b'\n_START_ARTICLE_\nRen\xc3\xa9 Girard\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRen\xc3\xa9 Girard se je rodil v Avignonu 25. decembra 1923. Med letoma 1943 in 1947, je \xc5\xa1tudiral srednjeve\xc5\xa1ko zgodovino na \xc3\x89cole des Chartes v Parizu. Tema njegovega dela je bilo Zasebno \xc5\xbeivljenje v Avignonu v drugi polovici 15. stoletja. Leta 1947 je Girard od\xc5\xa1el na Univerzo v Indiani, saj je tam dobil enoletno \xc5\xa1tipendijo. Od takrat je pre\xc5\xbeivel ve\xc4\x8dino svoje kariere v ZDA. Doktoriral je na Univerzi v Indiani z delom Ameri\xc5\xa1ko mnenje o franciji v letih od 1940-43. \xc4\x8ceprav je bila njegova raziskava zgodovinska, je bil dodeljen tudi francoski literaturi - podro\xc4\x8dju, na katerem je prvi\xc4\x8d dobil svoj ugled kot literarni kritik. Sloves literarnega kritika si je utrdil z esejema o Albertu Camusu in Marcelu Proustu. Promoviral je leta 1950 in ostal na Univerzi v Indiani do leta 1953. Pou\xc4\x8deval je tudi na zasebni Univerzi Duke in kolid\xc5\xbeu Bryn Mawr (1953-57), potem pa \xc5\xa1e na Univerzi Johna Hopkinsa v Baltimoru, kjer je postal redni profesor leta 1961. V tem letu je objavil tudi svojo prvo monografijo: Romanti\xc4\x8dna la\xc5\xbe in romaneskna resnica. Ve\xc4\x8d let se je selil med Dr\xc5\xbeavno univerzo New York v Buffalu in Johnom Hopkinsom. Dve najpomembnej\xc5\xa1i knjigi, objavljen v tem obdobju, sta Nasilje in sveto (1972) in Stvari skrite od stvarjenja sveta (1978). Leta 1981 je postal profesor francoskega jezika, knji\xc5\xbeevnosti in civilizacije na Univerzi Stanford, kjer je ostal vse do svoje upokojitve leta 1995. V tem obdobju je Girard objavil Le Bouc \xc3\xa9missaire (1982), La route antique des hommes pervers (1985), A Theatre of Envy: William Shakespeare (1991) in Quand ces choses commenceront ... (1994)._NEWLINE_Leta 1990 je skupina znanstvenikov ustanovila kolokvij o nasilju in religiji (COV&R) s ciljem, da se "razi\xc5\xa1\xc4\x8de, kritizira in razvija mimeti\xc4\x8dni model odnos med nasiljem in vero v razvoju in ohranjanju kulture in dru\xc5\xbebe". Ta organizacija organizira tudi letno konferenco, posve\xc4\x8deno temam, povezanim z Girardovo mimeti\xc4\x8dno teorijo, krivco, nasiljem in vero. Girard je \xc4\x8dastni predsednik COV & R. Soustanovitelj in prvi predsednik COV & R je \xc5\xa1vicarski rimokatoli\xc5\xa1ki teolog Raymund Schwager. Leta 1985 mu je Vrije Universiteit Amsterdam na Nizozemskem podelila \xc4\x8dastni doktorat; \xc5\xa1tirje so sledili \xc5\xa1e kasneje. Dne 17. marca 2005 je bil Girard izvoljen v Francosko akademijo (37. sede\xc5\xbe). Njegovo delo je navdihnilo meddisciplinarne raziskovalne projekte in eksperimentalne raziskave kot je projekt "Mimetic theory", ki ga je sponzorira humanitarna Fundacija Johna Templetona. 4. novembra 2015 je Girard po dolgi bolezni umrl v svojem domu v Stanfordu, Kalifornija.\n_START_SECTION_\nGirardovo delo\n_START_PARAGRAPH_\nVsa njegova dela so napisana v franco\xc5\xa1\xc4\x8dini, kasnej\xc5\xa1i prevodi v angle\xc5\xa1\xc4\x8dino pa so pripomogli k porastu zanimanja za njegovo delo. Kljub dalj\xc5\xa1emu bivanju v ZDA se ni \xc4\x8dutil gotovega za pisanje v angle\xc5\xa1\xc4\x8dini. Temelji Girardove antropologije so preprosti. Girard meni, da lahko \xc5\xbee na primeru Biblije in kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva razkriijemo osnovni mehanizem funkcioniranja \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe, ki temelji na \xc5\xbertvovanju in \xc5\xbertvi. Mimeza (gr\xc5\xa1ka beseda za posnemanje) je v Girardovi koncepciji postala klju\xc4\x8dna v kategoriji, ki opisuje model stabilne ljudske skupnosti prek krvavih obredov in preganjanj, v katerih je \xc5\xbertev najprej demonizirana, na koncu pa sakralizirana. Skrb o \xc5\xbertvah, zavra\xc4\x8danje, da se vrste v simplificiri\xc4\x8dnih mehanizmih dehumanizacije posameznika, ki so po Girardu, ozna\xc4\x8dene v vseh mitih od dionizijskih misterijih do holokavst v 20. stoletju. Vse to nakazuje na to, da se Girard spozna in ima v svojih delih vpogled v veliko stvari. Avtor je pokazal veliko subtilnost pri biblijskih mitih. \xc5\xa0e posebej pri Knjigi o Jobu in evangelijih, se uvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo med neiz\xc4\x8drpen vir filozofije in antropologije religije. Girard je prikazal tudi dru\xc5\xbebeno-verske mehanizme, na katerih slonijo tako anti\xc4\x8dni religijski kulti kot moderni ideolo\xc5\xa1ko-politi\xc4\x8dni sistemi, od makartizma do polpotizma. Gerard je v kr\xc5\xa1\xc4\x8danskem pojmovanju Boga, Satana in Kristusa na\xc5\xa1el adekvatni aparat za opis in pojasnitev dru\xc5\xbebenih pojavov, kot so histerija, verski, nacionalni ali ideolo\xc5\xa1ki genocidi, socialni ostrakizem in preganjanje dru\xc5\xbebi neprimernih posameznikov.\n_START_SECTION_\nMimeti\xc4\x8dna \xc5\xbeelja\n_START_PARAGRAPH_\nMimeti\xc4\x8dna \xc5\xbeelja je Girardov osnovni koncept. \xc5\xbde od Platona naprej je bilo pri prou\xc4\x8devanju \xc4\x8dlovekove narave predmet raziskovanja posnemanje, ki je, kar nas naredi najbolj\xc5\xa1o izmed vseh \xc5\xbeivalskih vrst. Iz \xc4\x8desar pa sledi je posnemanje osnovni mehanizem u\xc4\x8denja. To je, da se nau\xc4\x8dimo in znamo toliko, kolikor se nau\xc4\x8dimo od na\xc5\xa1ega u\xc4\x8ditelja/mediatorja. Nevroznanstveniki vse bolj ugotavljajo, da na\xc5\xa1a \xc5\xbeiv\xc4\x8dna struktura spodbuja imitacijo zelo uspe\xc5\xa1no. Vseeno pa kot pravi Girard, najve\xc4\x8d razmi\xc5\xa1ljanja, posve\xc4\x8denega imitiranju, posvetimo zelo malo pozornosti dejstvu, da tudi imitiramo \xc5\xbeelje drugih ljudi in glede na to ,kako se to dogodi, lahko to privede do konfliktov in sovra\xc5\xa1tva. \xc4\x8ce si ljudje \xc5\xbeelijo \xc5\xbeelje drugega, si lahko hitro \xc5\xbeelijo iste stvari. \xc4\x8ce si \xc5\xbeelijo iste stvari, br\xc5\xbe\xc4\x8das postanejo sovra\xc5\xbeniki, saj segajo po istih objektih. Zato Girard pogosto razlikuje imitacijo od mimeze. Imitacija je navadno razumljena kot pozitivno posnemanje obna\xc5\xa1anja nekoga drugega, medtem ko je mimeza oblika negativnega, tekmovalnega posnemanja.\n_START_SECTION_\nMediacija\n_START_PARAGRAPH_\nGirard lo\xc4\x8di razli\xc4\x8dne vrste mediacije. To je proces, v katerem ena oseba vpliva na \xc5\xbeelje in vrednote neke druge osebe. Vedno, ko je \xc5\xbeelja nekoga drugega posnemana iz strani druge osebe, prva oseba postane mediator ali model._NEWLINE_Girard izpostavi, da je to zelo o\xc4\x8ditno v odnosih z javnostjo in pri tehnikah tr\xc5\xbeenja. Kot primer je ogla\xc5\xa1evanje. Slavna oseba predstavi izdelek, ga mediira kupcem in s tem naredi to, da si \xc5\xbeelijo tudi drugi postati kot ona. Tako \xc5\xbeelijo ta izdelek kupiti. Tako izdelek ni promoviran na njegovih lastnostih, ampak ga ljudle \xc5\xbeelijo kupiti le zato, ker si ga \xc5\xbeeli ta slavna oseba. Iz primera je razvidno, da zunanja mediacija ne prina\xc5\xa1a nevarnosti tekmovalnosti med osebki, saj le-ti pripadajo razli\xc4\x8dnim svetovom. Girard verjame, da je zunanja mediacija del psihologije \xc5\xbeelje. \xc5\xbde od najza\xc4\x8detnej\xc5\xa1e faze otro\xc5\xa1tva imamo zgled v svojih star\xc5\xa1ih. Zato je tudi najve\xc4\x8d tega, kar si \xc5\xbeelimo, mediacija, ki smo jo pridobili prek star\xc5\xa1ev._NEWLINE_Naslednja vrsta mediacije je notranja mediacija, ko oseba ni ve\xc4\x8d lo\xc4\x8dena od svojega modela, mediatorja. To pripelje do tega, da si obe osebi na koncu \xc5\xbeelita enake stvari. Ampak prav zato, ker nista v razli\xc4\x8dnih svetovih, si zdaj lahko kot cilj zadaneta iste stvari, postaneta tekmeca. Sedaj je tekmovanje ve\xc4\x8dje, saj si sedaj osebka stojita nasproti. Zato je se pri notranji mediaciji, posnemal\xc4\x8deve \xc5\xbeelje postanejo ultimativne za razliko od zunanje medijacije - oseba pade v tekmovalnost s svojim modelom, mediatorjem. To se poka\xc5\xbee na primer pri \xc5\xa1tudentu, ki dela doktorat, in posku\xc5\xa1a posnemati svojega mentorja. To nastane problem, saj posku\xc5\xa1a \xc5\xa1tudent postati popolnoma kot u\xc4\x8ditelj in ga po mo\xc5\xbenosti prese\xc4\x8di. Tako deluje notranja mediacija - oseba mediira nekaj iz svojega sveta in zato z lahkoto postane mediatorjev rival. To rivalstvo lahko privede tudi do tragi\xc4\x8dnih posledic. Po Girardu je literatura portret \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke narave; zelo pogosto bo \xc4\x8dlovek \xc5\xbeelel nekaj kot rezultat imitiranja drugih ljudi, ampak skrajno bo to posnemanje privedlo do tekmovalnosti z osebo, ki je bila imitirana na za\xc4\x8detku._NEWLINE_Tu pa je tudi skrajna \xc5\xbeelja, ki lahko pripelje do tega, da ho\xc4\x8de posnemovalec postati mediator. Tako se lahko tudi raz\xc5\xa1iri zgornji primer: oseba no\xc4\x8de izdelka, ki ga promovira znana oseba, le kupiti. Ho\xc4\x8de postati ta slavna oseba. Girard to \xc5\xbeeljo, biti nekdo drug, poimenuje metafizi\xc4\x8dna \xc5\xbeelja. Kjer zunanja mediacija ne vodi do rivalnosti, notranja naredi prav to. Metafizi\xc4\x8dna \xc5\xbeelja pa vodi osebo ne samo do rivalstva z mediatorjem. Vodi do popolne obsedenosti z mediatorjem. Tu mediator postane ovira do ugoditve tej metafizi\xc4\x8dni \xc5\xbeelji. V kolikor \xc5\xbeeli oseba postati njen mediator, ta \xc5\xbeelja nikoli ne bo izpolnjena. To pa seveda zato, ker nih\xc4\x8de ne more biti nekdo drug. Zato je tak\xc5\xa1no stanje samo po sebi zelo uni\xc4\x8dujo\xc4\x8de, saj vodi v zamero do drugih. Kot primer Girard prika\xc5\xbee samouni\xc4\x8dujo\xc4\x8dega protagonista iz Dostojevskijevega romana Zapiski iz podpodja. V neimenovanem protagonistu je izvor nezadovoljstva z njim samim, obsesijo biti nekdo drug; kar pa je nemogo\xc4\x8de.\n_START_SECTION_\nMehanizem gre\xc5\xa1nega kozla\n_START_PARAGRAPH_\nPo Girardovi filozofiji, notranja mediacija in metafizi\xc4\x8dna \xc5\xbeelja skrajno pripeljeta do tekmovalnosti in nasilja. Imitacija eventuelno zbri\xc5\xa1e razlike med \xc4\x8dlove\xc5\xa1kimi bitji in zato ker ljudje postanejo tako podobni, da si \xc5\xbeelijo iste stvari, kar vodi k tekmovalnosti in Hobbesovo naravno stanje "vojne vseh proti vsem". Ta sovra\xc5\xa1tva kmalu postanejo gro\xc5\xbenja obstoja dru\xc5\xbebe. Tako se Girard vpra\xc5\xa1a kako je mogo\xc4\x8de, da dru\xc5\xbeba preide tak\xc5\xa1no stanje. On verjame, da je problem nasilja pogosto re\xc5\xa1en z manj\xc5\xa1o dozo nasilja. Ko se mimeti\xc4\x8dna rivalstva kopi\xc4\x8dijo, nara\xc5\xa1\xc4\x8da tudi napetost v dru\xc5\xbebi. Ampak na neki to\xc4\x8dki ta pritisk dose\xc5\xbee vrhunec. Ko je nasilje na to\xc4\x8dki, ko le-to ogro\xc5\xbea obstoj dru\xc5\xbebe, se pogosto pojavi bizaren psiholo\xc5\xa1ki mehanizem - vso nasilje dru\xc5\xbebe je naenkrat projecirano na eno samo osebo oziroma dru\xc5\xbebeno skupino. Tako ljudje, ki so prej trpeli, sedaj zdru\xc5\xbeijo svoje mo\xc4\x8di proti \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1i osebi/dru\xc5\xbebeni skupini, ki je izbrana kot gre\xc5\xa1nega kozla. Tako prej\xc5\xa1nji sovra\xc5\xbeniki postanejo prijatelji in sedaj dru\xc5\xbebeno sodelujejo pri izvr\xc5\xa1avanju nasilja nad dolo\xc4\x8denim sovra\xc5\xbenikom. Girard temu re\xc4\x8de mehanizem gre\xc5\xa1nega kozla, iluzija, kjer so vsi grehi prelo\xc5\xbeeni na gre\xc5\xa1nega kozla, v preteklosti so nato to osebo izob\xc4\x8dili iz skupnosti, kar je bilo enako socialnemu umoru, ali pa so jo \xc5\xbertvovali bogovom. Mehanizem gre\xc5\xa1nega kozla je na podlagi svetopisemsega opisa (Lev 16 8-22) prvi strokovno opisal in mu dal naziv \xc5\xa1kotski kulturni antropolog James George Frazer.'