b"\n_START_ARTICLE_\nKarel Veliki\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dno ozadje\n_START_PARAGRAPH_\nV 6. stoletju so bili zahodni Franki \xc5\xbee pokristjanjeni. Njihova dr\xc5\xbeava, v kateri so vladali Merovingi, je bilo najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e kraljestvo, ki je nastalo po propadu Zahodnega rimskega cesarstva. Po bitki pri Tertryju med Avstrazijo na eni strani in Nevstrijo in Burgundijo na drugi je merovin\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava izgubila nekdanjo mo\xc4\x8d. Njene vladarje so za\xc4\x8deli naslavljati z rois fain\xc3\xa9ants \xe2\x80\x93 brezdelni kralji. Skoraj vse vladne pristojnosti so prevzeli njihovi dvorni majordomi._NEWLINE_Leta 687 je avstrazijski majordom Pipin Herstalski z zmago v bitki pri Tertryju prekinil razprtije med razli\xc4\x8dnimi kralji in njihovimi majordomi in postal izklju\xc4\x8dni guverner celega Frankovskega kraljestva. Pipin je bil vnuk dveh najpomembnej\xc5\xa1ih osebnosti Avstrazijskega kraljestva: svetega Arnulfa Metzskega in Pipina I. Landenskega. Pipina Herstalskega je nasledil njegov nezakonski sin Karel, kasneje znan kot Karel Martel._NEWLINE_Po letu 737 je Karel Martel vladal Frankom brez kralja, vendar je odklonil, da bi ga naslavljali s kraljem. Leta 741 sta ga nasledila sinova Karlman in Pipin Mali, o\xc4\x8de Karla Velikega. Leta 743 sta brata sklenila obrzdati separatizem na obrobju kraljestva in na prestol posadila zadnjega merovin\xc5\xa1kega kralja Hilderika III.. Karlman se je leta 746 odpovedal svojemu polo\xc5\xbeaju in vstopil v Cerkev kot menih, Pipin pa je vpra\xc5\xa1anje frankovskega prestola prenesel pape\xc5\xbeu Zahariji z vpra\xc5\xa1anjem, ali je smiselno, da kralj nima nobene kraljevske mo\xc4\x8di. Pape\xc5\xbe se je 749. odlo\xc4\x8dil, da je najbolje, da se Pipin, ki je imel vsa pooblastila in polo\xc5\xbeaj majordoma, imenuje za kralja, vendar se s tem ne sme poru\xc5\xa1iti obstoje\xc4\x8da hierarhija. Pape\xc5\xbeevo mnenje je v bistvu pomenilo Pipinovo imenovanje za pravega kralja._NEWLINE_Pipina so na zboru Frankov leta 750 izvolili za kralja in ga po maziljenju lokalnega \xc5\xa1kofa uradno povzdignili na kraljevski polo\xc5\xbeaj. Pape\xc5\xbe je Hilderika III. razglasil za nepravega kralja in mu ukazal, naj se umakne v samostan. Merovin\xc5\xa1ko dinastijo je zamenjala Karolin\xc5\xa1ka, ki je dobila ime po Pipinovem o\xc4\x8detu Karlu Martelu. _NEWLINE_Leta 753 je pape\xc5\xbe \xc5\xa0tefan II. pobegnil iz Italije v Francijo in zaprosil Pipina za pomo\xc4\x8d pri uveljavljanju pravic, ki jih je imel kot naslednik svetega Petra. Njegovo pro\xc5\xa1njo je podprl Karlov brat Karlman. Pape\xc5\xbe mu je v zameno lahko obljubil samo slovesno potrditev kraljevega polo\xc5\xbeaja in priznanje njegovih mladih sinov Karla in Karlmana za naslednika velikega Frankovskega kraljestva. Leta 754 je Pipin prejel pape\xc5\xbeev poziv, naj pride v Italijo. Kralj je pri\xc5\xa1el z vojsko in premagal Langobarde._NEWLINE_Frankovsko cesarstvo se je pod Karolingi raz\xc5\xa1irilo na skoraj vso zahodno Evropo. Njegova kasnej\xc5\xa1a delitev je postavila temelje sodobne Francije in Nem\xc4\x8dije. Verska, politi\xc4\x8dna in umetnostna dogajanja, ki so se porajala v centralno name\xc5\xa1\xc4\x8deni Franciji, so dala odlo\xc4\x8dilen pe\xc4\x8dat celi Evropi.\n_START_SECTION_\nDatum rojstva\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj verjeten datum Karlovega rojstva je rekonstruiran iz ve\xc4\x8d virov. Leto 742 je izra\xc4\x8dunano iz podatka v Einhardovi Vita Karoli Magni, da je Karel umrl januarja 814 star 72 let, kar datira poroko njegovih star\xc5\xa1ev v leto 744. Po Annales Petaviani je bila poroka leta 747, kar je bolj verjetno. Annales Petaviani  se sicer od Einharda in nekaterih drugih virov razlikuje samo v starosti 70 in ne 72 let. Dan  2. april je dolo\xc4\x8den iz koledarja Lorschke opatije._NEWLINE_Leta 747 bi se poro\xc4\x8dni dan ujemal z Veliko no\xc4\x8djo. Tak\xc5\xa1no naklju\xc4\x8dje bi bilo zelo verjetno omenjeno v kak\xc5\xa1nem letopisu, vendar ni. \xc4\x8ce se je Velika no\xc4\x8d \xc5\xa1tela za za\xc4\x8detek koledarskega leta, bi se 2. april 747  po sodobnem ra\xc4\x8dunanju ujemal z 2. aprilom 748 in ne bi bil na Veliko no\xc4\x8d. Kot najbolj verjeten datum Karlovega rojstva zato prevladuje 2. april 742, ki temelji na podatku, da je bil Karel ob smrti sedemdesetletnik. Datum bi lahko pomenil, da je bil Karel rojen kot predzakonski otrok, \xc4\x8desar Einhard ne omenja.\n_START_SECTION_\nRojstni kraj\n_START_PARAGRAPH_\nNatan\xc4\x8den kraj Karlovega rojstva ni znan. Zgodovinarji domnevajo, da bi to lahko bila Aachen v sedanji Nem\xc4\x8diji ali Herstal (Li\xc3\xa8ge) v sedanji Belgiji. Obe mesti sta v regiji, iz katere izvirajo tako Merovingi kot Karolingi. Poleg njiju zgodovinarji omenjajo tudi D\xc3\xbcren, Gauting, M\xc3\xbcrlenbach,  Quierzy in Pr\xc3\xbcm. Za nobeno ni nobenega trdnega dokaza._NEWLINE_Karel Veliki je bil najstarej\xc5\xa1i sin Pipina Malega in Bertrade Laonske, h\xc4\x8derke Kariberta Laonskega in Bertrade K\xc3\xb6lnske. Viri omenjajo tudi Karlmana, Gizelo in tri otroke, Pipina, Krotaisa in Adelaisa, ki so umrli \xc5\xbee v ranem otro\xc5\xa1tvu. O Karlovem rojstvu in otro\xc5\xa1tvu ni prav nobenega podatka.\n_START_SECTION_\nSporno nasledstvo\n_START_PARAGRAPH_\nNajvi\xc5\xa1ja funkcionarja v frankovski dru\xc5\xbebi sta bila dvorni upravitelj  - majordom (iz latinskega maior domus) in eden ali ve\xc4\x8d kraljev (rex, reges). Obe funkciji sta bili voljeni, vendar rednih volitev ni bilo. Zanju je veljalo na\xc4\x8delo ad quos summa imperii pertinebat \xe2\x80\x93 kdor opravlja najvi\xc5\xa1je dr\xc5\xbeavne funkcije. O imenovanju je o\xc4\x8ditno lahko odlo\xc4\x8dal tudi pape\xc5\xbe, odlo\xc4\x8ditev pa je morala potrditi skup\xc5\xa1\xc4\x8dina, ki se je zbrala enkrat letno._NEWLINE_Pipin Mali je bil pred izvolitvijo za kralja leta 750 majordom, katerega polo\xc5\xbeaj je bil tako reko\xc4\x8d deden (velut hereditario fungebatur). Einard o tem pravi, da je polo\xc5\xbeaj obi\xc4\x8dajno pomenil \xc2\xbb\xc4\x8dast, ki jo je nekomu izkazalo ljudstvo\xc2\xab, vendar sta ga Pipin Mali in njegov brat Karlman kar podedovala po svojem o\xc4\x8detu Karlu Martelu. V njunem dedovanju je tudi nekaj dvoumnosti, ker sta en polo\xc5\xbeaj delila dva naslednika, vsak na svojem ozemlju. Ko se je Karlman odlo\xc4\x8dil, da odstopi in odide med benediktince v samostan Monte Cassino, je o njegovem dele\xc5\xbeu odlo\xc4\x8dal pape\xc5\xbe. Pape\xc5\xbe je majordomsko dostojanstvo pretvoril v kraljevsko in ga prenesel na Pipina, ki ga je zato lahko z vso pravico prenesel na svoje naslednike._NEWLINE_Pape\xc5\xbeeve odlo\xc4\x8dive niso sprejeli vsi \xc4\x8dlani dru\xc5\xbeine. Karlman se je hotel samo za\xc4\x8dasno odpovedati svojemu dele\xc5\xbeu, ker ga je nameraval po smrti prenesti na svojega sina Drogona, pape\xc5\xbeeva odlo\xc4\x8ditev pa je Drogona kot dedi\xc4\x8da izlo\xc4\x8dila v korist njegovega bratranca Karla. Karlman se je z oro\xc5\xbejem uprl odlo\xc4\x8ditvi. Pridru\xc5\xbeil se mu je Pipinov in Karlmanov polbrat Grifon, ki je od Karla Martela sicer dobil svoj dele\xc5\xbe, vendar so mu ga zaradi oboro\xc5\xbeenega poskusa, da bi uveljavil pravico do svojega dele\xc5\xbea, med hi\xc5\xa1nim zaporom odvzeli v korist njegovih polbratov. Leta 753 so se spori kon\xc4\x8dali, ker je Grifon padel v boju v bitki pri Saint-Jean-de-Maurienneu, Drogona pa so ujeli in vrgli v je\xc4\x8do._NEWLINE_Po Pipinovi smrti 24. septembra 768 sta kraljestvo po bo\xc5\xbeji volji (divino nutu)  podedovala njegova sinova Karl in Karlman. Franki so jima na generalni skup\xc5\xa1\xc4\x8dini (generali conventu) podelili naslov kralja, vendar z enakopravno delitvijo oblasti v celem kraljestvu (totum regni corpus ex aequo partirentur)._NEWLINE_V Einhardovem letopisu  so dogodki opisani malo druga\xc4\x8de. Pipin naj ne bi umrl v Parizu, ampak v Saint-Denisu pri Parizu. V kralja sta bila povi\xc5\xa1ana (elevati sunt in regnum) dva velika\xc5\xa1a  (domini): Karel 9. oktobra v Noyonu, Karlman pa neznanega datma v Soissonsu. \xc4\x8ce je bil Karel rojen leta 742, je bil takrat star \xc5\xa1estindvajset let, Karlman pa sedemnajst. Karel je bil do takrat \xc5\xbee nekaj let o\xc4\x8detova desna roka in bi zato lahko imel nekaj voja\xc5\xa1kih izku\xc5\xa1enj. _NEWLINE_Zapisi ka\xc5\xbeejo, da ni \xc5\xa1lo za dve nasledstvi, ki bi dali dva kralja z dvema kraljestvoma, ampak eno nasledstvo enega kraljestva z dvema enakopravnima kraljema \xe2\x80\x93 Karlom in njegovim bratom Karlmanom. Kraljema so bile dodeljena razli\xc4\x8dna ozemlja. Karl je nasledil zunanje dele kraljestva, ki jih je posedoval Pipin kot majordom, se pravi Nevstrijo, zahodno Akvitanijo in severne dele Avstrazije, Karlman pa notranje dele kraljestva, se pravi ju\xc5\xbeno Avstrazijo, Septimanijo, vzhodno Akvitanijo, Burgundijo, Provanso in \xc5\xa0vabsko, ki je mejila na Italijo. Prenos jurisdikcije na drugega brata, \xc4\x8de bi eden od njiju umrl, ni bil nikoli dokon\xc4\x8dno odlo\xc4\x8den na skup\xc5\xa1\xc4\x8dini Frankov. Enako vpra\xc5\xa1anje se je ponavljalo tudi ve\xc4\x8d naslednjih desetletij, dokler niso Karlovi vnuki ustanovili svojih lo\xc4\x8denih suverenih kraljestev.\n_START_SECTION_\nUstanovitev nove Akvitanije\n_START_PARAGRAPH_\nAkvitanija je bila v predrimskem obdobju, tako kot Hispanija, naseljena z razli\xc4\x8dno govore\xc4\x8dimi ljudstvi, vklju\xc4\x8dno s Kelti, potem pa se je romanizirala in govorila izklju\xc4\x8dno latinske jezike. Med Akvitanijo in Hispanijo so bili naseljeni Euskalduni ali Euskaldunak, kot so sami sebe imenovali Gaskonjci oziroma Baski. Iz krajevnih imen je razvidno, da je bila ve\xc4\x8dina Baskov naseljena v zahodnih Pirenejih, do gornjega toka Ebra v sedanji \xc5\xa0paniji na jugu in do reke Garone v sedanji Franciji na severu.  Rimljanom ni nikoli uspelo dokon\xc4\x8dno podjarmiti Baskov, v delih Gaskonje, ki so jih podjarmili, pa so za svoje legije nova\xc4\x8dili vojake, znane po voja\xc5\xa1kih ve\xc5\xa1\xc4\x8dinah. Meja med Gaskonjo in Akvitanijo je bil Toulouse. _NEWLINE_Okoli leta 660 se je vojvodina Gaskonja zdru\xc5\xbeila z vojvodino Akvitanijo v enotno kraljestvo pod Feliksom Akvitanskim, ki je vladal iz Toulousa. V Gaskonji je kot njegov sovladar vladal osemindvajsetletni baskovski kralj Lup (Otsoa) I.. Kraljestvo je bilo suvereno in neodvisno. Gaskonja se je sicer odrekla vlogi igralca v evropski politiki, vendar je smatrala dogovore, ki jih je Feliks Akvitanski sklepal s \xc5\xa1ibkimi Merovingi, za ni\xc4\x8dne. Po Feliksovi smrti leta 670 je skupna last kraljestev v celoti pripadla Lupu. Ker Baski niso imeli posebne zakonodaje o nasledstvu, ampak je zanj veljalo na\xc4\x8delo prvorojenstva, je Lup dejansko ustanovil dedno dinastijo baskovskih kraljev, ki je vladala tudi v Akvitaniji.\n_START_SECTION_\nKarolin\xc5\xa1ka prilju\xc4\x8ditev Akvitanije\n_START_PARAGRAPH_\nLatinske kronike ob koncu vizigotske Hispanije so zapustile samo pomanjkljive podatke, vrzeli c pripovedovanju in neusklajena protislovja. Muslimanski viri, na primer Ta'rikh iftitah al-Andalus (Tarikovo osvajanje Al Andaluza), ki ga je napisal Ibn al-Kutija  (v prevodu Sin Gotinje), dajejo bolj skladne podatke in omenjajo, da je bila vnukinja zadnjega kralja vizigotske Hispanije poro\xc4\x8dena z Mavrom. Ibn al-Kutija, ki je imel \xc5\xa1e eno, precej dalj\xc5\xa1e ime, se je do neke mere morda opiral na dru\xc5\xbeinsko ustno izro\xc4\x8dilo._NEWLINE_Po Ibn al-Kutiji je zadnji vizigotski kralj zdru\xc5\xbeene Hispanije umrl, ko so bili njegovi trije sinovi Almund, Romulo in Ardabast \xc5\xa1e mladoletni. Njihova mati je kot regentka vladala v Toledu, poveljnik njene vojske Roderik pa se je uprl in osvojil C\xc3\xb3rdobo. Od ponujenih mo\xc5\xbenih re\xc5\xa1itev krize je izbral sovlado nad delom ozemlja, ki je sicer pripadal zakonitim naslednikom. Dokaze o delitvi dajejo geografska porazdelitev kovancev z imeni vladarjev in seznami kraljev. Agilovo kraljestvo je zagotovo obsegalo severovzhodni del Iberskega polotoka, Roderikovo pa zahodni, predvsem Portugalsko. Roderik je vladal sedem let in pol, medtem ko je Agila (Aquila) vladal tri leta in pol. \xc4\x8ce sta se obe vladavini kon\xc4\x8dali z vdorom Saracenov, je Roderik torej zavladal nekaj let pred Agilo. _NEWLINE_Mavri so po osvojitvi Iberskega polotoka pre\xc4\x8dkali Pireneje samo zato, da bi z zasedbo Ardove Septimanije kljubovali baskovski dinastiji v Akvitaniji, ki je bila vedno zaveznica Gotov. Odo Veliki Akvitanski je v prvi bitki pri Toulouseu leta 721 zmagal. Mavrska vojska se je nato za\xc4\x8dela po\xc4\x8dasi zbirati v Septimaniji. Leta 732 je pod poveljstvom Abd al-Rahmana abd Alah al-Gafikija vdrla v Gaskonjo in v bitki ob Garoni Oda porazila. Zasedla je Bordeaux in napredovala proti Toursu. Odo ni imel dovolj mo\xc4\x8di, da bi jih ustavil, zato je za pomo\xc4\x8d prosil svojega tradicionalnega sovra\xc5\xbenika, frankovskega majordoma Karla Martela. Martel se je po bliskovitem pohodu, po katerem so kasneje zasloveli Franki, pojavil pred Mavri med Toursom in Poitiersom, jih odlo\xc4\x8dilno premagal in ubil al-Gafikija. Mavri so kasneje \xc5\xa1e dvakrat napadli in bili obakrat pora\xc5\xbeeni. Prvi\xc4\x8d ob reki Berre v bli\xc5\xbeini Narbonnea leta 737  in drugi\xc4\x8d v Daufineji leta 740. Cena, ki jo je moral pla\xc4\x8dati Odo, je bila vklju\xc4\x8ditev Akvitanije v Frankovsko kraljestvo, vendar se je Akvitanija dolgo upirala tako Otonu kot njegovim naslednikom.\n_START_SECTION_\nIzguba in ponovna priklju\xc4\x8ditev Akvitanije\n_START_PARAGRAPH_\nOdov naslednik, akvitanski vojvoda in toulou\xc5\xa1ki grof Hunald, se je po smrti svojega sina povezal s svobodno Lombardijo. Zveza se je zapletla, ker je Odo dvoumno zapustil svoje kraljestvo obema sinovoma, Hunaldu in Hatu. Hato, ki je bil naklonjen Frankom, je zato bratu napovedal vojno za celo o\xc4\x8detovo zapu\xc5\xa1\xc4\x8dino. V vojni je zmagal Hunald, ki je oslepil pora\xc5\xbeenega brata in ga vrgel v je\xc4\x8do, potem pa je bil zaradi slabe vesti tako prizadet, da odstopil in od\xc5\xa1el v samostan. Nasledil ga je sin Vajfar, ki je potrdil zavezni\xc5\xa1tvo z Langobardi. Svojo odlo\xc4\x8ditev je utemeljil s spo\xc5\xa1tovanjem do o\xc4\x8detove odlo\xc4\x8ditve in trditvijo, da so po Martelovi smrti vsi sporazumi z njim ni\xc4\x8dni. Ker je po Martelovi smrti Akvitanija uradno pripadla Pipinu Malemu, je torej njegov mladi sin Karel Vajfarja ujel in usmrtil._NEWLINE_V frankovski armadi je bil tudi kontingent Bavarcev vojvode Tasila III. Bavarskega iz rodbine Agilofingov. Martelov sin Grifon, ki se je po pobegu iz samostana zatekel k stricu Odilu Bavarskemu, se je po stri\xc4\x8devi smrti leta 648 razglasil za bavarskega vojvodo. Pipin Mali ga je takoj odstavil in na njegovo mesto imenoval Tasila, ki je bil \xc5\xa1e otrok, sam pa se je postavil za njegovega skrbnika. Lojalnost Agilolfingov do Frankovskega kraljestva je bila vedno vpra\xc5\xa1ljiva, zato je Pipin od Tasila izsilil ve\xc4\x8d priseg zvestobe. Tasilo je kljub temu dobil podporo langobardskega kralja Deziderija in se poro\xc4\x8dil z njegovo h\xc4\x8derko Liutbirgo. Leta 763 je v \xc4\x8detrtem frankovskem pohodu v Akvitanijo v kriti\xc4\x8dnem trenutku samovoljno zapustil Pipinovo vojsko in se s svojimi Bavarci vrnil domov. Po vrnitvi je izven Pipinovega dosega zavrnil kakr\xc5\xa1no koli lojalnost do Frankovskega kraljestva. Pipin ni imel prilo\xc5\xbenosti, da bi se na to odzval, ker je nekaj tednov po Vajfarjevi usmrtitvi tudi sam umrl. _NEWLINE_Pipinova naslednika Karel in Karlman sta se morala na samem za\xc4\x8detku vladavine leta 769 soo\xc4\x8diti z uporom Akvitancev in Baskov na mejnem ozemlju med njunima kraljestvoma. Leto pred tem je Pipin po deset let trajajo\xc4\x8di vojni kon\xc4\x8dno porazil in usmrtil akvitanskega vojvodo Vajfarja, potem pa je njegov naslednik Hunald, ki verjetno ni bil vojvoda Hunald Akvitanski, s svojimi Akvitanci prodrl na sever vse do Angoul\xc3\xaamea. Karel se je sre\xc4\x8dal z bratom Karlmanom, vendar slednji v vojni ni nameraval sodelovati in se je s svojo vojsko vrnil v Burgundijo. Karel je s svojo vojsko krenil proti Bordeauxu in se v Fronsacu utrdil. Hunald je bil prisiljen pobegniti na dvor vojvode Lupa II. Gaskonjskega. Lup ga je v strahu pred Karlom v zameno za mir izro\xc4\x8dil Frankom, Karel pa ga je poslal v samostan. Po vdaji gaskonjskih plemi\xc4\x8dev sta bili Gaskonja in Akvitanija dokon\xc4\x8dno pokorjeni.\n_START_SECTION_\nKarlmanova smrt\n_START_PARAGRAPH_\nBrata sta z materino pomo\xc4\x8djo vzdr\xc5\xbeevala mla\xc4\x8dne stike, dokler ni Karel leta 770 podpisal pogodbe z vojvodo Tasilom III. Bavarskim in se poro\xc4\x8dil z langobardsko princeso Deziderato, h\xc4\x8derko kralja Deziderija, s \xc4\x8dimer je sklenil obro\xc4\x8d svojih zaveznikov okoli Karlmanovega kraljestva. Pape\xc5\xbe \xc5\xa0tefan III. je sprva nasprotoval poroki z Deziderato, ker se je bal frankovsko-langobardske zveze, vendar se je kmalu izkazalo, da je bil njegov strah odve\xc4\x8d._NEWLINE_Manj kot leto po poroki je Karel Veliki odslovil Deziderato in se poro\xc4\x8dil s trinajstletno \xc5\xa0vabinjo Hildegardo. Deziderata se je vrnila na o\xc4\x8detov dvor v Pavio. Besni Deziderij se je zdaj z veseljem povezal s Karlmanom, da bi skupaj premagala Karla. Karlman je \xc5\xa1e pred izbruhom sovra\xc5\xbenosti 5. decembra 771 umrl, na videz naravne smrti. Karlmanova vdova Gerberga je s svojima sinovoma pobegnila na o\xc4\x8detov dvor v Lombardiji.\n_START_SECTION_\nOsvojitev Langobardskega kraljestva\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Hadrijan I. je ob prihodu na pape\xc5\xa1ki prestol leta 772 skladno z obljubo Deziderija Langobardskega zahteval vrnitev nekaj mest v Ravenskem eksarhatu. Deziderij je namesto izpolnitve obljube osvojil \xc5\xa1e nekaj drugih mest (Ravena, Forl\xc3\xac, Forlimpopoli, Classe, Caesarea) in s tem izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za napad na Rim. V jeseni je pape\xc5\xbe poslal svoje odposlance h Karlu Velikemu z zahtevo, naj nadaljuje politiko svojega o\xc4\x8deta Pipina Malega. H Karlu je tudi Deziderij poslal delegacijo, ki je pape\xc5\xbeevo stali\xc5\xa1\xc4\x8de zavra\xc4\x8dala. Obe delegaciji sta se s Karlom sestali v Thionvilleu. Karel je stopil na pape\xc5\xbeevo stran in potrdil njegove zahteve, Deziderij pa je prisegel, da jih ne bo nikoli izpolnil. Karel in njegov stric Bernard sta leta 773 prekora\xc4\x8dila Alpe, pregnala Langobarde do Pavie in jih za\xc4\x8dela oblegati. Karel je za nekaj \xc4\x8dasa zapustil oblegovalce, da bi obra\xc4\x8dunal z Deziderijevim sinom Adalgisom, ki je zbral vojsko v Veroni. Mladega princa je gnal do jadranske obale, od koder je pobegnil v Konstantinopel, prosit za pomo\xc4\x8d cesarja Konstantina V., ki se je ravno vojskoval z Bolgari._NEWLINE_Obleganje je trajalo do pomladi 774, ko je Karel obiskal pape\xc5\xbea v Rimu. Potrdil je o\xc4\x8detove podelitve ozemelj. Nekateri letopisci so kasneje napa\xc4\x8dno trdili, da je k ozemljen dodal tudi Toskano, Emilijo in Korziko. Pape\xc5\xbe ga je v zameno imenoval za patricija. Po obisku se je Karel vrnil v Pavio, kjer so bili Langobardi tik pred vdajo. V zameno za \xc5\xbeivljenja so se zgodaj poleti nazadnje vdali in odprli mestna vrata. Deziderij je moral oditi v samostan Corbie. Njegov sin Adalgis je umrl v Konstantinoplu kot patricij. Karel se je okronal z \xc5\xbdelezno krono, simbolom langobardske oblasti, in prisilil langobardske velika\xc5\xa1e, da so se mu v Pavii poklonili. Temu se je uprl samo beneventski vojvoda Arehis II. in razglasil svojo neodvisnost. Karel je kot kralj Langobardov postal vladar ve\xc4\x8dine Apeninskega polotoka. V Pavii je pustil voja\xc5\xa1ko garnizijo in nekaj frankovskih grofov in \xc5\xa1e isto leto zapustil Italijo._NEWLINE_Italija je ostala nestabilna. Leta 776 sta se uprla vojvoda Hrodgaut Friulski in Hildeprand Spoletski. Karel je iz Sa\xc5\xa1ke prihitel v Italijo in v bitki porazil in ubil friulskega vojvodo. Spoletski vojvoda je podpisal mirovno pogodbo in severna Italija je bila zdaj v celoti v Karlovih rokah.\n_START_SECTION_\nJu\xc5\xbena Italija\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 787 je Karel Veliki usmeril svojo pozornost proti neodvisni Vojvodini Benevento, v kateri je vladal vojvoda Arehis II. Beneventski. Oblegal je Salerno in prisilil Arehisa v vazalski odnos. Po Arehisovi smrti leta 792 je njegov sin Grimoald III. ponovno razglasil beneventsko neodvisnost. Karlova vojska ga je ve\xc4\x8dkrat napadla. Karel sam se ni nikoli ve\xc4\x8d vrnil v ju\xc5\xbeno Italijo, Grimoald pa ni bil nikoli prisiljen sprejeti frankovske suverenosti.\n_START_SECTION_\nKarel in njegovi otroci\n_START_PARAGRAPH_\nV prvem relativno dolgem obdobju miru od leta 780 do 782 je Karel za\xc4\x8del imenovati svoje sinove na vplivne polo\xc5\xbeaje v kraljestvu, kar so obi\xc4\x8dajno po\xc4\x8deli tudi njegovi predhodniki. Leta 781 je v kralja povzdignil svoja najmlaj\xc5\xa1a sinova, katera je nato kronal pape\xc5\xbe. Starej\xc5\xa1i od obeh, Karlman, je postal kralj Italije in od o\xc4\x8deta prevzel \xc5\xbdelezno krono, s katero je bil Karel kronan leta 774. Na slovesnosti se je iz Karlmana preimenoval v Pipina.  Mlaj\xc5\xa1i brat Ludvik je postal kralj Akvitanije. Karel je obema ukazal, naj v svojih kraljestvih spo\xc5\xa1tujeta krajevne obi\xc4\x8daje in imenoval regenta, ki sta ju nadzirala. Resni\xc4\x8dna oblast je seveda ostala v Karlovih rokah, \xc4\x8deprav je iskreno \xc5\xbeelel, da ga nekega dne nasledita. Karel ni trpel nobene nepokor\xc5\xa1\xc4\x8dine svojih sinov. Svojega najstarej\xc5\xa1ega, morda nezakonskega, sina Pipina Grbastega, ki se je pridru\xc5\xbeil upornikom, je leta 792 za kazen poslal v samostan v Pr\xc3\xbcmu. _NEWLINE_Karel je bil odlo\xc4\x8den, da morajo biti njegovi otroci, tudi h\xc4\x8derke, izobra\xc5\xbeeni, saj so mu njegovi star\xc5\xa1i \xc5\xbee zelo zgodaj vcepili pomembnost u\xc4\x8denja. Otroci so se u\xc4\x8dili tudi ve\xc5\xa1\xc4\x8din v skladu z njihovim aristokratskskim polo\xc5\xbeajem, med katere je za sinove spadalo jahanje in rokovanje z oro\xc5\xbejem, za h\xc4\x8derke pa vezenje, predenje in tkanje._NEWLINE_Ko so sinovi dovolj odrasli, so se v o\xc4\x8detovem imenu udele\xc5\xbeili ve\xc4\x8d vojn. Karel se je vojskoval predvsem z Bretonci, s katerimi je mejil, in ki so se mu najmanj dvakrat uprli. Njihove upore so zlahka zatrli. Ve\xc4\x8dkrat se je vojskoval tudi s Sasi. Leta 805 in 806 je bil poslan v B\xc3\xb6hmerwald (sedanja \xc4\x8ce\xc5\xa1ka), kjer se je vojskoval s slovanskimi plemeni, predniki sodobnih \xc4\x8cehov. Slovane je podjarmil, opusto\xc5\xa1il dolino Labe in jih prisilil v pla\xc4\x8devanje davkov. _NEWLINE_Pipin je bil zadol\xc5\xbeen za Avare in meje Beneventa, vendar se je na severu vojskoval tudi s Slovani. Po Karlovem kronanju za cesarja, ki je povzro\xc4\x8dilo spore z Bizantinskim cesarstvom, in po bene\xc5\xa1kem uporu je bil nedvomno pripravljen tudi na vojno z njimi. _NEWLINE_Ludvik je bil zadol\xc5\xbeen za \xc5\xa0pansko marko in se je vsaj enkrat vojskoval tudi v ju\xc5\xbeni Italiji proti vojvodu Beneventa. Leta 797 je po obse\xc5\xbenem obleganju osvojil Barcelono. _NEWLINE_Karlov odnos do h\xc4\x8dera je bil predmet mnogih razprav. Zadr\xc5\xbeeval jih je doma in onemogo\xc4\x8dal njihove cerkvene poroke, morda zato, da bi prepre\xc4\x8dil nastanek stranskih dru\xc5\xbeinskih vej, ki bi ogrozile glavno dru\xc5\xbeinsko linijo. To bi lahko bil primer s Tasilom Bavarski. Karel je dopu\xc5\xa1\xc4\x8dal izvenzakonske zveze svojih h\xc4\x8dera in celo nagrajeval njihove partnerje in kot dragocenost \xc4\x8duval svoje nezakonske vnuke. Prav tako o\xc4\x8ditno ni hotel verjeti zgodbam o njihovem divjem obna\xc5\xa1anju. Po Karlovi smrti je Ludvik Pobo\xc5\xbeni pregnal pre\xc5\xbeivele sestre z dvora v samostane, ki jih je ustanovil njegov o\xc4\x8de. Vsaj ena med njimi, Berta, je imela priznano razmerje, \xc4\x8de ne poroke, s Karlovim dvorjanom Angilbertom.\n_START_SECTION_\nGaskonja in Pireneji\n_START_PARAGRAPH_\nUni\xc4\x8dujo\xc4\x8da Pipinova vojna v Akvitaniji se je sicer ugodno kon\xc4\x8dala za Franke, vendar je dokazala, da je frankovska oblast ju\xc5\xbeno od Loare \xc5\xa1ibka in nezanesljiva. Po porazu in smrti Vajfarja Akvitanskega leta 768 se je Akvitanija ponovno uklonila frankovski nadoblasti, vendar je \xc5\xbee naslednje leto izbruhnil nov upor pod vodstvom Hunalda II., ki je bil morda Vajfarjev sin. Po porazu se je Hunald zatekel k svojemu zavezniku, vojvodi Lupu II. Gaskonjskemu, Lup pa ga je, verjetno zaradi strahu pred Karlom Velikim, predal Frankom. Karlu je hkrati obljubil zvestobo, s \xc4\x8dimer je, zgleda, potrdil mir v Gaskonji ju\xc5\xbeno od Garone._NEWLINE_Karel Veliki je v strahu pred novimi upori posku\xc5\xa1al zmanj\xc5\xa1ati Lupovo mo\xc4\x8d z imenovanjem nekega Seguina za grofa Bordeauxa leta 778. Grofe frankovskega porekla je postavil tudi drugod na obmejnem ozemlju (Toulouse, Grofija F\xc3\xa9zensac). Njegova odlo\xc4\x8ditev je mo\xc4\x8dno spodkopala avtoriteto gaskonjskega vojvode. Zgleda, da je zato iz kljubovanja odlo\xc4\x8dilno prispeval ali celo na\xc4\x8drtoval bitko na pirenejskem prelazu Roncevaux, ki jo Franki zaradi te\xc5\xbekega poraza imenujejo \xc2\xbbbaskovska izdaja\xc2\xab. Poraz na Roncevauxu leta 778 je potrdil Karlovo prepri\xc4\x8danje, da mora vladati neposredno z ustanovitvijo Akvitanskega kraljestva, ki bo temeljilo na frankovski birokraciji, razdelitvi zemlje kolonistom in dodelitvi zemlje Cerkvi, njegovi zaveznici. Za prvega akvitanskega kralja je imenoval sina Ludvika._NEWLINE_Nove politi\xc4\x8dne ureditve Gaskonje lokalni mogotci niso sprejeli radovoljno. Leta 778 je Adalrik potolkel in ujel karolin\xc5\xa1kega toulou\xc5\xa1kega grofa Horsona. Kasneje ga je sicer izpustil, vendar je dogodek Karla tako raztogotil, da je Horsona odstavil in na njegovo mesto imenoval Viljema Oranjskega. Viljem je napadel Baske in jih po izgonu Adalrika leta 790 porazil._NEWLINE_V letih med 781. (v grofijah Pallars in Ribagor\xc3\xa7a) in 806. (v Pamploni, ki je bila pod frankovskim vplivom) je Karel Veliki iz svoja baze v Toulouseu uspel vzpostaviti frankovsko oblast nad Pireneji, tako da je najprej podjarmil pokrajine jugovzhodno od Toulousa (790) in nato ustanovil vazalne grofije ju\xc5\xbeno od Pirenejev. Na Iberskem polotoku je ustanovil Hispansko marko (Marca Hispanica). Leta 794 se v \xc3\x81lavi prvi\xc4\x8d omenja kot frankovski vazal baskovski mogotec Belasko (arabsko al-Gala\xc5\xa1ki, Galec), Pamplona pa je ostala pod kordovsko oblastjo do leta 806. Belasko in grofije v Hispanski marki so postale pomembna odsko\xc4\x8dna deska za napad na Al Andaluz. Pohod na Barcelono leta 801 sta vodila grof Viljem Toulou\xc5\xa1ki in Ludvik Pobo\xc5\xbeni. Karlu je do leta 812 uspelo raz\xc5\xa1iriti karolin\xc5\xa1ko oblast okoli vseh Pirenejev, \xc4\x8deprav so se v tem \xc4\x8dasu dogajali upori, na primer v Pamploni, strmoglavljenje grofa v Aragoniji, odstavitev vojvode Seguina Bordojskega, upor Baskov in manj\xc5\xa1i upori v vojvodini Gaskonji, ki so si sledili do njegove smrti.\n_START_SECTION_\nBitka na Roncesvallskem prelazu\n_START_PARAGRAPH_\nPo podatkih muslimanskega zgodovinarja Ibn al-Athirja je paderbornska skup\xc5\xa1\xc4\x8dina sprejela predstavnike muslimanskih vladarjev Zaragoze, Girona, Barcelone in Huesca, katerih posesti so bile na robu ozemlja kordovskega umajadskega emirja Abd Al Rahmana I.. Njihovi gospodarji so bili pripravljeni pokloniti se velikemu frankovskemu kralju in so mu ponudili voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d. Karel je v ponudbi videl prilo\xc5\xbenost za \xc5\xa1iritev kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva in svoje oblasti in se odlo\xc4\x8dil za pohod na Iberski polotok. _NEWLINE_Leta 778 je nevstrijska armada pre\xc4\x8dkala zahodne Pireneje, zdru\xc5\xbeena avstrazijska, langobardska in burgundska vojska pa vzhodne Pireneje. Armadi sta se zdru\xc5\xbeili pri Zaragozi, kjer sta se Karlu Velikemu poklonila muslimanska vladarja Sulejman Al Arabi in Kasmin Ibn Jusuf, Zaragoza pa se ni vdala. Karel se je za tem spopadel v najtr\xc5\xa1i bitki v svoji karieri, v kateri so imeli muslimani premo\xc4\x8d in so ga prisilili k umiku. Odlo\xc4\x8dil se je, da se vrne domov, ker ni zaupal Baskom, ki jih je razdra\xc5\xbeil z osvojitvijo Pamplone. Na umiku sta njegova za\xc5\xa1\xc4\x8ditnica in tren na pirenejskem prelazu Roncesvalles padla v baskovsko zasedo in bila popolnoma uni\xc4\x8dena. V bitki, ki je bila bolj spopad kot prava bitka, je padlo mnogo pomembnih osebnosti, med njimi sene\xc5\xa1al Egihard, pala\xc4\x8dni grof Anzelm in guverner Bretonske marke Roland, naslovni junak Pesmi o Rolandu (La Chanson de Roland).\n_START_SECTION_\nStiki s Saraceni\n_START_PARAGRAPH_\nKarel Veliki je z osvojitvijo Italije pri\xc5\xa1el v stik s Saraceni, ki so bili v tistem \xc4\x8dasu vladarji Sredozemlja. S Saraceni v Italiji se je ukvarjal Karlov sin Pipin, sam pa je neznano kdaj osvojil Korziko in Sardinijo in leta 799 Balearske otoke. Baleari so bili pogost cilj saracenskih piratov, dokler jih ni grof Genove in Toskane Bonifacij do konca Karlove vladavine pregnal v njihova pristani\xc5\xa1\xc4\x8da. Karel je imel stike s kalifovim dvorom v Bagdadu. Leta 797 ali morda 801 mu je bagdadski kalif Harun Al Ra\xc5\xa1id podaril azijskega slona z imenom Abul Abas in uro.\n_START_SECTION_\nVojne z Mavri\n_START_PARAGRAPH_\nV Hispaniji so se spopadi z Mavri vztrajno nadaljevali celo drugo polovico Karlove vladavine. Za hispansko mejo je bil zadol\xc5\xbeen njegov sin Ludvik. Njegovi mo\xc5\xbeje so leta 785 zavzeli Girono in raz\xc5\xa1irili svojo oblast na katalonsko obalo. Ozemlje je ostalo pod frankovsko oblastjo do podpisa Corbeilske pogodbe leta 1258. Muslimanski vladarji na severovzhodu Al Andaluza so se stalno upirali oblastem v C\xc3\xb3rdobi in za pomo\xc4\x8d pogosto prosili Franke. Frankovsko ozemlje se je zato po\xc4\x8dasi \xc5\xa1irilo na jug, dokler se niso leta 795 mesta Girona, Cardona, Ausona in Urgell zdru\xc5\xbeila s \xc5\xa0pansko marko znotraj stare vojvodine Septimanije. _NEWLINE_Leta 797 se je guverner Barcelone, najve\xc4\x8djega mesta v regiji, uprl oblastem v C\xc3\xb3rdobi in po zlomu upora mesto predal Frankom. Mavri so jo \xc5\xbee leta 799 ponovno osvojili, potem pa jo je s celo svojo armado napadel vojvoda Ludvik Akvitanski in jo dve leti oblegal, dokler ni leta 801 kapitulirala. Franki so nadaljevali svoj pritisk proti jugu. Leta 809 so osvojili Tarragono in leta 811 Tortoso. Z zadnjo zmago so dosegli izliv Ebra in si odprli pot v Valencijo in prisili emirja Al Hakima, da je leta 813 priznal njihove osvojitve.\n_START_SECTION_\nPodreditev Bavarske\n_START_PARAGRAPH_\nKarel Veliki je leta 774 dokon\xc4\x8dno porazil Langobardsko kraljestvo, prevzel njegovo krono in priklju\xc4\x8dil njegovo ozemlje k svojemu. Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo je vzel pod frankovsko za\xc5\xa1\xc4\x8dito.   Leta 774 je osvojil tudi vojvodino Spoleto ju\xc5\xbeno od Rima in vojvodino Bavarsko v celoti vklju\xc4\x8dil v svojo dr\xc5\xbeavo. Bavarska je kljub temu med slovanskimi ljudstvi \xc5\xa1e naprej ustanavljanja tributarne marke, za\xc5\xa1\xc4\x8ditena ozemlja, ki so v zameno za za\xc5\xa1\xc4\x8dito pla\xc4\x8devala davek. Edina sila, ki se je na vzhodu lahko kosala s Franki, so bili Avari, vendar je Karlu uspelo osvojiti obse\xc5\xbena slovanska ozemlja, vklju\xc4\x8dno s \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, Moravsko, Avstrijo, Slovenijo in Hrva\xc5\xa1ko.  _NEWLINE_Leta 789 je obrnil svojo pozornost na Bavarsko in Tasila zaradi domnevnega preloma prisege razglasil za neprimernega vladarja. Obto\xc5\xbebe so bile pretirane, Tasilo pa je bil kljub temu odstavljen in izgnan v samostan Jumi\xc3\xa8ges. Leta 794 so na sinodi v Frankfurtu njemu in njegovi rodbini (Agilolfingi) odvzeli vse pravice do Bavarske in jo razdelili na frankovske grofije, tako kot pred tem Sa\xc5\xa1ko.\n_START_SECTION_\nPohodi proti Avarom\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 788 so se na ozemlju sedanje Mad\xc5\xbearske naselile horde poganskih azijskih Avarov, Einhard jih imenuje Huni, in napadale Furlanijo in Bavarsko. Karel Veliki je bil do leta 790 preve\xc4\x8d zaposlen z drugimi zadevami, potem pa se je odpravil ob Donavi na vzhod in opusto\xc5\xa1il avarsko ozemlje okoli Gy\xc5\x91ra. Langobardska vojska pod Pipinovim poveljstvom je isto\xc4\x8dasno vdrla v dolino Drave in opusto\xc5\xa1ila Panonsko ni\xc5\xbeino. Pohod bi se \xc5\xa1e nadaljeval, \xc4\x8de se ne bi leta 792 po sedmih letih miru ponovno uprli Sasi._NEWLINE_Karel se je naslednji dve leti s pomo\xc4\x8djo Slovanov ponovno vojskoval s Sasi, Pipin in vojvoda Erik Furlanski pa sta \xc5\xa1e naprej napadala avarske utrdbe. Njihovo glavno utrdbo sta osvojila kar dvakrat. Vojni plen sta poslala Karlu Velikemu v Aachen, kjer ga razdelil med svoje prista\xc5\xa1e in celo tuje vladarje, vklju\xc4\x8dno s kraljem Ofom Mercijskim. Avarski tuduni so kmalu izgubili voljo do vojskovanja in v Aachenu privolili na polo\xc5\xbeaj vazalov in sprejeli kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Karel je njihovo vdajo sprejel in jim za vladarja (kagana) poslal pokristjanjenega Avara Abrahama. Abraham je uspe\xc5\xa1no krotil svoje ljudstvo, dokler niso za\xc4\x8deli ostankov avarske dr\xc5\xbeave leta 800 napadati Bolgari kana Kruma. _NEWLINE_Leta 803 ja Karel v Panonijo poslal veliko bavarsko vojsko, ki je porazila napadalce, in ukinil Avarsko konfederacijo. Novembra istega leta je od\xc5\xa1el v Regensburg, kjer so ga avarski poglavarji priznali za svojega vladarja. Leta 805 je v Aachen pri\xc5\xa1el pokristjanjen avarski kagan prosit za dovoljenje, da se njegovo ljudstvo naseli jugovzhodno od Dunaja. Ozemlje onkraj Donave (Transdanubija) je postalo in ostalo del Frankovskega kraljestva do prihoda Mad\xc5\xbearov leta 899-900.\n_START_SECTION_\nPohodi proti Zahodnim Slovanom\n_START_PARAGRAPH_\nKarel je pri\xc4\x8dakoval tudi priznanje svojih novih sosedov Slovanov, zato je leta 789 z avstrazijsko-sa\xc5\xa1ko vojsko vdrl preko Labe na ozemlje poganskih Obodritov. Slovani pod Vicinovim vodstvom so se nazadnje uklonili. Karel je zatem sprejel tudi vdajo Dragovitovih Veletov. Od njih je zahteval veliko talcev in dovoljenje, da na njihova ozemlja po\xc5\xa1lje misijonarje. Z vojsko se je nato odpravil proti Baltiku, kjer je brez sile dobil obilo plena, in se nato obrnil proti Renu. Pokorjeni Slovani so postali njegovi zvesti zavezniki. Ko so leta 795 Sasi ponovno prelomili mirovni dogovor, so jih kot Karlovi zavezniki napadli Obodriti in Veleti. Vicin je v bitki padel. Karel je njegovo smrt ma\xc5\xa1\xc4\x8deval z opusto\xc5\xa1enjem ostfalskega ozemlja ob Labi. Njegov naslednik Dra\xc5\xbeko je s svojimi mo\xc5\xbemi premagal Nordalbinge in njihove voditelje predal Karlu Velikemu. Obodriti so ostali lojalni do Karlove smrti in se kasneje vojskovali tudi proti Dancem.\n_START_SECTION_\nKarantanija\n_START_PARAGRAPH_\nV 6. stoletju so bila plemena v Vzhodnih Alpah zelo kompleksne polietni\xc4\x8dne tvorbe; povezovala so jih skupna tradicijska jedra in obi\xc4\x8daji, ki so jih plemena vzela za svoje in jih priznavala. Tak\xc5\xa1no je bilo tudi pleme Karantancev, ki je bilo nedvomno slovansko, saj neznani avtor Konverzije pi\xc5\xa1e, da so bili Sclavi qui dicuntur Quarantani (Slovani, ki se imenujejo Karantanci). Sestavljeno je bilo iz dveh skupin Slovanov, ki so se konec 6. stoletja naselili v prostor Vzhodnih Alp s severa in z juga, ter Hrvatov, Dudlebov in doma\xc4\x8dih romaniziranih staroselcev, o \xc4\x8demer pri\xc4\x8dajo \xc5\xa1tevilna krajevna imena. Med njimi so bili morda tudi avarski, bolgarski in germanski drobci. _NEWLINE_Kne\xc5\xbeevina Karantancev (658\xe2\x80\x93828) je bila najstarej\xc5\xa1a zgodnjesrednjeve\xc5\xa1ka plemenska tvorba, ki se je izoblikovala v vzhodnoalpskem prostoru. Karantancev se ne more preprosto izena\xc4\x8diti s Slovani, ki so se konec 6. stoletja naselili v Vzhodne Alpe. Vi\xc5\xa1jo stopnjo politi\xc4\x8dne organiziranosti je predstavljala marca Vinedorum - krajina Vinedov oziroma Slovanov pod knezom Valukom v drugi \xc4\x8detrtini 7. stoletja._NEWLINE_Okrog leta 740 so Karantanijo zelo ogro\xc5\xbeali Avari, zato je knez Borut nujno potreboval pomo\xc4\x8d. Na furlanske Langobarde ni mogel ra\xc4\x8dunati, ker so Slovani iz Kanalske doline ravno v tistem \xc4\x8dasu po ve\xc4\x8d kot sto letih nehali pla\xc4\x8devati poseben davek langobardskemu vojvodi Ratchisu, v \xc4\x8cedad pa se je, morda prav zaradi slovanske nevarnosti, malo pred tem umaknil tudi \xc5\xa1kof iz izpostavljenega mesta Iulium Carnicum (Zuglio v Karniji). Razen tega so poganski Slovani okoli leta 730  opusto\xc5\xa1ili tudi Maksimiljanovo samostansko celico v bavarskem Bischofshofnu. Borut je kljub temu za pomo\xc4\x8d zaprosil bavarskega vojvodo Odila. Karantanci so s pomo\xc4\x8djo Bavarcev premagali Avare, vendar so morali hkrati priznati bavarsko nadoblast. Za njihovo zvestobo so jam\xc4\x8dili talci, med njimi Borutov sin Gorazd in ne\xc4\x8dak Hotimir, ki so jih odpeljali na Bavarsko._NEWLINE_Po Borutovi smrti se je leta 749 z dovoljenjem Frankov v Karantanijo vrnil Gorazd in postal knez, vendar je \xc5\xbee \xc4\x8dez tri leta umrl. Nasledil ga je njegov bratranec Hotimir. Med njegovo vladavino se je za\xc4\x8delo pokristjanjevanje Karantancev in ve\xc4\x8d njihovih uporov proti cerkvenim ustanovam, ki jih je dokon\xc4\x8dno prekinil voja\xc5\xa1ki poseg bavarskega vojvode Tasila III. leta 772. Karantanski knez je postal Valtunk.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0irjenje Frankov proti jugovzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nFranki so se s podreditvijo in priklju\xc4\x8ditvijo langobardske dr\xc5\xbeave leta 774 prvi\xc4\x8d neposredno sre\xc4\x8dali z Avari.  Meja med njimi ni bila ozka \xc4\x8drta, ampak \xc5\xa1irok pas nikogar\xc5\xa1njega ozemlja, in je verjetno potekala po razvodju med Savo in So\xc4\x8do in ob\xc5\xa1irnih gozdovih, ki so tvorili veliko pregrado med Ljubljansko kotlino in Krasom._NEWLINE_Karel Veliki je dvanajst let zatem (788)  odstavil \xc5\xa1e zadnjega bavarskega vojvodo Tasila III. in s tem pod svojo neposredno oblast poleg Bavarcev dobil tudi njim podrejene Karantance._NEWLINE_Od spodnjeavstrijske Donave na severu do Furlanije na jugu so se za\xc4\x8deli prvi frankovski spopadi z Avari in frankovske zmage. Obe podro\xc4\x8dji sta bili strate\xc5\xa1ki izhodi\xc5\xa1\xc4\x8di za veliko frankovsko ofenzivo leta 791, s katero se je za\xc4\x8dela vojna, v kateri so nameravali Franki zdrobiti mo\xc4\x8d Avarov. Glavnina frankovske vojske pod osebnim poveljstvom Karla Velikega je ob Donavi prodrla vse do Rabe. Pohoda se je udele\xc5\xbeil tudi Vojnomir, kot se zdi na\xc4\x8delnik Slovanov \xc5\xbeive\xc4\x8dih na obmo\xc4\x8dju dana\xc5\xa1nje osrednje Slovenije. Po zmagi nad Avari so Franki zasedli celo severno Dalmacijo, Slavonijo in Panonijo._NEWLINE_Gospostvo nad ostalo Dalmacijo je nameraval raz\xc5\xa1iriti frankovski poveljnik Erik Furlanski. Po poro\xc4\x8dilih sodobnih avtorjev je bil ubit v zasedi pri Trsatu.    _NEWLINE_Slovane zahodno od Avarskega kaganata, zlasti Karantance in Karniolce, so podjarmili Langobardi in Bavarci, vendar jih niso nikoli v celoti vklju\xc4\x8dili v frankovsko dr\xc5\xbeavo.\n_START_SECTION_\nCesarski naslov\n_START_PARAGRAPH_\nKarel je izkoristil nastale okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine in prevzel vlogo obnovitelja Rimskega cesarstva, ki je pod bizantinsko oblastjo o\xc4\x8ditno povsem razpadlo. Po letu 801 se je v uradnih dokumentih za\xc4\x8del naslavljati s Karolus serenissimus Augustus a Deo coronatus magnus pacificus imperator Romanum gubernans imperium (Karel, najsvetlej\xc5\xa1i avgust, kronan od boga, velik, miroljubljen cesar, vladar Rimskega cesarstva) ali bolj neposredno Imperator Romanorum  (cesar Rimljanov)._NEWLINE_Naslov cesarja je ostal v Karolin\xc5\xa1ki rodbini \xc5\xa1e dolgo po Karlovi smrti, vendar so delitev ozemlja in vojne za vrhovno oblast v frankovski dr\xc5\xbeavi njegovo mo\xc4\x8d zelo oslabile in omejile. Pape\xc5\xa1tvo samo ni nikoli niti pozabilo naslova niti se odreklo pravici do njegovega podeljevanja. Ko v Karlovi rodbini ni bilo ve\xc4\x8d nobenega mo\xc4\x8dnega naslednika, so za\xc4\x8deli pape\xc5\xbei naslov podeljevati tistim italijanskim mogotcem, ki so jim nudili najbolj\xc5\xa1o za\xc5\xa1\xc4\x8dito pred lokalnimi ovra\xc5\xbeniki. Tak\xc5\xa1na politika je privedla do mrtvila, ki je trajalo od leta 924 do 962. Tega leta je bil za cesarja kronan Oton I., ki se je imel za naslednika Karla Velikega. Cesarstvo se je kot Sveto rimsko cesarstvo in nasledstvo Karla Velikega obdr\xc5\xbealo skoraj tiso\xc4\x8d let.\n_START_SECTION_\nDiplomacija\n_START_PARAGRAPH_\nIkonoklazem bizantinske Izavrijske dinastije so Franki odobravali. Drugi nicejski koncil med vladavino cesarice Irene je ponovno dovolil \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje ikon. Tega cerkvenega koncila Karel Veliki ni priznal, ker nanj niso bili povabljeni frankovski predstavniki, \xc4\x8deprav je vladal v ve\xc4\x8d kot treh provincah starega Rimskega cesarstva in imel enak polo\xc5\xbeaj kot bizantinski cesar. Medtem, ko je pape\xc5\xbe podprl ponovno uvedbo \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denja ikon, se je sam politi\xc4\x8dno oddaljil od Bizanca. Zagotovo je \xc5\xbeelel pove\xc4\x8dati vpliv pape\xc5\xa1tva, spo\xc5\xa1tovanje do njihovega odre\xc5\xa1itelja Karla Velikega in re\xc5\xa1iti ustavna vpra\xc5\xa1anja, ki so najbolj mu\xc4\x8dila evropske pravnike v \xc4\x8dasu, ko Rim ni bil v rokah cesarja. Karlov sprejem cesarskega naslova v o\xc4\x8deh Frankov in Italijanov ni bila uzurpacija polo\xc5\xbeaja, \xc4\x8deprav so ga kot takega videli v Konstantinoplu. Proti njemu sta protestirala tako Irena kot njen naslednik Nikifor I., vendar brez ve\xc4\x8djega uspeha. _NEWLINE_Bizantinci so v Italiji \xc5\xa1e vedno posedovali znatna ozemlja: Benetke, oziroma tisto, kar je ostalo od Ravenskega eksarhata, Reggio v Kalabriji, Brindisi v Apuliji in Neapelj (Ducatus Neapolitanus). Ta ozemlja so ostala izven frankovske oblasti vse do leta 804, ko so Bene\xc4\x8dani zaradi notranjih sporov prenesli svoje fevdne dol\xc5\xbenosti na \xc5\xbdelezno krono Pipinovega sina Pipina. Pax Nicephori se je kon\xc4\x8dal. Nikifor je s svojim ladjevjem opusto\xc5\xa1il zahodno jadransko obalo in spro\xc5\xbeil vojno med Bizantinci in Franki. Vojna je trajala do leta 810, ko je probizantinska struja v Benetkah vrnila mesto bizantinskemu cesarju, cesarja pa sta sklenila mir. Karel Veliki je dobil Istro in leta 812 priznanje cesarskega polo\xc5\xbeaja od cesarja Mihaela I. Rangaba, \xc4\x8deprav morda ne kot cesarja Rimljanov.\n_START_SECTION_\nNapadi Dancev\n_START_PARAGRAPH_\nPo osvojitvi Nordalbingije se je frankovska meja pomaknila do Skandinavije. Poganski Danci, naseljeni na polotoku Jutland, so od sa\xc5\xa1kega poglavarja Vidukinda in njegovih zaveznikov, ki so se med Karlovimi pohodi proti poganskim Sasom pogosto zatekli k njim, sli\xc5\xa1ali mnogo zgodb o nevarnih Frankih in besu njihovega kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega kralja, ki bi ga lahko usmeril tudi proti poganskim Dancem. _NEWLINE_Danski kralj Godfred je leta 808 na zemeljski o\xc5\xbeini med Dansko in Schleswigom zgradil mogo\xc4\x8den, trideset kilometrov dolg zemljen okop  Danevirke, ki je zadnji\xc4\x8d slu\xc5\xbeil v dansko-pruski vojni leta 1864. Okop je uspe\xc5\xa1no \xc5\xa1\xc4\x8ditil Dansko pred Franki in dal Godfredu prilo\xc5\xbenost, da je s piratskimi napadi pusto\xc5\xa1il po Friziji in Flandriji. Danci so podjarmili frankovske zaveznike Velese in se vojskovali z Arboriti. _NEWLINE_Godfred se je med napadom na Frizijo \xc5\xa1alil, da bo obiskal Aachen, vendar je bil pred tem umorjen. Morilec je bil ali frankovski pla\xc4\x8danec ali eden od njegovih mo\xc5\xbe. Godfreda je nasledil ne\xc4\x8dak Heming, ki je leta 811 v Heiligenu s Karlom Velikim podpisal mirovno pogodbo.\n_START_SECTION_\nUprava\n_START_PARAGRAPH_\nKarel Veliki je izpeljal ve\xc4\x8d pomembnih reform: denarno, upravno, voja\xc5\xa1ko, kulturno in cerkveno in bil vodilna osebnost v tako imenovani karolin\xc5\xa1ki renesansi.\n_START_SECTION_\nVojska\n_START_PARAGRAPH_\nZa Karlovo vojsko je dolgo veljalo prepri\xc4\x8danje, da je njena premo\xc4\x8d temeljila na revoluciji v te\xc5\xbeki konjenici, ki jo je v 730. letih uvedel Karel Martel. To ni moglo biti povsem res, ker so streme, ki je omogo\xc4\x8dalo napad s te\xc5\xbeko konjeni\xc5\xa1ko sulico, v Frankovskem kraljestvu uvedli \xc5\xa1ele v poznem 8. stoletju. Karlovi voja\xc5\xa1ki uspehi so temeljili predvsem na novostih v oblegovalnih tehnologijah in izvrstni logistiki._NEWLINE_V Karlovem obdobju je frankovska vojska uporabljala veliko konj, ki so omogo\xc4\x8dali hitre premike vojske na velike razdalje, kar je bilo v tako velikem cesarstvu \xc5\xa1e kako pomembno.\n_START_SECTION_\nGospodarske in denarne reforme\n_START_PARAGRAPH_\nKarel Veliki je imel pomembno vlogo pri dolo\xc4\x8danju gospodarske prihodnosti takratne Evrope. Nadaljeval je o\xc4\x8detove reforme in ukinil denarni sistem, ki je temeljil na zlatem suju, in skupaj z anglosa\xc5\xa1kim kraljem Ofom Mercijskim uvedel novega, ki ga je za\xc4\x8drtal Pipin. Opustitev zlate podlage je imela ve\xc4\x8d pragmati\xc4\x8dnih razlogov, zlasti pomanjkanja zlata. _NEWLINE_Pomanjkanje zlata je bilo neposredna posledica sklenitve miru z Bizantinskim cesarstvom, s katerim sta Benetke in Sicilija pripadli Bizantinskemu cesarstvu, z njima pa so Franki izgubili tudi njihove trgovske povezave z Afriko. Standardizacija in harmonizacija zapletenega sistema valut, katerega je Karel nasledil ob prihodu na oblast, je zelo poenostavila blagovno menjavo._NEWLINE_Karel je uvedel nov denarni standard, karolin\xc5\xa1ko livro (livre carolinienne, iz latinskega libra, funt), ki je temeljila na funtu srebra, vrednem 20 sujev (iz latinskega solidus, sold) oziroma 240 deniejev (iz latinskega denarius, denarij). Karolin\xc5\xa1ka livra je bila predvsem obra\xc4\x8dunska vrednost in se ni nikoli kovala. V Karlovem obdobju so bili v obtoku edino denieji._NEWLINE_Karel Veliki je v neurejeni zbirki zakonov in predpisov Capitulare de villis (vel curtis imperii), objavljeni leta 802, postavil na\xc4\x8dela ra\xc4\x8dunovodstva, po katerih so morali vsi lokalni vladarji dokumentirati vse svoje dohodke in izdatke._NEWLINE_Na za\xc4\x8detku vladavine je takti\xc4\x8dno dovolil Judom, da so monopolizirali posojanje denarja, potem pa jim je zaradi cerkvenih zakonov in verskega prepri\xc4\x8danja ve\xc4\x8dine podlo\xc5\xbenikov s Kapitularijem za Jude (Capitula de Judaeis) leta 814 posojanje denarja za obresti prepovedal. Sklep je bil v popolnem nasprotju z njegovo prej\xc5\xa1njo politiko. _NEWLINE_Karel je poleg \xc5\xa1tevilnih makroekonomskih reform uvedel tudi veliko mikroekonomskih, na primer neposreden nadzor nad cenami in davki za dolo\xc4\x8deno blago in usluge._NEWLINE_Kapitularij za Jude ni poosebljal Karlovih splo\xc5\xa1nih gospodarskih odnosov in njegove dr\xc5\xbee do Judov, niti tiste na za\xc4\x8detku vladavine niti tiste, ki se zazvila kasneje. Njegov osebni zdravnik, na primer, je bil Jud. Najmanj en Jud, Izak, je bil njegov osebni odposlanec pri muslimaskem kalifu v Bagdadu. Iz Karlove korespondence je razvidno, da je zaradi gospodarskih razlogov s svojo napredno politiko na splo\xc5\xa1no vabil Jude, da se naselijo v njegovem kraljestvu._NEWLINE_Karel je svoj sistem uvedel v ve\xc4\x8djem delu evropske celine, njegove standarde pa so brez prisile uvedli tudi v ve\xc4\x8djem delu Anglije. Po njegovi smrti je sistem kovanja denarja v celinskem delu Evrope razpadel. V Evropi so za\xc4\x8deli in pribli\xc5\xbeno do leta 1100 uporabljali zelo kakovostne angle\xc5\xa1ke kovance.\n_START_SECTION_\nReforme v izobra\xc5\xbeevanju\n_START_PARAGRAPH_\nZa del Karlovih voja\xc5\xa1kih, upravnih in vladarskih usehov je zaslu\xc5\xbena njegova ob\xc4\x8dudovanja vredna \xc5\xbeelja po u\xc4\x8denju in izobra\xc5\xbeevanju. Obdobje njegove vladavine se zaradi razcveta u\xc4\x8denosti, knji\xc5\xbeevnosti, umetnosti in arhitekture pogosto imenuje karolin\xc5\xa1ka renesansa. Karel je imel stike tudi z drugimi kulturami in u\xc4\x8denostmi, zlasti z mavrsko \xc5\xa0panijo, anglosa\xc5\xa1ko Anglijo in langobardsko Italijo. V tem \xc4\x8dasu se je v Franciji zelo pove\xc4\x8dalo \xc5\xa1tevilo samostanskih \xc5\xa1ol in skriptorijev. _NEWLINE_Ve\xc4\x8dino ohranjenih del, pisanih v klasi\xc4\x8dni latin\xc5\xa1\xc4\x8dini, so prepisali in ohranili karolin\xc5\xa1ki u\xc4\x8denjaki. Za Karla Velikega so delali u\xc4\x8denjaki iz cele Evrope: Anglosas Alkuin iz Yorka, Vizigot Teodulf, verjetno iz Septimanije, Pavel Diakon iz Lombardije, rojen verjetno v \xc4\x8cedadu, Italijana Perer iz Pise in Pavlin iz Ogleja in Franki Angilbert, Angilram, Einhard in Valdo iz Reichenaua. _NEWLINE_Na dvoru je spodbujal svobodne umetnosti in zahteval, da morajo biti njegovi otroci in vnuki dobro izobra\xc5\xbeeni. U\xc4\x8dil se je tudi sam, v \xc4\x8dasu, ko se tudi tisti vladarji, ki so promovirali izobra\xc5\xbeevanje, sami niso izobra\xc5\xbeevali. Med njegovimi u\xc4\x8ditelji so bili Peter iz Pise za slovnico, Alcuin za retoriko, dialektiko (logiko) in astronomijo, zanimalo ga je zlasti gibanje zvezd, in Einhard za aritmetiko._NEWLINE_Einhard pravi, da je bila Karlova najve\xc4\x8dja pomanjkljivost, da ni znal pisati. Ko se je na stara leta posku\xc5\xa1al nau\xc4\x8diti pisanja, je to delal v prostem \xc4\x8dasu v postelji. Pisal je po knjigah in vo\xc5\xa1\xc4\x8denih tablicah in jih skrival pod blazino. Njegov trud je bil prepozen in precej neuspe\xc5\xa1en. Vpra\xc5\xa1ljivo je bilo tudi njegovo branje, ki ga niti Einhard niti drugi viri sploh ne omenjajo._NEWLINE_Okoli leta 800 je raz\xc5\xa1iril hostel v Muristanu v Jeruzalemu in mu dodal knji\xc5\xbenico, osebno pa tam zagotovo ni bil.\n_START_SECTION_\nCerkvene reforme\n_START_PARAGRAPH_\nZa razliko od svojega o\xc4\x8deta Pipina in strica Karlmana je Karel raz\xc5\xa1iril program cerkvenih reform. Poglobitev duhovnega \xc5\xbeivljenja je imel za osrednji element javnega reda in kraljevega vladanja. Njegove reforme so bile osredoto\xc4\x8dene na krepitev mo\xc4\x8di cerkvenih struktur, izbolj\xc5\xa1anje strokovnega znanja in moralnosti klerikov, poenotenje bogoslu\xc5\xbeja, izbolj\xc5\xa1anje osnovnih na\xc4\x8del vere in morale in preganjanje poganstva. Svoje pristojnosti je z dr\xc5\xbeave raz\xc5\xa1iril tudi na cerkev. Lahko je discipliniral duhovnike, nadziral cerkveno premo\xc5\xbeenje in opredeljeval cerkveno doktrino. Kljub ostri zakonodaji in uvedenim spremembam je dosegel veliko podporo duhovni\xc5\xa1tva, ki je \xc5\xbeelelo poglobiti pobo\xc5\xbenost in moralo svojih vernikov._NEWLINE_Leta 809/810 je v Aachnu sklical cerkveni koncil, ki je potrdil enotno prepri\xc4\x8danje v katoli\xc5\xa1ki cerkvi, da Sveti duh izhaja iz O\xc4\x8deta in Sina (ex Patre Filioque)  in ne samo iz O\xc4\x8deta, kar je sprejel ekumenski koncil v Konstantinoplu leta 381. Pape\xc5\xbe Leon III.  je sklep odobril in potrdil. Svoje nestrinjanje s sklepi koncila v Konstantinoplu je izkazal z izpisom izvirnega besedila v gr\xc5\xa1kem in latinskem jeziku na dva te\xc5\xbeka \xc5\xa1\xc4\x8dita, ki visita v baziliki sv. Petra v Rimu.\n_START_SECTION_\nReforme pisave\n_START_PARAGRAPH_\nMed Karlovo vladavino sta se rimska poluniciala in njena kurziva, iz katerih so se razvile razli\xc4\x8dne evropske minuskule, za\xc4\x8deli kombinirati z elementi iz oto\xc5\xa1kih pisav, ki so bile v rabi zlasti v irskih in angle\xc5\xa1kih samostanih. Karolin\xc5\xa1ka minuskula je nastala delno tudi pod pokroviteljstvom Karla Velikega. Glavni vpliv nanjo je imel verjetno Alkuin iz Yorka, ki je vodil dvorno \xc5\xa1olo in skriptorij v Aachenu. _NEWLINE_Revolucionarnost karolin\xc5\xa1kih reform je verjetno pretirana, saj so se spremembe za\xc4\x8dele \xc5\xbee pred Alkiunovim prihodom v Aachen. Karolin\xc5\xa1ka minuskula se je za\xc4\x8dela \xc5\xa1iriti iz Aachena in kasneje iz zelo vplivnega skriptorija v Toursu, kamor se je Alkuin umaknil po upokojitvi.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dne reforme\n_START_PARAGRAPH_\nKarel Veliki je uvedel ve\xc4\x8d reform dr\xc5\xbeavne uprave, vendar je obdr\xc5\xbeal tudi \xc5\xa1tevilne stare obi\xc4\x8daje, na primer delitev kraljestva (divisio regnorum)  med svoje sinove.\n_START_SECTION_\nOrganizacija\n_START_PARAGRAPH_\nKarolin\xc5\xa1ki kralji so uvljavljali pravico do vladanja in poveljevanja. Bili so vrhovni razsodniki, zakonodajalci, poveljniki vojske in za\xc5\xa1\xc4\x8ditniki cerkve in revnih. Karlova dr\xc5\xbeavna uprava je bila poskus organiziranja kraljestva, cerkve in plemstva, ki ga je obkro\xc5\xbealo, vendar je bila v veliki meri odvisna od u\xc4\x8dinkovitosti, lojalnosti in podpore podlo\xc5\xbenikov.\n_START_SECTION_\nDelitev cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 806 je Karel prvi\xc4\x8d predvidel tradicionalno delitev cesarstva po svoji smrti. Karlu Mlaj\xc5\xa1emu je dodelil Avstrazijo, Nevstrijo, Sa\xc5\xa1ko, Burgundijo in Turingijo. Pipinu je dal Italijo, Bavarsko in \xc5\xa0vabsko, Ludviku pa Akvitanijo, \xc5\xa0pansko marko in Provanso. Cesarskega naslova ob tem ni omenjal, kar ka\xc5\xbee, da ga je v tistem izjemnem obdobju imel za \xc4\x8dastnega in nepomembnega v dednih poslih. _NEWLINE_Tak\xc5\xa1na delitev cesarstva bi morda delovala, vendar ni bila nikoli presku\xc5\xa1ena, ker je leta 810 je umrl Pipin, leto kasneje pa \xc5\xa1e Karel Mlaj\xc5\xa1i. Karel Veliki je ponovno pretehtal svojo odlo\xc4\x8ditev in leta 813 kronal najmlaj\xc5\xa1ega sina Ludvika za socesarja in sokralja Frankov. Podelil mu je polovico cesarstva, drugo polovico pa bi nasledil po Karlovi smrti. Edini del, ki mu ga ni obljubil, je bila Italija, ki jo je zapustil Pipinovenu nezakonskemu sinu Bernardu.\n_START_SECTION_\nJezik\n_START_PARAGRAPH_\nV Karlovih \xc4\x8dasih se je francosko nare\xc4\x8dje \xc5\xbee precej oddaljilo od latin\xc5\xa1\xc4\x8dine. Trditev dokazuje ena od uredb cerkvenega koncila v Toursu leta 813, ki zahteva, da \xc5\xbeupniki pridigajo bodisi v romanskem (rusticam Romanam linguam)  ali germanskem (theotiscam) nare\xc4\x8dju namesto v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini. Cilj predpisa je bil narediti pridige razumljive preprostemu romansko ali germansko govore\xc4\x8demu prebivalstvu. Materni jezik Karla Velikega je bilo najverjetneje rensko frankonsko nare\xc4\x8dje stare visoke nem\xc5\xa1\xc4\x8dine._NEWLINE_Poleg doma\xc4\x8dega jezika je govoril tudi latinsko in razumel nekaj gr\xc5\xa1kega. Einhard o tem pi\xc5\xa1e, da je Grecam vero melius intellegere quam pronuntiare poterat, kar pomeni, da je gr\xc5\xa1\xc4\x8dino razumel bolje, kot jo je govoril. _NEWLINE_Ve\xc4\x8dinoma izmi\xc5\xa1ljeni Psevdo-Turpinov opis Karlovega pohoda na Iberski polotok, napisan pribli\xc5\xbeno tri stoletja po Karlovi smrti, je navdahnil legendo, da je govoril tudi arabsko.\n_START_SECTION_\nBeatifikacija\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1165 je protipape\xc5\xbe Pashal III. razglasil Karla Velikega za svetnika, s \xc4\x8dimer je posku\xc5\xa1al dobiti naklonjenost cesarja Friderika I. Barbarosse. Sveti sede\xc5\xbe njegove kanonizacije nikoli ni priznal in na tretjem lateranskem koncilu leta 1179 razveljavil vse Pashalove odlo\xc4\x8ditve. Njegovega imena ni na seznamu osemindvajset Karlov, ki jih kot svetnike priznava katoli\xc5\xa1ka cerkev. Njegova beatifikacija se kljub temu praznuje 28. januarja."