b'\n_START_ARTICLE_\nZnanstvena klasifikacija \xc5\xbeivih bitij\n_START_PARAGRAPH_\nZnanstvena klasifikacija ali biolo\xc5\xa1ka klasifikacija pomeni razvr\xc5\xa1\xc4\x8danje \xc5\xbeivih bitij po znanstvenih merilih. Imenujemo  jo lahko tudi znanstvena taksonomija, pri \xc4\x8demer pa jo je treba lo\xc4\x8devati od ljudske taksonomije, ki nima znanstvene osnove. Sodobna klasifikacija temelji na delu Linneja, ki je vrste razvr\xc5\xa1\xc4\x8dal po skupnih telesnih zna\xc4\x8dilnostih. Te skupine so bile z namenom ve\xc4\x8dje skladnosti z darvinisti\xc4\x8dnim na\xc4\x8delom skupni skupnega prednika pozneje \xc5\xa1e ve\xc4\x8dkrat popravljene. Danes popravki temeljijo predvsem na molekularni sistematiki, ki kot podatke uporablja zaporedja DNA. Znanstvena klasifikacija spada v okvir taksonomije oziroma biolo\xc5\xa1ke sistematike.\n_START_SECTION_\nOd renesanse do vklju\xc4\x8dno razsvetljenstva\n_START_PARAGRAPH_\nVelik napredek je storil \xc5\xa1vicarski zdravnik in naravoslovec Conrad Gesner (1516\xe2\x80\x931565). Njegov cilj je bil sestaviti pregled vsega tedanjega znanja na svetu. Njegove knjige so nekak\xc5\xa1na zbirka podatkov o \xc5\xbeivalih in rastlinah. Gesner je odgovoren za prvi botani\xc4\x8dni zapis o cveto\xc4\x8dih tulipanih v zahodnim svetu. Za tulipan zapisal, da \xc2\xbbima en velik rde\xc4\x8d cvet, ki je podoben rde\xc4\x8di liliji\xc2\xab. Njegova risba tulipana, ki je bila natisnjena v knjigi iz leta 1561, velja za prvo upodobitev v zahodni Evropi._NEWLINE_Raziskovanje Novega sveta je prineslo ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo novih rastlin in \xc5\xbeivali, ki so potrebovale opis in klasifikacijo. Starej\xc5\xa1i sistemi so ote\xc5\xbeevali \xc5\xa1tudij in ume\xc5\xa1\xc4\x8danje teh novih primerkov v zbirko in pogosto je ista rastlina ali \xc5\xbeival dobila razli\xc4\x8dna imena le zato, ker je bilo \xc5\xa1tevilo vrst preveliko. Sistem je potreboval razvr\xc5\xa1\xc4\x8danje primerkov po skupinah, tako da bi jih bilo la\xc5\xbeje najti; binomski sistem je bil ravzit na osnovi morfologije s skupinami s podobnim videzom. V drugem delu 16. stoletja in na za\xc4\x8detku 17.-tega se je za\xc4\x8dela temeljita \xc5\xa1tudija \xc5\xbeivali, ki je najprej vodila k podobnim vrstam in se je postopoma raz\xc5\xa1irila dokler ni ustvarila dovolj veliko bazo znanja, ki je slu\xc5\xbeila klasifikaciji kot osnova za anatomske zna\xc4\x8dilnosti. Napredek pri uporabi tega znanja pri razvr\xc5\xa1\xc4\x8danju \xc5\xbeivih bitij je rezultat raziskav anatomov kot so Fabricius (1537\xe2\x80\x931619), Petrus Severinus (1580\xe2\x80\x931656), William Harvey (1578\xe2\x80\x931657) in Edward Tyson (1649\xe2\x80\x931708). Napredek v klasifikaciji zaradi dela entomologov in prvih mikroskopistov je rezultat raziskav ljudi kot so Marcello Malpighi (1628\xe2\x80\x931694), Jan Swammerdam (1637\xe2\x80\x931680) in Robert Hooke (1635\xe2\x80\x931702). Lord Monboddo (1714\xe2\x80\x931799) je bil eden izmed zgodnjih abstraktnih mislecev, katerih dela ponazarjajo znanje o odnosih med vrstami in je \xc5\xbee nakazal teorijo evolucije.\n_START_SECTION_\nZgodnji \xc2\xbbmetodisti\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\nOd poznega 15-stoletja je ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo avtorjev postalo zaskrbljenih zaradi tako imenovanih \xc2\xbbmetodistov\xc2\xab\xc2\xa0(methodus=metoda). Avtorjem metoda pomeni razvr\xc5\xa1\xc4\x8danje mineralov, rastlin in \xc5\xbeivali glede na na\xc4\x8dela logi\xc4\x8dne razdelitve. Izraz \xc2\xbbmetodisti\xc2\xab\xc2\xa0je uporabil Carolus Linnaeus v svoji Bibliotheca Botanica za ozna\xc4\x8ditev avtorjev, ki skrbijo za na\xc4\x8dela razvr\xc5\xa1\xc4\x8danja (v nasprotju z \xc2\xbbzbiralci\xc2\xab, ki v osnovi ukvarjajo le z opisi rastlin in se ne menijo za njihovo umestitev v rodove, itd.). Pomembnej\xc5\xa1i zgodnji \xc2\xbbmetodisti\xc2\xab\xc2\xa0so bili italijanski filozof, zdravnik in botanik Andrea Caesalpino, angle\xc5\xa1ki naravoslovec John Ray, nem\xc5\xa1ki zdravnik in botanik Augustus Quirinus Rivinus in francoski zdravnik, botanik in popotnik Joseph Pitton de Tournefort._NEWLINE_Andrea Caesalpino (1519\xe2\x80\x931603) je v svoji De plantis libri XVI (1583) predlagal prvo sistemati\xc4\x8dno klasifikacijo rastlin ter botaniko utemeljil kot samostojno znanost. Glede na zgradbo stebla in fruktifikacijo (nastajanje plodu pri rastlinah) je razdelil rastline v petnajst \xc2\xbbvi\xc5\xa1jih rodov\xc2\xab._NEWLINE_John Ray (1627\xe2\x80\x931705) je bil angle\xc5\xa1ki naravoslovec, ki je objavil pomembna dela o rastlinah, \xc5\xbeivalih in o naravni teologiji. Pristop pri klasifikaciji rastlin v Historia Plantarum je napravil pomemben korak naprej proti moderni taksonomiji. Sistem je postavil na ve\xc4\x8djem \xc5\xa1tevilu znakov (veg. organi, reprod. organi), a ni uporabljal binarne nomenklature ampak dolge opise._NEWLINE_Oba Caesalpino in Ray sta uporabljala tradicionalna imena rastlin in zato ime rastline ni odra\xc5\xbealo svojega taksonomskega polo\xc5\xbeaja (tj.,\xc2\xa0\xc4\x8deprav sta jablana in breskev pripadala razli\xc4\x8dnima "vi\xc5\xa1jima rodovoma" John Rayevi methodus, sta oba obdr\xc5\xbeala tradicionalni imeni Malus in Malus Persica). Korak naprej sta storila Rivinus in Pitton de Tournefort, ki sta rod napravila kot lo\xc4\x8deno kategorijo znotraj taksonomske hierarhije in predstavila sta na\xc4\x8din poimenovanja rastlin glede na svoj rod._NEWLINE_Augustus Quirinus Rivinus (1652\xe2\x80\x931723) je svojo klasifikacijo rastlin zasnoval glede na zna\xc4\x8dilnosti cvetov in uvedel kategorijo rod (podobno \xc2\xbbvi\xc5\xa1jim\xc2\xab\xc2\xa0rodovom John Raya in Andrea Caesalpino). Bil je prvi, ki je ukinil razdelitev rastlin na zeli\xc5\xa1\xc4\x8da in drevesa. Vztrajal je, da mora prava metoda razvr\xc5\xa1\xc4\x8danja temeljiti le na delih rastline za fruktifikacijo. Rivinus je za dolo\xc4\x8ditev redov in rodov v glavnem uporabljal dihotomne klju\xc4\x8de. Njegova metoda poimenovanja vrst je bila podobna metodi Joseph Pitton de Tourneforta. Imena vseh rastlin, ki pripadajo istemu rodu, naj bi se za\xc4\x8dele z isto besedo (rodovno ime). V rodu, ki vsebuje ve\xc4\x8d kot eno vrsto, je prva vrsta imenovana le z rodovnim imenom, medtem ko so druga, tretja itd. imenovane s kombinacijo rodovnega imena in razlo\xc4\x8devalne lastnosti (differentia specifica)._NEWLINE_Joseph Pitton de Tournefort (1656\xe2\x80\x931708) je predstavil \xc5\xa1e bolj zahtevno hierarhijo razreda, sekcije, reda, roda in vrste. Z uporabo skupnega latinskega imena za rod, ki mu sledi nekaj opisnih besed za vrsto differentia specifica, je naredil tudi velik korak v razvoju poimenovanja rastlin z dvema latinskima besedama in tako tlakoval pot \xc5\xa1vedskemu botaniku Carlu von Linneju.\n_START_SECTION_\nLinnejeva taksonomija\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj znano delo Carla Linn\xc3\xa9ja, Systema Naturae (1. izd. 1735), je za \xc4\x8dasa njegovega \xc5\xbeivljenja do\xc5\xbeivela dvanajst izdaj. V tem delu, je naravo razdelil v tri kraljestva: kamnine, rastline in \xc5\xbeivali. Linn\xc3\xa9 je uporabil pet kategorij: razred, red, rod, vrst in razli\xc4\x8dica (varieteta)._NEWLINE_Opustil je dolga opisna imena razredov in redov, ki sta jih uporabljala neposredna predhodnika  (Rivinus in Pitton de Tournefort) in jih nadomestil z enobesednimi imeni, rodove je podrobno opisal (characteres naturales), \xc5\xa1tevilne varietete pa je zdru\xc5\xbeil v svoje vrste in na ta na\xc4\x8din re\xc5\xa1il botaniko pred kaosom novih vrst, ki jih ustvarjajo hortikulturniki._NEWLINE_Linn\xc3\xa9 je najbolj poznan po svoji metodi, ki se \xc5\xa1e vedno uporablja za dolo\xc4\x8danje znanstvenega imena vrst. Pred Linn\xc3\xa9jem so uporabljali ve\xc4\x8dbesedna imena (sestavljena iz rodovnega imena in z differentia specifica), toda ker so ta imena podajala opis vrste, le-ta niso bila stalna. V svoji Philosophia Botanica (1751) je Linnaeus z ukinitvijo retorike izbolj\xc5\xa1al razporeditev in skraj\xc5\xa1al dol\xc5\xbeino ve\xc4\x8dbesednih imen, uvedel je nove opisne izraze in definiral njihov pomen z izredno natan\xc4\x8dnostjo. V poznih 1740-h je Linnaeus za\xc4\x8del uporabljati vzporedni sistem poimenovanja vrst z nomina trivialia. Nomen triviale, navadno ime,  je bil eno- ali dvobeseden pridevek na robu strani ob ve\xc4\x8dbesednem \xc2\xbbznanstvenem\xc2\xab\xc2\xa0imenu. Edino pravilo, ki ga je Linnaeus uvedel zanj, je bilo, da mora biti kratek, v dolo\xc4\x8denem rodu unikaten in da se ne sme spreminjati. Linnaeus je nomina trivialia dosledno uporabljal pri poimenovanju rastlinskih vrst v Species Plantarum (1. izdaja 1753) in pri poimenovanju \xc5\xbeivalskih vrst v 10. izdaji Systema Natur\xc3\xa6 (1758)._NEWLINE_Z dosledno uporabo teh vzdevkov je Linnaeus nomenklaturo lo\xc4\x8dil od opisov. \xc4\x8ceprav se je vzporedna uporaba nomina trivialia in ve\xc4\x8dbesedna opisna imena nadaljevala do poznega osemnajstega stoletja, jo je postopoma nadomestila uporaba imen sestavljenih iz rodovnega imena in navadnega imena vrste. V devetnajstem stoletju je bila ta nova praksa kodificirana v prvih \xc2\xbbPravilih in Zakonih Nomenklature\xc2\xab; prva izd. Species Plantarum in 10. izdaja Systema Naturae sta bili izbrani kot za\xc4\x8detni to\xc4\x8dki za \xc2\xbbBotani\xc4\x8dne in Zoolo\xc5\xa1ke Nomenklature\xc2\xab. Ta dogovor o poimenovanju vrst je poznan kot binarna nomenklatura.\n_START_SECTION_\nSodobni razvoj\n_START_PARAGRAPH_\nMedtem ko je Linnaeus \xc5\xbeiva bitja klasificiral zaradi la\xc5\xbejega razpoznavanja, je danes splo\xc5\xa1no sprejeto, da mora klasifikacija izra\xc5\xbeati darvinisti\xc4\x8dno na\xc4\x8delo skupnega prednika. _NEWLINE_V 60.-ih se je za\xc4\x8dela razvijati smer kladisti\xc4\x8dne taksonomije (imenovane tudi kladistika ali kladizem), ki taksone ureja v evolucijsko drevo. \xc4\x8ce takson vklju\xc4\x8duje vse potomce neke predni\xc5\xa1ke oblike, ga imenujemo monofileti\xc4\x8dni, sicer pa parafileti\xc4\x8dni. Druga\xc4\x8dne skupine so polifileti\xc4\x8dne. _NEWLINE_V razvoju je tudi nov nomenklaturna koda PhyloCode, ki ne obravnava kladov, temve\xc4\x8d taksone. Kak\xc5\xa1no bo razmerje med tem in drugimi predpisi, \xc5\xa1e ni jasno._NEWLINE_Razmeroma nove skupine so tudi domene (tudi gospostvo, cesarstvo; latinsko imperium - izvr\xc5\xa1na oblast). Sistem treh domen je bil prvi\xc4\x8d predlagan leta 1990, vendar se je uveljavil \xc5\xa1ele pozneje. Danes ga sprejema ve\xc4\x8dina biologov, pomembna manj\xc5\xa1ina pa uporablja metodo petih kraljestev. Pomembna zna\xc4\x8dilnost metode treh domen je lo\xc4\x8ditev arhej (Archaea) in bakterij (Bacteria), ki so jih prej zdru\xc5\xbeevali v eno samo kraljestvo Bacteria (v\xc4\x8dasih Monera). Nekateri redki znanstveniki obravnavajo arheje kot \xc5\xa1esto kraljestvo, metodo domen pa zavra\xc4\x8dajo.\n_START_SECTION_\nAvtoriteta (navedba avtorja)\n_START_PARAGRAPH_\nImenu vsakega taksona lahko sledi \xc2\xbbavtoriteta\xc2\xab\xc2\xa0za ime, tj., ime avtorja, ki je prvi objavil veljaven opis tega taksona. Ta imena so pogosto okraj\xc5\xa1ana. Za Linnaeus se splo\xc5\xa1no uporablja okraj\xc5\xa1ava \xc2\xbbL.\xc2\xab, poleg tega v botaniki obstaja reguliran seznam standardnih kon\xc4\x8dnic (glej seznam botanikov po okraj\xc5\xa1avi avtorja). V drugih vejah biologije je sistem za pripis avtorja nekoliko druga\xc4\x8den. Zoologiji in botaniki je skupno, da navajata ime avtorja v oklepaju, \xc4\x8de se je poimenovanje po prvem opisu taksona spremenilo - vedno pa je naveden izvirni avtor.'