b'\n_START_ARTICLE_\nFin-de-si\xc3\xa8cle\n_START_PARAGRAPH_\nFin de si\xc3\xa8cle (francosko: "konec stoletja", tudi fin-de-si\xc3\xa8cle) je socialni izraz, ki se uporablja v kulturi in zgodovini idej, opisanih s specifi\xc4\x8dno mentaliteto konec 19. stoletja in ki se pogosto uporablja za opis neoromanike, ki se je v umetnosti in literaturi ukvarjala s tesnobo konca stoletja, utrujenostjo dru\xc5\xbebe, nervozo in dolgo\xc4\x8dasjem. Ta miselnost je obi\xc4\x8dajno povezana z simbolizmom._NEWLINE_Izraz je verjetno prvi uporabil Paul Bourget in se je hitro raz\xc5\xa1iril preko socialne razprave o takratnem \xc4\x8dasu. Arthur Schopenhauer in Eduard von Hartmann sta bila znana filozofa tistega \xc4\x8dasa in sta vplivala na pesimisti\xc4\x8dno razpolo\xc5\xbeenje v knji\xc5\xbeevnih in umetni\xc5\xa1kih krogih._NEWLINE_Slavna fin de si\xc3\xa8cle umetnika sta bila Edvard Munch in Gustav Klimt. V arhitekturi je bil Otto Wagner predstavnik tega izraza. Pesniki in pisatelji; Charles Baudelaire, Paul Verlaine, Arthur Rimbaud, Joris Karl Huysmans in Oscar Wilde so tudi bili povezani s fin de si\xc3\xa8cle.'