b'\n_START_ARTICLE_\nHerefordska stolnica\n_START_SECTION_\nIzvor\n_START_PARAGRAPH_\nStolnica je posve\xc4\x8dena dvema zavetnikoma, svetnikoma, in sicer sveti Mariji in kralju svetemu Ethelbertu. Leta 792 ga je obglavil Offa, kralj Mercije. Offa je sprva privolil, da bo dal svojo h\xc4\x8der Ethelbertu, zakaj si je premislil in ga obglavil, zgodovinarji ne vejo. Usmrtitev ali umor naj bi bil v Suttonu, 6 km od Hereforda. Z njegovim truplom pa je v mesto pri\xc5\xa1la sodobna stolnica s "pobo\xc5\xbenim menihom". Pravijo, da so se na Ethelbertovem grobu dogajali \xc4\x8dude\xc5\xbei. V naslednjem stoletju (okoli 830) je Milfrida, mercijskega plemi\xc4\x8da, zgodba o teh \xc4\x8dude\xc5\xbeih tako ganila, da je obnovil kamnito malo cerkvico, ki je stala tu in jo posvetil svetni\xc5\xa1kemu kralju._NEWLINE_Pred tem je Hereford postal sede\xc5\xbe \xc5\xa1kofije. Sredi\xc5\xa1\xc4\x8de \xc5\xa1kofije naj bi bil \xc5\xbee v 6. stoletju. Med letoma 676 in 688 je bila sede\xc5\xbe \xc5\xa1kofa Putta, ki je stolnico ponovno ustanovil, ko je pri\xc5\xa1el iz Rochestra. Kamnita cerkvica, ki jo je postavil Milfrid pred pribli\xc5\xbeno 200 leti, se je med  vladavino Edvarda Spovednika spremenila. Nova cerkev je stala le kratek \xc4\x8das, saj so jo leta 1056 oropale in po\xc5\xbegale kombinirane vali\xc5\xbeansko-irske enote pod vodstvom vali\xc5\xbeanskega princa Gruffydda ap Llywelyna. Uni\xc4\x8dili so jo, ko so v uporu ubili sedem kanonikov.\n_START_SECTION_\nObdobje Normanov\n_START_PARAGRAPH_\nHerfordska stolnica je ostala v propadajo\xc4\x8dem stanju, dokler ni bil leta 1079 Robert iz Lorene posve\xc4\x8den v \xc5\xa1kofa. Odlo\xc4\x8dil se je za obnovo. Njegovo delo je bilo opravljeno ali verjetneje predelano pod \xc5\xa1kofom Reynelmom, ki je bil njegov naslednik in je reorganiziral kolegij posvetnih kanonikov, pripojen stolnici. Reynelm je umrl leta 1115. Njegov naslednik, Robert de Betun, ki je bil \xc5\xa1kof od 1131 do 1148, je cerkev dokon\xc4\x8dal._NEWLINE_Od normanske cerkve je le malo ohranjeno: kor je zrasel iz svetlobnega nadstropja v ju\xc5\xbenem transeptu, ostali so lok med severnim transeptom in kornim hodnikom ter arkade ladje. Komaj 50 let po kon\xc4\x8danju je William de Vere, \xc5\xa1kof od 1186 do 1199, spremenil vzhodni konec z gradnjo zadnjega kora ali procesijske poti in Marijino kapelo; slednja je bila obnovljena kmalu zatem, med letoma 1226 in 1246, v zgodnjeangle\xc5\xa1kem slogu  s kripto pod njo. Okoli sredine stoletja so svetlobno nadstropje in verjetno oboke kora obnovili, potem ko so nastale po\xc5\xa1kodbe zaradi dodajanja osrednjega stolpa. Pod \xc5\xa1kofom Aquablanco (1240\xe2\x80\x931268), priljubljenem pri Henriku III., se je za\xc4\x8dela obnova severnega transepta, ki jo je nato v istem stoletju kon\xc4\x8dal \xc5\xa1kof Swinfield, ki je zgradil tudi stranske ladje in vzhodni transept.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0kof Aquablanca\n_START_PARAGRAPH_\nEden najopaznej\xc5\xa1ih predreformacijskih \xc5\xa1kofov Hereforda, ki je pustil svoj pe\xc4\x8dat na stolnici in \xc5\xa1kofiji, je bil Peter iz Aigueblanchea, znan tudi kot \xc5\xa1kof Aquablanca, ki je obnovil severni transept. V Anglijo je pri\xc5\xa1el z Eleanoro iz Provanse. Bil je nedvomno odlo\xc4\x8den \xc4\x8dlovek z veliko  domiselnosti; \xc4\x8deprav je razmetaval denar stolnice in jo zapustil revno, se ni mogel pretvarjati glede usposobljenosti za uradovanje, med katerimi je Henrik III. zahteval tudi pobo\xc5\xbenost. Bil je nesrame\xc5\xbeljiv nepotist. Ko je pri\xc5\xa1el princ Edvard v Hereford, da bi se spopadel z Llywelynom Velikim Gwyneddom, je \xc5\xa1kof od\xc5\xa1el na Irsko na odpravo za zbiranje desetine, odsotni so bili tudi dekan in kanoniki. Ne dolgo po \xc5\xa1kofovi vrnitvi, ki je bila hitra verjetno zaradi kraljeve graje, so se on in vsi njegovi sorodniki iz Savoje zatekli v stolnico, baroni pa so mu odvzeli denar, ki ga je pridobil na Irskem.\n_START_SECTION_\n14. do 16. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nV prvi polovici 14. stoletja se je obnavljal osrednji stolp, ki je okra\xc5\xa1en z ornamentom kroglastih cvetov (ball flower). V pribli\xc5\xbeno istem \xc4\x8dasu sta bila zgrajena kapiteljska dvorana in njen vestibul (ve\xc5\xbea). \xc5\xa0kof Trevenant, ki je predsedoval \xc5\xa1kofiji od 1389 do 1404, je obnovil ju\xc5\xbeni konec in oboke velikega transepta. V sredini 15. stoletja je bil zahodnemu delu ladje dodan stolp. V drugi polovici istega stoletja sta \xc5\xa1kofa Stanbury in Edmund Audley zgradila tri kapele prvotno na severni strani prezbiterija, pozneje na ju\xc5\xbeni strani Marijine kapele. \xc5\xa0kofa Richard Mayew in Booth, ki sta delovala med letoma 1504 do 1535, sta \xc5\xa1e izpopolnila stolnico s postavitvijo severnega. Tako se je gradnja vlekla 440 let.\n_START_SECTION_\nThomas de Cantilupe\n_START_PARAGRAPH_\nThomas de Cantilupe je eden od \xc5\xa1kofov v Herefordu po Aquablanci. Imel je napake in bil naporen upravitelj \xc5\xa1kofije, neusmiljen zagovornik njenih pravic. Za napade na nekatere \xc5\xa1kofovske najemnike in krajo \xc5\xbeivine je bil lord Clifford obsojen na bosonogo hojo skozi stolnico h glavnemu oltarju in \xc5\xa1kof je lastnoro\xc4\x8dno uporabil palico na njegovem hrbtu. \xc5\xa0kof Cantilupe je o\xc5\xbeel tudi vali\xc5\xbeanskega kralja Llewellyna za nekaj dvorcev, ki mu jih je zasegel, bil je uspe\xc5\xa1en v to\xc5\xbebi proti grofu Gloucestrskemu pri dolo\xc4\x8ditvi lovne posesti v bli\xc5\xbeini gozda Malvern. Izkopal je nasip, ki ga je \xc5\xa1e vedno mogo\xc4\x8de izslediti na grebenu hribovja Malvern. Ko ga je canterburyjski nad\xc5\xa1kof John Peckham izob\xc4\x8dil, je od\xc5\xa1el v pape\xc5\xa1ki Orvieto, da bi razlo\xc5\xbeil pape\xc5\xbeu, kaj se mu je zgodilo. Preselil se je na dvor Montefiascone. Bil je \xc5\xbee bolan in je umrl leta 1282, preden je bil njegov primer v celoti re\xc5\xa1en. Njegovo truplo so pokopali v samostanu San Severo zunaj Orvietta, njegovo srce in kosti pa pripeljali nazaj v Anglijo. Njegove kosti so bile pokopane v sveti\xc5\xa1\xc4\x8du Herefordske stolnice, kjer so postale \xc5\xbeari\xc5\xa1\xc4\x8de velikega romarskega kulta. Rim je zahteval, da ga kanonizirajo in med dokaze njegove svetosti poleg \xc4\x8dude\xc5\xbeev zdravljenja v njegovem sveti\xc5\xa1\xc4\x8du dodal, da ni nikoli prenehal nositi svojih cilicij in nikoli ni  omogo\xc4\x8dil, da bi ga njegova sestra poljubila. Pri\xc4\x8devanje je bilo obravnavano kot prepri\xc4\x8dljivo in 40 let po njegovi smrti, leta 1320, je bilo \xc5\xa1kofovo ime dodano na imenik svetnikov.\n_START_SECTION_\nMizerikordije\n_START_PARAGRAPH_\nKorne klopi imajo 40  mizerikordij iz 14. stoletja. Ka\xc5\xbeejo me\xc5\xa1anico mitolo\xc5\xa1kih zveri, grotesk in vsakdanjih dogodkov in zdi se, da se noben vzorec ne ponovi._NEWLINE_Poleg mizerikordij v koru je pet drugih v vrsti "sodni\xc5\xa1kih sede\xc5\xbeev". Ni jasno, ali so bili uporabljeni kot mizerikordije ali so le okras.\n_START_SECTION_\n16. do 18. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nV angle\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavljanski vojni je mesto Hereford izmeni\xc4\x8dno padlo v roke ene ali druge stranke. Ko je prestalo obleganje, so osvajalci ropali po stolnici in v svojem srdu povzro\xc4\x8dili veliko \xc5\xa1kodo, ki je ni bilo mogo\xc4\x8de popraviti. V zgodnjih letih 18. stoletja je \xc5\xa1kof Bisse (1712\xe2\x80\x931721) oblikoval sistem za podporo osrednjega stolpa. Vgradil je tudi ogromen oltarni element in hrastov zaslon. Namesto da bi obnovil kapiteljsko dvorano, je omogo\xc4\x8dil, da so kamne uporabljali za preureditev \xc5\xa1kofovske pala\xc4\x8de._NEWLINE_V tem obdobju je bil njegov brat, \xc4\x8dastiti dr. Thomas Bisse, rektor stolnice. Leta 1724 je Thomas Bisse organiziral glasbeno sre\xc4\x8danje, ki se je  skupaj s stolnicama v Worcestru in Gloucestru razvil v festival treh pevskih zborov.\n_START_SECTION_\n1786: Poru\xc5\xa1itev zahodnega stolpa\n_START_PARAGRAPH_\nNa velikono\xc4\x8dni ponedeljek leta 1786 se je zgodila najve\xc4\x8dja naravna nesre\xc4\x8da v zgodovini stolnice. Zahodni stolp se je poru\xc5\xa1il in z njim celotna zahodna fasada in en del ladje. Stolp je v primerjavi z zahodnim stolpom v stolnici v Elyju v oboku na zahodni strani ladje spominjal na osrednji stolp. Bil je obilno prekrit z ornamenti kroglastih cvetov in svin\xc4\x8denimi fialami. Za popravilo \xc5\xa1kode je bil dolo\xc4\x8den James Wyatt. Tako kot v Durhamu je tudi tu naredil spremembe, ki niso bile in \xc5\xa1e vedno niso priljubljene.\n_START_SECTION_\n19. stoletje, obnova in 1904 ponovno odprtje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1841 se je za\xc4\x8dela obnova, ki jo je spro\xc5\xbeil dekan Merewether, ki sta jo opravljala Lewis Nockalls Cottingham in njegov sin Nockalls. Zidovje \xc5\xa1kofa Bisseja, za katero so ugotovili, da je neuporabno, so odstranili od osrednjega stolpa, okrepili so lanterno in jo postavili na ogled, veliko dela je bilo opravljeno v ladji in zunanjosti Marijine kapele. Ko se je Nockalls Cottingham utopil na potovanju v New York septembra 1854, je bil poklican George Gilbert Scott in od takrat se je nadaljevala obnova kora do leta 1863. 30. junija je bila stolnica ponovno odprta s slovesno ma\xc5\xa1o. \xc5\xa0kof \xc5\xa1kofije, dr. Hampden, je pridigal zjutraj, \xc5\xa1kof Wilberforce v ve\xc4\x8dernih urah._NEWLINE_Zahodno fasado je obnovil John Oldrid Scott v obdobju med 1902 in 1908. _NEWLINE_Ta obnova je stala okoli 45.000 \xc2\xa3 (enakovredno 4.237.256 \xc2\xa3 leta 2015) . Od takrat je bilo opravljeno \xc5\xa1e veliko drugega dela. "Wyattsova Folly", kot je James Wyatt pogosto imenoval zahodno fasado, je bila nadome\xc5\xa1\xc4\x8dena z zelo bogato okra\xc5\xa1eno fasado v spomin na diamantni jubilej kraljice Viktorije, katerega \xc5\xa1tevilka je prikazano v lepem vitraju, ki zapolnjuje sedem svetlobnih oken in so jih financirale \xc5\xbeenske Herefordske \xc5\xa1kofije.\n_START_SECTION_\n20. stoletje \xe2\x80\x93 razvoj\n_START_PARAGRAPH_\nNova stavba knji\xc5\xbenice je bila zgrajena v zgodnjih 1990-ih in jo je odprla kraljica leta 1996.  Leta 1967 je bil z novo liturgi\xc4\x8dno modo veli\xc4\x8dasten zaslon Scotta Rooda odstranjen in zavr\xc5\xbeen. Obnovljen je zdaj v muzeju Victoria in Albert.\n_START_SECTION_\n21. stoletje \xe2\x80\x93 spremembe\n_START_PARAGRAPH_\nNov park s potmi, klopmi in vhodom v stolnico je bil narejen od leta 2010 do leta 2011._NEWLINE_Leta 2015 so bila izvedena dela krajinske ureditve in \xc5\xa1e nekatera obnovitvena dela na stolnici. Ponovno so prekopali tiso\xc4\x8de trupel, nekatera iz 12.  do 14. stoletja (nekateri so bili pokopani v kamnitih grobovih), iz stolni\xc4\x8dnih grobov, v katerih so bili od srednjega veka do 19. stoletja.\n_START_SECTION_\nZvonovi\n_START_PARAGRAPH_\nHerefordska stolnica ima 10 zvonov v 43 m visokem stolpu. Tenorski zvon tehta 1,7 tone. Najstarej\xc5\xa1i zvon je \xc5\xa1esti, ki sega v 13. stoletje. Zvonovi so znani tudi kot velika stara gospa ("Grand Old Lady"), so edinstven obro\xc4\x8d zvonov. Stolnica je glavni sede\xc5\xbe dru\xc5\xbebe Hereford Diocesan Guild. Vodja je skladatelj za zvonove Richard Pullin.\n_START_SECTION_\nOpis notranjosti\n_START_PARAGRAPH_\nNa normanskih stebrih je okrasje, oboki ladje so delo kamnosekov \xc5\xa1kofa Reynelma. Do leta 1847 je bil tlak v ladji popolnoma skrit v kvadratni osnovi, na katerih so po\xc4\x8divali stebri. Dvojne polcilindri\xc4\x8dne gredi ka\xc5\xbeejo svoje severno in ju\xc5\xbeno lice, ki se kon\xc4\x8da v majhnih dvojnih kapitelih na vrhu kapitelov samih stebrov. V ju\xc5\xbeni stranski ladji sta dve grobnici iz 14. stoletja s podobama neznanih klerikov. Grobnica sira Richarda Pembridgea, viteza hla\xc4\x8dne podveze v \xc4\x8dasu Edvarda III. je lep primer oklepa iz tega obdobja in je eden od prvih primerov podobe, ki nosi podvezico. Vrata omogo\xc4\x8dajo dostop iz te ladje do \xc5\xa1kofovskega kri\xc5\xbenega hodnika._NEWLINE_Na severnem vhodu je veranda z visokogotskimi vrati. Tam so sodobna korna pregrada, prostorna in visoka osrednja lanterna, retabel z izrezljanim klinastim odsekom (spandrila). Marijina kapela ima lancetna okna, listnato okrasje in obokano streho. Grobnica \xc5\xa1kofa Bootha, graditelja verande, je v \xc5\xa1estem oboku ladje na severni strani in jo varuje anti\xc4\x8dna \xc5\xbeelezna ograja. Na ju\xc5\xbeni strani ladje so normanski krstilnik, kro\xc5\xbena skleda, dovolj velika, da v njej potopijo otroka.\n_START_SECTION_\nVeliki transept in kor\n_START_PARAGRAPH_\nSeverni transept, obnovljen v \xc4\x8dasu \xc5\xa1kofa Aquablanca v zgodnjegotskem slogu in ponovno restavriran v \xc4\x8dasu Scotta, je izjemen z vzorcem na arkadah pod triforijem in obliko koni\xc4\x8dastih lokov in oken, ki imajo tako rahlo krivino, da spominjajo na dve ravni \xc4\x8drti, ki se sre\xc4\x8data pod kotom. Severno okno je napolnjeno s Hardmanovim vitrajem kot spomin na arhdiakona Lane-Freera, ki je umrl leta 1863. V tem transeptu je grob ali podstruktura sveti\xc5\xa1\xc4\x8da \xc5\xa1kofa Cantilupe, zgodnjegotsko delo, ki je bil obnovljen. Iz purbe\xc5\xa1kega marmorja je zgrajen v dveh delih, spodnji ima 14 likov vitezov templjarjev v veri\xc5\xbenem oklepu, ki zasedajo petoprstne ni\xc5\xa1e. \xc5\xa0kof je bil de\xc5\xbeelni veliki mojster tega reda v Angliji. Med severnim kornim hodnikom in vzhodnim oltarjem transepta je grob \xc5\xa1kofa Aquablance, je najstarej\xc5\xa1i \xc5\xa1kofovski spomenik v cerkvi. \xc5\xa0kof je upodobljen v popolnih obla\xc4\x8dilih; kupola je podprta z vitkimi gredmi, rezbarija je ob\xc4\x8dutljiva. Ju\xc5\xbeni transept naj bi bil najstarej\xc5\xa1i del stolnice, na to ka\xc5\xbee nekaj normanskih elementov, zlasti na vzhodni steni z arkadami._NEWLINE_Do njegove odstranitve leta 1960 je bila korna pregrada iz kovanega \xc5\xbeeleza, pobarvana in pozla\xc4\x8dena. Oblikoval jo je Scott, izdelalo pa jo je podjetje Skidmore iz Coventryja, od koder je bila tudi prej\xc5\xa1nja kovinska pregrada pri Lichfieldu. Potem ko je bila ve\xc4\x8d let shranjena v skladi\xc5\xa1\xc4\x8du, je bila v celoti obnovljena v poznih 1990-ih in ponovno postavljena v muzej Victoria in Albert v Londonu._NEWLINE_Kor, ki je sestavljen iz treh normanskih obokov, je poln lepih in zanimivih predmetov. Retabel, ki ga je zasnoval mlaj\xc5\xa1i Cottingham, je sestavljen iz petih baldahinov s skulpturo, ki predstavlja pasijon. Zadaj je steber, iz katerega rasteta dva koni\xc4\x8dasta loka; tako nastali spandrel je prekrit z bogatim sodobnim kiparskim okrasjem, ki predstavlja Kristusa v mandorli z angeli in \xc5\xa1tirimi evangelisti; spodaj je slika kralja Ethelberta. Proti najbolj vzhodni to\xc4\x8dki na ju\xc5\xbeni strani kora je majhna podoba tega kralja, ki je bil izkopan na vhodu v Marijino kapelo okoli leta 1700. \xc5\xa0kofovski prestol in korne klopi so iz 14. stoletja in obnovljene, sodobne knji\xc5\xbene mize in kipi angelov na zgornjih klopeh zaslu\xc5\xbeijo na\xc5\xa1o pozornost. Starodaven \xc5\xa1kofovski stol je zelo nenavaden.\n_START_SECTION_\nOrgle\n_START_PARAGRAPH_\nNa ju\xc5\xbeni strani kora je orgle oblikoval Scott. Instrument je leta 1892 zgradil Henry Willis in na splo\xc5\xa1no velja za enega najlep\xc5\xa1ih v dr\xc5\xbeavi.\n_START_SECTION_\nMappa Mundi\n_START_PARAGRAPH_\nV severnem kornem hodniku je poznogotska o\xc4\x8darljiva mala struktura z obokanim stropom in stenami ter dvema oknoma, ki jo osvetljujeta na severni strani, iz obdobja \xc5\xa1kofa Stanburyja. Alabastrna podoba, \xc4\x8deprav nekoliko okrnjena, je dragocen primer srednjeve\xc5\xa1kih obla\xc4\x8dil._NEWLINE_Na steni nasproti kornega hodnika visi slavna herefordska Mappa Mundi, datirana v pozno 13. stoletje. Je delo duhovnika, ki naj bi bil prikazan v desnem kotu na konju. Sebe je imenoval Richard de Haldingham in Lafford v Lincolnshiru, a je njegovo pravo ime Richard de la Battayle ali de Bello. Imel je prebendo v lincolnski stolnici in je leta 1305 napredoval v Hereford. V nemirnih Cromwellovih \xc4\x8dasih je zemljevid le\xc5\xbeal pod podom poleg Marijine kapele, kjer je ostala kar nekaj \xc4\x8dasa skrita. Leta 1855 je bila o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8dena in obnovljena v Britanskem muzeju. To je prav gotovo eden najpomembnej\xc5\xa1ih spomenikov te vrste, kar jih obstaja, najve\xc4\x8dji od vseh starih zemljevidov, ki so izdani na enem listu pergamenta. Svet je predstavljen kot krog, ki ga obdaja ocean. Na vrhu zemljevida (na vzhodu) je podoba raja z reko in drevesom spoznanja ter izgon Adama in Eve. Nad tem je izjemen prikaz sodnega dne z devico Marijo, ki prosi za vernike, ki so videti, kot da rastejo iz svojih grobov in stopajo po stenah v nebesa. Napisana so \xc5\xa1tevilna mesta, \xc5\xbeivali, ptice in ribe ter groteskna bitja; \xc5\xa1tiri velika mesta: Jeruzalem, Babilon, Rim in Troja so zelo pomembna. Navedena je ve\xc4\x8dina stolnic v Veliki Britaniji._NEWLINE_V 1980-ih je finan\xc4\x8dna kriza v \xc5\xa1kofiji povzro\xc4\x8dila, da sta dekan in kapitelj razmi\xc5\xa1ljala o njegovi prodaji. Po ve\xc4\x8dji polemiki in donacijah dr\xc5\xbeavnega sklada Heritage Memorial Fund, sklada Paula Gettyja in javnosti so zemljevid v Herefordu ohranili in omogo\xc4\x8dili gradnjo nove knji\xc5\xbenice za hrambo zemljevida in preselitev knjig iz stolnice in cerkve Vseh svetih. Center je bil odprt 3. maja 1996.\n_START_SECTION_\nVzhodni transept\n_START_PARAGRAPH_\nV severovzhodnem transeptu, katerega obokanje je podprto s centralnim osmerokotnim stebrom, so ohranjeni \xc5\xa1tevilni monumentalni fragmenti, ki sestavljajo bogato in raznovrstno zbirko. Tu je tudi lep oltar \xe2\x80\x93 grobnica iz alabastra in poliranega marmorja, postavljen kot javni spomin na nekdanjega dekana Richarda Dawesa, ki je umrl leta 1867. Kip, delo Nobleja, je dobra podoba dekana, ki je bil gore\xc4\x8d podpornik gibanja izobra\xc5\xbeevanja sredi 19. stoletja. Na jugovzhodnem transeptu so spomeniki ve\xc4\x8d \xc5\xa1kofov. Ostanki \xc5\xa1kofa Gilberta Ironsida (1701) skupaj s \xc4\x8drnim marmornim nagrobnikom so bili dani sem leta 1867, preneseni iz cerkve svete Marije Somerset na ulici Upper Thames, London. Tu lahko vidimo nenavadno upodobljenega svetega Janeza Krstnika, fin marmorni kip naj bi bil delo Roubiliaca. Privla\xc4\x8den baldahin poznogotske grobnice \xc5\xa1kofa Maya (1516) s kipom v celoti zaseda ju\xc5\xbeno stran oltarja. V jugovzhodnem transeptu se vrata odpirajo v vikarjev kri\xc5\xbeni hodnik, zanimiv kos v poznogotskem slogu, ki vodi do kolid\xc5\xbea \xc5\xbeupnijskega zbora.\n_START_SECTION_\nMarijina kapela\n_START_PARAGRAPH_\nNasproti zadnjega kora ali ambulatorija je prostorna in lepa zgodnjegotska Marijina kapela, zgrajena nad kripto in dostopna po petih stopnicah. Nad vsakim od petih lepih lancetnih oken na vzhodnem koncu je v steni odprtina v obliki \xc5\xa1tiriperesne deteljice. Fergusson je trdil, da "nikjer na celini ni take kombinacije". Uvr\xc5\xa1\xc4\x8da jih v skupino petih sester v stolnici v Yorku in vzhodnem koncu stolnice Ely. Polnjene so s steklom, delo Cottinghama, in so spomenik dekanu Merewetherju, ki je pokopan v grobnici spodaj in ima tukaj \xc5\xa1e spominsko \xc4\x8drno marmorno plo\xc5\xa1\xc4\x8do z medenino, delo Hardmana. V Marijini kapeli so cerkveni spomeniki Joanne de Kilpec in Humphreya de Bohuna, njenega mo\xc5\xbea. Joanna je bila dobrotnica iz 14. stoletja, ki je darovala dekanu in kapitlju 4000 m\xc2\xb2 zemlji\xc5\xa1\xc4\x8da v Lugwardinu in bila pokroviteljica cerkve z ve\xc4\x8d kapelicami, ki se nana\xc5\xa1ajo nanjo. Na ju\xc5\xbeni strani Marijine kapele, lo\xc4\x8dena je z nenavadnim zaslonom, je votivna kapela, ki jo je konec 15. stoletja postavil \xc5\xa1kof Audley, ki je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den v Salisbury in tam zgradil drugo, kjer je bil pokopan. Tukaj\xc5\xa1nja je peterokotne oblike v dveh nadstropjih z dvema oknoma spodaj in petimi zgoraj.\n_START_SECTION_\nKripta in knji\xc5\xbenica\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je kripta majhna, je posebnega pomena, osamljen primer kripte v angle\xc5\xa1ki stolnici, zgrajeni po normanskem obdobju, dokler ne pridemo do stolnice v Truru v kripto svetega Pavla, ki je le rekonstrukcija. Je kostnica in se imenuje Golgota._NEWLINE_V knji\xc5\xbenici so predvsem stare knjige v rokopisu. Nekatere od njih so lepi primeri starodavnega rokopisa, ki vsebujejo \xc4\x8dudovite ilustracije v zlatu in barvah. Dva izmed najbolj dragocenih sta edina dobro ohranjena izvoda starodavnega Herefordskega antifonarija iz 13. stoletja ter Herefordski evangeliji, kopija evangelijev, starih najmanj tiso\xc4\x8d let, v anglosaksonskih znakih. \xc5\xa0e en zaklad je starodavni hrastov relikvarij, ki ga je stolnici podaril Canon Russell in dejal, da so ga dobili od rimskokatoli\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine, ki ga je imela v lasti dolgo \xc4\x8dasa. Prekrit je z bakrenimi plo\xc5\xa1\xc4\x8dami z  emajlom iz Limogesa predstavlja umor in pokopavanje svetega Toma\xc5\xbea Canterburyjskega.\n_START_SECTION_\nDruge zgradbe\n_START_PARAGRAPH_\nMed kri\xc5\xbenima hodnikoma, \xc5\xa1kofovim in vikarjevim, na ju\xc5\xbeni strani stolnice so ostanki kapiteljske hi\xc5\xa1e. Leta 1645 je bil odstranjen svinec s strehe in stavba je propadla. \xc5\xa0kofova pala\xc4\x8da, dekanija, dom za kanonike in stolni\xc4\x8dna \xc5\xa1ola so v neposredni bli\xc5\xbeini druga druge. Kolid\xc5\xbe je rezidenca vikarjevega zbora v obliki slikovitega pravokotnika.\n_START_SECTION_\nVelikost\n_START_PARAGRAPH_\nZunanja dol\xc5\xbeina cerkve je 104 m, notranja dol\xc5\xbeina 99 m, glavna ladja (do zaslona) meri 48 m in kor 23 m. Veliki transept je dolg 45 m, vzhodni transept 34 m. Ladja in kor (s stranskima ladjama) sta \xc5\xa1iroka 22 m; ladja je 20 m visoka in kor 19 m. Lanterna je visoka 29 m, stolp 42,67 m ali s konico 50 m.\n_START_SECTION_\nMagna Carta\n_START_PARAGRAPH_\nHereford ima eno od \xc5\xa1tirih ohranjenih primerov Magne Carte iz leta 1217. V\xc4\x8dasih si jo je mogo\xc4\x8de ogledati poleg Mappe Mundi v knji\xc5\xbenici, v kateri so vse knjige na verigah.\n_START_SECTION_\nOmembe v knji\xc5\xbeevnosti\n_START_PARAGRAPH_\nStolnico z bogato knji\xc5\xbenico in zemljevidom sveta opisuje pisatelj Maurice Druon v poglavju Hereford v romanu Francoska volkulja (5. knjiga Prekletih kraljev]]).'