b'\n_START_ARTICLE_\nPod me\xc4\x8dem\n_START_PARAGRAPH_\nZbirka \xc4\x8drtic Pod me\xc4\x8dem je nastala leta 1926 pod peresom Manice Koman. \xc4\x8crtice so vse pre\xc5\xbeete z vojno tematiko in tako lahko zasledimo motive strtih mater in \xc5\xbeena, motive obupanih mo\xc5\xbe odhajajo\xc4\x8dih v vojno.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nV ve\xc4\x8dini \xc4\x8drtic Manica skozi glavne osebe sporo\xc4\x8da svoje mnenje do ljudi na vi\xc5\xa1jih polo\xc5\xbeajih in njihovega odnosa do\xc2\xa0\xc2\xbbpreprostih\xc2\xab\xc2\xa0ljudi. Tako v prvi \xc4\x8drtici, imenovani Postava, zasledimo Mani\xc4\x8dino mnenje do dr\xc5\xbeave, ki sili mo\xc5\xbee, da se hodijo boriti v vojno, ki ga izra\xc5\xbea oseba Toma\xc5\xbeevec:\xc2\xa0\xc2\xbbDr\xc5\xbeava, ki tako zverinsko po\xc4\x8denja s svojimi ljudmi, ne bo zmagala nikdar, ampak bo uni\xc4\x8dena, strta in poteptana, kakor gnusen \xc4\x8drv na cesti!\xc2\xab\n_START_SECTION_\nPostava.\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbdivela je dru\xc5\xbeina, ki je \xc5\xa1tela 7 otrok, o\xc4\x8deta Matev\xc5\xbea in nose\xc4\x8do mater Meto. Slednja je bila zelo slabotnega zdravja in na nesre\xc4\x8do so prav v tistem \xc4\x8dasu poklicala Matev\xc5\xbea v vojsko. Bilo mu je zelo hudo zapustiti otroke in nose\xc4\x8do \xc5\xbeeno, celo pomislil je na to, da bi se ustrelil, vendar zavoljo optimisti\xc4\x8dne Mete odide v voja\xc5\xa1nico v Ljubljani z upanjem, da ga bodo pomilostili in oprostili vojske zaradi doma\xc4\x8dih razmer. V voja\xc5\xa1nici mu upanje vliva njegova mati, ki ga redno obiskuje in zmeraj pripelje s sabo enega ali dva otroka. Ko mine \xc5\xbee mesec dni v voja\xc5\xa1nici, postane Matev\xc5\xbe nemiren. Mati ni pri\xc5\xa1la na obisk \xc5\xbee ve\xc4\x8d dni zato ga je strah, da se je kaj zgodilo Meti. Naslednji dan Matev\xc5\xbe zagleda svojega soseda in botra, 80- letnega Toma\xc5\xbeevca, ki pride namesto matere. Pove mu, da je dobil sina. Matev\xc5\xbe takoj vpra\xc5\xa1a po Metinem zdravju, a boter se odgovoru izmika. Naposled mu le pove, da je Meta umrla. Strti Matev\xc5\xbe zaprosi za dopust in dobi dovoljenje za 24-urni odhod iz voja\xc5\xa1nice. Z botrom se odpravita domov. Dogovorijo se za Metin pogreb, vendar naj bi bil ta \xc5\xa1ele \xc4\x8dez 2 dni, Matev\xc5\xbe pa naj bi se vrnil v voja\xc5\xa1nico \xc5\xbee naslednji dan. Sosedi ga prepri\xc4\x8dajo, naj ostane, navkljub kazni, ki bo sledila, saj se gre vendar za njegovo \xc5\xbeeno. Po dolgem pregovarjanju Matev\xc5\xbe res ostane. Naslednji jutro je dan Metinega pogreba. \xc5\xa0e preden se pogreb za\xc4\x8dne, prideta po Matev\xc5\xbea dva oro\xc5\xbearja in ga odpeljeta v Ljubljano. Sosedje \xc5\xbeelijo sprva oro\xc5\xbearja kamenjati, vendar stari Toma\xc5\xbeevec pose\xc5\xbee vmes in jih umiri. Skupaj sklenejo, da bodo pomagali skrbeti za Matev\xc5\xbeeve otroke, dokler se ta ne vrne domov.\n_START_SECTION_\nSimbol polja\n_START_PARAGRAPH_\nKo Matev\xc5\xbe odhaja od doma v voja\xc5\xa1nico, pogleda svoje polje, ki bo kmalu postalo neobdelano in zelo se raz\xc5\xbealosti. Polja se spominja tudi kasneje, v voja\xc5\xa1nici. Polje je torej nek simbol bolje\xc5\xa1ega \xc5\xbeivljenja, upanja. Ko se Matev\xc5\xbe vra\xc4\x8da domov na pogreb svoje \xc5\xbeene, vidi plodne njive, vendar se v tistem trenutku ne zmeni zanje \xe2\x80\x93 ve, da bolj\xc5\xa1ega \xc5\xbeivljenja zanj ni.\n_START_SECTION_\nVdanost v usodo\n_START_PARAGRAPH_\nMatev\xc5\xbe je skozi celo \xc4\x8drtico vdan v usodo, kajti namesto, da bi oblasti povedal, kako je pri njih doma in prosil za odpust iz vojske, se vda in odide v voja\xc5\xa1nico v Ljubljano. Prav tako ga \xc5\xa1ele sosedje prepri\xc4\x8dajo, naj kljub samo 24-urnem dopustu ostane doma do Metinega pogreba. Vdanost v usodo opazimo tudi, ko prideta ponj oro\xc5\xbenika, saj gre z njima, kljub temu, da pogreba od Mete \xc5\xa1e ni bilo.\n_START_SECTION_\nHej Slovani...!\n_START_PARAGRAPH_\nBil je stotnik Jagodi\xc4\x8d, ki je imel pod sabo okoli 100 mo\xc5\xbe. Bil je popolno nasprotje ostalih stotnikov; bil je pogumen, kajti zmeraj je bil prvi v boju, zmeraj je pomagal ostalim vojakom, ki niso imeli denarja za hrano in jim jo je kar sam kupil. Ko je tako nekega ve\xc4\x8dera hodil okoli tabori\xc5\xa1\xc4\x8da, ga je vedo\xc4\x8d da bo naslednji dan napo\xc4\x8dil trenutek boja proti Srbom, prevzemala neizmerna \xc5\xbealost. \xc4\x8cutil se je pripradnika Slovanov, kako naj jih torej jutri pobija, a vendar je bil tudi Avstrijec, kako naj jih zapusti. Ko je nastopilo jutro, je napo\xc4\x8dil \xc4\x8das za boj. Avstrijci so bili hrabri, \xc5\xa1e posebej Jagodi\xc4\x8deva \xc4\x8deta. Ko so bili Srbi in Jagodi\xc4\x8deva stotinja \xc4\x8disto blizu, je za\xc4\x8del potekati boj z me\xc4\x8di. Malo po za\xc4\x8detku tega boja pa se je preko bojnega polja razlegla slovanska bojna pesem. Jagodi\xc4\x8d je pri pri\xc4\x8di spustil oro\xc5\xbeje in njegovi mo\xc5\xbeje so storili isto. Zajeli so jih. Pono\xc4\x8di Jagodi\xc4\x8d zopet postava na obre\xc5\xbeju reke Dine. Razmi\xc5\xa1lja o tem, kar je storil. Zaveda se, da ga bodo najverjetneje ustrelili, vendar mu je vseeno \xe2\x80\x93 raje umre sam, kot pa da more ubijati svoje lastne brate. Ko tako razmi\xc5\xa1lja, v temi zasli\xc5\xa1i glasno petje, ki se razlega od \xc4\x8dolna. Zapoje skupaj s srbskimi vojaki, ki so v \xc4\x8dolnu. Sprejmejo ga medse in skupaj odjadrajo na srbska, bratska tla.\n_START_SECTION_\nOznaka stotnika Jagodi\xc4\x8da\n_START_PARAGRAPH_\nStotnik Jagodi\xc4\x8d je pogumen, saj je zmeraj na \xc4\x8delu \xc4\x8dete, kajti zaveda se, da s tem vliva pogum svojim mo\xc5\xbeem. Je tudi razdvojen, saj se \xc4\x8duti pripadnika tako Avstrijcev, kot tudi nasportnikov, Srbov. Njegova lastnost je tudi po\xc5\xa1tenost srca, saj zmeraj pomaga tistim, ki so pomo\xc4\x8di potrebni.\n_START_SECTION_\n"Dobrotnica" Cita\n_START_PARAGRAPH_\nBil je julij 1917, in v mesto je prihajala cesarica Cita. Bila naj bi zelo pobo\xc5\xbena oseba dobrega srca, polnega ljubezni. Drugi dan svojega obiska je cesarica Cita \xc5\xbeelela dokazati svojo neskon\xc4\x8dno dobroto. \xc5\xbdelela je obdariti voja\xc5\xa1ke ranjence in takratni de\xc5\xbeelni predstavnik ji je svetoval voja\xc5\xa1ko bolnico in trgovca, kjer lahko nakupi potrebne darove. Cita odide k izbranemu trgovcu in vzame ve\xc4\x8d tiso\xc4\x8d stvari. Trgovec N. \xc5\xa1ele ko Cita odide dojame, da mu ni pla\xc4\x8dala, vendar se s tem ne ukvarja preve\xc4\x8d, kajti prepri\xc4\x8dan je, da bo cesarica kmalu poslala svojega slugo s \xc4\x8dekom. Medtem pa v voja\xc5\xa1ki bolnici Cita obdaruje voja\xc5\xa1ke ranjence. Ko Cita odide je razo\xc4\x8daranje o\xc4\x8ditno, kajti podarila jim je nesmiselne predmete; buciko, otro\xc5\xa1ke orglice, ... Ranjenci so zelo razo\xc4\x8darani, a jih komandant doti\xc4\x8dnih oddelkov tola\xc5\xbei, da je kljub malenkostnim darilom cesarica imela ogromne stro\xc5\xa1ke. Trgovec N. pa je tako \xc4\x8dakal \xc5\xa1e 14 dni na svoje pla\xc4\x8dilo, in ko v tem \xc4\x8dasu denarja \xc5\xa1e zmeraj ni bilo od nikoder, je ra\xc4\x8dun prepisal in ga poslal vodstvu doti\xc4\x8dne voja\xc5\xa1ke bolnice. Vodstvu seveda ni ostalo drugega, kot pa dolg poravnati.\n_START_SECTION_\nVojska je kriva.\n_START_PARAGRAPH_\nKo\xc4\x8devar Martin je imel vse kar si je \xc5\xbeelel; bil je zdrav, krepak, imel je pridno \xc5\xbeeno Katro in imel je svojo ko\xc4\x8do in polje. Vse to do dne, ko je nastopila vojna in so ga poklicali v vojsko. Komaj je \xc4\x8dakal, da vrne domov in v dobro voljo so ga spravljala le pisma, ki jih je dobival od svoje \xc5\xbeene. Nekega dne pa so na bojnem polju zajeli Martina in njegove sovojake in jih peljali v ujetni\xc5\xa1tvo. Tako so se tudi pisma kon\xc4\x8dala. Po treh letih, ko se je vojna kon\xc4\x8dala in so Martina izpustili, se je vesel vra\xc4\x8dal domov. \xc5\xbdeni je napisal pismo, naj ga \xc4\x8daka na \xc5\xbeeleznici, a ko je prispel na kolodvor je bil tam samo sosed. Ta mu je povedal, da si Katra ni upala priti, saj je imela pri hi\xc5\xa1i v pomo\xc4\x8d nekega ujetnika in se spe\xc4\x8dala iz njim. Martin je razo\xc4\x8daran od\xc5\xa1el do ko\xc4\x8de, a Katre tu ni bilo. Od\xc5\xa1el je do njenih star\xc5\xa1ev in njena mati mu je povedala, da je Katra na polju. Ko je stopil do nje, je dvignila pogled in se prestra\xc5\xa1ila, kot bi bil duh. Vpra\xc5\xa1al jo je zakaj mu je storila to in potem sta od\xc5\xa1la domov in se pogovorila. Nekaj dni je z njima \xc5\xbeivel \xc5\xa1e otrok od Katre in ujetnika, vendar je kmalu umrl zaradi neke otro\xc5\xa1ke bolezni. Martin ni nikoli rekel kaj slabega o svoji \xc5\xbeeni, vendar pa je bilo med njima toliko neizre\xc4\x8denega, da je njuna sre\xc4\x8da minila.\n_START_SECTION_\nOdlikovanje.\n_START_PARAGRAPH_\nJanez Hren in njegov mlaj\xc5\xa1i sorodnik Peter Ko\xc5\xbeelj sta bila na strani avstrijske vojske. Hren, Ko\xc5\xbeelj in \xc5\xa1e nekaj vojakov so bili pono\xc4\x8di poklicani k stra\xc5\xbei. La\xc4\x8dne in utrujene so jih tako pre\xc5\xbeemale slabe misli. Hren je tako pesimisti\xc4\x8den bil prepri\xc4\x8dan, da bo kmalu umrl in, da nikoli ve\xc4\x8d ne bo videl svojih 7 otrok in \xc5\xbeene. Ob takem razmi\xc5\xa1ljanju so jih seveda vsem privrele solze na o\xc4\x8di. Naenkrat pa se je mladi Ko\xc5\xbeelj spomnil ne\xc4\x8desa. Rekel je, da bo iz bli\xc5\xbenjega vozu vzel hlebec kruha, ki si ga bosta potem razdelila. Janez ga je posku\xc5\xa1al odvrniti od tega, saj je vedel, da \xc4\x8de ju dobi zlobni stotnik Majer ali pa njegov korporal Thaler, ne bosta do\xc4\x8dakala jutra. Petra, veselega ob misli na kruh, pa se ni dalo prepri\xc4\x8dati. Tako je sko\xc4\x8dil do vozu in vzel hlebec plesnivega kruha. Prelomil ga je na pol in polovico dal stri\xc4\x8dku Janezu. V trenutku ko pa sta mo\xc5\xbea ugriznila v hlebec, se pred njima pojavi stotnik Majer. Z glasnimi kletvicami takoj ustreli Ko\xc5\xbeelja v glavo in ta je pri pri\xc4\x8di mrtev. Hren takoj pade na tla in roti stotnika, naj mu oprosti zavoljo njegovih sedem otrok, a neutrdni stotnik se ne omeh\xc4\x8da in ustreli tudi Hrena. Vendar pa Hren ni takoj mrtev in se tako \xc5\xa1e nekaj \xc4\x8dasa zvija od neznosnih bole\xc4\x8din. Potem pride \xc5\xa1e korporal Thaler in ta mu zada usodni strel v srce. Teden dni pozneje lahko ljudstvo bere v vseh avstrijskih \xc4\x8dasopisih, da je bil stotnik Majer povi\xc5\xa1an v majorja in korporal Thaler povi\xc5\xa1an v narednika zaradi velikih vojnih zaslug in zaradi ob\xc4\x8dudovanja vredne energije.\n_START_SECTION_\nNa etapnem poveljstvu.\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbdivela sta starej\xc5\xa1a zakonca Miha in Mina \xc5\xbdigon s tremi sinovi v svoji hi\xc5\xa1i na Selu pri Vodicah. Vsi trije sinovi so bili izu\xc4\x8deni za svoj poklic, dobro jim je \xc5\xa1lo v \xc5\xbeivljenju, a kaj ko je pri\xc5\xa1la vojna in so bili vsi trije vpoklicani. Dva sinova \xc5\xbdigona sta tako padla v vojni, eden pa je bil ranjen in je le\xc5\xbeal v bolni\xc5\xa1nici v \xc5\xa0t. Petru na Krasu. Miha se je odlo\xc4\x8dil, da sina obi\xc5\xa1\xc4\x8de in mu vlije mo\xc4\x8di za \xc4\x8dimprej\xc5\xa1o ozdravitev. Ker se je Mina bala, da bi se Miha izgubil na vlaku, ga je prosila, naj prej obi\xc5\xa1\xc4\x8de Sodarico iz Tacna, saj ta dostikrat obi\xc5\xa1\xc4\x8de svojega mo\xc5\xbea, ki je stra\xc5\xbenik v bli\xc5\xbeini \xc5\xa0v. Petra. \xc5\xbdigon se naslednji dan odpravi do Tacna, do koder je dobra ura hoje, a ga doleti sre\xc4\x8da in po 15 minutah naleti na Sodarico. Ta ima opravke v Vodicah, zato se skupaj z Mihom odpravita proti Vodicam. Na poti ji Miha pove, kam se odpravlja in jo prosi za nasvet. Sodarica mu pove, da se tudi sama naslednji dan odpravlja k mo\xc5\xbeu, in da lahko gresta skupaj, saj je pred odhodom potrebno pridobiti \xc5\xa1e veliko dovoljenj. Tako se naslednji dan Miha in Sodarica odpravita do Ljubljane. Najprej stopita do policije, kjer morata dobiti dovoljenje. Po debeli uri \xc4\x8dakanja, ga naposled res dobita. Tako odideta \xc5\xa1e do voja\xc5\xa1kega etapnega poveljstva, kjer \xc4\x8dakata celi dve uri. Ko le prideta na vrsto, stopita v pisarno pred mogo\xc4\x8dnega poro\xc4\x8dnika Jugowicza. Ta se takoj spravi na \xc5\xbdigona in ga vpra\xc5\xa1a kam \xc5\xbeeli iti. Miha mu pove, da \xc5\xbeeli obiskat ranjenega sina, a Jugowicza to ne gane. Odvrne mu, naj ostane doma in strga njegovo dovoljenje. Stari \xc5\xbdigon se razburi in pove Jugowiczu svoje, da se tako pa\xc4\x8d ne obna\xc5\xa1a do starej\xc5\xa1ih gospodov. Jugowicza to \xc5\xa1e bolj razburi in njegov sluga vr\xc5\xbee Miha iz pisarne, da se ta zakotali po stopnicah. Ko Jugowicz opravi iz Mihom se spravi \xc5\xa1e na Sodarico in tudi njej zavrne dovoljenje. Vendar pa premetana Sodarica, polna zvez ne obupa. Odide do vrat glavnega oficirja Obersta W. in se mu zla\xc5\xbee, da \xc5\xbeeli iti v Ilirsko Bistrico, saj ji je nek oficir naro\xc4\x8dil polno rib in rakcov, a sedaj ne more iti, saj ne dobi dovoljenja. Seveda ji oficir verjame, saj Sodarica res prodaja ribe in rakce, tudi omenjenemu oficirju jih je \xc5\xbee prodala, in tako takoj pokli\xc4\x8de Jugowicza. Naro\xc4\x8di mu, naj podpi\xc5\xa1e dovoljenje za Sodarico in \xc5\xbdigona. Tako se Sodarica in \xc5\xbdigon sre\xc4\x8dna in dobre volje odpravita do kolodvorja.\n_START_SECTION_\nIz te\xc5\xbekih dni.\n_START_PARAGRAPH_\nMlada Prosenka je bila ena tistih, ki jim je vojna ugrabila mo\xc5\xbea. \xc4\x8ceprav \xc5\xbee dolgi dve leti ni dobila nobenega pisma od svojega Toneta, je imela trdno upanja, da je \xc5\xa1e zmeraj \xc5\xbeiv. Tudi, \xc4\x8de ji je kak\xc5\xa1en sosed rekel, da je Tone morda \xc5\xbee mrtev, mu je odvrnila, da temu ni tako, saj bi druga\xc4\x8de dobila uradno poro\xc4\x8dilo od vojske. Nekega dne pa Prosenka res dobi obvestilo, da je Tone mrtev. Imela je lepo posestvo in bila je \xc5\xa1e zelo mlada, zato ni \xc4\x8dudno, da so se za\xc4\x8deli ogrevati zanjo snubci. A sama jih je odvrnila, saj\xc2\xa0\xc2\xbbvsak po\xc5\xa1ten \xc4\x8dlovek \xc5\xbealuje eno leto\xc2\xab. Ko je minilo eno leto in en dan, so se spet pojavili snubci. Prosenka je kmalu na\xc5\xa1la primernega mo\xc5\xbea, posestnikovega sina. Poro\xc4\x8dila sta se in kmalu imela tudi otroka. Njen novi mo\xc5\xbe je bil res odli\xc4\x8den; razumen, priden in var\xc4\x8den. Nekega ve\xc4\x8dera je Prosenka z otrokom v naro\xc4\x8dju \xc4\x8dakala mo\xc5\xbea, da se vrne s polja. Kar naenkrat pa se odpro vrata in skoznje pride njen pokojni mo\xc5\xbe Tone. Smrtno bleda Prosenka ne more verjeti svojim o\xc4\x8dem, Tone pa se sesede na stol in ji pove svojo zgodbo. Ve, da so ji sporo\xc4\x8dili, da je mrtev, vendar so ga sovra\xc5\xbeniki zajeli, in ji ni mogel sporo\xc4\x8diti, da je \xc5\xbeiv. Re\xc4\x8de tudi, da ve, da je poro\xc4\x8dena in da ima otroka, ki ga je pripravljen sprejeti, vendar pa mora novi mo\xc5\xbe stran od hi\xc5\xa1e. Prosenka \xc5\xa1e zmeraj bleda ga zavrne in mu pove, da je njen sedanji mo\xc5\xbe tisti, ki bo ostal, saj ga ljubi, prav tako pa imata skupaj otroka. Tone razo\xc4\x8darano odide od doma in se zate\xc4\x8de k sosedu. Pove mu celo zgodbo in sosed ga pomiri, naj Tone vzame odpravnino od Prosenke, kot mu je \xc5\xbee sama ponudila, in potem za\xc5\xbeivi novo \xc5\xbeivljenje. Tone tako odide od soseda in sedem dni potem ni niti sledu o njem. Po tedni dni ribi\xc4\x8di potegnejo iz reke mo\xc5\xa1ko truplo in prepoznajo nesre\xc4\x8dnega Prosenovega Toneta.\n_START_SECTION_\nVeri\xc5\xbenik.\n_START_PARAGRAPH_\nV tej povesti je glavna oseba kar Manica sama, govori v prvi osebi, torej zgodbo spremljamo skozi njene o\xc4\x8di. Povest za\xc4\x8dne z rekom:\xc2\xa0\xc2\xbbKadar se \xc5\xbeeli\xc5\xa1 izogniti neljube osebe, tedaj bo\xc5\xa1 prav gotovo vsaj trikrat tr\xc4\x8dil z njo skupaj.\xc2\xab. Manica je vedno znova tr\xc4\x8dila z gospodom, ki si je do nje lastil poseben privilegij samo zato, ker sta bila rojena v isti ob\xc4\x8dini. Tako je zmeraj to\xc5\xbeil o slabih \xc4\x8dasih in jo na koncu\xc2\xa0\xc2\xbboskubil\xc2\xab\xc2\xa0za par kron. \xc4\x8ceprav mu je zmeraj znova ponavljala, naj si najde slu\xc5\xbebo, jo je zavrnil, da je slabega zdravja, in podobno. Potem je minilo skoraj celo leto, dokler da ni spet sre\xc4\x8dala. Na glavnem trgu tako stopi prednjo in jo pozdravi. Takoj ji zagotovi, da ne rabi ni\xc4\x8desar, in ji pove, da ima slu\xc5\xbebo. Dobro mu gre, saj ima smisel za k\xc5\xa1eft, kar pomeni, da ima smisel za dobro kup\xc4\x8dijo. Pove ji, da enkrat nekaj kupi, potem proda, v\xc4\x8dasih tudi naskrivaj, zato mu Manica odvrne da potem gotovo veri\xc5\xbei. Ko sta se poslovila je spet minilo pol leta, preden sta se zopet videla. Tedaj ga je videla, kako je stopil iz kavarne, oble\xc4\x8den zelo fino, a pozdravil je ni, saj je bil zdaj prevelik gospod.\n_START_SECTION_\nJunak.\n_START_PARAGRAPH_\nV Kova\xc4\x8devi gostilni sredi majhne vasice so se zbrali kmetje. Med njimi je bil tudi \xc5\xbeupan, kmet Matic. Ravno jezil se je nad cesarstvom, saj je dobil okro\xc5\xbenico naj po vsej ob\xc4\x8dini poberejo stare bakrene kotle, kozice, ki jih bodo potem uporabili v vojne namene. Kmalu je dobil \xc5\xbeupan novo povelje, in sicer naj zberejo stare pluge, srpe, pile in \xc5\xbeage. Kmetje se s tem seveda ne strinjajo. \xc4\x8ce bi jim dali to staro \xc5\xbeelezo, bi ga pretopili v krogle in ostala oro\xc5\xbeja in ubijali nedol\xc5\xbene ljudi. Torej bi bili tudi kmetje sami morilci, \xc4\x8de bi jim dali \xc5\xbeelezo. \xc5\xbdupan se strinja z njimi in jih bodri, medtem pa pri vratih poslu\xc5\xa1a zloben ovaduh, oro\xc5\xbenik. Prihrumi v pivnico in zahteva, da gre \xc5\xbeupan z njim. Mo\xc5\xbeje, kmetje, se razburijo, vendar v sobo sko\xc4\x8di \xc5\xa1e drugi oro\xc5\xbenik in zato kmetje utihnejo. Oro\xc5\xbenika \xc5\xbeelita Matica vkleniti in ta jima navidezno preda roke, ko pa malo popustita prijem, oba oklufta. Pove jima, da zdaj imata razlog, da ga primeta. Jezna oro\xc5\xbenika mu zabrusita, da ga sodi\xc5\xa1\xc4\x8de prav gotovo ustrele. Matic se zaveda, da imata prav, a vendar no\xc4\x8de biti usmr\xc4\x8den brez razloga, zato dvakrat na glas zavpije:\xc2\xa0\xc2\xbb Smrt Avstriji!\xc2\xab. S tem je bila Mati\xc4\x8deva usoda zape\xc4\x8datena. Po treh mesecih v je\xc4\x8di, ga voja\xc5\xa1ko sodi\xc5\xa1\xc4\x8de obsodi na smrt. Ko na poslednji dan Matic stopa na mori\xc5\xa1\xc4\x8de, ga duhovnik sili, naj se spove grehov, a ga Matic zavrne, da nima kaj ob\xc5\xbealovati. Voja\xc5\xa1ki poveljnik ga vpra\xc5\xa1a, \xc4\x8de ima poslednjo \xc5\xbeeljo in Matic mu jo pove. \xc5\xbdeli, da sinu Francu, ko se vrne iz vojske, spremenijo ime, saj no\xc4\x8de, da nosi ime brezvestnega morilca, avstrijskega cesarja. V tistem trenutku zadonijo pu\xc5\xa1ke in junak, ki je v svojih nazorih postal vztrajen do smrti, preneha trpeti.\n_START_SECTION_\nV sveti no\xc4\x8di.\n_START_PARAGRAPH_\nNa robu male vasice je stala borna ko\xc4\x8da in v njej stari \xc5\xbeenski, \xc5\xa1estdesetletna Marjana in devetdesetletna Barba. Barba je pre\xc5\xbeivela \xc5\xbee veliko; pred \xc5\xa1tiridesetleti so ji pokopali mo\xc5\xbea, ne dolgo zatem tudi edinega sina in dve h\xc4\x8deri in vse upanje je vlagala v vnuka Janeza, ki je bil poklican v vojsko. \xc5\xa0el je in se ni ve\xc4\x8d vrnil, kajti nekaj let pozneje je \xc5\xbeupan dobil uradno obvestilo, da je Janez padel na bojnem polju. Ker pa so bili va\xc5\xa1\xc4\x8dani usmiljeni, so to novico Barbi zamol\xc4\x8dali, in tako je \xc5\xa1e zmeraj \xc5\xbeivela v upanju, da kmalu ugleda svojega ljubega vnuka. Barba je gledala Marjano, kako je postavljala jaslice in bila je presre\xc4\x8dna, saj je bila prepri\xc4\x8dana, da se na sveti ve\xc4\x8der Janez vrne domov. Kmalu sta v molitvi zaspali in Marjana se je zbudila \xc5\xa1ele, ko jo je zbudil zvon cerkve, ki je vabil k polno\xc4\x8dnici. Ker sta bili prestari, je vedela da v cerkev ne moreta, lahko pa doma molita, zato je posku\xc5\xa1ala zbuditi Barbo. A ta se ni ganila. Kmalu se je Marjana zavedla, da je Barba umrla, in tako je bila prepri\xc4\x8dana, da je Barba imela prav \xe2\x80\x93 kon\xc4\x8dno je spet videla svojega ljubljenega vnuka Janeza.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cude\xc5\xbeno zdravilo.\n_START_PARAGRAPH_\nV mestu je bila pomlad, \xc4\x8das ko narava vstaja, ko pti\xc4\x8dki \xc5\xbevrgole, ko je povsod veselo \xe2\x80\x93 vse, razen pri \xc4\x8cepinovih. Tam sta veneli mlada \xc4\x8ceponka in njena ta\xc5\xa1\xc4\x8da, Antonova mati vse odkar sta dobili uradno pismo, da je Anton padel na bojnem polju. Edini smeh, ki se je sli\xc5\xa1al v \xc4\x8ceponovi hi\xc5\xa1i, je bil od malega, triletnega Ton\xc4\x8dka. Nek torek se je stara \xc4\x8ceponka po\xc4\x8dutila \xc5\xa1e posebej slabo. Mlada \xc4\x8ceponka je sklenila oditi v mesto po zdravnika, navkljub temu, da je stara \xc4\x8ceponka izrazila \xc5\xbeeljo, da \xc5\xbee odide v zemljo. V mestu je poiskala zdravnika in ga prosila za pomo\xc4\x8d. Ko mu je povedala, da je ta\xc5\xa1\xc4\x8da stara 80 let, ji je rekel, da upanja ni ve\xc4\x8d, ji je pa napisal recept za kapljice, ki bodo njeno stanje malce olaj\xc5\xa1ale. Mlada \xc4\x8ceponka je \xc5\xbealostna od\xc5\xa1la do lekarne in potem domov. \xc5\xa0e preden je vstopila v hi\xc5\xa1o, je zasli\xc5\xa1ala znano petje. Ko je vstopila v hi\xc5\xa1o pa je zagledala pri pe\xc4\x8di ta\xc5\xa1\xc4\x8do s Ton\xc4\x8dkom v naro\xc4\x8dju, kako mu prepeva, kot mu je, ko je bil Anton \xc5\xa1e doma. \xc5\xa0okirana mlada \xc4\x8ceponka vpra\xc5\xa1a ta\xc5\xa1\xc4\x8do kaj je zdaj to, a ta ji le odvrne naj pogleda na mizo. Tam le\xc5\xbei pismo, ki ga \xc4\x8ceponka prebere. Zdaj je \xc5\xa1e bolj \xc5\xa1okirana, saj je pisava Antonova. Stara \xc4\x8ceponka ji razlo\xc5\xbei, da Anton ni mrtev, temve\xc4\x8d so ga ujeli sovra\xc5\xbeniki in odpeljali, zdaj pa se vra\xc4\x8da domov. Tako je pri \xc4\x8ceponovih zavladalo druga\xc4\x8de vzdu\xc5\xa1je. Mati, ki je bila na smrtni postelji je popolnoma ozdravela in re\xc5\xa1ilo je jo prav \xc4\x8dude\xc5\xbeno zdravilo \xe2\x80\x93 sinovo pismo.\n_START_SECTION_\nNa pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du.\n_START_PARAGRAPH_\nPotokarjeva Franica, stara 20 let, je bila rejenka. Svojih star\xc5\xa1ev ni poznala, niti bratov in sester. Imela je osornega varuha Potokarja, ki ji je dneve\xc2\xa0\xc2\xbbpolep\xc5\xa1al\xc2\xab\xc2\xa0s tem, da ji je omenjal koliko denarja je \xc5\xbee zapravil zanjo. V vasi se je takrat zgodilo nekaj novega. Namre\xc4\x8d pri\xc5\xa1li so ranjeni vojaki in namestili so jih v bli\xc5\xbenji zapu\xc5\xa1\xc4\x8deni gradi\xc4\x8d. Francka je nekega dne od\xc5\xa1la v grad deliti doma\xc4\x8de sadje ranjencem. Pri\xc5\xa1la je tudi do postelje, kjer je le\xc5\xbeal lep mladeni\xc4\x8d. Povedal ji je, da mu je granata razstrelila nogo in da mu bodo, ko bo bolj pri mo\xc4\x8di, amputirali nogo pod kolenom. Nadaljeval je pripoved in ji povedal, da tudi sam ne pozna star\xc5\xa1ev in da je vzgojen v pravoslavni veri. Tako je nekaj \xc4\x8dasa obiskovala ranjenega vojaka in mu lep\xc5\xa1ala dneve. Nekega dne pa ji je vojak povedal, da bo naslednji dan \xc5\xa1el na operacijo, saj se zdaj po\xc4\x8duti veliko bolje. Naro\xc4\x8dil ji je \xc5\xa1e, naj ga obi\xc5\xa1\xc4\x8de \xc4\x8dez dva dni. Ko je tako Francka \xc4\x8dez dva dni pri\xc5\xa1la navsezgodaj na grad, jo je prestregel bolni\xc5\xa1ki stre\xc5\xbeaj. Povedal ji je, da je mladi vojak umrl. Na dan mrtvih je pokopali\xc5\xa1\xc4\x8de polno ljudi. Ve\xc4\x8dina jih vsaj opazi gomilo, bogato okra\xc5\xa1eno s pestrim cvetjem, na posebnem prostoru, ki je namenjen padlim vojakom. Vsi se spra\xc5\xa1ujejo kdo bi tako okrasil grob neznanemu vojaku. Vsi, razen Francke, kajti grob je okrasila sama. Ko pride do voja\xc5\xa1kega pokopali\xc5\xa1\xc4\x8da duhovnik, pove med drugim tudi, da ni va\xc5\xbeno, \xc4\x8de so nekateri druge vere, kajti vse vere dr\xc5\xbee k Bogu. Francki o\xc5\xbeivi srce in pokopali\xc5\xa1\xc4\x8de zapusti z veselim obrazom, saj to vendar pomeni, da \xc4\x8detudi je bil druge vere, ga neko\xc4\x8d lahko najde tam zgoraj.'