b'\n_START_ARTICLE_\nJohn Everett Millais\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nMillais se je rodil v Southamptonu v Angliji leta 1829, v pomembni dru\xc5\xbeini iz Jerseyja. Njegovi star\xc5\xa1i so bili John William Millais in Emily Mary Millais. Ve\xc4\x8dino zgodnjega otro\xc5\xa1tva je pre\xc5\xbeivel v Jerseyju, s katerim je ohranil mo\xc4\x8dno vez skozi vse \xc5\xbeivljenje. Avtor Thackeray ga je neko\xc4\x8d vpra\xc5\xa1al,\xc2\xa0\xc2\xbbko bo Anglija osvojila Jersey\xc2\xab. Millais je odgovoril:\xc2\xa0\xc2\xbbNikoli! Jersey bo osvojil Anglijo\xc2\xab\xc2\xa0. Dru\xc5\xbeina se je v otro\xc5\xa1tvu nekaj let preselila v Dinan v Bretanji._NEWLINE_Njegova mati je bila\xc2\xa0\xc2\xbbmo\xc4\x8dna osebnost\xc2\xab\xc2\xa0in je mo\xc4\x8dno vplivala na njegovo zgodnje \xc5\xbeivljenje. Zelo se je zanimala za umetnost in glasbo in spodbudila sinovo umetni\xc5\xa1ko nagnjenost, in pospe\xc5\xa1ila preselitev dru\xc5\xbeine v London, da bi pripomogla k razvoju stikov na Kraljevi akademiji umetnosti. Kasneje je rekel:\xc2\xa0\xc2\xbbVse dolgujem svoji materi\xc2\xab. _NEWLINE_Njegova izjemna umetni\xc5\xa1ka nadarjenost mu je omogo\xc4\x8dila mesto na Kraljevi akademiji v starosti enajst let, kar je bilo brez primere. Tam je sre\xc4\x8dal Williama Holmana Hunta in Danteja Gabriela Rossettija, s katerima je septembra 1848 ustanovil predfafelitsko bratov\xc5\xa1\xc4\x8dino (znano kot\xc2\xa0\xc2\xbbPRB\xc2\xab) v dru\xc5\xbeinskem domu na Gower Streetu na Bedfordovem trgu.\n_START_SECTION_\nPrerafaelitska dela\n_START_PARAGRAPH_\nMillaisov Kristus v hi\xc5\xa1i svojih star\xc5\xa1ev (1849-50) je bil zelo sporen zaradi svojega realisti\xc4\x8dnega prikaza delavskega razreda Svete dru\xc5\xbeine, ki je delala v neugledni mizarski delavnici. Tudi kasnej\xc5\xa1a dela so bila sporna, \xc4\x8deprav manj. Millais je dosegel priljubljenost in uspeh z Huguenotom (1851-52), ki prikazuje mlad par, ki naj bi se lo\xc4\x8deval zaradi verskih konfliktov. To temo je ponovil v mnogih kasnej\xc5\xa1ih delih. Vsa ta zgodnja dela so naslikana z veliko pozornostjo do detajlov, ki se pogosto osredoto\xc4\x8dajo na lepoto in kompleksnost naravnega sveta. Na slikah, kot je Ofelija (1851-52), je Millais ustvaril goste in natan\xc4\x8dne slikovne povr\xc5\xa1ine, ki temeljijo na integraciji naravnih elementov. Ta pristop je bil opisan kot neke vrste\xc2\xa0\xc2\xbbslikovni ekosistem". Mariana je slika, ki jo je Millais naslikal leta 1850-51 na podlagi igre Milo za drago, Williama Shakespeara in istoimenske pesmi Alfreda, lorda Tennysona iz leta 1830. V igri je bila mlada Mariana zaro\xc4\x8dena, a je bila zavrnjena, ko je bila njena dota v brodolomu izgubljena._NEWLINE_Ta slog je spodbujal kritik John Ruskin, ki je branil prerafaelite pred kritiki. Millaisovo prijateljstvo z Ruskinom ga je seznanilo z Ruskinovo soprogo Effie. Kmalu potem, ko sta se sre\xc4\x8dala, mu je bila model za sliko The Order of Release. Ko je Millais slikal Effie, sta se zaljubila. Kljub temu, da je bila \xc5\xbee nekaj let poro\xc4\x8dena z Ruskinom, je bila Effie \xc5\xa1e vedno devica. Njeni star\xc5\xa1i so ugotovili, da je nekaj narobe in vlo\xc5\xbeili zahtevo za razglasitev ni\xc4\x8dnosti zakona.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1855, ko je bila poroka z Ruskinom razveljavljena, sta se Effie in John Millais poro\xc4\x8dila. Imela sta osem otrok: Everett, rojen leta 1856; George, rojen leta 1857; Effie, rojen leta 1858; Mary, rojena leta 1860; Alice, rojena leta 1862; Geoffroy, rojen leta 1863; John leta 1865; in Sophie leta 1868. Njihov najmlaj\xc5\xa1i sin John Guille Millais, je postal pomemben naravoslovni umetnik, umetnik divjine in Millaisov posmrtni biograf. H\xc4\x8di Alice, kasneje Alice Stuart-Wortley, je bila tesna prijateljica in muza skladatelja Edvarda Elgarja in se domneva, da je bila navdih za teme v njegovem violinskem koncertu ._NEWLINE_Mlaj\xc5\xa1a Effiejina sestra Sophy Grey je Millaisa ve\xc4\x8dkrat fotografirala, kar je povzro\xc4\x8dilo nekaj \xc5\xa1pekulacij o naravi njune navidezno ljubeznive zveze.\n_START_SECTION_\nPoznej\xc5\xa1a dela\n_START_PARAGRAPH_\nMillais je po poroki za\xc4\x8del slikati v splo\xc5\xa1nem slogu, ki ga je Ruskin obsodil kot\xc2\xa0\xc2\xbbkatastrofo\xc2\xab. Trdilo se je, da je ta sprememba v slogu posledica Millaisove potrebe, da pove\xc4\x8da svojo proizvodnjo, da bi vzdr\xc5\xbeeval rasto\xc4\x8do dru\xc5\xbeino. Nesimpati\xc4\x8dni kritiki, kot je bil William Morris, so ga obto\xc5\xbeili, da\xc2\xa0\xc2\xbbse je prodal\xc2\xab, da bi dosegel priljubljenost in bogastvo. Njegovi obo\xc5\xbeevalci pa, nasprotno, ka\xc5\xbeejo na umetnikove povezave s Whistlerjem in Albertom Moorejem ter vpliv na Johna Singerja Sargenta. Millais je sam trdil, da je z ve\xc4\x8djo samozavestjo lahko risal bolj samozavesten kot umetnik. V svojem \xc4\x8dlanku\xc2\xa0\xc2\xbbMisli o dana\xc5\xa1nji umetnosti\xc2\xab\xc2\xa0(1888) je Vel\xc3\xa1zqueza in Rembrandta priporo\xc4\x8dil kot modela za sledenje umetnikom. Slike, kot sta Ve\xc4\x8der svete Ne\xc5\xbee in Mese\xc4\x8dnik, jasno ka\xc5\xbeejo stalni dialog med umetnikom in Whistlerjem, \xc4\x8digar delo je Millais mo\xc4\x8dno podprl. Druge slike poznih 1850-ih in 1860-ih je mogo\xc4\x8de razlagati kot pri\xc4\x8dakovane vidike estetskega gibanja. Mnogi razvijajo \xc5\xa1iroke bloke harmoni\xc4\x8dno urejene barve in so simboli\xc4\x8dne in ne narativne. Od leta 1862 je dru\xc5\xbeina Millais \xc5\xbeivela na 7 Cromwell Place, Kensington, London. _NEWLINE_Kasnej\xc5\xa1a dela, od 1870-ih naprej, ka\xc5\xbeejo Millaisovo spo\xc5\xa1tovanje starih mojstrov, kot so Joshua Reynolds in Vel\xc3\xa1zquez. Mnoge od teh slik so bile zgodovinske teme in so bile nadaljnji primeri Millaisovih talentov. Pomembni med njimi so Princa Edvard in Richard v stolpu (1878), ki prikazuje princa v stolpu, Severozahodni prehod (1874) in Otro\xc5\xa1tvo Raleigha (1871). Tak\xc5\xa1ne slike ka\xc5\xbeejo na zanimanje Millaisa za teme, povezane z britansko zgodovino in \xc5\xa1irjenju imperija. Millais je dosegel tudi veliko priljubljenost s svojimi slikami otrok, zlasti Bubbles (1886) - znane ali morda zloglasne, ker so bile uporabljene pri ogla\xc5\xa1evanju mila Pears - in Zrela \xc4\x8de\xc5\xa1nja. Njegov zadnji projekt (1896) naj bi slikar naslovil Zadnji pohod. Na podlagi svoje ilustracije za knjigo svojega sina je prikazal belega lovca, ki le\xc5\xbei mrtev v afri\xc5\xa1kem veldu, njegovo telo pa gledata dva Afri\xc4\x8dana.\n_START_SECTION_\nKrajine 1870\xe2\x80\x9392\n_START_PARAGRAPH_\nTa o\xc4\x8darljivost z divjimi in mra\xc4\x8dnimi kraji je o\xc4\x8ditna tudi v \xc5\xa1tevilnih krajinskih slikah tega obdobja, ki po navadi prikazujejo te\xc5\xbeko ali nevarno pokrajino. Prva od njih je bila Hladni oktober (1870) slikana v Perthu, v bli\xc5\xbeini doma svoje \xc5\xbeene. Hladni oktober (Zbirka sira Andrewja Lloyda Webbera) je bila prva od \xc5\xa1tevilnih Millaisovih \xc5\xa1kotskih pokrajin, ob\xc4\x8dasno obarvana skozi njegovo kasnej\xc5\xa1o kariero. Obi\xc4\x8dajno jeseni in pogosto pu\xc5\xa1\xc4\x8dobno nespremenljiva, izziva razpolo\xc5\xbeenje melanholije in ob\xc4\x8dutka prehodnosti, ki opozarja na njegove slike v naravnem okolju poznih 1850-ih, zlasti Jesensko listje (Manchester Art Gallery) in Dolina po\xc4\x8ditka (Tate Britain), \xc4\x8deprav z malo ali brez neposredne simbolike ali \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke dejavnosti, ki bi kazala na njihov pomen. Leta 1870 se je Millais vrnil k polnim krajinskim slikam in v naslednjih dvajsetih letih naslikal \xc5\xa1tevilne prizore Perthshira, kamor je vsako leto od avgusta do pozne jeseni hodil na lov in ribolov. Ve\xc4\x8dina teh pokrajin je jesenskih ali v zgodnji zimi in ka\xc5\xbeejo mrtvo, umazano, z vodo obrobljeno barje ali mo\xc4\x8dvirje, jezera in reke. Millais se v zgodnjih petdesetih nikoli ni vrnil k natan\xc4\x8dnosti slikanja pokrajine, niti v \xc5\xbeivahno zeleno svojih del na prostem, \xc4\x8deprav je zanesljivo ravnal s svojim \xc5\xa1ir\xc5\xa1im prostim, poznej\xc5\xa1im slogom in dosegal enako ob natan\xc4\x8dnem opazovanju pokrajine. Mnogi so slikali drugje v Perthshiru, blizu Dunkelda in Birnama, kjer je Millais vsako jesen najemal velike hi\xc5\xa1e za lov in ribolov. Bo\xc5\xbei\xc4\x8dni ve\xc4\x8der, njegova prva polna krajinska sne\xc5\xbena scena, naslikana leta 1887, je bila pogled na grad Murthly.\n_START_SECTION_\nIlustracije\n_START_PARAGRAPH_\nMillais je bil tudi zelo uspe\xc5\xa1en kot knji\xc5\xbeni ilustrator, predvsem za dela Anthonyja Trollopa in pesmi Tennysona. Njegova zapletena ilustracija Jezusovih parabol je bila objavljena leta 1864. Njegov tast je naro\xc4\x8dil vitra\xc5\xbena okna, ki so jih zasnovali na \xc5\xbeupnijski cerkvi Kinnoull v Perthu. Zagotovil je tudi ilustracije za revije, kot so Good Words. Millais je kot mladeni\xc4\x8d pogosto \xc5\xa1el skicirat ekspedicije v Keston in Hayes. Medtem je tam naslikal znak za gostilno, kjer je stanoval, blizu cerkve v Hayesu (citirano v letnem Chumsu, 1896, str. 213\n_START_SECTION_\nAkademska kariera in naslov baronet\n_START_PARAGRAPH_\nMillais je bil izvoljen za pridru\xc5\xbeenega \xc4\x8dlana Kraljeve akademije umetnosti leta 1853 in kmalu izvoljen za polnopravnega \xc4\x8dlana Akademije, v kateri je bil pomemben in aktiven udele\xc5\xbeenec. Julija 1885 ga je kraljica Viktorija imenovala za baroneta Palace Gate v \xc5\xbeupniji St Mary Abbot, Kensington v okro\xc5\xbeju Middlesex in Saint Ouen na otoku Jersey , zaradi \xc4\x8desar je bil prvi umetnik po\xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8den z dednim naslovom. Po smrti lorda Leightona leta 1896 je bil Millais izvoljen za predsednika Kraljeve akademije. Umrl je kasneje istega leta zaradi raka na grlu. Pokopan je bil v kripti stolnice sv. Pavla v Londonu. Poleg tega je bil med leti 1881 in 1882 izvoljen in deloval kot predsednik Dru\xc5\xa1tva umetnikov Royal Birmingham.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Millais umrl leta 1896, je vali\xc5\xbeanski princ (kasneje kralj Edvard VII.) vodil spominski odbor, ki je naro\xc4\x8dil kip umetnika . Name\xc5\xa1\xc4\x8den je bil leta 1905 na sprednji strani Narodne galerije britanske umetnosti (zdaj Tate Britain) na vrtu na vzhodni strani. 23. novembra istega leta ga je Pall Mall Gazette ozna\xc4\x8dil kot\xc2\xa0\xc2\xbblahkoten kip, ki predstavlja \xc4\x8dloveka v zna\xc4\x8dilnem odnosu, v katerem smo ga vsi poznali\xc2\xab. Leta 1953 ga je direktor Tate, sir Norman Reid, posku\xc5\xa1al nadomestiti z Janezom Krstnikom Augusta Rodina, leta 1962 pa je ponovno predlagal njegovo odstranitev, njegovo prisotnost pa ozna\xc4\x8dil kot\xc2\xa0\xc2\xbbpozitivno \xc5\xa1kodljivo\xc2\xab. Njegovo prizadevanje je razo\xc4\x8daralo lastnik kipa, ministrstvo za delo. Lastni\xc5\xa1tvo je bilo preneseno iz Ministrstva na English Heritage leta 1996 in s tem tudi v Tate. Leta 2000, pod direktorjem Stephenom Deucharjem je bil kip premaknjen na stran zgradbe, da bi obiskovalce pozdravil prenovljen vstop iz Manton Road._NEWLINE_Millaisov odnos z Ruskinom in Effie je bil predmet ve\xc4\x8d dram, za\xc4\x8den\xc5\xa1i z nemim filmom Love of John Ruskin iz leta 1912. Znane so tudi odrske in radijske igre ter opera. V filmu 2014, Effie Grey, ki ga je napisala Emma Thompson, igra Tom Sturridge vlogo Millaisa. Prerafaeliti so bili predmet dveh dram BBC-ja. Prva, z naslovom Ljubezenska \xc5\xa1ola, je bila prikazana leta 1975, v kateri je Peter Egan igral Millaisa. Druga je bil Desperate Romantics, v kateri Millaisa igra Samuel Barnett. Prva oddaja na BBC 2 je bila v torek, 21. julija 2009.'