b'\n_START_ARTICLE_\nSveto rimsko cesarstvo\n_START_SECTION_\nIme\n_START_PARAGRAPH_\nTermin sveto v srednjeve\xc5\xa1kem imenu Rimskega cesarstva je bil v uporabi od leta 1157 in vladavine cesarja Friderika I. Barbarosse. Ta naziv je bil dodan kot izraz Barbarossove ambicije, da prevlada nad Italijo in pape\xc5\xbeem; pred letom 1157 je bilo to enostavno Rimsko cesarstvo. V ukazu skup\xc5\xa1\xc4\x8dine v K\xc3\xb6lnu iz leta 1512 je bilo ime uradno spremenjeno v Sveto rimsko cesarstvo nem\xc5\xa1kega naroda (nem\xc5\xa1ko: Heiliges R\xc3\xb6misches Reich Deutscher Nation, lat. Imperium Romanum Sacrum Nationis Germanic\xc3\xa6)._NEWLINE_Francoski pisec Voltaire je sarkasti\xc4\x8dno pripomnil: "Ta skupina, ki se je imenovala in samo sebe imenuje Sveto rimsko cesarstvo, ni niti sveta, niti rimska, pa tudi ne cesarstvo.\n_START_SECTION_\nKarolin\xc5\xa1ki predhodniki\n_START_PARAGRAPH_\nSveto rimsko cesarstvo je za svojega ustanovitelja \xc5\xa1telo Karla Velikega, frankovskega kralja, ki ga je pape\xc5\xbe Leon III. okronal za rimskega cesarja na bo\xc5\xbei\xc4\x8d leta 800. S tem kronanjem je bilo obnovljeno Zahodnorimsko cesarstvo pod frankovskim kraljem. Kronanje Karla Velikega je postala osnova Svetega rimskega cesarstva vsaj v teoriji, vse do njegovega konca leta 1806._NEWLINE_Karolin\xc5\xa1ka cesarska krona je bila predmet razprav med karolin\xc5\xa1kimi vladarji Zahodne in Vzhodne Frankovske dr\xc5\xbeave, ko je najprej zahodni kralj (Karel Ple\xc5\xa1asti), za njim pa vzhodni (Karel III. Debeli) nosil naslov rimskega cesarja. Po smrti Karla III. Debelega leta 888 je Karolin\xc5\xa1ko cesarstvo razpadlo in se nikoli ve\xc4\x8d ni zdru\xc5\xbeilo, naslov cesarja okronanega od pape\xc5\xbea pa so priznavali samo v Italiji. Zadnji tak vladar je bil Berengar I. Furlanski, ki je umrl leta 924.\n_START_SECTION_\nOblikovanje\n_START_PARAGRAPH_\nOkoli leta 900 je v vzhodni Frankovski dr\xc5\xbeavi pri\xc5\xa1lo do krepitve avtonomnih kne\xc5\xbeevin (Frankovska, Bavarska, \xc5\xa0vabska, Sa\xc5\xa1ka in Lotaringija). Po smrti karolin\xc5\xa1kega kralja Ludvika Otroka, ki je umrl leta 911 brez potomcev, se Vzhodna Frankovska dr\xc5\xbeava ni obrnila k vladarju Zahodne Frankovske dr\xc5\xbeave, da bi prevzela krono, ampak je izbrala enega od svojih knezov, Konrada iz Frankovske, kot Rex Francorum Orientalum. Na svoji smrtni postelji je Konrad  krono predal svojemu najve\xc4\x8djemu rivalu, Henriku I. Sa\xc5\xa1kem, ki je bil izbran za kralja na skup\xc5\xa1\xc4\x8dini v Fritzlaru leta 919. Henrik je podpisal premirje z Mad\xc5\xbeari, ko jih leta 933 prvi\xc4\x8d porazil v bitki pri Riade._NEWLINE_Henrik je umrl leta 936 in njegovi potomci (dinastija Otoningov) je nadaljevala z vladanjem v Vzhodnem kraljestvu skoraj celo stoletje. Henrikov naslednik Oton I., je bil izbran za kralja v Aachnu leta 936 in uspel premagati serijo uporov s strani svojega starej\xc5\xa1ega brata kot tudi s strani nekaj knezov. Po tem so kralji uspeli kontrolirati izbor knezov in so \xc4\x8desto zaposlovali \xc5\xa1kofe za administrativne zadeve._NEWLINE_Kraljestvo ni imelo stalnega glavnega mesta, temve\xc4\x8d so kralji potovali od rezidence do rezidence (Kaiserpfalz) in opravljali posle. Nekateri posamezni kralji so imeli svoja priljubljena mesta, v Otonovem \xc4\x8dasu je bil to Magdeburg. Pozicija kralja je ostala voljena, a so kralji \xc5\xa1e za \xc5\xbeivljenja uredili tako, da so bili njihovi sinovi izbrani za bodo\xc4\x8dega kralja in tako omogo\xc4\x8dili da naslov ostane v dru\xc5\xbeini. Ta obi\xc4\x8daj se je spremenil \xc5\xa1ele po izumrtju Salijske dinastije v 12. stoletju._NEWLINE_Kralj Oton I. je leta 955 dobil odlo\xc4\x8dilno zmago nad Mad\xc5\xbeari v bitki pri Lechfeldu, leta 951 pride na pomo\xc4\x8d Adelaidi, vdovi italijanskega kralja, ter porazi njene sovra\xc5\xbenike, se z njo poro\xc4\x8di in prevzame kontrolo nad Italijo. Pape\xc5\xbe ga je okronal za cesarja leta 962, zato se ta datum ozna\xc4\x8duje kot uradni za\xc4\x8detek Svetega rimskega cesarstva kot teritorija. Otonovo kronanje za cesarja je ozna\xc4\x8dilo nem\xc5\xa1ke kralje za naslednike Karla Velikega in s tem tudi Rimskega cesarstva._NEWLINE_Obnova cesarstva je prav tako obnovila spore s cesarjem Vzhodnega rimskega cesarstva v Carigradu, posebej po tem, ko se je Otonov sin, Oton II. (967-983) imenoval za imperator Romanorum. Se je pa Oton povezal z vzhodom s poroko, ko se je poro\xc4\x8dil z bizantinsko princeso Teofano. Njun sin, Oton III. se je osredoto\xc4\x8dil na Italijo in Rim, raz\xc5\xa1iril diplomacijo, a ker je umrl mlad leta 1002, ga je nasledil njegov sorodnik Henrik II., ki se je osredoto\xc4\x8dil na Nem\xc4\x8dijo._NEWLINE_Po smrti Henrika II. leta 1024, je bil, \xc5\xa1ele po razpravah med knezi in plemstvom, izbran Konrad II., prvi cesar iz Salijske dinastije, kar je privedlo do ustanovitve kolegija volilnih knezov.\n_START_SECTION_\nSpor okoli investiture\n_START_PARAGRAPH_\nKralji so pogosto zaposlovali \xc5\xa1kofe v upravnih zadevah in zelo pogosto odrejali kdo je lahko imenovan za \xc5\xa1kofa. Pape\xc5\xbeem je bilo, v za\xc4\x8detku Clunijske reforme, vpletanje cesarjev v cerkvena imenovanja vse bolj sporno. K reformam usmerjen pape\xc5\xbe Gregor VII. je bil odlo\xc4\x8den da preneha s tako prakso in s tem dose\xc5\xbee spor okoli investiture s kraljem Henrikom IV. (1056-1106), ki je zavrnil pape\xc5\xbeevo vme\xc5\xa1avanje v njegovo imenovanje cerkvenih polo\xc5\xbeajev in prepri\xc4\x8dal \xc5\xa1kofe, da izob\xc4\x8dijo pape\xc5\xbea, ki ga je klical s krstnim imenom Hildebrand, namesto z njegovim cerkvenim imenom pape\xc5\xbe Gregor VII. V zameno je pape\xc5\xbe izob\xc4\x8dil kralja, ga proglasil za odstavljenega s prestola ter razre\xc5\xa1il dane prisege Henriku. Kralj je ostal prakti\xc4\x8dno brez politi\xc4\x8dne podpore in bil prisiljen na znamenito Pot v Canosso leta 1077, ko je  uspel preklicati izob\xc4\x8denje za ceno poni\xc5\xbeanja. Medtem so nem\xc5\xa1ki knezi izbrali drugega kralja, Rudolfa \xc5\xa0vabskega, ki ga je Henrik uspel poraziti, a se je pozneje moral soo\xc4\x8diti z ve\xc4\x8d upori, ponovnim izob\xc4\x8denjem ter celo z uporom lastnih sinov. \xc5\xa0ele njegov drugi sin Henrik V. je uspel dose\xc4\x8di dogovor s pape\xc5\xbeem in \xc5\xa1kofi leta 1122 v Konkordatu iz W\xc3\xb6rmsa. Politi\xc4\x8dna mo\xc4\x8d cesarstva je ostala, a je spor odkril meje mo\xc4\x8di vladarja, posebej proti Cerkvi, ter pustil cesarja brez njegovega svetega statusa. Tako pape\xc5\xbe kot nem\xc5\xa1ki knezi so postali pomemben \xc4\x8dlen v politi\xc4\x8dnem sistemu cesarstva.\n_START_SECTION_\nDinastija Hohenstaufen\n_START_PARAGRAPH_\nKo je izumrla Salijska dinastija s smrtjo Henrika V. leta 1125, so knezi odklonili izbor najbli\xc5\xbejega sorodnika, temve\xc4\x8d so izabrali Lotarja, zmerno mo\xc4\x8dnega, a nekoliko starej\xc5\xa1ega kneza Sa\xc5\xa1ke. Ko je on umrl leta 1138 so knezi ponovno, da bi zmanjpali mo\xc4\x8d cesarja, odklonili izbor Lotarjevega zeta Henrika Ponosnega iz dru\xc5\xbeine Welf, ki ga je dolo\xc4\x8dil za naslednika, ampak so se odlo\xc4\x8dili za Konrada III. iz dinastije Hohenstaufen. To je pripeljalo do spora med dvema dinastijama, ki je trajal ve\xc4\x8d kot stoletje. Konrad III. je odvzel posestva dru\xc5\xbeini Welf, ki jim jih je vrnil, po njegovi smrti leta 1152 njegov ne\xc4\x8dak Friderik I. Barbarossa, ki ga je nasledil in podpisal mir z Welfi._NEWLINE_Hohenstaufenski vladarji so za\xc4\x8deli deliti zemljo svojim nesvobodnim slugam za vojne usluge. Ta razred se je kasneje razvil v viteze, ki naj bi bili bolj zanesljivi od knezov. Vitezi so kasneje postali edni temelj cesarske mo\xc4\x8di. \xc5\xa0e ena pomembna poteza je bilo ustanovitev de\xc5\xbeelnega miru (Landfrieden, lat. Constitutio Pacis) za celo cesarstvo, poskus, da se prepove ne samo privatne vojne med knezi, ampak tudi da se cesarjevi podaniki podredijo legalnemu sistemu sodstva ni pregona za kriminalne dejavnosti - predhodnik dana\xc5\xa1nje vladavine prava. Tudi v tem obdobju, so za\xc4\x8deli sistemsko graditi nova mesta, tako s strani cesarja kot lokalnih knezov. Do razvoja mest je pri\xc5\xa1lo deloma zaradi porasta \xc5\xa1tevila prebivalcev, pa tudi da bi se koncentrirala ekonomska mo\xc4\x8d na strate\xc5\xa1kih lokacijah. Mesta ustanovljena v 12. stoletju, kot na primer Freiburg, M\xc3\xbcnchen, so ekonomski model za mnoga mesta zgrajena v kasnej\xc5\xa1em obdobju._NEWLINE_Friderik I. je bil okronan za cesarja leta 1155. Poudarjal je, da je cesarstvo Rimsko predvsem zaradi poskusa da opravi\xc4\x8di cesarsko mo\xc4\x8d neodvisno od (sedaj mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega) pape\xc5\xbea. Na cesarski skup\xc5\xa1\xc4\x8dini na polju blizu Roncaglie leta 1158 je obnovil cesarske pravice po zgledu na Justinijanov Corpus Juris Civilis. Lista cesarskih pravic je obsegala javne ceste, carine, kovanje denarja, zbiranje od\xc5\xa1kodnin za kazniva dejanja in investitura. Te pravice so bile sedaj vezane za rimsko pravo in s tem imale daljnose\xc5\xbeen zakonski vpliv. Friderikova politika je bila v glavnem usmerjena proti Italiji in bila zato v konfliktu z interesi bogatih svobodnih mest na severu, posebno Milana. Prav tako je za\xc4\x8del spor z od pape\xc5\xbea podprtim kandidatom, ki je bil izabran od man\xc5\xa1jine, a proti pape\xc5\xbeu Aleksandru III. (1159-1181). Friderik je podpiral protipape\xc5\xbee vse dokler se ni kon\xc4\x8dno pomiril z Aleksandrom leta 1177. V Nem\xc4\x8diji je cesar ve\xc4\x8dkrat \xc5\xa1\xc4\x8ditil Henrika Leva proti prito\xc5\xbebi drugih knezov ali mest (posebno v primeru M\xc3\xbcnchena in L\xc3\xbcbecka). Henrikova podpora Friderikovi politiki je bila la\xc5\xbena in mu v odlo\xc4\x8dilnem trenutku v \xc4\x8dasu italijanskih vojn, odklonil vojno pomo\xc4\x8d. Po povratku v Nem\xc4\x8dijo je ogor\xc4\x8deni Friderik za\xc4\x8del postopek proti knezu in mu odvzel vsa ozemlja._NEWLINE_V obdobju vladanja dinastije Hohenstaufen, so nem\xc5\xa1ki knezi podpirali uspe\xc5\xa1no, mirno naseljevanje vzhodnih dr\xc5\xbeav, do tedaj redko naseljenih z zahodnimi Slovani ali nenaseljenih, z nem\xc5\xa1kimi kmeti, trgovci in obrtniki iz zahoda cesarstva. Postopna germanizacija teh ozemelj je bil komleksen proces, ki se ne sme me\xc5\xa1ati z nacionalizmom 19. stoletja. Naseljavanje vzhoda ter poro\xc4\x8dne povezave lokalnih vladarjev z nem\xc5\xa1kim plemstvom je postopoma vklju\xc4\x8dilo v svoj sestav Pomeranijo in \xc5\xa0lezijo. Leta 1226 je vojvoda Konrad Mazov\xc5\xa1ki poklical Tevtonski vite\xc5\xa1ki red v Prusijo, da krsti Pruse. Redovni\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava Tevtonskega reda in njen kasnej\xc5\xa1i nem\xc5\xa1ki naslednik nista bila nikoli del Svetega rimskega cesarstva.\n_START_SECTION_\nVolilna monarhija\n_START_PARAGRAPH_\nNem\xc5\xa1ki kralj Oton I. Veliki je posku\xc5\xa1al vzpostaviti mo\xc4\x8dno kraljevo oblast in zlomiti odpor plemenskih vojvod. Za dr\xc5\xbeavne slu\xc5\xbebe je vse pogosteje izbiral opate in \xc5\xa1kofe. S tem je postavil temelje za ustanovitev cerkvenih kne\xc5\xbeevin. Na drugem pohodu v Italijo je leta 962 v Rimu od pape\xc5\xbea dobil cesarsko krono in tako deloma obnovil dr\xc5\xbeavo Karla Velikega. Krona Svetega rimskega cesarstva je bila odtlej vezana na nem\xc5\xa1kega kralja. Pape\xc5\xbe si je lastil pravico da sodeluje pri izboru cesarja._NEWLINE_Nem\xc5\xa1ke kralje so sprva volili vsi dr\xc5\xbeavni knezi, kasneje pa le pomembnej\xc5\xa1i knezi, prakti\xc4\x8dno tisti, ki so bili konkurenti za polo\xc5\xbeaj kralja in nekateri nad\xc5\xa1kofi, ki bi lahko izvolitev prepre\xc4\x8dili. Njihov krog ni bil natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8den in je bil velikokrat sporen, kar je vodilo do izvolitev po dveh kraljev isto\xc4\x8dasno. Nem\xc5\xa1ki kralj Karel IV. Luksembur\xc5\xa1ki je (potem ko je leta 1355 postal cesar) leta 1356 z zlato bulo uzakonil natan\xc4\x8den na\xc4\x8din izvolitev in kronanja rimsko-nem\xc5\xa1kih kraljev, ki je potem veljal, z nekaterimi spremembami, do ukinitve cesarstva leta 1806. Z zlato bulo je bilo dolo\xc4\x8deno, da izvoli nem\xc5\xa1kega kralja sedem volilnih knezov: sa\xc5\xa1ki vojvoda, brandenbur\xc5\xa1ki mejni grof, \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj, renski palatin in nad\xc5\xa1kofi Triera, Mainza in K\xc3\xb6lna. Volilni knezi so bili najvi\xc5\xa1ji v rangu dr\xc5\xbeavnih stanov, dr\xc5\xbeavnem zboru (Reichstagu), skupaj s cesarjem predstavljali in upravljali cesarstvo. Isto\xc4\x8dasno so bili tudi cesarjevi tekmeci za pristojnosti pri upravljanju dr\xc5\xbeave.\n_START_SECTION_\nKraljevina \xc4\x8ce\xc5\xa1ka\n_START_PARAGRAPH_\nKraljevina \xc4\x8ce\xc5\xa1ka je bila pomembna regionalna sila v srednjem veku. Leta 1212 je kralj Otokar I. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki (ki je nosil naziv "kralj" od 1198) pridobil Zlato bulo Sicilsko (formalni edikt) od cesarja Friderika II., ki potrjuje kraljevi naziv Otokarju in njegovim potomcem in Vojvodina \xc4\x8ce\xc5\xa1ka je bila povzdignjena v kraljevino. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki kralji bi morali biti opro\xc5\xa1\xc4\x8deni vseh bodo\xc4\x8dih obveznosti do Svetega rimskega cesarstva, razen udele\xc5\xbebe v cesarskem svetu. Karel IV. je dolo\xc4\x8dil Prago za sede\xc5\xbe svetega rimskega cesarja in je tako postala tudi prestolnica Svetega rimskega cesarstva.\n_START_SECTION_\nMedvladje\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Friderika II. leta 1250, je bilo nem\xc5\xa1ko kraljestvo razdeljeno med sinova Konrada IV. (umrl 1254) in anti-kralja Viljema Nizozemskega (umrl 1256). Konradovi smrti je sledilo medvladje, v katerem ni mogel noben kralj dose\xc4\x8di splo\xc5\xa1nega priznanja, kar je omogo\xc4\x8dilo knezom utrditi svoja gospodarstva in postati \xc5\xa1e bolj neodvisni vladarji. Po letu 1257 je bila krona sporna med Rihardom, 1. grofom Cornwalla, ki so ga podprli Gvelfi in Alfonsom X. Kastiljskim, ki so ga priznali Hohenstaufeni, vendar ni nikoli stopil na nem\xc5\xa1ko ozemlje. Po Rihardovi smrti leta 1273 se je medvladje kon\xc4\x8dalo s soglasno izvolitvijo Rudolfa I., manj\xc5\xa1ega grofa.\n_START_SECTION_\nSpremembe v politi\xc4\x8dni strukturi\n_START_PARAGRAPH_\nV 13. stoletju, splo\xc5\xa1na strukturna sprememba v tem, kako je bilo uporabljeno zemlji\xc5\xa1\xc4\x8de pripravi premik politi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di v smeri vzhajajo\xc4\x8de bur\xc5\xbeoazije na ra\xc4\x8dun aristokratskega fevdalizma, kar so zna\xc4\x8dilnosti poznega srednjega veka. Namesto osebnih dajatev, je denar vse bolj postal sredstvo, ki predstavlja ekonomsko vrednost v kmetijstvu. Kmetje so bili vedno dol\xc5\xbeni pla\xc4\x8dati davek za svojo zemljo. Pojem "premo\xc5\xbeenje" je za\xc4\x8del zamenjavo za ve\xc4\x8d starodavnih oblik pristojnosti, \xc4\x8deprav so bile vedno zelo zvezane. V ozemljih (ne na ravni cesarstva), je postala mo\xc4\x8d bolj povezana: kdor je imel v lasti zemlji\xc5\xa1\xc4\x8de je imel pristojnost, iz katere so bila izpeljana druga pooblastila. Pomembno je opozoriti, da pristojnost v tistem trenutku ni vklju\xc4\x8devala zakonodajo, ki prakti\xc4\x8dno ni obstajala do 15. stoletja. Sodna praksa se je zana\xc5\xa1ala na tradicionalne obi\xc4\x8daje in pravila, opisana kot obi\xc4\x8dajno._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu so se ozemlja za\xc4\x8dela preoblikovati v predhodnike modernih dr\xc5\xbeav. Proces se je mo\xc4\x8dno razlikoval med razli\xc4\x8dnimi de\xc5\xbeelami in je bil najbolj napreden na ozemljih, ki so bila najbolj identi\xc4\x8dna z de\xc5\xbeelami starih Germanov, npr. Bavarska. Proces je bil po\xc4\x8dasnej\xc5\xa1i v raztresenih ozemljih, ki so bila ustanovljena po cesarskih privilegijih.\n_START_SECTION_\nVzpon ozemelj po Hohenstaufenih\n_START_PARAGRAPH_\nTe\xc5\xbeave pri izvolitvi kralja so s\xc4\x8dasoma pripeljale do nastanka stalnega kolegija volilnih knezov (Kurf\xc3\xbcrsten), katerih sestava in postopki so bili dolo\xc4\x8deni v Zlati buli 1356, ki je bila v veljavi do leta 1806. Ta razvoj verjetno najbolje simbolizira nastajajo\xc4\x8da dvojnost med cesarjem in svetom (Kaiser und Reich), ki nista bila ve\xc4\x8d enaka. Zlata bula je urejala tudi volilni sistem Svetega rimskega cesarja. Cesar je moral zdaj biti izvoljen z ve\xc4\x8dino, namesto s soglasjem vseh sedmih volivcev. Za volivce je naslov postal deden in jim je bila dana pravica do kovanja kovancev in pristojnost za dolo\xc4\x8dena podro\xc4\x8dja. Tudi njihovi sinovi so znali cesarske jezike - nem\xc5\xa1\xc4\x8dino, italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8dino. _NEWLINE_Premik mo\xc4\x8di stran od cesarja se ka\xc5\xbee tudi v tem, kako kralji po Hohenstaufenih posku\xc5\xa1ali ohraniti svojo mo\xc4\x8d. Prej je mo\xc4\x8d cesarstva (in financ) v veliki meri le\xc5\xbeala na lastnih de\xc5\xbeelah cesarstva, tako imenovani Reichsgut, ki je vedno pripadal kralju in vklju\xc4\x8deval \xc5\xa1tevilna cesarska mesta. Po 13. stoletju je pomen Reichsgut zbledel, \xc4\x8deprav so nekateri njegovi deli ostali do konca cesarstva leta 1806. Namesto tega je Reichsgut bolj lutka lokalnih knezov, v\xc4\x8dasih za pridobitev denarja za cesarstvo, vendar bolj pogosto za nagrado zvestim vojvodom ali kot poskus vzpostavitve nadzora nad vojvodi. Neposredno upravljanje Reichsgut ni ve\xc4\x8d ustrezalo potrebam bodisi kralja ali vojvod._NEWLINE_Kralji, ki se za\xc4\x8dnejo z Rudolfom I., so se bolj oprli na de\xc5\xbeele svojih dinastij, da podprejo njihovo mo\xc4\x8d. V nasprotju z Reichsgut, ki je bil ve\xc4\x8dinoma razpr\xc5\xa1en in ga je bilo te\xc5\xbeko upravljati, so ta ozemlja razmeroma kompaktna in tako la\xc5\xbeje obvladljiva. Leta 1282 je Rudolf I. zato posodil Avstrijo in \xc5\xa0tajersko svojim sinovom. Leta 1312 je bil Henrik VII. iz dinastije Luksemburg okronan kot prvi Sveti rimski cesar po Frideriku II. Po njem so se vsi kralji in cesarji oprli na de\xc5\xbeele lastne dru\xc5\xbeine (Hausmacht): Ludvik IV. Wittelsbach (kralj 1314, cesar 1328-1347) se sklicuje na svojo de\xc5\xbeelo na Bavarskem; Karel IV. Luksembur\xc5\xa1ki, vnuk Henrika VII., \xc4\x8drpa mo\xc4\x8d iz svojih de\xc5\xbeel na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Zanimivo je, da je bilo tako vse bolj v kraljevem lastnem interesu okrepiti mo\xc4\x8d ozemelj, saj je imel od tega korist.\n_START_SECTION_\nCesarske reforme\n_START_PARAGRAPH_\n"Ustavo" cesarstva je ostala ve\xc4\x8dinoma neurejena na za\xc4\x8detka 15. stoletja. \xc4\x8ceprav so bili nekateri postopki in institucije dolo\xc4\x8deni, na primer z Zlato bulo 1356, so pravila o tem, kako naj bi kralj, volivci in drugi vojvode sodelovali v cesarstvu precej odvisna od osebnosti posameznega kralja. Zato se je izkazalo za nekoliko \xc5\xa1kodljivo, da sta Sigismund Luksembur\xc5\xa1ki (kralj 1410, cesar 1433-1437) in Friderik III. Habsbur\xc5\xa1ki (kralj 1440, cesar 1452-1493) zanemarila staro jedro cesarskih de\xc5\xbeel in ve\xc4\x8dinoma prebivala v svojih de\xc5\xbeelah. Brez navzo\xc4\x8dnosti kralja se je stara institucija Hoftag, sestavljanje iz vodilnih mo\xc5\xbe, poslab\xc5\xa1ala. Reichstag kot zakonodajni organ cesarstva v tistem \xc4\x8dasu ni obstajal. Knezi so pogosto izzivali drug drugega - bolj pogosto kot ne, so prepiri prerasli v lokalne vojne._NEWLINE_Hkrati je katoli\xc5\xa1ka cerkev do\xc5\xbeivela lastne krize, s \xc5\xa1irokimi daljnose\xc5\xbenimi u\xc4\x8dinki v cesarstvu. Konflikt med ve\xc4\x8d pape\xc5\xa1kimi upravi\xc4\x8denci (dva antipape\xc5\xbea in "legitimni" pape\xc5\xbe) se je kon\xc4\x8dal s Koncilom v Konstanci (1414-1418); po 1419 je pape\xc5\xbe porabil veliko svoje energije pri zatiranju Husitov. Srednjeve\xc5\xa1ka ideja zdru\xc5\xbeevanja vsega kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega sveta v enoten politi\xc4\x8den subjekt, s cerkvijo in cesarstvom kot njenima vodilnima institucijama, je za\xc4\x8dela upadati._NEWLINE_S temi drasti\xc4\x8dnimi spremembami, je bilo veliko govora v 15. stoletju tudi o cesarstvu samem. Pravila iz preteklosti niso ve\xc4\x8d ustrezala strukturi \xc4\x8dasa, zahteva po okrepitvi prej\xc5\xa1nje Landfrieden je bila nujna. V tem \xc4\x8dasu se je koncept "reforme" pojavil v izvirnem pomenu latinskega glagola re-formare - ponovno pridobiti starej\xc5\xa1o obliko._NEWLINE_Ko je Friderik III. potreboval vojvode za financiranje vojne proti Mad\xc5\xbearski leta 1486 in ob istem \xc4\x8dasu je bil njegov sin (kasneje Maksimilijan I.) izvoljen za kralja, se je soo\xc4\x8dil s poenotenjem zdru\xc5\xbeenih vojvod za njihovo sodelovanje v cesarskem dvoru. Prvi\xc4\x8d se je zbor volivcev in drugih vojvod imenoval Cesarski zbor (nem\xc5\xa1ko Reichstag) (ki se je kasneje pridru\xc5\xbeil Cesarskim svobodnim mestom). Medtem ko je Frederik zavrnil, je njegov bolj spravljiv sin, po o\xc4\x8detovi smrti leta 1493, kon\xc4\x8dno sklical De\xc5\xbeelni zbor v Wormsu leta 1495. Cesar in knezi so se dogovorili o \xc5\xa1tirih zakonih, ki jih obi\xc4\x8dajno imenujejo cesarske reforme (Reichsreform): niz pravnih aktov, da bi razpadajo\xc4\x8de cesarstvo dobilo neko strukturo. Na primer, to dejanje je imelo za posledico ustanovitev cesarskih okrajev (Reichskreise) in Reichskammergericht (Cesarsko senatno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de), institucije, ki so do neke mere vztrajale do konca monarhije leta 1806._NEWLINE_Vendar je trajalo \xc5\xa1e nekaj desetletij, da je nova regulativa dobila vsesplo\xc5\xa1no veljavo. Novo sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je \xc5\xbee od za\xc4\x8detka u\xc4\x8dinkovito delovalo, cesarski okraji pa so bili kon\xc4\x8dani \xc5\xa1ele leta 1512. Kralj je tudi poskrbel, da je njegovo lastno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de Reichshofrat, \xc5\xa1e naprej delovalo vzporedno z Reichskammergericht. V letu 1512 se cesarstvo dobilo nov naziv, Heiliges R\xc3\xb6misches Reich Deutscher Nation ("Sveto rimsko cesarstvo nem\xc5\xa1kega naroda").\n_START_SECTION_\nReformacija in renesansa\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1516 je Ferdinand II. Aragonski, dedek prihodnjega Svetega rimskega cesarja Karla V., umrl. Zaradi kombinacije tradicije dinasti\xc4\x8dnega nasledstva v Aragoniji, ki dovoljuje materi dedovanje brez prednosti za \xc5\xbeensko pravilo; norost Karlove matere, Joane Kastilijske in vztrajanje njegovega drugega dedka, Maksimilijana I., da zavzame svoj kraljevski naslov, je Karel za\xc4\x8del svojo vladavino v Kastilji in Aragonu, zdru\xc5\xbeenje, ki se je razvilo v \xc5\xa0panijo, v povezavi s svojo mamo. To je bilo prvi\xc4\x8d, da so vse de\xc5\xbeele \xc5\xa0panije zdru\xc5\xbeene pod enim monarhom pod eno nastajajo\xc4\x8do \xc5\xa1pansko krono. Ustanovna ozemlja so ohranila svoje lo\xc4\x8dene kodekse upravljanja in zakone. Leta 1519 je \xc5\xbee kot vladajo\xc4\x8di Karel I. v \xc5\xa0paniji, Karel prevzel cesarski naslov kot Karel V. in zagotovil unijo med \xc5\xa1pansko in nem\xc5\xa1ko krono. Slednja bi se kon\xc4\x8dala z vejo Habsbur\xc5\xbeanov v osebi Karlovega brata Ferdinanda, medtem ko je starej\xc5\xa1a podru\xc5\xbenica veja vladala v \xc5\xa0paniji in  burgundski dedi\xc5\xa1\xc4\x8dini v osebi Karlovega sina Filipa II. \xc5\xa0panskega._NEWLINE_Poleg nasprotij med \xc5\xa1panskimi in nem\xc5\xa1kimi dedi\xc4\x8di, so bila nasprotja v religiji \xc5\xa1e en vir napetosti v \xc4\x8dasu vladavine Karla V. Pred vladavino Karla V., je leta 1517 Martin Luther za\xc4\x8del tisto, kar bi se je pozneje imenovala reformacija. V tem \xc4\x8dasu je veliko lokalnih knezov videlo prilo\xc5\xbenost, da nasprotuje hegemoniji cesarja Karla V. in cesarstvo je postalo usodno razdeljeno po verah na sever in vzhod in mnoga izmed ve\xc4\x8djih mest - Strasbourg, Frankfurt ob Majni in N\xc3\xbcrnberg - so zavzeli protestanti, ju\xc5\xbene in zahodne regije pa so v veliki meri ostali katoli\xc4\x8dani.\n_START_SECTION_\nBarok\n_START_PARAGRAPH_\nKarel V. se je \xc5\xa1e naprej boril s Francozi in protestantskimi knezi v Nem\xc4\x8diji velik del svojega vladanja. Potem ko je njegov sin Filip poro\xc4\x8dil kraljico Marijo Angle\xc5\xa1ko, se je zdelo, da bo Francija v celoti obkro\xc5\xbeena s habsbur\xc5\xa1kimi de\xc5\xbeelami, a se je to upanje izkazalo za neutemeljeno, \xc4\x8de je bila zakonska zveza brez otrok. Leta 1555 je bil Pavel IV. izvoljen za pape\xc5\xbea in se postavil ob stran Francije, nakar je utrujeni Karel kon\xc4\x8dno obupal nad svetovnim kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim imperijem. Odpovedal se je prestolu in razdelil svoje ozemlje med Filipa in Ferdinanda Avstrijskega. Augsbur\xc5\xa1ki verski mir je kon\xc4\x8dal vojno v Nem\xc4\x8diji in sprejel obstoj protestantskih knezov, ne pa kalvinizma, anabaptizma ali zwinglizma._NEWLINE_Nem\xc4\x8dija je imela relativni mir naslednjih \xc5\xa1est desetletij. Na vzhodni fronti so Turki \xc5\xa1e naprej predstavljali veliko gro\xc5\xbenjo, \xc4\x8deprav bi vojna pomenila dodatne kompromise za protestantske kneze in se ji je zato cesar sku\xc5\xa1al izogniti. Na zahodu je Porenje padlo bolj pod francoski vpliv. Pri nizozemskem uporu proti \xc5\xa0paniji, je cesarstvo ostalo nevtralno; de facto je omogo\xc4\x8dilo Nizozemski zapustiti imperij leta 1581, nasledstvo priznano v 1648. Stranski u\xc4\x8dinek je bila K\xc3\xb6lnska vojna, ki je opusto\xc5\xa1ila velik del zgornjega Porenja._NEWLINE_Po Ferdinandovi smrti leta 1564, je njegov sin Maksimilijan II. Habsbur\xc5\xa1ki postal cesar, in kot njegov o\xc4\x8de, priznal obstoj protestantizma in potrebo po ob\xc4\x8dasnih kompromisih z njim. Maksimilijana je nasledil leta 1576 Rudolf II. Habsbur\xc5\xa1ki, \xc4\x8duden \xc4\x8dlovek, ki je imel raje klasi\xc4\x8dno gr\xc5\xa1ko filozofijo kot kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo in je \xc5\xbeivel osamljeno na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Postalo ga je strah, ko je katoli\xc5\xa1ka cerkev prisilno prevzela ponovno kontrolo v Avstriji in na Mad\xc5\xbearskem in so protestantski knezi postali vznemirjeni. Cesarska mo\xc4\x8d se je v \xc4\x8dasu Rudolfove smrti leta 1612 mo\xc4\x8dno poslab\xc5\xa1ala. Ko se je \xc4\x8ce\xc5\xa1ka uprla cesarju, je bila neposredna posledica serija konfliktov, znanih kot tridesetletna vojna (1618-48), ki je opusto\xc5\xa1ila cesarstvo. Tuje sile, vklju\xc4\x8dno s Francijo in \xc5\xa0vedsko, so posegle v spor in sicer okrepile cesarsko oblast, a zasegle tudi veliko ozemlja zase. Cesarstvo si ni nikoli ve\xc4\x8d opomoglo._NEWLINE_V bitki pri Dunaju (1683) je vojska Svetega rimskega cesarstva, ki jo je vodil poljski kralj Jan III. Sobieski odlo\xc4\x8dno premagala veliko tur\xc5\xa1ko vojsko, in kon\xc4\x8dala kolonialni pohod otomanskega cesarstva na zahod. Vojska Svetega rimskega cesarstva je bila pol Poljsko / Litovska zdru\xc5\xbeena sila, predvsem konjenica in pol sil Svetega rimskega cesarstva (nem\xc5\xa1ko / avstrijska), predvsem pehota._NEWLINE_Dejanski konec imperija je pri\xc5\xa1el v ve\xc4\x8d korakih. Vestfalski mir iz leta 1648, ki je kon\xc4\x8dal tridesetletno vojno, je prinesel ozemljem skoraj popolno suverenost. \xc5\xa0vicarska konfederacija, ki je \xc5\xbee bila ustanovljena kot navidezno neodvisna leta 1499, kot tudi Severna Nizozemska, sta zapustili cesarstvo. Habsbur\xc5\xa1ki cesarji so se osredoto\xc4\x8dili na utrjevanje svojih posesti v Avstriji in drugod.\n_START_SECTION_\nPrusija in Avstrija\n_START_PARAGRAPH_\nZ vzponom Ludvika XIV., so bili Habsbur\xc5\xbeani predvsem odvisni od svojih dednih de\xc5\xbeel v boju proti vstajajo\xc4\x8di Prusiji, tistih, ki so le\xc5\xbeala v notranjosti cesarstva. V celotnem 18. stoletju so se Habsbur\xc5\xbeani zapletli v razli\xc4\x8dne evropske konflikte, kot so vojne za \xc5\xa1pansko nasledstvo, vojne za poljsko nasledstvo in avstrijska nasledstvena vojna. Nem\xc5\xa1ki dualizem med Avstrijo in Prusijo je obvladoval zgodovino rimskega imperija po letu 1740.\n_START_SECTION_\nFrancoske revolucionarne vojne in kon\xc4\x8dno razpad\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1792 dalje, je bila revolucionarna Francija neprestano v vojni z razli\xc4\x8dnimi deli cesarstva._NEWLINE_Imperij je bil ukinjen 6. avgusta 1806, ko je zadnji sveti rimski cesar Franc II. (od 1804, cesar Franc I. Avstrijski) abdiciral, po voja\xc5\xa1kem porazu s Francozi pod Napoleonom v  bitki pri Austerlitzu (glej Bratislavski mir). Napoleon je reorganiziral veliko cesarstvo v Rensko konfederacijo kot francoski satelit. Francova habsbur\xc5\xa1ko-lotarinska dinastija je pre\xc5\xbeivela zaton cesarstva, \xc5\xa1e naprej je vladal kot cesar Avstrije in kraljev Mad\xc5\xbearske, do kon\xc4\x8dnega razpada Habsbur\xc5\xa1ke monarhije leta 1918, zaradi posledic prve svetovne vojne._NEWLINE_Napoleonska Konfederacija Rena je bila nadome\xc5\xa1\xc4\x8dena z novo unijo, Nem\xc5\xa1ko konfederacijo, leta 1815, po koncu Napoleonskih vojn. Trajala je do leta 1866, ko je Prusija ustanovila Severnonem\xc5\xa1ko zvezo, predhodnico Nem\xc5\xa1kega cesarstva, ki je zdru\xc5\xbeila nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8da ozemlja izven Avstrije in \xc5\xa0vice pod pruskim vodstvom leta 1871. To je bila predhodnica sodobne Nem\xc4\x8dije.\n_START_SECTION_\nOd monarhije k dualizmu z dr\xc5\xbeavnimi stanovi\n_START_PARAGRAPH_\nParlament (Reichstag) se je kot mesto komunikacije in usklajevanja interesov med cesarjem in dr\xc5\xbeavnimi stanovi razvil postopoma, iz ob\xc4\x8dasnih posvetovanj monarha s pomembnim plemstvom o va\xc5\xbenih dr\xc5\xbeavnih zadevah na tako imenovanih sprejemnih dneh na dvoru. S\xc4\x8dasoma so si stanovi posku\xc5\xa1ali pridobiti vse ve\xc4\x8d vpliva na dr\xc5\xbeavne zadeve._NEWLINE_Prva prizadevanja za reforme segajo v leta 1434-38, v \xc4\x8das cesarja Sigismunda Luksembur\xc5\xa1kega. Prvi poskus uveljavitve zakona o prepovedi ma\xc5\xa1\xc4\x8devanja je bil leta 1442 na zasedanju v Frankfurtu \xc5\xa1e preslabo pripravljen, da bi uspel. Potem je cesar Friderik III. dolgo zaviral reforme, dokler ni bil njegov sin, kasnej\xc5\xa1i cesar Maksimilijan I., ki je potreboval sodelovanje dr\xc5\xbeavnih stanov pri svojih zunanjepoliti\xc4\x8dnih podvigih, prisiljen pristati na reforme, ki jih je na zasedanjih v Wormsu leta 1495 in Augsburgu leta 1500 predlo\xc5\xbeil volilni knez Mainza Berthold von Henneberg. _NEWLINE_Jedro tedanjih reform je bil zakon o ve\xc4\x8dnem de\xc5\xbeelnem miru. Da bi ga lahko izvajali, so ustanovili dr\xc5\xbeavno komorno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, pristojno za ozemeljske spore, cesarstvo pa so razdelili na dr\xc5\xbeavna okro\xc5\xbeja. Za vzdr\xc5\xbeevanje sodi\xc5\xa1\xc4\x8da je bil vpeljan dr\xc5\xbeavni davek imenovan splo\xc5\xa1ni pfenig. Leta 1500 je bila ustanovljena 1. vlada dr\xc5\xbeavnih stanov (1. Reichsregiment) pod vodstvom volilnega kneza - nad\xc5\xa1kofa Mainza. A vlada in splo\xc5\xa1ni pfenig sta propadla \xc5\xbee \xc4\x8dez nekaj let, ko je bil nad\xc5\xa1kofov urad dr\xc5\xbeavnih stanov zdru\xc5\xbeen z dvornim uradom za avstrijske dedne de\xc5\xbeele v centralni dr\xc5\xbeavni urad (Reichskanzlei), vlogo splo\xc5\xa1nega pfeniga pa so prevzeli matrikularni dodatki. Dr\xc5\xbeavna okro\xc5\xbeja pa so se obdr\xc5\xbeala in njihovo \xc5\xa1tevilo se je na zasedanju reichstaga v Trieru/K\xc3\xb6lnu leta 1512 pove\xc4\x8dalo na 10._NEWLINE_Nadaljnje reforme iz leta 1521, ki so se obetavno pri\xc4\x8dele z volilno (za)obljubo Karla V., so nazadnje v celoti propadle, zaradi nasprotovanja cesarja in tudi zaradi strahu volilnih knezov, da bodo zmanj\xc5\xa1ale njihove pristojnosti. Tedaj ustanovljena 2. vlada dr\xc5\xbeavnih stanov (2. Reichsregiment) je bila ukinjena leta 1530. V \xc4\x8dasu reformacije (1521-55) so bila zasedanja reichstaga ve\xc4\x8dinoma ohromljena z verskimi konflikti. Verska nasprotja in odlo\xc4\x8ditev reichstaga v Augsburgu leta 1555, da so de\xc5\xbeelni gospodje nosilci veroizpovedi na svojih ozemljih, je usmerila cesarstvo na pot dezintegracije. \xc5\xa0ele Ferdinandu I. je uspelo spet nekoliko obnoviti sodelovanje med cesarjem in dr\xc5\xbeavnimi stanovi v nem\xc5\xa1kem delu cesarstva._NEWLINE_Reichstag se je prvotno sestajal v razli\xc4\x8dnih mestih cesarstva, od leta 1663 pa je imel rezidenco v Regensburgu (Immerw\xc3\xa4hrender Reichstag). Nosilci volilnih glasov so na zasedanja vse bolj po\xc5\xa1iljali svoje zastopnike. Reichstag je bil razpu\xc5\xa1\xc4\x8den 1. avgusta 1806._NEWLINE_Kljub temu da so reforme slabo uspevale, da zaradi razhajanja interesov nikdar ni pri\xc5\xa1lo do vlade cesarstva, pa so nekateri temeljni zakoni in dr\xc5\xbeavne institucije, ki so nastale (reichstag, dr\xc5\xbeavni sodi\xc5\xa1\xc4\x8di, dr\xc5\xbeavna okro\xc5\xbeja z mo\xc5\xbenostjo rekrutiranja \xc4\x8det) vendarle nudili okvir, ki je Svetemu rimskemu cesarstvu omogo\xc4\x8dil, da je kot zdru\xc5\xbeenje fevdalnih posesti obstalo do leta 1806.\n_START_SECTION_\nDr\xc5\xbeavna okro\xc5\xbeja\n_START_PARAGRAPH_\nCesarstvo je bilo razdeljeno na 10 dr\xc5\xbeavnih okro\xc5\xbeij (Reichskreise) z namenom, da bi se med seboj povezale de\xc5\xbeele znotraj okro\xc5\xbeij in bi se zmanj\xc5\xa1ala razdrobljenost cesarstva. Najprej so bila leta 1500 ustanovljena: bavarsko, frankovsko, \xc5\xa1vabsko, zgornjerensko, spodnjerensko-vestfalsko in sa\xc5\xa1ko okro\xc5\xbeje. Leta 1512, ko so bile v okro\xc5\xbeja vklju\xc4\x8dene tudi avstrijske dedne de\xc5\xbeele in volilne kne\xc5\xbeevine, so bila ustanovljena tri nadaljnja okro\xc5\xbeja: okro\xc5\xbeje renskih kne\xc5\xbeevin K\xc3\xb6lna, Mainza in Trierja ter renskega palatinata (Kurrheinischer Reichskreis), dalje burgundsko in avstrijsko okro\xc5\xbeje; Sa\xc5\xa1ko okro\xc5\xbeje je bilo razdeljeno v zgornjesa\xc5\xa1ko in spodnjesa\xc5\xa1ko okro\xc5\xbeje. Zunaj okro\xc5\xbeij so ostale \xc4\x8ce\xc5\xa1ka, Moravska, \xc5\xa0lezija, Lu\xc5\xbeica in Prusija in nekatera manj\xc5\xa1a ozemlja kot so dr\xc5\xbeavne vasi in gospostva dr\xc5\xbeavnih vitezov ter posesti v Italiji in \xc5\xa0vicarska konfederacija._NEWLINE_Naloge okro\xc5\xbeij so bile: varovanje miru v smislu leta 1495 sprejetega zakona o ve\xc4\x8dnem de\xc5\xbeelnem miru, razgla\xc5\xa1anje in izvajanje dr\xc5\xbeavnih zakonov, pobiranje dr\xc5\xbeavnih davkov in prispevkov za dr\xc5\xbeavo komorno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, izvr\xc5\xa1evati sodb tega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da (zlasti od leta 1555 naprej, ko so bila v tem okro\xc5\xbeja neodvisna od cesarja), nadzor nad kovanjem denarja. V primeru vojne je bilo okro\xc5\xbeje dol\xc5\xbeno zbrati dolo\xc4\x8den kontingent dr\xc5\xbeavne vojske, kar je bila naloga glavnega okro\xc5\xbenega poveljnika (Kreisoberst). Stanovi okro\xc5\xbeja so imeli svoj zbor (Kreistag), v katerem pa ni bilo volilnih knezov.\n_START_SECTION_\nNajvi\xc5\xa1ji sodi\xc5\xa1\xc4\x8di cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nV cesarstvu sta bili dve sodi\xc5\xa1\xc4\x8di, ki sta lahko presojali na najvi\xc5\xa1jem nivoju: dr\xc5\xbeavno komorno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, ki je bilo pod nadzorom dr\xc5\xbeavnih stanov in je delovalo po pravilih reichstaga in cesarjev dr\xc5\xbeavni svet.\n_START_SECTION_\nDr\xc5\xbeavno komorno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de\n_START_PARAGRAPH_\nDr\xc5\xbeavno komorno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de (Reichskammergericht) je bilo ustanovljeno leta 1495 na zasedanju reichstaga v Wormsu, isto\xc4\x8dasno z razglasitvijo ve\xc4\x8dnega de\xc5\xbeelnega miru. Delno je prevzelo vlogo nekdanjega kraljevega dvornega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da. S tem so de\xc5\xbeelni stanovi vsaj delno odvzeli cesarju vlogo vrhovnega sodnika (cesarju je ostal \xc5\xa1e dr\xc5\xbeavni svet)._NEWLINE_Sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je imelo najprej sede\xc5\xbe v Frankfurtu na Majni, potem v nekaterih drugih dr\xc5\xbeavnih mestih. Od leta 1526 je stalno delovalo v Speyerju, po njegovem razru\xc5\xa1enju v palatinski nasledstveni vojni pa od 1689 do 1806 v Wetzlarju. Med tem je za svoje delovanje nekajkrat prejelo nove osnove (1495, 1521, 1548, 1555, nazadnje1654). Nekaj \xc4\x8dasa je bilo financirano iz splo\xc5\xa1nega pfeniga, kasneje pa iz matrikularnih dodatkov na osnovi worm\xc5\xa1ke matrike iz leta 1521._NEWLINE_\xc5\xa0tevilo prvotnih 16 \xc4\x8dlanov sodi\xc5\xa1\xc4\x8da se je s \xc4\x8dasom pove\xc4\x8devalo, po vestfalskem miru jih je bilo 50. Ve\xc4\x8d kot polovico \xc4\x8dlanov so imenovala dr\xc5\xbeavna okro\xc5\xbeja. Sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je vodil od cesarja imenovani predstavnik visokega plemstva. Razprave so vodili dva do \xc5\xa1tirje predsedniki. Zadnjo besedo je imel reichstag. _NEWLINE_Sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je bilo pristojno za kr\xc5\xa1itve de\xc5\xbeelnega miru, nespo\xc5\xa1tovanje izob\xc4\x8denja iz dr\xc5\xbeave, civilne to\xc5\xbebe proti neposredno podlo\xc5\xbenim cesarju in posestnim sporom med njimi, dav\xc4\x8dne zadeve. Bilo je najvi\xc5\xa1ja prito\xc5\xbena instanca za vse sodbe v okro\xc5\xbeju brez mo\xc5\xbenosti prito\xc5\xbebe. Omogo\xc4\x8dalo je prito\xc5\xbebe podlo\xc5\xbenikov proti zemlji\xc5\xa1kim gospodom. Okornost zaradi pisno vodenih procesov in pogosta nepopolna zasedenost zaradi nerednega financiranja je od 17. stoletja naprej zmanj\xc5\xa1evala njegov pomen na ra\xc4\x8dun dr\xc5\xbeavnega sveta.\n_START_SECTION_\nDr\xc5\xbeavni svet\n_START_PARAGRAPH_\nDr\xc5\xbeavni svet (Reichshofrat) je bilo eno od dveh najvi\xc5\xa1jih sodi\xc5\xa1\xc4\x8d v Svetem rimskem cesarstvu. Bilo je \xc5\xa1e vedno pod popolnim nadzorom cesarja. Cesarju je slu\xc5\xbeilo tudi za politi\xc4\x8dno posvetovanje in za izvr\xc5\xa1evanje njegove sodne mo\xc4\x8di. Edino je bilo pristojno za zadeve dr\xc5\xbeavnih fevdov, kriminalne zadeve cesarju neposredno podrejenih in za spore o zadevah, ki so se tikale cesarjevih rezerviranih pravic in privilegijev._NEWLINE_Sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je delovalo v letih 1418-1806. \xc4\x8clane sodi\xc5\xa1\xc4\x8da je imenoval cesar. Vodil jih je sprva cesar ali Reichshofmarschall, po letu 1559 pa predsednik sodi\xc5\xa1\xc4\x8da. Dr\xc5\xbeavni stanovi niso imeli na to sodi\xc5\xa1\xc4\x8de nobenega vpliva. Od dr\xc5\xbeavnega komornega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da se je razlikovalo v tem, da se mu ni bilo treba strogo dr\xc5\xbeati pravnega reda in je od njega tudi ve\xc4\x8dkrat odstopalo, zato je delovalo manj birokratsko. Za raz\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8devanje dogodkov na terenu se je ve\xc4\x8dkrat poslu\xc5\xbeevalo komisij, sestavljenih iz krajevnih dr\xc5\xbeavnih stanov. \xc5\xa0e v 18. stoletju je bilo sestavljeno iz samih katoli\xc4\x8danov, kar je bil pogost o\xc4\x8ditek protestantov.\n_START_SECTION_\nVoja\xc5\xa1ke strukture\n_START_PARAGRAPH_\nSveto rimsko cesarstvo nikdar ni imelo moderne, dobro organizirane vojske._NEWLINE_Imelo je cesarsko vojsko, ki se je rekrutirala iz vsega cesarstva, a je vse bolj slu\xc5\xbeila interesom Habsbur\xc5\xbeanov._NEWLINE_Poleg nje je imelo \xc5\xa1e voja\xc5\xa1ke \xc4\x8dete okro\xc5\xbeij, ki so jih vpoklicali po potrebi. Ena njihovih glavnih nalog je bila izvr\xc5\xa1evanje sodb dr\xc5\xbeavnega komornega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da (Reichsexekution) v primerih velikih kr\xc5\xa1itev de\xc5\xbeelnega miru. V primeru vojne, so bile \xc4\x8dete okro\xc5\xbeij podrejene generaliteti reichstaga in so se bojevale skupaj s cesarsko vojsko._NEWLINE_Tak\xc5\xa1na, nekoliko razdrobljena voja\xc5\xa1ka struktura, se je lahko bojevala proti Turkom in Francozom, ob izvajanju dr\xc5\xbeavnih interesov napram Prusom pa je bila neuspe\xc5\xa1na.'