b'\n_START_ARTICLE_\nVojna dveh ro\xc5\xbe\n_START_SECTION_\nVzroki spora\n_START_PARAGRAPH_\nVzroki spora so bili tekmovalnost med dvema vejama rodbine Plantagenet, dvema dinasti\xc4\x8dnima rodbinama Lancaster in York, ki se je za\xc4\x8dela s padcem angle\xc5\xa1kega kralja Riharda II., ki ga je z oblasti zru\xc5\xa1il njegov bratranec Henrik Bolingbro\xc5\xa1ki, vojvoda Lancastrski, leta 1399, in ki je bil vnuk Edvarda III. po njegovem tretjem sinu Johnu Gauntskem. Ker bi krono Edvarda III. po vrstnem redu prvenstva moral naslediti drugi sin Lionel, vojvoda Clarenski, so v rodbini York menili, da na tej podlagi rodbini York pripada mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a pravica do angle\xc5\xa1kega prestola. Po mnenju dru\xc5\xbeine York je bila pravica Henrik Bolingbro\xc5\xa1ki (kasneje kralja Henrika IV.) do angle\xc5\xa1kega prestola na zelo trhlih temeljih. Vladavino Lancastrov so podporniki Yorkov trpeli, dokler ni pri\xc5\xa1el na oblast izrazito nepriljubljen in du\xc5\xa1evno bolan kralj Henrik VI. \xc5\xbde v vsem tem \xc4\x8dasu je bilo ve\xc4\x8d uporov, ki so bili zatrti, in v katerih so Yorki poudarjali svojo pravico do krone.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detki sporov\n_START_PARAGRAPH_\nKo je leta 1413 umrl kralj Henrik IV., ga je nasledil njegov sin in naslednik Henrik V., ki je bil velik vojak in je dosegel velike voja\xc5\xa1ke uspehe proti Francozom v stoletni vojni, kar je zelo prispevalo k njegovi priljubljenosti in mu je omogo\xc4\x8dilo utrditi polo\xc5\xbeaj Lancastrov glede na rodbino York._NEWLINE_Henrik V. je vladal le kratek \xc4\x8das, leta 1422 ga je nasledil du\xc5\xa1evno bolan in nesposoben sin Henrik VI., ki je bil obkro\xc5\xbeen z nepriljubljenimi regenti in svetovalci. Najbolj znana med njimi sta bila Edmund Beaufort, drugi vojvoda Somerseta, in William de la Pole, prvi vojvoda Suffolka, ki je bil obdol\xc5\xbeen slabega vodenja vojnih operacij proti Franciji v stoletni vojni._NEWLINE_Med vladanjem Henrika VI. so bili vsa prej pridobljena ozemlja in angle\xc5\xa1ke zmage v Franciji (iz \xc4\x8dasa Henrika V.) izgubljeni. Henrik VI. je bil slab in neu\xc4\x8dinkovit kralj. Bolehal je tudi za du\xc5\xa1evno boleznijo, ki jo je verjetno nasledil od deda Karla VI., kralja Francije. Ker so pripadniki rodbine York menili, da je Henrik VI. nesposoben za vladarja, so za\xc4\x8deli postavljati vpra\xc5\xa1anje o njegovi legitimnosti in zahtevali svojo pravico do krone na podlagi rodu po Lionelu Clarencu, drugem sinu kralja Edvarda III. Plantageneta._NEWLINE_Nesporazumi na dvoru so se kazali v celi dr\xc5\xbeavi, v kateri se je krepila mo\xc4\x8d plemstva, plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine so se spopadale zaradi zasebnih zadev, pri \xc4\x8demer so nekatere kazale vse manj spo\xc5\xa1tovanja do dvora in kralja. To obdobje je znano po mnogih osebnih vojnah med rodbinami, kar je imelo za posledico anarhijo v dr\xc5\xbeavi in kon\xc4\x8dno upor proti Henriku VI. V te spore so bili vklju\xc4\x8deni tudi vojaki pora\xc5\xbeene angle\xc5\xa1ke vojske v Franciji._NEWLINE_Rasto\xc4\x8de dru\xc5\xbebeno nezadovoljstvo, plemi\xc4\x8di so z zasebnimi vojskami jemali hrano prebivalstvu, ter korupcija na Henrikovem dvoru so ustvarili razmere za za\xc4\x8detek dr\xc5\xbeavljanske vojne._NEWLINE_Leta 1453 je imel Henrik ve\xc4\x8d izpadov du\xc5\xa1evne bolezni, zato je bil imenovan regentski svet na \xc4\x8delu z mo\xc4\x8dnim in priljubljenim Rihardom Plantagenetom, vojvodom Yorka kot lordom pokroviteljem. Rihard je hitro onemogo\xc4\x8dil Lancastre na dvoru. Ko si je Henrik leta 1455 opomogel, je Riharda po nasvetu \xc5\xbeene Margarete An\xc5\xbeujske izgnal z dvora.\n_START_SECTION_\nOboro\xc5\xbeeni spopadi\n_START_PARAGRAPH_\nKer je bil Henrik VI. neu\xc4\x8dinkovit in slab vodja, je mo\xc4\x8dna, odlo\xc4\x8dna in napadalna kraljica Margareta An\xc5\xbeujska postala dejanska voditeljica lancastrskega klana. Margareta je zgradila zvezo proti Rihardu Yor\xc5\xa1kemu, ki se je bil prisiljen upreti, kar je leta 1455 pripeljalo do prve bitke v vojni dveh ro\xc5\xbe, prve bitke pri St. Albansu, ki pomeni za\xc4\x8detek glavnega obdobja oboro\xc5\xbeenega spopada med letoma 1455 in 1489._NEWLINE_Rihard, vojvoda Yor\xc5\xa1ki, je vodil majhno vojsko proti Londonu in se s Henrikovimi vojaki sre\xc4\x8dal pri St. Albansu, severno od Londona. 22. maja 1455 se je odvijala sorazmerno majhna prva bitka, a je bila prvi odkrit spopad v dr\xc5\xbeavljanski vojni. Rihardov cilj je bil pregnati "slabe Henrikove svetovalce". Posledica je bila lancastrski poraz. Nekaj pomembnih lancastrskih vodij je umrlo, rodbina York in njihovi zavezniki pa so si povrnili svoj vpliv. Nekaj \xc4\x8dasa je bil vtis, da sta sprti strani \xc5\xa1okirani nad bitko, ki se je odvila, in storili so vse, da bi se pomirile nastale politi\xc4\x8dne razlike._NEWLINE_V trenutkih, ko je imel Henrik drugi napad svoje du\xc5\xa1evne bolezni, so Yorki ponovno imenovali lorda pokrovitelja, Margareto pa potisnili ob stran, da je skrbela za svojega mo\xc5\xbea. Po prvi bitki pri St. Albansu je imel kompromis med sprtima stranema dolo\xc4\x8den uspeh, a Yorki so do Henrikovega izbolj\xc5\xa1anja imeli prevladujo\xc4\x8do vlogo v regentskem svetu._NEWLINE_Te\xc5\xbeave so se ponovno pojavile, \xc5\xa1e posebej neraz\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8deno vpra\xc5\xa1anje, kdo bo nasledil Henrika na prestolu: Rihard, vojvoda Yor\xc5\xa1ki, ali Henrikov sin Edvard. Margareta je zavra\xc4\x8dala vsako re\xc5\xa1itev, ki bi njenemu sinu odvzela pravico do nasledstva. Samo vojna premo\xc4\x8d rodbine York je vzdr\xc5\xbeevala status quo na dvoru. Gospodarske te\xc5\xbeave in slab polo\xc5\xbeaj na zunanjepoliti\xc4\x8dnem podro\xc4\x8dju so naredili svoje. Kralj in kraljica sta, da bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditila svoj polo\xc5\xbeaj, prvi\xc4\x8d v angle\xc5\xa1ki zgodovini uvedla nova\xc4\x8denje v vojsko. V tem \xc4\x8dasu je Rihardu Nevillu iz dru\xc5\xbeine York, grofu Warwi\xc5\xa1kemu (pozneje so ga imenovali "kingmaker", tisti, ki postavi kralja) rasla priljubljenost v Londonu, posebej pri mo\xc4\x8dno rasto\xc4\x8dem trgovskem sloju._NEWLINE_Sovra\xc5\xbenost se je nadaljevala 23. septembra 1459 v bitki pri kraju Blore Heath v Staffordshiru, ko veliki lancastrski vojski ni uspelo prepre\xc4\x8diti Yorkom, ki jih je vodil lord Salisburyjski, da se zdru\xc5\xbeijo z drugimi silami Yorka v dvorcu Ludlow._NEWLINE_Dvajset dni pozneje se je odvila naslednja bitka pri Ludford Bridgeu, v kateri so zmagale sile Lancastrov. Rihard Yor\xc5\xa1ki, grofa Salisburyjski in grof Warwi\xc5\xa1ki so morali pobegniti proti Calaisu. Rodbina Lancaster je prevzela nadzor, a Yorki so med letoma 1459 in 1460 za\xc4\x8deli vrsto napadov iz smeri Calaisa na angle\xc5\xa1ko obalo in pri tem izzivali kaos in nered._NEWLINE_Leta 1460 so Rihard Yor\xc5\xa1ki, lord Salisburyjski in frof Warwi\xc5\xa1ki vdrli v Anglijo in hitro na\xc5\xa1li zaveznike v Kentu in Londonu, kjer so tudi prej \xc5\xbee imeli \xc5\xa1iroko podporo. Podpiral jih je tudi pape\xc5\xbeev odposlanec. Tako ohrabreni in voja\xc5\xa1ko okrepljeni so korakali na sever. Henrik VI. je vodil vojsko na jug, Margareta s sinom princem Edvardom pa je ostala na severu. Bitka pri Northamptonu se je odvila 10. julija 1460 in poraz je bil katastrofa za rodbino Lancaster. Vojska Yorkov, ki jo je vodil grof Warwi\xc5\xa1ki, je zaradi izdaje v lancastrskih vrstah mo\xc4\x8dno porazila vojsko Lancastrov, pri \xc4\x8demer je bil ujet kralj Henrik VI. in zaprt v londonski Tower.\n_START_SECTION_\nZakon o soglasju\n_START_PARAGRAPH_\nOhrabreni s tem velikim voja\xc5\xa1kim uspehom so Yorki zahtevali svojo pravico do prestola. Njihova vojska je vkorakala v London na \xc4\x8delu z Rihardom Yor\xc5\xa1kim v paradi, zna\xc4\x8dilni za vladarja. Parlament se je sestal in Rihard je zahteval svojo pravico. Njegova najve\xc4\x8dja zaveznika grofa Warwi\xc5\xa1ki in Salisburyjski se nista strinjala z njegovo zahtevo parlamentu. V tem trenutku nista imela namere odstavili Henrika, ampak samo njegove vplivne svetovalce iz klana Lancaster._NEWLINE_Naslednji dan je Rihard kot dokaz svoje pravice prikazal natan\xc4\x8dno rodoslovje svoje rodbine, ki ka\xc5\xbee na rod Lionela Clarenca, drugega sina Edvarda III. Parlament je pristal, da bo prou\xc4\x8dil njegovo zahtevo, a je izglasoval, da Henrik VI. mora ostati kralj. Kompromis je bil dose\xc5\xbeen oktobra 1460 z zakonom o soglasju (Act of Accord), ki je dolo\xc4\x8dal, da bo po Henrikovi smrti Rihard Yor\xc5\xa1ki nasledil krono in je odvzel pravico do nasledstva Henrikovemu sinu Edvardu. Rihard je sprejel ta kompromis. Dobil je to, kar je zahteval, \xc5\xa1e posebej je bilo pomembno, da je v \xc4\x8dasu Henrikovega \xc5\xbeivljenja dobil polo\xc5\xbeaj za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika kraljestva (Protector of the Realm), kar mu je dalo mo\xc4\x8d upravljanja v Henrikovem imenu. Henrikova \xc5\xbeena Margareta je bila s sinom Edvardom izgnana iz Londona. Zakon o soglasju je bil nesprejemljiv za Lancastre, ki so se zbrali okoli Margarete in na severu Anglije zbirali veliko vojsko._NEWLINE_Rihard Yor\xc5\xa1ki je skupaj z grofom Salisburyjskim zapustil London ob koncu leta 1460, da bi utrdil svoj polo\xc5\xbeaj proti lancastrskim silam na severu, in se ustalil blizu mesta York. Rihard je vodil obrambo poleg dvorca Sandal blizu Wakefielda za bo\xc5\xbei\xc4\x8d 1460. \xc4\x8ceprav je bila lancastrska vojska dvakrat ve\xc4\x8dja, je Rihard 30. decembra 1460 ukazal napad. Njegova vojska je bila v bitki pora\xc5\xbeena. Ta bitka je bila kasneje imenovana bitka pri Wakefieldu. Rihard, grof Salisburyjski in mlaj\xc5\xa1i Rihardov 17-letni sin so v bitki umrli. Margareta je ukazala glave vseh treh natakniti ob vhodu v York.\n_START_SECTION_\nEdvard IV.\n_START_PARAGRAPH_\nZakon o soglasju in dogodki pri Wakefieldu so 18-letnega Rihardovega sina Edvarda, grofa Mercije, naredila za vojvodo Yorka in prestolonaslednika. Grofa Salisburyjskega je nasledil grof Warwi\xc5\xa1ki kot najve\xc4\x8dji posestnik v Angliji._NEWLINE_Margareta je po teh dogodkih odpotovala na \xc5\xa0kotsko na pogovore o mo\xc5\xbenosti \xc5\xa1kotske pomo\xc4\x8di. Marija, \xc5\xa1kotska kraljica, je obljubila voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d Margareti pod pogojem dolo\xc4\x8denih ozemeljskih koncesij in poroke njene h\xc4\x8derke z Edvardom. Margareta je pristala na te pogoje._NEWLINE_Edvard Yor\xc5\xa1ki je medtem pri\xc5\xa1el s svojo vojsko iz Walesa in premagal vojsko Lancastrov v bitki pri Mortimer\xe2\x80\x99s Crossu v Herefordshiru. Margareta je s svojo vojsko korakala na jug in spotoma plenila in pusto\xc5\xa1ila dr\xc5\xbeavo. V Londonu grofu Warwi\xc5\xa1kemu ni uspelo zbrati vojske za spopad z Margareto in se ji brez Edvarda ni mogel upreti v bli\xc5\xbeini Londona v drugi bitki pri St. Albansu. Margareta je v tej bitki gladko in odlo\xc4\x8dilno zmagala nad silami Yorka, ki so pobegnile in zapustile London ter za seboj pustile tudi ujetega kralja Henrika VI., ki so ga na\xc5\xa1li pod nekim drevesom._NEWLINE_Kot so lancastrske sile napredovale proti jugu, je v Londonu rasel strah pred opusto\xc5\xa1enjem. Prebivalci Londona so zaprli mestne vhode in zavrnili Margaretini vojski dostavo hrane, zato je opusto\xc5\xa1ila okoli\xc5\xa1ke kraje Hertfordshira in Middlesexa._NEWLINE_Med tem je Edvard Yor\xc5\xa1ki napredoval proti Londonu z zahoda, kjer je zdru\xc5\xbeil sile s pora\xc5\xbeenim grofom Warwi\xc5\xa1kim, kar je sovpadalo z Margaretinim odhodom proti Dunstablu. To je omogo\xc4\x8dilo Edvardu in grofu Warwi\xc5\xa1kemu, da z vojsko vkorakajo v London, kjer so jih navdu\xc5\xa1eno pri\xc4\x8dakali in oskrbeli._NEWLINE_Po smrti njegovega o\xc4\x8deta Riharda in mlaj\xc5\xa1ega brata v bitki pri Wakefieldu in po prihodu v London se je Edvardov pohlep pove\xc4\x8dal in je za\xc4\x8del zahtevati angle\xc5\xa1ko krono zase. Pri tem je potreboval neko avtoriteto, ki bi potrdila njegove zahteve, zato je londonski \xc5\xa1kof zahteval od prebivalcev Londona mnenje o tem, na kar so odgovorili z vzkliki "Kralj Edvard!". To je hitro potrdil tudi parlament in Edvard je bil neuradno okronan na hitro pripravljenem obredu v Westminstrski opatiji. Osnovni razlog parlamenta za potrditev Edvarda za kralja je bil, da se je Margareta uprla zakonitemu nasledniku krone pokojnega Riharda Yor\xc5\xa1kega in s tem prekr\xc5\xa1ila zakon o soglasju. Toda razmere so Edvarda opozarjale, da bo svoje kronanje moral potrditi na bojnem polju._NEWLINE_Edvard in grof Warwi\xc5\xa1ki sta od\xc5\xa1la na sever z veliko vojsko in se pri Towtonu sre\xc4\x8dala s prav tako ogromno lancastrsko vojsko, ki jo je vodila kraljica Margareta. Bitka pri Towtonu blizu Yorka je bila do tedaj najve\xc4\x8dja bitka vojne dveh ro\xc5\xbe. V bitki je verjetno sodelovalo 40.000\xe2\x80\x9380.000 ljudi in je v enem dnevu (kolikor je bitka trajala) umrlo ve\xc4\x8d kot 20.000 ljudi. Zmagal je Edvard s svojo vojsko. Nasprotnikova vojska je bila zdesetkana in ve\xc4\x8dina vojskovodij ubita. Henrik VI. in njegova \xc5\xbeena Margareta, ki sta bila med bitko v Yorku, sta pobegnila na sever. Ve\xc4\x8dina lancastrskih plemi\xc4\x8dev je prisegla zvestobo Edvardu. Po bitki je Edvard od\xc5\xa1el v York, kjer so \xc5\xa1e vedno visele odsekane glave njegovega o\xc4\x8deta in brata ter jih zamenjal z glavami lancastrskih vodij.\n_START_SECTION_\nBeg Henrika VI. in vladavina Edvarda IV.\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik in Margareta sta pobegnila proti \xc5\xa0kotski, kjer so ju sprejeli na dvoru Jakoba III., od koder sta neuspe\xc5\xa1no posku\xc5\xa1ala napasti Carlisle kasneje istega leta._NEWLINE_Uradno kronanje Edvarda IV. je bilo junija 1461 in je nato je vladal naslednjih deset let v sorazmernem miru._NEWLINE_Leta 1464 so nastali prvi upori lancastrskih plemi\xc4\x8dev. Da bi jih zatrl, je Edvard IV. moral zbrati precej mo\xc4\x8di. Najhuj\xc5\xa1i spopadi so bili v bitki pri Hedgeley Mooru 25. aprila in pri Hexhamu 15. maja, ko je Edvard zmagal. Oba neuspe\xc5\xa1na upora je vodil John Neville, prvi markiz Montaguja, sicer brat velikega Edvardovega zaveznika grofa Warwi\xc5\xa1kega. Leta 1465 je na severu Edvardu IV. uspelo ujeti Henrika VI. ter ga je zaprl v Tower._NEWLINE_Obdobje od 1467 do 1470 je bilo v znamenju ohladitve odnosov in politi\xc4\x8dnega spora med Edvardom in njegovim mentorjem ter velikim dotedanjim zaveznikom Rihardom Nevillom, grofom Warwi\xc5\xa1kim. Bilo je ve\xc4\x8d vzrokov, eden je bil, ker se je Edvard leta 1464 tajno (v nasprotju z grofovim nasvetom in \xc5\xbeeljo, da o\xc5\xbeeni pripadnico francoske kraljevske dru\xc5\xbeine zaradi zavezni\xc5\xa1tva s Francijo) poro\xc4\x8dil z vdovo Elizabeth Woodville ter omogo\xc4\x8dil sorodnikom svoje nove \xc5\xbeene velik vpliv na oblast, na dvoru jim celo dal prednost pred grofom Warwi\xc5\xa1kim. Drug vzrok je bilo Edvardovo zavezni\xc5\xa1tvo z Burgundijo in ne s Francijo ter Edvardovo nasprotovanje, da omogo\xc4\x8di poroko med h\xc4\x8derami grofa Warwi\xc5\xa1kega in Edvardovimi brati. Tudi Edvardova priljubljenost se je v tem \xc4\x8dasu manj\xc5\xa1ala zaradi uvedbe vi\xc5\xa1jih davkov in korupcije ter nespo\xc5\xa1tovanja zakonov._NEWLINE_Leta 1469 se je grof Warwi\xc5\xa1ki zarotil proti Edvardu in zaveznika na\xc5\xa1el v Edvardovem ljubosumnem bratu Georgeu. Zbrala sta vojsko nezadovoljne\xc5\xbeev, ki je Edvarda IV. porazila v bitki pri Edgecote Mooru. Edvard je bil ujet in zaprt v dvorcu Middleham v Yorkshiru. Grof je ukazal ubiti kralji\xc4\x8dinega o\xc4\x8deta Riharda Woodvilla, prvega grofa Riversa. Potem je prisilil Edvarda, da skli\xc4\x8de parlament v Yorku, na katerem naj bi bil Edvard razgla\xc5\xa1en za nezakonitega kralja, krono pa bi prevzel Edvardov brat George, vojvoda Claren\xc5\xa1ki. Edvardu IV. je medtem uspelo prepri\xc4\x8dati o lojalnosti svojega brata Riharda vojvodo Gloucestra in veliko ve\xc4\x8dino plemi\xc4\x8dev. Rihard je zbral vojsko, porazil grofa Warwi\xc5\xa1kega v bitki pri Losecote Fieldu 12. marca 1470 in na \xc4\x8delu vojske je osvobodil Edvarda iz ujetni\xc5\xa1tva.\n_START_SECTION_\nVrnitev Henrika VI. na oblast\n_START_PARAGRAPH_\nGrof Warwi\xc5\xa1ki in Edvardov brat George, vojvoda Claren\xc5\xa1ki, sta bila razgla\xc5\xa1ena za izdajalca in sta pobegnila v Francijo. Leta 1470 je Henrikova \xc5\xbeena Margareta prisilila francoskega kralja Ludvika XI., da ji je pomagal izpeljati vdor v Anglijo in vrniti Henrika VI. na prestol._NEWLINE_Ludvik XI. je predlagal zvezo med tedaj najve\xc4\x8djima sovra\xc5\xbenikoma, grofom Warwi\xc5\xa1kim in Margareto, in na koncu sta pristala. Posledica dogovora je bila vklju\xc4\x8ditev Francije v spopad in vdor v Anglijo jeseni 1470._NEWLINE_Edvard IV. na to ni bil pripravljen in je bil prisiljen pobegniti, ko so ga izdali glavni zavezniki ter podprli grofa Warwi\xc5\xa1kega. Edvard IV. in njegov brat Rihard, vojvoda Gloucestra, sta pobegnila na Nizozemsko, potem pa v Burgundijo. Henrik VI. se je kot osvoboditelj sprehodil po ulicah Londona in oktobra 1470 ponovno zasedel prestol. Edvard IV. in Rihard sta bila razgla\xc5\xa1ena za izdajalca.\n_START_SECTION_\nVrnitev Edvarda IV.\n_START_PARAGRAPH_\nUspeh grofa Warwi\xc5\xa1kega je bil kratkotrajen. Francoskemu kralju Ludviku XI. je namre\xc4\x8d predlagal skupen napad na Burgundijo, kjer je bil Edvard IV. Vendar se je Karel Burgundski, ki je bil Edvardov svak in njegov gostitelj, izkrcal z Edvardom v Angliji in v bitki pri Barnetu 14. aprila 1471 premagal grofa Warwi\xc5\xa1kega in preostale lancastrske sile razgnal v bitki pri Tewkesburyju maja 1471, v kateri je umrl tudi Henrikov sin Edvard, lancastrski prestolonaslednik. Edvard IV. je dal ubiti Henrika VI. (21. maja 1471)_NEWLINE_Tako se je z vrnitvijo na oblast Edvarda IV. leta 1471 kon\xc4\x8dal en del dr\xc5\xbeavljanske vojne. Mir je bil obnovljen, a so se politi\xc4\x8dni in dinasti\xc4\x8dni spori ponovno razplamteli, ko je umrl leta 1483.\n_START_SECTION_\nRihard III.\n_START_PARAGRAPH_\nOb njegovi preuranjeni smrti je bil njegov naslednik in sin Edvard V. star samo 12 let, zato so se prepirali o tem, kdo bo upravljal dr\xc5\xbeavo kot regent mladega kralja. Svoje pravice je uveljavljala dru\xc5\xbeina kraljeve matere Woodville, na drugi strani pa brat pokojnega Edvarda IV. Rihard, vojvoda Gloucestra, ki je trdil, da mu je pravico lorda pokrovitelja na smrtni postelji namenil brat Edvard._NEWLINE_S pomo\xc4\x8djo Williama Hastingsa in Henryja Stafforda, vojvode Buckinghama, je Rihard ugrabil mladega kralja Edvarda V. in ga zaprl v Tower, kjer se mu je kasneje pridru\xc5\xbeil tudi mlaj\xc5\xa1i brat, 9-letni Rihard. Rihard je pred parlamentom spro\xc5\xbeil postopek, s katerim je \xc5\xbeelel dokazati, da njegov ne\xc4\x8dak nima legitimne pravice naslediti angle\xc5\xa1ko krono. 25. junija 1483 je parlament razglasil mladega Edvarda V. in njegovega mlaj\xc5\xa1ega brata Riharda kot nelegitimna naslednika krone, ker je bilo dokazano, da je Rihardov pokojni brat Edvard IV., preden se je poro\xc4\x8dil z Elizabeto Woodville, \xc5\xbee bil poro\xc4\x8den z lady Eleanor Butler, pa je zato zakon z Elizabeto neveljaven in otroci, rojeni v tem zakonu, nezakonski. Rihard je bil tako edini zakoniti naslednik krone, ker ni imel protikandidata za prestol. Zaprtega mladega kralja Edvarda V. in njegovega brata Riharda (znana kot princa iz stolpa) niso nikoli ve\xc4\x8d videli. Verjetno sta bila ubita, za kar so obto\xc5\xbeili Riharda in vojvodo Buckinghama, a brez dokazov, kar je ostala ena najve\xc4\x8djih ugank v angle\xc5\xa1ki zgodovini. Rihard se je dal 6. julija 1483 okronati za angle\xc5\xa1kega kralja z imenom Rihard III._NEWLINE_Riharda III. so imeli za enega najbolj\xc5\xa1ih voja\xc5\xa1kih poveljnikov na strani Yorka in so ga zato la\xc5\xbeje sprejeli.\n_START_SECTION_\nHenrik Tudor\n_START_PARAGRAPH_\nLancastrski podporniki so vse svoje upe polagali v Henrika Tudorja, katerega o\xc4\x8de Edmund Tudor je bil nezakonski polbrat Henrika VI. in je izhajal iz vali\xc5\xbeanske dru\xc5\xbeine Tudor iz Penmynydda. Edmund Tudor je bil poro\xc4\x8den s Henrikovo materjo Margareto Beaufort, naslednico stranske veje klana Lancaster, ki je bila iz rodu Johna Gauntskega, drugega sina Edvarda III._NEWLINE_Novi vodja dru\xc5\xbeine Lancaster, Henrik Tudor, se je, da bi ogrozil Riharda III., obrnil na pomo\xc4\x8d k vojvodi Bretanje, ki mu je pomagal v prvem, neuspe\xc5\xa1nem poskusu vdoru v Anglijo, v kateri se je Rihard III. Henrika ubranil. Henrik Tudor je znova posku\xc5\xa1al avgusta 1485._NEWLINE_Z vojsko okoli 5000 vojakov se je izkrcal na angle\xc5\xa1kih tleh. S pomo\xc4\x8djo sil klana Lancaster v Angliji je 22. avgusta 1485 v bitki pri Bosworthu porazil in ubil Riharda III., ki so ga v klju\xc4\x8dnem trenutku izdali zavezniki. S to bitko je bila pora\xc5\xbeena dru\xc5\xbeina York. _NEWLINE_Henrik Tudor se je okronal za kralja Anglije z imenom Henrik VII. Hitro je okrepil svoj polo\xc5\xbeaj leta 1486 s poroko s h\xc4\x8derko Edvarda IV., Elizabeto Yor\xc5\xa1ko (ne glede na to da so bili z odlokom parlamenta v \xc4\x8dasu Riharda III. vsi otroci Edvarda IV. razgla\xc5\xa1eni za nezakonske), s \xc4\x8dimer je pridobil na svojo stran mnoge pripadnike klana York ali jim je vsaj zgladil ostrino borbenosti. S tem je simboli\xc4\x8dno ponovno zdru\xc5\xbeil dve kraljevski rodbini in obe ro\xc5\xbei zdru\xc5\xbeil v novo tudorsko ro\xc5\xbeo rde\xc4\x8de in bele barve. \xc5\xa0tevilni zgodovinarji \xc5\xa1tejejo prihod Henrika VII. na oblast za konec vojne dveh ro\xc5\xbe, za druge pa je konec teh vojn bitka pri Stoku leta 1487, v kateri je Henrik VII. porazil Lamberta Simnela, samozvanega pretendenta na angle\xc5\xa1ki prestol, ki je svojo zahtevo podkrepil s trditvijo, da je vnuk grofa Warwi\xc5\xa1kega. Na\xc4\x8drt je bil razkrinkan \xc5\xbee na za\xc4\x8detku, ker je bil pravi mladi grof \xc5\xbeiv in Henrikov jetnik. Po tem ko je bil Simnel pora\xc5\xbeen, ga je Henrik pomilostil in poslal na delo v dvorno kuhinjo. \xc5\xa0e en manj\xc5\xa1i upor je ogrozil Henrika. Perkin Warbeck se je leta 1491 izdajal za Riharda, mlaj\xc5\xa1ega sina Edvarda IV. in enega od "princev iz stolpa". Njega je leta 1499 Henrik ujel in ga dal ubiti.  _NEWLINE_Konec vojne dveh ro\xc5\xbe je prinesel kon\xc4\x8dno in nepovratno padec rodbine Plantagenet iz zgodovine ter do nastopa nove rodbine Tudor, ki bo dinasti\xc4\x8dno zaznamovala naslednje obdobje angle\xc5\xa1ke zgodovine. Vojna je imela katastrofalne posledice za tedaj \xc5\xbee zmanj\xc5\xa1an vpliv Anglije v Franciji, ker so bile ozemeljske izgube tako velike, da je v angle\xc5\xa1kih rokah ostal le \xc5\xa1e Calais z okolico._NEWLINE_Henrik VII. je med svojo vladavino ostro kaznoval vse te\xc5\xbenje visokega plemstva in zelo uspe\xc5\xa1no zmanj\xc5\xa1eval njihovo oskrbo in oboro\xc5\xbeevanje, onemogo\xc4\x8dal krepitev zasebne plemi\xc5\xa1ke vojske vazalov, ki so v glavnem spodbujale spopade v vojni dveh ro\xc5\xbe. Uvedel je \xc4\x8dvrst sistem re\xc5\xa1evanja medsebojnih plemi\xc5\xa1kih sporov z avtoriteto vladarja in njegovih odlokov.\n_START_SECTION_\nPosledice\n_START_PARAGRAPH_\nVojna dveh ro\xc5\xbe je pustila te\xc5\xbeke in travmati\xc4\x8dne posledice v angle\xc5\xa1ki dru\xc5\xbebi, kar je omogo\xc4\x8dilo Henriku VII., da v miru zatre nove upore in zagotovi tako za\xc5\xbeeleni mir. Posledice vojne so bile manj\xc5\xa1e med trgovci in drugimi, ki so \xc5\xbeiveli od svojega dela, saj so se bitke odvijale v glavnem v manj naseljenih delih dr\xc5\xbeave, to pa zato, ker bi obe strani sicer bolj \xc5\xa1kodovali sami sebi in imeli kaj izgubiti._NEWLINE_Vojna dveh ro\xc5\xbe je povzro\xc4\x8dila \xc5\xa1tevilne \xc5\xbertve med plemstvom, zato je bil to tudi \xc4\x8das velikih dru\xc5\xbebenih sprememb v fevdalni Angliji. To obdobje je oslabilo vpliv Anglije na celinski del Evrope, oslabil je mo\xc4\x8d in vpliv plemstva in okrepil druge dele dru\xc5\xbebe, na primer vse mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o trgovino._NEWLINE_To je tudi konec srednjeve\xc5\xa1kega obdobja v Angliji in za\xc4\x8detek novega veka in renesanse.'