b'\n_START_ARTICLE_\nSveta Jovanovi\xc4\x87\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nJovanovi\xc4\x87, slovenski gledali\xc5\xa1ki scenograf vojvodinskega porekla, ki je deloval tudi na jugoslovanskih in tujih gledali\xc5\xa1\xc4\x8dih, je na ljubljanski tehni\xc5\xa1ki fakulteti \xc5\xa1tudiral arhitekturo. Od leta 1953 se je ukvarjal s scenografijo. Najprej je delalal v Pre\xc5\xa1ernovem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du v Kranju, nato v Slovenskem ljudskem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du v Celju in ljubljanski Drami, nato pa je bil urednik na ljubljanski televiziji. Za svoje delo je prejel ve\xc4\x8d Sterijevih nagrad in zlati lovorjev venec sarajevskega Mesa.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nJovanovi\xc4\x87evo delo je vodila misel, da scena ni zgolj kulisa, ki omejuje odrski prostor, ampak re\xc5\xbeijska prvina in ustvarjalna sestavina celotne uprizoritve. Njegovo scenografijo odlikujejo stiliziranost, obvladanje prostora, barvna ubranost in izredno domiselna uporaba materialov, kar se je kazalo zlasti v modernej\xc5\xa1ih dramah. Njegova scenografija je bogatila predstave, kot so Na dnu M. Gorkija, Stri\xc4\x8dek Vanja, A. P. \xc4\x8cehova, Kralj Lear W. Shakespearea, Luther J. Osborna, Kaligula A. Camusa, Izgubljeni sin A. Hienga in Aretej M. Krle\xc5\xbea.'