc5\xa0tudij sta mu omogo\xc4\x8dila stric Janez in brat Andrej, oba duhovnika, prejemal pa je tudi Knafljevo \xc5\xa1tipendijo. Sam si je denar slu\xc5\xbeil kot doma\xc4\x8di u\xc4\x8ditelj, saj je pou\xc4\x8deval v premo\xc5\xbenih me\xc5\xa1\xc4\x8danskih dru\xc5\xbeinah. _NEWLINE_\xc5\xa0tudij in liberalno dunajsko okolje sta Stritarja oblikovala v intelektualno dejavnega \xc4\x8dloveka z \xc5\xbeeljo po spoznavanju svetovne knji\xc5\xbeevnosti. Od konca julija do za\xc4\x8detka septembra 1861 je tako potoval po Belgiji in Franciji, leta 1871 je obiskal \xc5\xa0vico, leta 1873 je bil v Dresdnu, v Slovenijo pa ni pri\xc5\xa1el pogosto. _NEWLINE_Septembra 1873 se je o\xc5\xbeenil s Terezijo Hochreiter iz kme\xc4\x8dke dru\xc5\xbeine v Aspangu pri Dunaju. Leta 1874 se jima je rodila h\xc4\x8di Kamila, ki je \xc4\x8dez nekaj mesecev umrla, leta 1875 pa sin Milan Jo\xc5\xbeef, kasneje profesor za kemijo na dunajski poljedelski visoki \xc5\xa1oli. \xc5\xa0tudij je kon\xc4\x8dal leta 1874 in postal pripravnik na gimnaziji v 18. dunajskem okraju (Hernals). Leto kasneje je postal u\xc4\x8ditelj, profesorski izpit pa je opravil leta 1878 in kmalu postal profesor na gimnaziji v 8. okraju (Josefstadt), kjer je ostal vse do upokojitve leta 1901. Poleg klasi\xc4\x8dnih jezikov je pou\xc4\x8deval \xc5\xa1e nem\xc5\xa1\xc4\x8dino, franco\xc5\xa1\xc4\x8dino in lepopisje._NEWLINE_Med 1. svetovno vojno in po njej je zaradi splo\xc5\xa1nega pomanjkanja mo\xc4\x8dno ope\xc5\xa1al, odpovedal mu je vid in nazadnje je skoraj popolnoma oglu\xc5\xa1el. Januarja 1923 se je preselil v Roga\xc5\xa1ko Slatino, kjer je stanoval v vili Jakomir (danes Stritarjev dom), prejemal narodno pokojnino in bil odlikovan z redom svetega Save III. stopnje. \xc5\xbde leta 1919 pa je bil izvoljen za \xc4\x8dastnega \xc4\x8dlana Jugoslovanske akademije znanosti in umetnosti (JAZU). Umrl je v Roga\xc5\xa1ki Slatini 23. novembra 1923. Pokopan je na ljubljanskem Navju.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nJosip Stritar se je preizkusil v vseh literarnih vrstah, zvrsteh in oblikah, saj se je ukvarjal s pesni\xc5\xa1tvom, pripovedni\xc5\xa1tvom, dramatiko, mladinsko knji\xc5\xbeevnostjo, satiro, slovstveno kritiko in esejistiko, zelo pomemben pa je bil tudi kot urednik. Sam avtor je videl svojo nadarjenost in poslanstvo v literarni estetiki in kritiki. Z njima je prispeval tudi glavni dele\xc5\xbe v slovensko knji\xc5\xbeevnost.\n_START_SECTION_\nPoezija\n_START_PARAGRAPH_\nJosip Stritar je za\xc4\x8del pesniti \xc5\xbee zelo zgodaj. Svoje prve pesmi, ki so bile bolj prilo\xc5\xbenostne narave (vo\xc5\xa1\xc4\x8dila ob godu za brata Andreja), je napisal \xc5\xbee pri trinajstih letih, a je kljub temu v njih \xc5\xbee uporabljal obliko soneta. V Alojzijevi\xc5\xa1\xc4\x8du je bil sodelavec dija\xc5\xa1kih \xc4\x8dasopisov Dani\xc4\x8dica in Slavija \xe2\x80\x93 slednjega je na pobudo Antona Jane\xc5\xbei\xc4\x8da urejal Fran Levstik. Njegove prve objavljene pesmi so se pojavile leta 1853 v katoli\xc5\xa1kem \xc4\x8dasopisu Zgodnja Danica \xe2\x80\x93 gre za \xc5\xa1tiri nabo\xc5\xbene sonete (Luna, Danica, Zora, Marija), ki jim je leto kasneje v Novicah dodal \xc5\xa1e elegi\xc4\x8dni sonet Josipini Turnograjski na prerani grob._NEWLINE_Svojo prvo pesni\xc5\xa1ko zbirko Pesmi je objavil leta 1869. Zbirka, ki je sicer iz\xc5\xa1la pod psevdonimom Boris Miran, je bila zelo dobro sprejeta, kmalu razprodana, o njej pa se je pisalo v slovenskih in nem\xc5\xa1kih revijah. Kritiki so bili mnenja, da gre za pomemben literarni dogodek, pesnika pa so postavljali ob bok Pre\xc5\xa1ernu. Stritar je ob tem v pismu Luizi Pesjakovi 16. avgusta 1871 zapisal: \xc2\xbbTe pesmi nijso izmi\xc5\xa1ljene, nijso narejene, vse je pre\xc4\x8duteno, vse pre\xc5\xbeivljeno /\xe2\x80\xa6/.\xc2\xab\xc2\xa0 Ve\xc4\x8dina pesmi te zbirke je posve\xc4\x8dena mlademu slovenskemu narodu (Mojemu narodu, Rojakom, Mladini, Dunajske elegije), kjer se Stritar poka\xc5\xbee kot domoljubni izobra\xc5\xbeenec, pojavljajo pa se motivi panslavizma, trpljenja ju\xc5\xbenih Slovanov pod Turki in pesnika na tujem, vse to zaznamovano s Stritarjevo kritiko dru\xc5\xbebe in tragi\xc4\x8dno vizijo sveta \xe2\x80\x93 z izpovedovanjem sveto\xc5\xbealja._NEWLINE_Najbolj znano Stritarjevo pesni\xc5\xa1ko delo so Dunajski soneti (1872), cikel 47 sonetov, v katerih nadaljuje z refleksijo dru\xc5\xbebenih tem in izpovedjo svojih idealov, ki so osebna svoboda, sovra\xc5\xa1tvo do nasilja in socialni humanizem. V njih Stritar ostro obra\xc4\x8duna predvsem s takratnimi slovenskimi voditelji \xe2\x80\x93 staroslovenci pod vodstvom Janeza Bleiweisa (VII. sonet). Kot glavno sredstvo za prikaz svojega nestrinjanja uporabi satiro, s katero jim o\xc4\x8dita samovoljo, oblastni\xc5\xa1tvo (XXI. sonet), neznanje, konzervativnost, la\xc5\xbeno moralo (XXXVIII. sonet) in zaslu\xc5\xbekarstvo v opoziciji s svojim resni\xc4\x8dnim patriotizmom (XVI. sonet) in svobodomiselnostjo (XLI. sonet): _NEWLINE_Izpoved mojo \xc4\x8dujte: Jaz svobodi_NEWLINE_iz srca vdan sem \xe2\x80\x93 mirno poslu\xc5\xa1ajte!_NEWLINE_V politiki po\xc5\xa1tenje mene vodi;_NEWLINE_temo sovra\xc5\xbeim \xe2\x80\x93 kamen pobirajte!_NEWLINE_za mir gorim in spravo med narodi;_NEWLINE_Slovenec liberalen sem \xe2\x80\x93 met\xc3\xa1jte! (del XLI. soneta)_NEWLINE_Po letu 1880 je Stritar dosegel klasi\xc4\x8dno vrednost edino \xc5\xa1e v dramati\xc4\x8dnih monologih (Pisarjev sin, Nosan, Glavan, Po pogrebu), ki so po Francu Koblarju \xc2\xbbprvi klasi\xc4\x8dni primeri pesni\xc5\xa1kega realizma pri Slovencih.\xc2\xab_NEWLINE_V svojih pesmih je Stritar uporabljal najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e kiti\xc4\x8dne in pesemske oblike: oktavo, sonet, sonetni venec (Slovo), gazelo ter distih.\n_START_SECTION_\nProza\n_START_PARAGRAPH_\nJosip Stritar je bil tudi pripovednik. V njegovih delih opazimo snovno in oblikovno odvisnost od tujih zgledov, zlasti klasi\xc4\x8dnega leposlovja (Jean-Jacques Rousseau, Johann Wolfgang von Goethe, Oliver Goldsmith), sicer pa so idejno in stilisti\xc4\x8dno povsem samostojna in izvirna. _NEWLINE_Veliko pozornost je med takratnimi bralci vzbudil leta 1868 z va\xc5\xa1ko povestjo Svetinova Metka, ki izvira iz avtorjevih spominov na mladost v okolici Velikih La\xc5\xa1\xc4\x8d na Dolenjskem. Delo je iz\xc5\xa1lo pod psevdonimom Boris Miran v almanahu Mladika, svoje korenine pa ima v delu J. J. Rousseauja (Nova Heloiza) ter njegovi miselnosti o izhodi\xc5\xa1\xc4\x8dno dobrem \xc4\x8dloveku in sre\xc4\x8di, ki jo \xc4\x8dlovek lahko najde le v naravi. Zasnova povesti je nastala vsaj deset let pred objavo, najbr\xc5\xbe v zvezi z njegovim pribli\xc5\xbeevanjem vajevski generaciji. Gre za tipi\xc4\x8dno moralisti\xc4\x8dno povest z vplivi romanti\xc4\x8dnodoma\xc4\x8dijskega slovstva: dekle med dvema mo\xc5\xa1kima, nasprotje med mestnim in va\xc5\xa1kim okoljem, me\xc5\xa1\xc4\x8danski element je destruktiven in prina\xc5\xa1a nesre\xc4\x8do vsakemu, ki stopi z njim v kakr\xc5\xa1no koli zvezo. Vsi dogodki v tem prvem delu so predstavljeni opisno in pou\xc4\x8dno, medtem ko so v drugi polovici, ki je nastala deset let kasneje, opazne prvine takrat aktualne Schopenhauejeve pesimisti\xc4\x8dne filozofije. _NEWLINE_\xc5\xa0e istega leta je v almanahu Mladika iz\xc5\xa1el odlomek iz romana Zorin, ki je imel naslov Evelina. Celotni Stritarjev roman v pismih Zorin je izhajal v dunajskem Zvonu od 1. januarja do 15. avgusta 1870, kar pomeni, da je vseh petnajst poglavij iz\xc5\xa1lo v petnajstih zaporednih \xc5\xa1tevilkah revije. Ideja romana sega v leto 1861, ko se je pesnik vrnil s potovanja v Pariz. To potovanje je namre\xc4\x8d najtrdnej\xc5\xa1a motivna enota, tako reko\xc4\x8d ogrodje romana. Za tem je pri\xc5\xa1la pesnikova dunajska osamljenost in razmi\xc5\xa1ljanje o umetnosti in kulturi. Takrat se je spoznal s Schopenhauerjevim pesimizmom, obhajali so ga spomini na otro\xc5\xa1tvo in hrepenenje po domovini. Tema romana je bila za tedanje slovenske bralce velika novost, saj jih je v njem pisatelj popeljal v tuj, velemestni in gosposki svet, ki ga je kot svetovljan dobro poznal. Tega sveta v Svetinovi Metki zaradi narave doma\xc4\x8dijske povesti ni mogel razviti. Poleg izku\xc5\xa1enj s potovanj pa je Stritar v roman vpletel \xc5\xa1e druga osebna do\xc5\xbeivetja: svoja otro\xc5\xa1ka leta in deklico Devo, prijateljico iz otro\xc5\xa1kih let (V. in VI. poglavje), obiskovanje muzejev, razmi\xc5\xa1ljanje o umetnosti ter samomor njegovega prijatelja zaradi nesre\xc4\x8dne ljubezni. V sredi\xc5\xa1\xc4\x8du romana je zgodba o nedosegljivi ljubezni med Milanom Zorinom in Delo. Trpljenje zaradi neuresni\xc4\x8dljive ljubezni in tudi razo\xc4\x8daranja ob nepremagljivem razkolu med ideali in stvarnostjo Zorin izpoveduje v pismih svojemu prijatelju. Zanimivi so zlasti obse\xc5\xbeni esejisti\xc4\x8dni odlomki, ki obravnavajo dru\xc5\xbebene, kulturne in umetnostne probleme tedanjega \xc4\x8dasa. V romanu je Stritar ponovno izpovedal zanj zna\xc4\x8dilno romanti\xc4\x8dno idejo sveto\xc5\xbealja ali svetobolja (nekateri ga imenujejo kar stritarjansko svetobolje), ki se tukaj razplete do konca, saj v zadnjem pismu Zorin namiguje na samomor. Pisatelj pa se je zavedal moralnega vpliva svojega dela na mlade bralce, zato je v dodatku pojasnil, da Zorin ni junak, ki naj bi ga mladina posnemala ter da naj bi bila njegova usoda svarilo mladim ljudem, kam jih lahko pripeljejo \xc2\xbbzmote preob\xc4\x8dutljivega srca\xc2\xab. Vsebina in oblika romana sta posneti po Goethejevem romanu Trpljenje mladega Wertherja, opazen pa je tudi vpliv Rousseaujevega dela Nova Eloiza (podobno kot pri Svetinovi Metki), kar je Stritar vztrajno zavra\xc4\x8dal in poudarjal svojo izvirnost. _NEWLINE__NEWLINE_Njegovo naslednje veliko delo je roman Gospod Mirodolski, ki je iz\xc5\xa1el v Zvonu leta 1876. Roman je pomemben, saj je to prvo pripovedno delo po njegovi hudi osebni krizi leta 1870, ko je prenehal z izdajanjem Zvona, se zaprl pred javnostjo, leta 1872 udaril z Dunajskimi soneti, se spet umaknil, nato pa kon\xc4\x8dal \xc5\xa1tudij, se poro\xc4\x8dil in stopil v slu\xc5\xbebo. Pri Gospodu Mirodolskem gre za ob\xc5\xa1irno delo, posneto po romanu angle\xc5\xa1kega razsvetljenskega pisatelja  Oliverja Goldsmitha Wakefieldski \xc5\xbeupnik, ki ga je sicer kot zgled dobrega romana predstavil \xc5\xbee Levstik v svojem Popotovanju iz Litije do \xc4\x8cate\xc5\xbea (1858). Njegov nastanek je povezan s Stritarjevo idejo, da ponovno za\xc4\x8dne z izdajanjem Zvona, ob tem pa je napravil na\xc4\x8drt za dru\xc5\xbeinski roman, ki bi v novi reviji izhajal vse leto. V smislu novega programa naj bi Zvon postal dru\xc5\xbebenovzgojna revija in tako ima tudi roman Gospod Mirodolski dru\xc5\xbeinski in dru\xc5\xbebenovzgojni namen. V primerjavi z Zorinom gre v tem delu za \xc5\xbeivljenjsko modrost, zdravje, treznost in preudarnost gospoda Mirodolskega. Njegova dru\xc5\xbeina in vse, kar ima, pri\xc4\x8da o dobri vzgoji in skrbnem gospodarjenju, kar je tudi glavna ideja romana: mladega \xc4\x8dloveka pred nesre\xc4\x8do ohrani le dobra vzgoja. Ker pa je to \xc5\xbee Stritarjevo tretje pripovedno delo, ki so mu o\xc4\x8ditali posnemanje tuje klasike (naklju\xc4\x8dno pa je istega leta iz\xc5\xa1el \xc5\xa1e Jesenkov slovenski prevod Wakefieldskega \xc5\xbeupnika), je Stritar dejal: \xc2\xbbVse moje pesmi so moje; vse do\xc5\xbeivljeno, vse nekako o\xc4\x8ditna izpoved v olaj\xc5\xa1anje srca. Zorin sem jaz sam, ali sem bil jaz v prvi dobi svojega razvoja, tako kakor gospod Mirodolski ni nih\xc4\x8de drugi, nego jaz v poznej\xc5\xa1i dobi.\xc2\xab\xc2\xa0_NEWLINE_Leta 1877 je sledila kraj\xc5\xa1a povest Rosana, ki je iz\xc5\xa1la v Zvonu. Nastala je na hitro in po potrebi, saj je bila takrat v Zvonu najprej mi\xc5\xa1ljena objava Levstikove Lepe Vide, vendar je bil pisatelj zaradi udejstvovanja v politiki v zaostanku s pisanjem. Tako je namesto Lepe Vide za\xc4\x8dela izhajati Rosana, oblikovana po zgledu Goethejevega romana U\xc4\x8dna ura Wilhelma Meistra. Povest v \xc4\x8dasu svojega izhajanja ni vzbudila velike pozornosti._NEWLINE_Zadnji veliki Stritarjev roman S\xc3\xb3dnikovi (1878) je besedilo, ki od vseh njegovih romanov velja za najbolj realisti\xc4\x8dno zasnovano. V njem prikazuje za\xc4\x8detke akumulacije kapitala na pode\xc5\xbeelju, kar povezuje z opisom moralnega uni\xc4\x8denja \xc4\x8dloveka, ki je vse podredil pridobivanju bogastva. Za upodobitev svojega odpora proti modernemu gospodarskemu razvoju je uporabil kme\xc4\x8dko dru\xc5\xbeino Sodnik, predvsem gospodarja in njegovega \xc5\xa1tudiranega sina Valentina, ki zapravita dru\xc5\xbeinsko premo\xc5\xbeenje ter na vas pripeljeta industrializacijo. Na drugi strani vidimo marljivo Sodnikovo \xc5\xbeeno in drugega sina, skromnega in delavnega Matijo, ki ljubi Jerico, h\xc4\x8der drvarja Seljana. Tej zvezi Sodnik nasprotuje, saj ne \xc5\xbeeli priti v rodbinsko zvezo z drvarjem, zato sina napodi od hi\xc5\xa1e. Stritar obsodi gospodarsko okrnitev pode\xc5\xbeelja, zato njihova kme\xc4\x8dka hi\xc5\xa1a propade (Sodnik je storil samomor), opomore pa si s pomo\xc4\x8djo solidarnosti sosedov, ko sta odpadla njena nezvesta \xc4\x8dlana. Na tem primeru vidimo, da Stritar te\xc5\xbei za utopi\xc4\x8dnim socializmom, v katerem naj bi se premo\xc5\xbeenjske razlike med bogatimi in revnimi izravnale v duhu popolne solidarnosti med bogatimi in revnimi. Oviro za to pa predstavlja nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8da industrializacija ter z njo povezan vzpon kapitalizma.    Roman je vzgojno socialni, postavljen na osnovo Rousseaujeve ideje o \xc5\xa1kodljivem vplivu premo\xc5\xbeenjske neenakosti in mestne civilizacije.\n_START_SECTION_\nDramatika\n_START_PARAGRAPH_\nTudi v dramatiki igra Stritar vlogo pobudnika, saj je na\xc4\x8del nekaj idejno-tematskih in dramatur\xc5\xa1kih problemov, sicer pa njegovi prispevki niso igrali ve\xc4\x8dje vloge v razvoju slovenske dramatike. V igrah je prikazoval tudi kme\xc4\x8dko in me\xc5\xa1\xc4\x8dansko \xc5\xbeivljenje._NEWLINE_Za njegovo prvo dramsko delo velja nem\xc5\xa1ka enodejanka Der Student in der H\xc3\xb6lle (1861), sicer komedija, v kateri lahko Stritarja za\xc4\x8dutimo kot svobodomiselnega ironika in  pronicljivega dru\xc5\xbebenega kritika._NEWLINE_Leta 1868 je iz\xc5\xa1lo delo Pre\xc5\xa1ernov god v Eliziji \xe2\x80\x93 satiri\xc4\x8dni prizor v verzih. V njem je glavne vloge podelil kar Vodniku, Trubarju, Zoisu, Linhartu, \xc4\x8copu, Kopitarju, Metelku, Homerju, Petrarki in Goetheju, ki obi\xc5\xa1\xc4\x8dejo Pre\xc5\xa1erna ob njegovem godu. Vsem na\xc5\xa1tetim je Stritar v svojem prizoru podelil ve\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje in slavo, najpomembnej\xc5\xa1i pa je polo\xc5\xbeaj, ki ga je dodelil Pre\xc5\xa1ernu: postavil ga je v sam vrh slovenske in svetovne knji\xc5\xbeevnosti \xe2\x80\x93 ob bok Homerju, Petrarki in Goetheju, ki se mu ob njegovem godu prav tako priklanjajo. Delo je bilo uprizorjeno 20. marca 1899 v De\xc5\xbeelnem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du v Ljubljani._NEWLINE_Rahle nastavke dramati\xc4\x8dnosti (didaskalije) imata pesmi Orest (Mladika 1866, pozneje Pesmi 1869) in Medeja (1870): opisujeta naslovnega junaka, ki tik pred svojim koncem izpove zgodbo svojega \xc5\xbeivljenja in se o\xc4\x8disti krivde, saj je bil zapeljan. Anti\xc4\x8dne teme (v povezavi s sodobnostjo) je uporabil \xc5\xa1e v dru\xc5\xbebenosatiri\xc4\x8dnih Klasi\xc4\x8dnih podobah (Diogen pri Sokratu, Sokrat pri Diogenu, Pri Kritonu). _NEWLINE_Za razvoj slovenske dramatike so morda najpomembnej\xc5\xa1i \xc2\xbbprizorni spisi\xc2\xab, kot jih je poimenoval Stritar sam. V njih se loteva mestnega (Pismo, Kita, Otro\xc5\xa1ki bazar, Pri ve\xc4\x8derji, Najemnina, Zorko, Klara, Po velikem po\xc5\xbearu) in va\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja (Oderuh, Zapravljivec, Rejenka, O\xc4\x8detov god, Nedol\xc5\xbeen, Pravo juna\xc5\xa1tvo)._NEWLINE_Zadnja Stritarjeva drama so Logarjevi, ljudska igra s petjem, uprizorjena leta 10. oktobra 1899 v De\xc5\xbeelnem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du v Ljubljani. To je Stritarjev edini ve\xc4\x8dji dramski tekst, razdeljen na pet dejanj.\n_START_SECTION_\nMladinska knji\xc5\xbeevnost\n_START_PARAGRAPH_\nZ mladinsko knji\xc5\xbeevnostjo se je Stritar za\xc4\x8del ukvarjati \xc5\xa1ele po letu 1893, ko se je po letih odtujitve in zati\xc5\xa1ja vrnil na literarno prizori\xc5\xa1\xc4\x8de. Odlo\xc4\x8ditev ga je privedla med sodelavce takrat raz\xc5\xa1irjene in popularne Mohorjeve dru\xc5\xbebe, za katero je napisal \xc5\xa1tiri mladinska dela: Pod lipo, Jagode, Zimski ve\xc4\x8deri in Le\xc5\xa1niki. Knjige so snovno in oblikovno (pesmi, uganke, epigrami, \xc5\xbeivalski pogovori, prizori, \xc4\x8drtice, povesti) obogatile slovensko slovstvo.\n_START_SECTION_\nPrevajanje\n_START_PARAGRAPH_\nStritar se je s prevajanjem prvi\xc4\x8d sre\xc4\x8dal na Dunaju, kjer se je leta 1870 zaposlil kot prevajalec in urednik pri dr\xc5\xbeavnem zakoniku. To delo je opravljal do leta 1890, z izjemo leta 1871, ko je mesto za leto dni prepustil prijatelju Franu Levstiku._NEWLINE_Od umetni\xc5\xa1kih del je v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedel prvih osem poglavij Byronovega Mazeppa, v nem\xc5\xa1\xc4\x8dino je priredil izbor svojih Pesmi in jih poimenoval Boris Miran's Gedichte. Posebno poglavje so njegovi poskusi, da bi prevedel najzna\xc4\x8dilnej\xc5\xa1e primere Pre\xc5\xa1ernove lirike: Strunam, Luna sije, Pro\xc5\xa1nja, Kam?, posebno pa Nezakonsko mater, ki se mu je na splo\xc5\xa1no zdela neprevedljiva. Med nem\xc5\xa1kimi prevodi sta tudi dve Levstikovi pesmi (Dekle in ptica, Dve utvi) ter  ljudske pesmi Je pa davi slan'ca pala,  Sijaj, sijaj sonce in Pojte, pojte, drobne pti\xc4\x8dke._NEWLINE_Stritar je deloval tudi kot prevajalec Svetega pisma. Njegove prevode je izdajala Britanska in inozemska svetopisemska dru\xc5\xbeba (British and Foreign Bible Society). Najprej je poskrbel za jezikovno popravo \xc5\xa1tirih evangelijev in Dejanj sv. Aposteljnov, ki jih je leta 1870 prevedel Franc\xc3\xa8 Remec, ter pisem Rimljanom, Korin\xc4\x8danom in Galatom, ki jih je do leta 1877 prevedel Matija Valjavec. Nato je sam prevedel preostale knjige Novega testamenta, ki je v enem zvezku iz\xc5\xa1el leta 1881. Sledili so prevodi posameznih starozaveznih knjig: Psalmi Davidovi (1881), Pregovori (1883), Prva knjiga Mojzesova (1885), Izaija (1889) in Jeremija (1898, vklju\xc4\x8duje tudi \xc5\xbdalostne pesmi Jeremija preroka). Novo zavezo je Stritar prevajal dosledno po t.i. ve\xc4\x8dinski razli\xc4\x8dici gr\xc5\xa1kega izvirnika, Staro zavezo pa po latinski predlogi, ki jo je priskrbela Britanska svetopisemska dru\xc5\xbeba. Stritarjeve prevode je ocenjeval in odobril Fran Miklo\xc5\xa1i\xc4\x8d. Na obto\xc5\xbebe glede sodelovanja s takrat izklju\xc4\x8dno protestantsko Britansko svetopisemsko dru\xc5\xbebo je Stritar odgovoril z izjavo: \xc2\xbbDejalo se mi je, in to se mi zdi \xc4\x8disto pravo: Sv. pismo ni ne katoli\xc5\xa1ko ne protestantovsko; kar se ti\xc4\x8de razlaganja, to Vam ni\xc4\x8d mari, vi se dr\xc5\xbeite teksta, besede.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nSlovstvena kritika in esejistika\n_START_PARAGRAPH_\nStritarjevi slovstvenokriti\xc4\x8dni in esejisti\xc4\x8dni spisi so med najpomembnej\xc5\xa1imi deli njegovega literarnega dela ter temelj njegovega zgodovinskega pomena, \xc4\x8desar se je tudi sam zavedal. _NEWLINE_Povod za za\xc4\x8detek Stritarjevega ustvarjanja je bil Jur\xc4\x8di\xc4\x8dev prihod na Dunaj leta 1865 in zasnova Klasja leta 1866, v ozadju katerega je stal Levstik. Stritar je tako poleg omenjenih dveh postal sourednik nastajajo\xc4\x8de zbirke del slovenskih pesnikov in pisateljev, v kateri so leta 1866 kot prvi zvezek na novo iz\xc5\xa1le Pre\xc5\xa1ernove Poezije. Kot uvod vanje je Stritar napisal znameniti esej Pre\xc5\xa1ernove Poezije, ki je primer zgledno urejene razprave, \xc5\xa1e pomembneje pa je, da je Stritar med prvimi v njem Pre\xc5\xa1erna ozna\xc4\x8dil kot vrhunskega pesnika, njegovo poezijo pa kot visoko in primerljivo s svetovno. Spis se za\xc4\x8dne s Pre\xc5\xa1ernovim \xc5\xbeivljenjepisom, nadaljuje pa z razmi\xc5\xa1ljanjem o narodu in njegovem zna\xc4\x8daju, o zgodovinskih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah in prostorski dolo\xc4\x8denosti, ki sooblikujejo literaturo posameznih narodov. Po Stritarjevem mnenju to velja tudi za slovensko literaturo, ki pa je \xc5\xa1e \xc2\xbbmlada\xc2\xab, saj se je za\xc4\x8dela s pesmimi Valentina Vodnika, kmalu pa jo je zasen\xc4\x8dila veli\xc4\x8dina Pre\xc5\xa1ernove poezije. Nadalje spregovori o splo\xc5\xa1nih zna\xc4\x8dilnostih, raznovrstnosti, temah, motivih in oblikah Pre\xc5\xa1ernovih pesmi. Posebno pozornost nameni posameznim lirskim vrstam: baladam, romancam, elegijam, glosam, epigramom, gazelam, sonetom in nazadnje Krstu pri Savici. Esej kon\xc4\x8da z razmi\xc5\xa1ljanjem o Pre\xc5\xa1ernovi osebnosti in izvoru njegove umetni\xc5\xa1ke popolnosti ter s podobo o sodnem stolu, pred katerim se bodo vsi narodi zagovarjali o tem, \xc2\xbbkako so gospodarili z izro\xc4\x8denimi talenti; kako se je vsak po svoje udele\xc5\xbeil vesoljne \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke omike\xc2\xab. Trdno je prepri\xc4\x8dan, da \xc2\xbbbi se mali slovenski narod brez strahu smel pokazati med drugimi z drobno knjigo, ki se ji pravi: Pre\xc5\xa1ernove poezije.\xc2\xab\xc2\xa0Za ta znameniti esej mu je v pismu \xc4\x8destital Levstik, ki je zapisal: \xc2\xbbPre\xc5\xa1irnova kritika je tako izvrstna, tako po moji misli, da bi Te le malodaj \xc5\xa1e mogel opomniti, \xc4\x8desar bi morda \xc5\xa1e pogre\xc5\xa1al; najizvrstneje pak je to, kako si Pre\xc5\xa1irna v celoti razumel in razlo\xc5\xbeil. Brez kacega prilizovanje na desno ali na levo sodim, da Tvoj spis o Pre\xc5\xa1irnu bode 'epoha' v na\xc5\xa1em slovstvu \xe2\x80\xa6\xc2\xab_NEWLINE_Za esejem o Pre\xc5\xa1ernu je Stritar vsaj \xc5\xa1e \xc5\xa1tirikrat posegel v slovensko literarnonazorsko miselnost. Prvi\xc4\x8d se je to zgodilo v Slovenskem glasniku (1867\xe2\x80\x931868) in Zvonu (1870) s Pismi mlademu prijatelju, ki so nadalje izhajala pod naslovom \xc4\x8cesa je posebno treba na\xc5\xa1im pesnikom, \xc5\xa1e kasneje pa kot Kriti\xc4\x8dna pisma. V teh za\xc4\x8detnih pismih razpravlja o pesni\xc5\xa1tvu, predvsem o potrebi kritike, pesni\xc5\xa1ke domi\xc5\xa1ljije in skladne zunanje oblike. Opira se na anti\xc4\x8dno in klasicisti\xc4\x8dno poetiko, zato pojmuje lepoto v umetnosti kot idealno skladnost. V naslednjih pismih pa z natan\xc4\x8dnim kriti\xc4\x8dnim pretresom obravnava pesmi Koseskega kot primer prisiljenega in slabega pesni\xc5\xa1tva. Kriti\xc4\x8dna pisma so pomembna predvsem zaradi slogovne in jezikovne podobe. Z njimi je Stritar ustvaril slovensko esejisti\xc4\x8dno in znanstveno prozo ter dokazal, da je sloven\xc5\xa1\xc4\x8dina primeren jezik za izra\xc5\xbeanje zapletenih estetskih in kulturnih razmi\xc5\xa1ljanj._NEWLINE_Sledijo Stritarjevi Literarni pogovori iz Zvona (1870) in Literarni pogovori v obnovljenem Zvonu v letih 1876\xe2\x80\x931880. V slednjih prihajata do izraza vzgojni namen in \xc5\xbeelja, da za vsako ceno ohrani svoj \xc4\x8dasopis kot osrednje kulturno glasilo.\n_START_SECTION_\nUrednikovanje\n_START_PARAGRAPH_\nZelo pomembno Stritarjevo dejanje je ustanovitev Zvona leta 1870, ki nastopa v vlogi naslednika Jane\xc5\xbei\xc4\x8devega Slovenskega glasnika, ki je prenehal izhajati leta 1868. V Zvonu Stritar objavlja izbrano leposlovje, ki ga pi\xc5\xa1e najve\xc4\x8d sam, v Literarnih pogovorih pa odpre estetsko u\xc4\x8dilnico, kjer obenem nadaljuje kulturno in dru\xc5\xbebeno kritiko, ki jo je za\xc4\x8del v Slovenskem glasniku. Stritarjev temeljni koncept je bil na za\xc4\x8detku izdajanja revije jasen in premi\xc5\xa1ljen: revija naj bi bila nadpoliti\xc4\x8dna in nadstrankarska, namenjena odraslim, vsebovala pa naj bi le dela estetske vrednosti. V skladu s tem je prvi letnik imel v podnaslovu poudarjeno, da je \xc2\xbblepoznanski list\xc2\xab._NEWLINE_Pri vsem teh pa Stritar ni ra\xc4\x8dunal na resni\xc4\x8dnost. \xc5\xbde v tretjem listu se je za\xc4\x8dela polemika z Zgodnjo Danico, od desetega lista dalje pa je bilo vedno ve\xc4\x8d urednikovih opravi\xc4\x8devanj na razli\xc4\x8dne javne in privatne kritike. Ob\xc4\x8dinstvo je \xc5\xbeelelo revijo, ki bi bila znanstvena, literarna, pou\xc4\x8dna in kratko\xc4\x8dasna, \xc4\x8desar pa Zvon ni ponujal. Eden izmed ve\xc4\x8djih kritikov je bil Levstik, ki je Stritarju o\xc4\x8dital, da je Zvonova notranja podoba preve\xc4\x8d gosposka ter za potrebe slovenskega naroda premalo delavni\xc5\xa1ka. Dodal je \xc5\xa1e, da je slovenski narod kulturno neosve\xc5\xa1\xc4\x8den, zato ne razume tematike iz evropske knji\xc5\xbeevnosti. _NEWLINE_Vse kritike so Stritarja globoko prizadele in mu jemale vero v smisel lastnega dela. 1. avgusta 1870, ko je zaklju\xc4\x8dil z objavljanjem Zorina, je zapisal: \xc2\xbbPosameznemu ni nikomur dano, da bi preustvaril svet.\xc2\xab\xc2\xa0Nekaj mesecev po tem je Zvon prenehal izhajati, Stritar pa se je razo\xc4\x8daran zaprl pred svetom. Nasprotnikom, ki so ga napadali, je leta 1872 odgovoril v 47 satiri\xc4\x8dnih Dunajskih sonetih._NEWLINE_Potem, ko se je za nekaj let posvetil svoji dru\xc5\xbeini, kon\xc4\x8danju \xc5\xa1tudija in slu\xc5\xbebi, se mu je leta 1876 porodila ideja o obnovitvi Zvona, ki je nosil podnaslov \xc2\xbbZa dom, svobodo in resnico\xc2\xab. Tokrat naj bi \xc5\xa1lo za vzgojno dru\xc5\xbeinsko glasilo, v katerem je oznanjal mir, spravo in ljubezen med brati. Prvo \xc5\xa1tevilko obnovljene revije, ki je prav tako vsebovala Literarne pogovore, je v celoti napisal Stritar sam. Leta 1879 je to\xc5\xbeil nad vse manj\xc5\xa1im \xc5\xa1tevilom naro\xc4\x8dnikov ter nad malomarnostjo slovenskih pisateljev, ki se ne ozirajo nanj. Napovedal je, da bo revija v tak\xc5\xa1nih razmerah izhajala \xc5\xa1e najve\xc4\x8d eno leto, potem pa naj bi se v Ljubljani ustanovil nov leposlovni list (Ljubljanski zvon). V zadnji \xc5\xa1tevilki Zvona se je med drugim zahvalil \xc2\xbbneznancu\xc2\xab\xc2\xa0(Simonu Gregor\xc4\x8di\xc4\x8du), ki je bil na revijo naro\xc4\x8den od prve do zadnje \xc5\xa1tevilke.\n_START_SECTION_\nVplivi na Stritarja\n_START_PARAGRAPH_\nNa Stritarja je \xc5\xbee na za\xc4\x8detku vplival Pre\xc5\xa1eren, \xc4\x8digar poezijo in osebnost je postavil v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de svojega dela. V poeziji so nanj vplivali nem\xc5\xa1ki klasiki, \xc5\xa1e posebej Friedrich Schiller in Heinrich Heine, novej\xc5\xa1i nem\xc5\xa1ki formalisti (npr. Emanuel Geibel in Robert Hammerling), od Francozov pa Victor Hugo in Fran\xc3\xa7ois Cop\xc3\xa9e. V prozi se je zgledoval po Johannu W. Goetheju (Werther \xe2\x80\x93 Zorin in Wilhelm Meister \xe2\x80\x93 Rosana), Oliverju Goldsmithu (\xc5\xbdupnik Wakefieldski \xe2\x80\x93 Gospod Mirodolski). V bistvu je bil idilik, zato se v veliki meri \xc4\x8dutijo vplivi Rousseaujeve \xc4\x8dustvenosti in njegove zahteve po naravni preprostosti.\n_START_SECTION_\nStritarjevi vplivi na druge\n_START_PARAGRAPH_\nStritar je vplival na Josipa Jur\xc4\x8di\xc4\x8da, pa tudi na Frana Levca, Frana \xc5\xa0ukljeta, Josipa Ogrinca, Frana Celestina, Josipa Cimpermana, Frana Erjavca, Ivana Vrhovca, Frana Detelo in na vrsto drugih ustvarjalcev. Najbolj pa je Stritarjevo svetobolje u\xc4\x8dinkovalo na mladega Janka Kersnika, Ivana Tav\xc4\x8darja ter Simona Gregor\xc4\x8di\xc4\x8da, ki mu je kot sodelavec ostal zvest do konca."