b'\n_START_ARTICLE_\nTrivialna literatura\n_START_PARAGRAPH_\nTrivialna literatura je izraz za literarna dela, ki so bila kdaj iz estetskih, moralnih in idejnih razlogov, najve\xc4\x8dkrat pa zgolj zaradi mno\xc5\xbei\xc4\x8dnega bralca razvrednotena. Za razliko od elitne literature, kjer je v ospredju interes za umetni\xc5\xa1ko formo, naj bi stregla bral\xc4\x8devim psiho-socialnim potrebam. Starej\xc5\xa1i sinonimi zanjo so ki\xc4\x8d, \xc5\xa1und, pla\xc5\xbea, poljudna literatura, kolporta\xc5\xbea, uspe\xc5\xa1nica, potro\xc5\xa1na (Matja\xc5\xbe Kmecl) in uporabna knji\xc5\xbeevnost, novej\xc5\xa1i pa lahka knji\xc5\xbeevnost (Andrijan Lah), popularna literatura, \xc5\xbeanrska literatura. V drugih jezikih bomo informacijo o trivialni literaturi na\xc5\xa1li preko angle\xc5\xa1kega gesla formula fiction (formulai\xc4\x8dna literatura) in genre fiction (\xc5\xbeanrska literatura) ter preko nem\xc5\xa1kega Trivialliteratur.\n_START_SECTION_\nRazli\xc4\x8dna poimenovanja in definicije\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz trivialen izhaja iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine; trivium (tripotje, razpotje); trivialis (ki se ti\xc4\x8de tripotja), v prenesenem pomenu pomeni pouli\xc4\x8den, prosta\xc5\xa1ki, cenen, plehek, obrabljen, navaden, vsakdanji._NEWLINE_V opoziciji do elitne literature, ki je namenjena bralcu z estetskim in kulturnim interesom ter skrbno uravnava razmerje med estetsko, idejno in moralno dimenzijo, ima trivialna literatura poudarjeno razvedrilno funkcijo. Bralca  spro\xc5\xa1\xc4\x8da, zabava, mu pomaga v vsakdanjih psiho-socialnih stiskah, ima skratka uporabno vrednost. Trivialna literatura bralca tola\xc5\xbei, pomirja njegove konflikte z dru\xc5\xbebo (tudi v obliki konformizma), daje mu zglede za ureditev zasebnega \xc5\xbeivljenja in za ravnanje v javnosti. V ospredju so zgodba, sugestivna ob\xc4\x8dutja in vzdu\xc5\xa1je. V razmerju do elitne literature, ki jo obravnavamo od avtorja do avtorja (izvirno avtorstvo je dokaz jezikovne in kulturne sposobnosti naroda), trivialno literaturo obravnavamo in klasificiramo glede na njenega bralca._NEWLINE_Svoj\xc4\x8das so imeli izrazi za trivialnost v literaturi specifi\xc4\x8den pomen. Ki\xc4\x8d je bil estetsko razvrednotena literatura (npr. \xc5\xbeenski roman 19. stoletja zaradi sentimentalnosti in preoblo\xc5\xbeenega sloga), \xc5\xa1und ali pla\xc5\xbea je ozna\xc4\x8deval besedila, ki so bila estetsko in moralno-idejno problemati\xc4\x8dna, poljudna literatura je poimenovanje za estetsko \xc5\xa1ibko mno\xc5\xbei\xc4\x8dno produkcijo (npr. v zbirki Slovenske ve\xc4\x8dernice pri Mohorjevi dru\xc5\xbebi). Pri popularni literaturi gre za mno\xc5\xbei\xc4\x8dno raz\xc5\xa1irjeno literaturo s sporno idejo ali moralo, pri uspe\xc5\xa1nicah pa za profesionalno napravljena dela z mno\xc5\xbei\xc4\x8dnim konzumom. Ker se moralno-idejni in estetski kriteriji skozi \xc4\x8das spreminjajo, je najbolj nevtralni kriterij za dolo\xc4\x8ditev trivialnosti mno\xc5\xbei\xc4\x8dni bralec. Po na\xc4\x8dinu distribucije trivialne literature lo\xc4\x8dimo kolporta\xc5\xbeo, podlistke, trafikarske serije, izdaje knji\xc5\xbenih klubov in \xc4\x8dasopisnih hi\xc5\xa1 za prodajo v \xc5\xbeivilskih trgovinah in na bencinskih \xc4\x8drpalkah.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detki\n_START_PARAGRAPH_\nPredhodnica trivialne literature so bile ljudske knjige, poljudno slovstvo, knjige za preprosti narod, za ljudstvo, za kmete, popularna literatura ipd. Ti izrazi so vsi pomenili priljubljeno, masovno raz\xc5\xa1irjeno zabavno literaturo. \xc5\xa0lo je za zabavnost v smislu kratko\xc4\x8dasnosti in v zvezi z vzgojnostjo, kar je bilo ve\xc4\x8dinoma poudarjeno \xc5\xbee v podnaslovih ve\xc4\x8derni\xc5\xa1kih povesti ("v poduk in zabavo"). Ta vrsta literature je bila namenjena bralcu naj\xc5\xa1ir\xc5\xa1ega in najni\xc5\xbejega socialnega sloja, na drugi strani pa je visoka, elitna literatura, namenjena manj \xc5\xa1tevilnim, izobra\xc5\xbeenim bralcem. Dualizem v slovenski knji\xc5\xbeevnosti je znan \xc5\xbee iz razsvetjenstva, kjer sta obe vrsti literature \xc5\xa1e lahko obstajali druga poleg druge (Pohlinov in Vodnikov ljudski koncept in Devov elitni), kasneje pa je bilo soobstajanje obeh ote\xc5\xbeeno (npr. \xc5\xbdiga Zois je dajal prednost ljudski literaturi). Polemike o tem so se zaostrovale v romantiki. Na eni strani sta France Pre\xc5\xa1eren in Matija \xc4\x8cop s preferiranjem elitne literature in na drugi strani Jernej Kopitar, ki se je zavzemal za preprosto ljudsko knji\xc5\xbeevnost. Zagovornika za razli\xc4\x8dnost literature za razli\xc4\x8dne dru\xc5\xbebene sloje sta bila Anton Funtek in ob\xc4\x8dasno Fran Govekar, katerega je mo\xc4\x8dno kritiziral Ivan Cankar (Krpanova kobila, 1906). Po drugi svetovni vojni je bil sprejet kompromis o tem, da literatura ni ne visoka ne nizka, temve\xc4\x8d naj bi bila nekaj med enim in drugim konceptom. Ob tem pa je vseskozi ostajal koncept avtonomne visoke literature za izobra\xc5\xbeence._NEWLINE_Trivialno literaturo v o\xc5\xbejem pomenu besede predstavlja druga skupina izrazov: ki\xc4\x8d, \xc5\xa1und, kolporta\xc5\xbea. Ozna\xc4\x8duje od ljudske razli\xc4\x8dno literaturo in tudi njen vrednostni predznak je izrazito negativen. Iz te skupine izrazov se je prva pojavila beseda trivialno, vendar ne v pomenu posebnega literarnega \xc5\xbeanra, ampak kot izraz oblikovalnega spodrsljaja ali enkratnega napa\xc4\x8dnega literarnega hotenja, torej v pomenu plehko, banalno.\n_START_SECTION_\nVrste in \xc5\xbeanri\n_START_PARAGRAPH_\nSlovenci do nedavnega nismo bili pripravljeni priznati obstoja doma\xc4\x8de mno\xc5\xbei\xc4\x8dne trivialne literature, kar je posledica tega, da je bila slovenska literarna produkcija v primerjavi z ostalimi evropskimi skromnej\xc5\xa1a. Tako je bila diferenciacija literature na trivialno in elitno toliko bolj vpra\xc5\xa1ljiva. Razvoj slovenske literature zamuja toliko, da sta v 19. stoletju sovpadla dva tipa literature, ljudska knjiga in kanonizirana, pou\xc4\x8dna poljudna literatura, pri nas najve\xc4\x8dkrat v obliki mohorjanke. Med produktivnej\xc5\xa1imi je bil Andrej \xc5\xa0uster-Drabosnjak, ki je prevedel Lepo Magelono, \xc5\xbdida Ahasverja in ljudsko knjigo o Frideriku Barbarossi. Dobili smo tudi prevod ljudske knige o Genovefi, ki je postala ena najpopularnej\xc5\xa1ih slovenskih knjig vseh \xc4\x8dasov. Franc Malava\xc5\xa1i\xc4\x8d je iz nem\xc5\xa1\xc4\x8dine priredil Nem\xc5\xa1kega Pavilha in La\xc5\xbenjivega Kljukca. Od versko obarvanih knjig je bila uspe\xc5\xa1na Hoja za Kristusom Toma\xc5\xbea Kemp\xc4\x8dana z osmimi natisi, Du\xc5\xa1na pa\xc5\xa1a Ireneja Friderika Barage, Zgodbe svetega pisma, \xc5\xbdivljenja svetnikov. \xc5\xa0e drugi kolporta\xc5\xbeni artikli so bili: zbirke cerkvenih pesmi, molitveniki, romarske knji\xc5\xbeice, svetni\xc5\xa1ke legende, zdravilske knjige itd._NEWLINE_V slovenski literaturi se trivialne zvrsti in oblike niso pojavile v istem zaporedju kot v evropski. Zato jih je prevzela vzporedno oziroma s slu\xc4\x8dajno prednostjo ene ali druge, na primer: sledi vite\xc5\xa1kega in grozlijvega romana je mo\xc5\xbeno najti le v pravljicah. Zgodovine trivialnega se po navadi za\xc4\x8dnejo z robinzonadami, ki pa so v 19. stoletju \xc5\xbee maladinsko berilo. Prvega Robinzona, Cafov prevod Camplejevega Robinzona mlaj\xc5\xa1ega iz \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8dine, smo dobili leta 1849, 1876 pa je iz\xc5\xa1el \xc5\xbee Parapatov prevod druge priredbe Robinzon starej\xc5\xa1i, ki je 1921 pri Mohorjevi dru\xc5\xbebi do\xc5\xbeivel tretjo izdajo. Posebno \xc5\xbeanrsko obmo\xc4\x8dje opredeljuje kri\xc5\xa1tof\xc5\xa1midovska literatura (po Christophu Schmidu, nem\xc5\xa1kemu katoli\xc5\xa1kemu pisatelju), ki so jo v veliki meri prevajali, nekateri pa so sami ustvarjali v njegovem zna\xc4\x8dilnem stilu. Kri\xc5\xa1tof\xc5\xa1midovsko literaturo bi lahko deli na tri podtipe: \xc5\xbeenskosvetni\xc5\xa1ko (Genovefa, Zveli\xc4\x8dana Hildegarda) oziroma dekli\xc5\xa1kovzgojno povest (Nedol\xc5\xbenost preganjana in poveli\xc4\x8dana, Roza Jelodvorska), najdensko povest (Najden\xc4\x8dek ali pravi\xc4\x8dni se tudi \xc5\xbeivine usmili) in dru\xc5\xbeinsko povest (Janez Cigler: Sre\xc4\x8da v nesre\xc4\x8di). Leta 1853 pride k nam prevedno delo Stric Tomova ko\xc4\x8da ali \xc5\xbeivljenje zamorcov v robnih der\xc5\xbeavah Severne Amerike, ki nam postre\xc5\xbee s prostorom ameri\xc5\xa1ke tematike. Kasneje sledi velik razcvet divjezahodne povesti in izseljenseke povesti, v katerih se ka\xc5\xbee izrazito odklonilen slovenski odnos do izseljevanja v Ameriko. Roparsko povest smo glede na Evropo prebirali skoraj s stoletno zamudo. Na na\xc5\xa1ih tleh se je veliko pisalo o rokovnja\xc5\xa1kih juna\xc5\xa1tvih, katera so vznemirila tudi druge evropske pisce.  Motiv ropa in brodoloma na morju je vzpodbudil nastanek pomorske ali piratske povesti, najbolj znana je: Ignacij Hladnik: Na valovih ju\xc5\xbenega morja. Za\xc4\x8detek zgodovinske povesti sodi v leto 1859, ko je iz\xc5\xa1el Mlinarjev Janez ali uplemenitba Tehar\xc4\x8danov, v katerem je prepoznavna shema ljubezensko-pustolovsega \xc5\xbeanra. Drugi tip pustolovske zgodovinske povesti pa bi zaradi prevladujo\xc4\x8de tematike lahko poimenovali tur\xc5\xa1ka povest (Josip Jur\xc4\x8di\xc4\x8d: Jurij Kozjak). Med vsemi je zgodovinska povest najpopularnej\xc5\xa1i \xc5\xbeanr na Slovenskem. V mohorjanski va\xc5\xa1ki ve\xc4\x8derni\xc5\xa1ki povesti je pogosta tudi kriminalna tema, ve\xc4\x8dinski del povesti se je tako posve\xc4\x8dal razre\xc5\xa1itvi zlo\xc4\x8dina, vendar pa ta dela niso kriminalke ali detektivke v pravem pomenu besede. Leta 1874 je Jakob Ale\xc5\xa1ovec za\xc4\x8del objavljati v Ljubljanskem listu zgodbe pod skupnim naslovom Iz sodnjiskega \xc5\xbeivljenja, v katerih vidi Matja\xc5\xbe Kmecl za\xc4\x8detek slovenske kriminalke. Znanstvena fantastika se je pri nas pojavila leta 1878, ko je Davorin Hostnik s petletno zamudo prevedel Vernov roman V osemdesetih dneh okoli sveta. Najmlaj\xc5\xa1i pustolovski \xc5\xbeanr pri nas je fantazijska povest, ki se je pojavila v 20. stoletju._NEWLINE_Druga polovica  trivialne literature (tista z ljubezensko tematiko) je manj difrerenciriana kot pustolovska. Kme\xc4\x8dka povest se je pri nas za\xc4\x8dela s hribovsko (alpsko ali tudi lovsko) varianto. V 80. in 90. letih 19. stoletja je pri Mohorjevi dru\xc5\xbebi izhajalo najve\xc4\x8d trivialne kme\xc4\x8dke povesti, ki pa se \xc5\xbee izogiba ljubezenskemu \xc4\x8dustvu in se v ve\xc4\x8dji meri posve\xc4\x8da narodnogospodarskemu programu. Podtip va\xc5\xa1ke povesti je idila, ki prikazuje odraz urejenih gospodarskih razmer in se ve\xc5\xbee tudi z drugimi \xc5\xbeanri, s kriminalno, voja\xc5\xa1ko, grozljivo povestjo. Najpogostej\xc5\xa1i tip ljubezenske povesti pri nas je \xc5\xbeenski roman. Glavna oseba je me\xc5\xa1\xc4\x8danska \xc5\xbeenska, ki spominja na lik Pepelke, zapletena v ljubezenski trikotnik, in tudi avtorice teh povesti oziroma romanov so ve\xc4\x8dinoma \xc5\xbeenske (Luiza Pesjak: Beatin dnevnik, Pavlina Pajkova: Odlomki \xc5\xbeenskega dnevnika, Ma\xc4\x8deha, Judita, Du\xc5\xa1ne borbe)._NEWLINE_Poleg "mo\xc5\xa1kih" in "\xc5\xbeenskih" trivialnih zvrsti obstajata tudi politi\xc4\x8dnopropagandna in komi\xc4\x8dna literatura. Obe vrsti pisanja sta ve\xc4\x8dkrat tesno povezani, saj je sme\xc5\xa1anje glavno sredstvo za spopad z nasprotnikovim politi\xc4\x8dnim prepri\xc4\x8danjem ali ravnanjem. Med trivialno literaturo ju uvr\xc5\xa1\xc4\x8da njuna neestetska, uporabnostna funkcija. Prvi pamfletist pri nas je bil Jakob Ale\xc5\xa1ovec, urednik prvega slovenskega humoristi\xc4\x8dnega \xc4\x8dasopisa dalj\xc5\xa1ega obdobja Brencelj.\n_START_SECTION_\nPogled na trivialno literaturo danes\n_START_PARAGRAPH_\nKriteriji, na podlagi katerih so nekdaj ostro lo\xc4\x8devali med elitno in trivialno literaturo, danes ve\xc4\x8dinoma ne veljajo ve\xc4\x8d. V obdobju postmoderne se je veliko prispevalo k brisanju razlik med njima. Tudi trivialna literatura si je poleg visoke, kanonizirane literature utrla pot tako v literarno vedo kot tudi v \xc5\xa1olske klopi. Kajti postopoma se je utrdila zavest, da ljubezenske uspe\xc5\xa1nice, kriminalke, doktor romani in znanstvena fantastika pove\xc4\x8dini mo\xc4\x8dneje in usodneje zaznamujejo in usmerjajo \xc5\xbeivljenja u\xc4\x8dencev in dijakov kot kanoniziran avtorji svetovne in doma\xc4\x8de knji\xc5\xbeevnosti, ki jih obravnavajo pri knji\xc5\xbeevnem pouku in jih imajo za obvezno doma\xc4\x8de berilo. Ker naj bi bilo v dana\xc5\xa1njih \xc4\x8dasih branje knji\xc5\xbeevnosti rekrativna, zabavna in razvedrilna dejavnost, ki naj bi popestrila na\xc5\xa1 vsakdanjik, lo\xc4\x8devanje med lahko, trivialno in resnobno, elitno knji\xc5\xbeevnostjo, ni ve\xc4\x8d potrebno. Nenazadnje obe, vsaka za svoj krog bralcev, opravljata podobno funkcijo.'