b'\n_START_ARTICLE_\nFrieda Fromm-Reichmann\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nNjena mati je bila Klara Simon Reichmann, o\xc4\x8de pa Adolf Reichmann, ki se je navdu\xc5\xa1eval nad glasbo in literaturo. Vzgojena je bila v judovski dru\xc5\xbeini kot najstarej\xc5\xa1a med tremi h\xc4\x8derami. Na njeno \xc5\xbeivljenje pa je mo\xc4\x8dno vplival njen praded po o\xc4\x8detovi strani Seligman Feuchtwanger, ki je imel kar 93 vnukov. S strani star\xc5\xa1ev je bila Frieda dele\xc5\xbena visokih pri\xc4\x8dakovanj glede izobrazbe. Kot zgledna u\xc4\x8denka je ta pri\xc4\x8dakovanja ve\xc4\x8d kot dosegla. Leta 1908 se je \xc5\xa1olala na medicinski univerzi v K\xc3\xb6nigsbergu, kar je mo\xc4\x8dno podpiral njen o\xc4\x8de, ki je bil prepri\xc4\x8dan da se ji bodo s tem \xc5\xa1tudijem odprle mnoge prilo\xc5\xbenosti. \xc5\xa0tudij je kon\xc4\x8dala leta 1913 in za\xc4\x8dela rezidenco v nevrologiji s Kurt Goldsteinom (nevrolog, psihiater) na podro\xc4\x8dju mo\xc5\xbeganskih po\xc5\xa1kodb. Kasneje je delala z vojaki s po\xc5\xa1kodbami na mo\xc5\xbeganih. Vse skozi je pripomogla k bol\xc5\xa1emu razumevanju mo\xc5\xbeganskih funkcij. Znanje, ki ga je pridobila med delom z vojaki, je uporabljala pri osebah z diagnosticiranimi s shizofrenijo.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nFromm-Reichmannova je bila psihoanaliti\xc4\x8darka iz dveh razlogov. Prvi je zato, ker je sprejela koncepte prenosa in odpornosti, priznanje nezavednega in pomen otro\xc5\xa1tva v razvoju osebnosti. Drugi\xc4\x8d, ti psihoanaliti\xc4\x8dni koncepti so vodili njeno razumevanje in zdravljenje bolnikov. Na\xc5\xa1la je teorijo o medosebnih in predmetnih odnosih, ki je bila bolj uporabna pri organizaciji njenega razmi\xc5\xa1ljanja kot teoriji libida. Te neobi\xc4\x8dajni pogledi so morda izhajale iz lastnih zna\xc4\x8dilnosti Fromm-Reichmannove osebnosti. Vedno je bila odprta za izmenjavo idej in se vestno ukvarjala z nadaljnjim razmi\xc5\xa1ljanjem in spodbujala njegov razvoj. Verjela je v diktat Jakoba Henleja: "Hipoteza, ki je postala zani\xc4\x8dena z novimi dejstvi, umre \xc4\x8dastno smrt in \xc4\x8de je pozvala k pregledovanju resnic, s katerimi je bila uni\xc4\x8dena, zaslu\xc5\xbei spomenik hvale\xc5\xbenosti" (Cohen, 1982 str. 97)._NEWLINE_Ni \xc5\xbeelela za\xc4\x8deti nove teorije, temve\xc4\x8d samo nadaljevati, kar \xc5\xbee obstaja. To metodo je uporabila pri razvoju svoje teorije, da se lahko shizofreni\xc4\x8dne osebe uspe\xc5\xa1no zdravijo z njeno blagovno znamko "psihoanaliti\xc4\x8dno orientirane psihoterapije". \xc5\xbde v \xc5\xbeivljenju si je prizadevala za obrambo in izbolj\xc5\xa1anje svoje teorije. Njeni kr\xc5\xa1itelji so menili, da posamezniki v shizofreniji nimajo sposobnosti, da razvijejo prenosni odnos s terapevtom, ki je potreben za izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje psihoanalize. Njene metode in teorije so opisane v njeni knjigi Principi intenzivne psihoterapije (1950) (Stanton, 1982). Njeno zgodnje delo je temeljilo na njeni ugotovitvi, da je tendenca shizofrenikov za umik odra\xc5\xbeala ambivalenten konflikt; Raztrgal se je med mo\xc4\x8dnim hrepenenjem in enako mo\xc4\x8dnim strahu pred simbioznim zdru\xc5\xbeevanjem z drugo . Vloga terapevta je bila, da se pacientu zagotovi neustrezno materinstvo s stalnim toplotnim u\xc4\x8dinkom in stalnim prizadevanjem za doseganje najbolj\xc5\xa1ega odnosa. Odm-Reichmannovi kritiki so menili, da je preve\xc4\x8d poudarila terapevtski odnos in da je bila premo\xc4\x8dna, s poudarkom na krhkosti bolnika. To kritiko je pozitivno uporabila kot sredstvo za izbolj\xc5\xa1anje metode. Ugotovila je, da njeni bolniki s shizofrenijo niso bili tako krhki, kot je neko\xc4\x8d mislila. Leta 1954 se je obrnila na Ameri\xc5\xa1ko psihiatri\xc4\x8dno zdru\xc5\xbeenje in pojasnila svoje poglede. V tem govoru je govorila o svojem novem odkritju, da imajo shizofreniki primanjkljaje v dejanskih u\xc4\x8dnih izku\xc5\xa1njah. Zato bi bil dodaten vidik njenega zdravljenja pomagati pacientu pridobiti te izku\xc5\xa1nje, ki so mu bile pred tem v \xc5\xbeivljenju odvzete._NEWLINE_Razumevanje je bilo zanjo klju\xc4\x8dno. \xc4\x8cutila je, da je shizofrenija precenila mo\xc4\x8d obramb ali fantazij, ki so pove\xc4\x8dale svoja ob\xc4\x8dutja izolacije in krivde. Priznala je, da so njeni pacienti trpeli veliko bolj kot ona. Od njenih pacientov in u\xc4\x8diteljev se je nau\xc4\x8dila, da je njenim u\xc4\x8diteljem - Freudu, Goldstinu, Groddecku in Sullivanu - posvetila svojo knjigo Na\xc4\x8dela intenzivne psihoterapije. Proti koncu svojega \xc5\xbeivljenja je bila povabljena, da sodeluje v mo\xc5\xbeganskem trustu v Centru za napredne \xc5\xa1tudije vedenjskih ved na Univerzi Stanford. Do takrat v svojem \xc5\xbeivljenju je utrpela delno gluhost. To je skupaj z dejstvom, da je menila, da so njena statisti\xc4\x8dna znanja drugotnega pomena kot pri njenih veliko mlaj\xc5\xa1ih sodelavcih, ote\xc5\xbeilo izku\xc5\xa1njo. \xc4\x8cutila je, da ji ni uspelo. Poleg tega je na\xc4\x8drtovala napisati knjigo o svojih izku\xc5\xa1njah s specifi\xc4\x8dnim pacientom. Pacient je napisal svoj del in je \xc4\x8dakal, da Frieda dokon\xc4\x8da svojega. Njena prevelika zasedenost z raznimi nalogami je prepre\xc4\x8dila, da bi izpolnila to obveznost. Pacient je nadaljeval svojo nenasilno razli\xc4\x8dico svojih izku\xc5\xa1enj v knjigi, ki je bila uspe\xc5\xa1nica. Bila je vesela, da je javnost imela koristi od branja o uspe\xc5\xa1nem zdravljenju. Leta 1957 je Fromm-Reichmannova dobila povabilo za predavanje na Ameri\xc5\xa1kem in\xc5\xa1titutu za psihoanalizo, a se ga zaradi slabega zdravja ni mogla udele\xc5\xbeiti. Koronarna tromboza ji je vzela \xc5\xbeivljenje 28. aprila 1957, ko je bila stara 67.'