b'\n_START_ARTICLE_\nStolnica v Monzi\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nBazilika, ki je bila v bistvu zaklju\xc4\x8dena do 603, ko je dedi\xc4\x8da lombardskega prestola, Adaloalda, tukaj krstil Secundus Non, je verjetno naro\xc4\x8dila proti koncu sedmega stoletja lombardska kraljica Italije, Teodelinda, kot kraljevo kapelo, ki bi bila v bli\xc5\xbeini pala\xc4\x8de.  Po legendi je sprejela zaobljubo zgraditi cerkev, posve\xc4\x8deno sv. Janezu Krstniku, ko jo je pri jahanju po bregovih reke Lambro ustavila golobica, in ji rekla Modo (latinsko "zdaj"), na katerega je odgovorila Etiam ("da"). Monza sama je bila prvotno znana kot Modoetia._NEWLINE_Leta 595 je imela oraculum (kapela), zgrajeno na tlorisu gr\xc5\xa1kega kri\xc5\xbea; od te kapele obstajajo \xc5\xa1e danes zidovi. Kraljica je bila tukaj pokopana, kar je danes osrednji levi oltar cerkve. Na ostankih oraculuma je bila v 13. stoletju zgrajena nova cerkev. Ponovno je bila, po naro\xc4\x8dilu Viscontijev, obnovljena kot bazilika, za\xc4\x8den\xc5\xa1i od leta 1300, na tlorisu latinskega kri\xc5\xbea. V poznem 14. stoletju sta bili dodani stranski kapeli: 1417-1418 je bila urejena na desni strani (\xc5\xbee svetega \xc5\xbdeblja in zdaj posve\xc4\x8dena sv. ro\xc5\xbenemu vencu in leva (posve\xc4\x8dena Teodolindi) urejena med 1444 in 1446, in so lombardski slikarji dru\xc5\xbeine Zavattari ustvarili slavno pozno gotsko fresko. Matteo da Campione je zasnoval in za\xc4\x8del graditi zahodno fasado (westwerk v belem in zelenem marmorju v gotskem slogu._NEWLINE_Z za\xc4\x8detkom v 16. stoletju, so bili obnovljeni kor in strop. Postopoma so bili okra\xc5\xa1eni zidovi in oboki s freskami in \xc5\xa1tukaturami. V drugi polovici \xc5\xa1estnajstega stoletja se je za\xc4\x8dela, v povezavi s spremembo, ki jo je nalagal tridentinski koncil, pomembna revizija apside, s prebojem zadnje stene glavne kapele in gradnjo velikega prezbiterija, izven strogo intonirane prej\xc5\xa1nje poznogotske arhitekture._NEWLINE_Zvonik je bil zgrajen leta 1606 po na\xc4\x8drtih Pellegrino Tibaldija._NEWLINE_V prvih desetletjih osemnajstega stoletja so potekala obse\xc5\xbena obnovitvena dela na dekoraciji ter preoblikovanje stavbe v neke vrste antologijo poznobaro\xc4\x8dnega slikarstva. V 18. stoletju je bilo na levi strani prilo\xc5\xbeeno pokopali\xc5\xa1\xc4\x8de.  Ob koncu devetnajstega stoletja, se na veliko dela na ohranjanju in stilisti\xc4\x8dni obnovi kapele Teodolinde in predvsem na fasadi (L. Beltrami, G. Landriani)._NEWLINE_5. oktobra 2014 je milanski nad\xc5\xa1kof, kardinal Angelo Scola, posvetil novo evharisti\xc4\x8dno mizo, rezultat kon\xc4\x8dne obnove oltarja v skladu z dolo\xc4\x8dbami drugega vatikanskega koncila. V novem oltarju je ohranil staro pozla\xc4\x8deno leseno oltarno sliko iz Borgino del Pozzo.\n_START_SECTION_\nZahodno pro\xc4\x8delje\n_START_PARAGRAPH_\nMasivno zahodno pro\xc4\x8delje je razdeljeno na pet delov, ki jih deli \xc5\xa1est lizen, od katerih je vsaka okra\xc5\xa1ena s kipom v tabernaklju. Fasada ima ve\xc4\x8d oken z okenskim kri\xc5\xbeem in krogovi\xc4\x8djem, v centru pa je velika rozeta, okno z okvirjem z motivom, ki se zgleduje po rimskih anti\xc4\x8dnih stropovih, okra\xc5\xa1enih z rozetami, maskami in motivi zvezd._NEWLINE_Fasada velja za romansko po svoji konstrukciji in gotsko po okrasji. Tipi\xc4\x8den za slednje je portik, bruhalniki iz  14. stoletja na straneh in luneto iz 13. stoletja z doprsnimi kipi Teodelinde in kralja Agilulfa iz 16. stoletja. Nad vhodom je kip svetega Janeza Krstnika (15. stoletje). Preko portala je upodobljen Jezusov krst, ki mu pomaga sveti Peter, Bla\xc5\xbeena Devica Marija, sveti Zaharija in sveti Pavel. V zgornjem delu je predstavljena Teodelinda, ki ponuja Janezu Krstniku \xc5\xbeelezno krono Langobardov, skupaj z njo kle\xc4\x8di mo\xc5\xbe Agilulf in njuna otroka Adaloald in Gundeberga.\n_START_SECTION_\nNotranjost\n_START_PARAGRAPH_\nCerkev ima glavno ladjo in dve stranski ladji, lo\xc4\x8dene z osmerokotnimi stebri z romanskimi kapiteli in okroglimi stebri z baro\xc4\x8dnimi kapiteli. Kon\xc4\x8dajo se z velikimi apsidami in imajo vrsto kapel, ki se odpirajo v stranske ladje._NEWLINE_Okras sten je prete\xc5\xbeno baro\xc4\x8den. Druga umetni\xc5\xa1ka dela so kor Matteo da Campioneja, oltar Andrea Appianija in prezbiterij in freske v transeptu Giuseppe Meda in Giuseppe Arcimboldona.\n_START_SECTION_\nZakladnica\n_START_PARAGRAPH_\nV desnem delu transepta je vhod v muzej Serpero, ki hrani zakladnico z \xc5\xbeelezno krono Lombardov in diptih iz pozno anti\xc4\x8dne slonovine Pesnik in Muze, kot tudi mednarodno pomembno zbirko poznoanti\xc4\x8dnih in zgodnjesrednjeve\xc5\xa1kih del razli\xc4\x8dnih vrst, ki jih je veliko zbrala Teodelinda sama. To so majhna kovinska posodica (ampullae) iz 6. stoletja iz Svete de\xc5\xbeele, ki so dokaz nastajajo\xc4\x8de ikonografije srednjeve\xc5\xa1ke umetnosti, med njimi najzgodnej\xc5\xa1a upodobitev obravnave Kri\xc5\xbeanja in Jezusovo rojstvo v umetnosti, ki naj bi postala standard celoten srednji vek in kasneje.  Samo Bobbio ima enako zbirko posodic. Knji\xc5\xbenica ima ve\xc4\x8d starih in pomembnih iluminiranih rokopisov.\n_START_SECTION_\nTeodelindina kapela\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg \xc5\xbeelezne krone, je najbolj znana znamenitost cerkve Theodelindina kapela. Ima freske iz 15. stoletja iz Zavattarijeve delavnice, ki prikazujejo zgodbe o \xc5\xbeivljenju kraljice, kot so  epizoda z golobico, njena zakonska zveza, njena sre\xc4\x8danja z njenim prvim mo\xc5\xbeem, Avtarijem, smrt slednjega v boju in njenem novem zakonu z Agilulfom. Vse figure so predstavljene v bogatih obla\xc4\x8dilih, zna\xc4\x8dilnih za Viscontijevo dobo._NEWLINE_Obok je okra\xc5\xa1ena s figurami svetnikov in evangelistov na prestolu iz 14. stoletju. Na zunanjem loku so prikazana Teodelinda z dvorom kako \xc4\x8dasti svetega Janeza Krstnika.\n_START_SECTION_\nAlabardieri stra\xc5\xbea\n_START_PARAGRAPH_\nStar in nenavaden privilegij stolnice je bila pravica, da zaposluje ceremonialno oboro\xc5\xbeene stra\xc5\xbearje in ne linijo pape\xc5\xa1ke \xc5\xa1vicarske garde kot v Vatikanu. Znani kot Alabardieri, zaradi helebard, ki so jih uporabljali, je obstoj njihove institucije opisan leta 1763 v ediktu Marije Terezije Avstrijske kot "prastar". Njihov slog enotena do osemnajstega stoletja, iz modre volne z zlatim vzorcem in pasno sponko s podobo \xc5\xbeelezne krone, je enak kot ga je odobrila v ediktu, razen v \xc4\x8dasu Napoleonovega obdobja, ko je dvorogat klobuk zamenjal prej\xc5\xa1njega trirogatega.'