b'\n_START_ARTICLE_\nLuiza Pesjak\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0olala se je v zasebnem Fr\xc3\xb6hlichovem zavodu, v katerem je bila poleg dekli\xc5\xa1ke vzgoje dele\xc5\xbena tudi izobra\xc5\xbeevanja v romanskih jezikih in pravega pouka v pesni\xc5\xa1tvu. Bila je izobra\xc5\xbeena, tako splo\xc5\xa1no kot tudi na podro\xc4\x8dju literature. Kot najstarej\xc5\xa1i otrok odvetnika dr. Bla\xc5\xbea Crobatha in matere Poljakinje je spoznala vse vidnej\xc5\xa1e mo\xc5\xbee tedanje slovenske dru\xc5\xbebe, med njimi tudi Franceta Pre\xc5\xa1erena, ki je nekaj \xc4\x8dasa delal pri njenem o\xc4\x8detu. Prav on je kot pesnik najbolj vplival nanjo, s  klasi\xc4\x8dnim izobra\xc5\xbeevanjem in celo u\xc4\x8denjem angle\xc5\xa1kega jezika. Leta 1842 ji je ob \xc5\xa1tirinajstem praznovanju godu posvetil v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini spisano pesem \xc2\xbbDem wohlgeborenen Fr\xc3\xa4ulein Aloisia Crobath\xc2\xab. Leta 1844 pa je za\xc4\x8detek njene poezije pospremil s sonetom \xc2\xbbAn eine junge Dichterin\xc2\xab. Sprva je pesnila le v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini, pisala je nem\xc5\xa1ke pesmi pod vtisom Pre\xc5\xa1ernove poezije. Velik vtis na Pesjakovo je od sodobnikov naredil Fran Levstik. V \xc4\x8dasu dopisovanja (1876) sta se tudi osebno sre\xc4\x8devala v \xc5\xa0kofji Loki. Bil je strogi kritik, njene prevode Pre\xc5\xa1ernovih pesmi je slabo ocenil. Kritike so letele na jezik, predvsem na slovenske ustreznice nem\xc5\xa1kih besed. Josip Stritar je popravljal jezikovne pomanjkljivosti njenih spisov, na kar ka\xc5\xbeejo tudi njegova pisma, ki ji jih je pisal. Leta 1872 sta se osebno seznanila na Dunaju. Zelo je cenil njeno izobrazbo in jo pozival k sodelovanju v Zvonu. Najve\xc4\x8d si je Pesjakova dopisovala z Josipom Cimpermanom, ki je bil njen prijatelj in svetovalec. Iz dnevnika, ki sodi v leto 1844, izvemo, da je veliko brala; njeno \xc4\x8dtivo so bili Cooper, James, Campe, Friederike Bremer idr. _NEWLINE_Po o\xc4\x8detovi smrti se je leta 1848 poro\xc4\x8dila z bogatim trgovcem in podjetnikom Simonom Pesjakom in se posvetila dru\xc5\xbeini, vzgoji petih h\xc4\x8dera. V dru\xc5\xbeini so govorili nem\xc5\xa1ko in francosko, \xc5\xa1ele po preporodu me\xc5\xa1\xc4\x8danstva v za\xc4\x8detku \xc5\xa1estdesetih let 19. stoletja so h\xc4\x8dere dobile slovenskega u\xc4\x8ditelja Antona Lesarja, ob katerem se je tudi Luiza  posvetila svojemu maternemu jeziku. Ob tem se je seznanila s \xc4\x8ditalni\xc5\xa1kim gibanjem in se navdu\xc5\xa1ila zanj.\n_START_SECTION_\nLiterarno delo\n_START_PARAGRAPH_\nLiterarno je za\xc4\x8dela ustvarjati dosti prej, kot je njeno delo doseglo objavo. Prva pesem naj bi se ji utrnila leta 1840, ko se je z o\xc4\x8detom vra\xc4\x8dala iz Roga\xc5\xa1ke Slatine, kjer je spoznala Stanka Vraza. Njeno zgodnje pisanje v nem\xc5\xa1kem jeziku sega v za\xc4\x8detek \xc5\xa1tiridesetih let 19. stoletja, kamor sodi nem\xc5\xa1ki rokopisni zvezek, del rokopisne zbirke, ki jo hrani Narodna in univerzitetna knji\xc5\xbenica v Ljubljani. Naslovljen je kot \xc2\xbbPoetische Versuche\xc2\xab, datiran z letnicama 1843\xe2\x80\x9344._NEWLINE_Vsaj na za\xc4\x8detku je pisala izklju\xc4\x8dno v nem\xc5\xa1kem jeziku, saj ga je najbolj znala. Bila je v  nenehnem stiku tudi s sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino. V nem\xc5\xa1\xc4\x8dino je prevedla Pre\xc5\xa1ernovo Izgubljeno vero._NEWLINE_Po letu 1860 se je priklju\xc4\x8dila slovenskemu narodnemu gibanju in pri\xc4\x8dela objavljati poznoromanti\xc4\x8dne  domovinske pesmi. Prvo pesem z naslovom Kar ljubim je leta 1864 objavila v Bleiweisovih novicah. Pisala je tudi otro\xc5\xa1ke pesmi in jih od leta 1871 do leta 1893 objavljala v Vrtcu, izbor pa je izdala v pesni\xc5\xa1ki zbirki za otroke z naslovom Vijolice iz leta 1885. Kraj\xc5\xa1o pripovedno prozo O\xc4\x8detova ljubezen  (Novice, 1864), Dragotin  (Slovenski glasnik, 1864) in \xc5\xbeenski roman Beatin dnevnik  (v knjigi, 1887) ter \xc2\xbbizvirno novelico\xc2\xab\xc2\xa0Rahela (Letopis Matice slovenske, 1870) je napisala po zgledu sentimentalnih nem\xc5\xa1kih me\xc5\xa1\xc4\x8danskih povesti. _NEWLINE_Za ljubljansko \xc4\x8ditalnico je napisala enodejanko Na Koprivniku, ki je bila objavljena v  Novicah leta 1872, za razpis kranjskega de\xc5\xbeelnega odbora pa operni libreto Gorenjski slav\xc4\x8dek, ki ga je leta 1872 uglasbil Anton Foerster. Prevajala je Pre\xc5\xa1ernove pesmi v nem\xc5\xa1\xc4\x8dino. V rokopisu je ostala njena tragedija  v petih dejanjih o Pre\xc5\xa1ernu.  Svoje zbli\xc5\xbeanje s slovenskim kulturnim in dru\xc5\xbebenim \xc5\xbeivljenjem je potrdila s prevajanjem mnogih nem\xc5\xa1kih veseloiger za ljubljansko \xc4\x8ditalnico, za katero je zlagala tudi sve\xc4\x8dane prologe Slovenija Vodniku iz leta 1866._NEWLINE_Najpogosteje je pisala v Bleiweisove novice in Slovenski glasnik, zlasti pa v dunajski Zvon, ki ga je urejal Josip Stritar, pozneje je sodelovala pri Kresu, Besedniku, Zori in Ljubljanskem zvonu, v katerem je leta 1884 objavila Popotne spomine in leta 1886 del avtobiografije Iz mojega detinstva. _NEWLINE_Njene pesmi segajo v zapozneli klasicizem, njena proza pa se opira na romanti\xc4\x8dno idili\xc4\x8dnost in na oblike \xc5\xbeenskih dru\xc5\xbeinskih povesti. Miran Hladnik v Beatinem dnevniku (1887) odkriva motive \xc5\xbeenskega romana, kot so motiv Pepelke (glavna junakinja Beata je na za\xc4\x8detku romana vzgojiteljica na gra\xc5\xa1\xc4\x8dini), ljubezenski trikotnik (ves \xc4\x8das je zaljubljena v bogatega plebejca Riharda, ki pa ljubi grofovo h\xc4\x8der iz prvega zakona Doro), bolezen (Rihard smrtno zboli, Beata pre\xc5\xbeivi ve\xc4\x8dino \xc4\x8das kot negovalka ob njegovi postelji) in sre\xc4\x8dni konec (Dora je umrla, Rihard je prost \xe2\x80\x94 izka\xc5\xbee se celo, da je grofov nezakonski sin in se poro\xc4\x8di z Beato).\n_START_SECTION_\nDragotin\n_START_PARAGRAPH_\nBesedilo je ozna\xc4\x8deno kot domoljubna povest. Glavno idejo napoveduje osemvrsti\xc4\x8dna pesem na za\xc4\x8detku. Delo ima \xc5\xa1tiri poglavja._NEWLINE_Za\xc4\x8dne se s slavospevom naravi, nato spoznamo mladega de\xc4\x8dka Dragotina, ki s torbico zapusti svoj dom in odide v tujino. Pred mesecem mu je umrl o\xc4\x8de, zato gre k stricu na Tirolsko, da bi ga izu\xc4\x8dil poklica. Mati se zelo te\xc5\xbeko lo\xc4\x8di od sina. O\xc4\x8de je bil kova\xc4\x8d, mati pa gospodinja in predilja. Dragotin je bil lepo vzojen, vedno je ubogal in se dobro u\xc4\x8dil. Vse do o\xc4\x8detove smrti so sre\xc4\x8dno \xc5\xbeiveli. Dragotin se na o\xc4\x8detovem grobu z molitvijo poslavlja od o\xc4\x8deta. Pred odhodom si natrga cvetlic (rde\xc4\x8dih, modrih in belih), ki predstavljajo barve domovine in so simbol ljubezni, stanovitnosti in \xc4\x8distosti. S stricem odideta na Tirolsko. Dragotin se te\xc5\xbeko navadi novega kraja, tamkaj\xc5\xa1nih navad in ljudi. Zelo pogre\xc5\xa1a materni jezik in domovino. Delo mu gre dobro od rok, vendar pogre\xc5\xa1a svoj rojstni kraj in mater. Tola\xc5\xbebo i\xc5\xa1\xc4\x8de v naravi in pisanju pisem. Osmo leto od \xc5\xbealosti tako zboli, da mu stric dovoli, da se vrne domov, kjer ga ostarela mati. Mesec kasneje Dragotin pi\xc5\xa1e pismo stricu, v katerem se mu zahvaljuje za vse, kar je storil zanj in se odpoveduje obljubljeni dedi\xc5\xa1\xc4\x8dini, saj za ni\xc4\x8d na svetu ne bi mogel zapustiti matere in domovine.\n_START_SECTION_\nMoja zvezdica\n_START_PARAGRAPH_\nJe avtobiografska izpoved. V sredi\xc5\xa1\xc4\x8du je materina ljubezen. Za vzor dobre matere je avtorica izbrala samo sebe. Povest se za\xc4\x8dne s prvoosebnim nagovorom bralcem. Rada bi jim povedala, kaj se ji je zgodilo. \xc5\xbdivela je v mali vasici pri kmetski \xc5\xbeeni. Obe sta bili revni. Imela je h\xc4\x8derko Emico. Pre\xc5\xbeivljala se je z vezenjem in \xc5\xa1ivanjem. Slu\xc5\xbeila je pri grajski gospe, ki ni imela otrok. Pri njej je dobro zaslu\xc5\xbeila. Vsak dan, ko je se je vra\xc4\x8dala z gradu, ji je v objem pritekla njena mala zvezdica. Emica zboli. Mati si je odrezala \xc4\x8drne dolge kite in z njimi napolnila blazino, da bi h\xc4\x8derkica le\xc5\xbeala na mehkem. Dan in no\xc4\x8d je bedela ob njej. Stara kmetica Jela ji pove, da ji bi mogo\xc4\x8de znal pomagati \xc4\x8duda\xc5\xa1ki in neprijazni zdravnik, ki \xc5\xbeivi v sosednji vasi. Mati se v nevihti pono\xc4\x8di odpravi po zdravnika, vendar ta odkloni pomo\xc4\x8d. Ona se vrne nazaj in najde svojo zvezdico mrtvo. Ko jo \xc5\xa1e zadnji\xc4\x8d pokli\xc4\x8de, se Emica oglasi, vsa cveto\xc4\x8da in \xc5\xbeiva. Avtorica na koncu pravi, da so bile le sanje. Edina resnica v njih je le njena h\xc4\x8derka. Bralcem \xc5\xbeeli, da bi se tudi njim te\xc5\xbeke sanje kon\xc4\x8dale sre\xc4\x8dno ter jih poziva, da ji bodo \xc5\xa1e naprej naklonjeni.\n_START_SECTION_\nIz mojega detinstva\n_START_PARAGRAPH_\nJe pomemben del avtobiografije, ki jo je za\xc4\x8dela pisati tudi v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini, vendar je ni dokon\xc4\x8dala. Delo je iz\xc5\xa1lo v Ljubljanskem zvonu leta 1886. Zajema tri dele, vsak je posve\xc4\x8den enemu izmed pomembnih mo\xc5\xbe, ki so vplivali nanjo in se jih rada spominja. _NEWLINE_Prvi del je posve\xc4\x8den Francetu Pre\xc5\xa1ernu , ki ga je poznala \xc5\xbee iz otro\xc5\xa1tva. Predstavi ga kot redkobesednega, a vendar \xc5\xa1aljivega, rad je imel otroke. Pravi, da je \xc4\x8dutila, da ni bil sre\xc4\x8den, zato se je trudila, da bi ga \xc4\x8dim ve\xc4\x8dkrat razvedrila. On je v njej prebudil \xc5\xbeeljo po znanju. V mladostnih letih jo je pou\xc4\x8deval zgodovino, latin\xc5\xa1\xc4\x8dino in angle\xc5\xa1\xc4\x8dino. \xc2\xbbPo njem sem se navzela ljubezni do doma\xc4\x8dega in do tujih jezikov in do knji\xc5\xbeevnosti in njemu se imam zahvaljevati\xc2\xab, zapi\xc5\xa1e za Pre\xc5\xa1erna. _NEWLINE_V drugem delu opisuje \xc5\xbeivljenje Emila Korytka. V hi\xc5\xa1i njenih star\xc5\xa1ev je na\xc5\xa1el drugi dom. Tudi on ni bil sre\xc4\x8den, saj je bil pregnan iz svoje domovine. Bil je vedno \xc5\xbeivahen, rad se je igral z otroki. Odkril ji je ljubezen do domovine. \xc2\xbb\xc4\x8cetudi jedra razgovorov mladeni\xc4\x8devih in svojega o\xc4\x8deta nisem umevala, vendar so se vtiskale besede v mehko srce in rojevalo se je po njih med solzami v njem ono nepopisno hrepenljivo, ono sveto in razvneto \xc4\x8dustvo, ki je imenujemo domoljubje.\xc2\xab\xc2\xa0 Pogosto ga je spremljala po njegovih potovanjih po Sloveniji. Njegova zgodnja smrt jo je zelo prizadela._NEWLINE_Tretji del govori o Stanku Vrazu, ki ga je spoznala v Roga\xc5\xa1ki Slatini. Prav on jo je uvedel v svet poezije. Hotela je dokazati, da so tudi dekleta sposobna ljubiti domovino in pisati poezijo._NEWLINE_Besedilo se kon\xc4\x8da s pesmijo, posve\xc4\x8deno vsem trem.\n_START_SECTION_\nIzvirna novelica\xc2\xab\xc2\xa0Rahela\n_START_PARAGRAPH_\nObjavljena je bila  leta 1870 v Letopisu Matice slovenske. _NEWLINE_Zgodba se dogaja v dolini S., kjer pobo\xc5\xbeno \xc5\xbeivita logar in \xc5\xbeena Valovna, po rodu Poljakinja. Imata lepo h\xc4\x8derko Rahelo. Nekega poletnega popoldneva se v gozdu Raheli pribli\xc5\xbea mladeni\xc4\x8d in se v hipu zaljubi vanjo. Tudi ona se zaljubi ter mu v spomin podari spomin\xc4\x8dico. O\xc4\x8de naznani, da se je iz tujine vrnil mladi gra\xc5\xa1\xc4\x8dak Milo\xc5\xa1. Sumijo, da je bil on tisti skrivnostni mladeni\xc4\x8d, ki je prijateljeval z Rahelo \xc5\xbee v otro\xc5\xa1tvu. Milo\xc5\xa1 prihaja na obisk k Raheli, zato mati posumi, da se med njima nekaj plete. Mati nasprotuje njuni zvezi, saj grof in kme\xc4\x8dko dekle ne sodita skupaj. Milo\xc5\xa1 vzljubi dru\xc5\xbeino, tudi mati popusti. Milo\xc5\xa1 mora na Dunaj, kjer njegova mati \xc5\xbeeli, da jo spremlja na vse plese, v upanju, da si bo premislil. Vanj se zagleda princesa Ilona, ki pa Milo\xc5\xa1a ne zanima. Grof Kolman je ljubosumen, zato raz\xc5\xbeali Rahelo, kar izzove dvoboj. Dan pred dvobojem Milo\xc5\xa1 zboli. Napi\xc5\xa1e poslovilno pismo Raheli in naro\xc4\x8di slu\xc5\xbeabniku, naj ji pove, da se \xc4\x8dez  leto sre\xc4\x8data v ve\xc4\x8dnosti. Milo\xc5\xa1 umre s spomin\xc4\x8dico v rokah._NEWLINE_Rahela od \xc5\xbealosti za\xc4\x8dne hirati, komaj \xc4\x8daka, da se mu bo pridru\xc5\xbeila. Sredi oktobra se poslovi od star\xc5\xa1ev in ob materinem branju Svetega pisma umre.\n_START_SECTION_\nBeatin dnevnik\n_START_PARAGRAPH_\nIz\xc5\xa1el je leta 1887 v Kraj\xc4\x8devi narodni biblioteki v Novem mestu. Velja za prvi \xc5\xbeenski roman. Sestavlja ga 34 dnevni\xc5\xa1kih zapisov in epilog, ki skupaj zajemajo \xc4\x8dasovni okvir dobrih dveh let (20. maj 1875 \xe2\x80\x93 21. avgust 1877)._NEWLINE_Roman se za\xc4\x8dne s prihodom mlade sirote Beate Bergar v gra\xc5\xa1\xc4\x8dino \xc5\xa0., kjer bo kot vzgojiteljica skrbela za dvoj\xc4\x8dici Violo in Rozo. Njena gospodarica, grofica, je prijazna, izobra\xc5\xbeena in rahlo\xc4\x8dutna \xc5\xbeenska. Rada ima Beato. Bli\xc5\xbea se obisk Dore (h\xc4\x8derke iz prvega grofovega zakona) in tete Pavlovne. Takrat Beata prvi\xc4\x8d sli\xc5\xa1i za Riharda, rejenca prej\xc5\xa1nega u\xc4\x8ditelja, ki z lepo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino \xc5\xbeivi po svojih \xc5\xbeeljah. Rihard in Dora sta bila v mladosti zaljubljena, nato pa ju je grof lo\xc4\x8dil. Doro je poslal k teti Pavlovni, kjer se je poro\xc4\x8dila s starim kvartopircem Feodorjem, vendar je Rihard ne more pozabiti. Ob nekem ve\xc4\x8dernem obisku, ko Beata grofici prebira Byrona, Rihard prevzame vlogo bralca in s svojim do\xc5\xbeivetim branjem Manfreda tako o\xc4\x8dara Beato, da od takrat dalje ne more ve\xc4\x8d iskreno pisati v dnevnik. Ob prihodu gostij, nose\xc4\x8de Dore, tete in njene spremljevalke Zo\xc3\xab, stara slu\xc5\xbekinja Ivana razkrije del dru\xc5\xbeinske skrivnosti o ljubezenski zvezi, ki jo je grof iz neznanih razlogov prekinil, \xc5\xa1e pred tem pa stara mlinarica, ki jo Beata nehote sre\xc4\x8da, prekolne ves grofovski rod, ki je njeno h\xc4\x8der Anico pripeljal do samomora na dan grofove poroke. _NEWLINE_Dora si Beato takoj izbere za zaupnico in ji obljubi, da ji bo \xc5\xa1e pred odhodom izro\xc4\x8dila nekaj v znak njenega zaupanja (poslovilno pismo). Tudi z malo francozinjo Zo\xc3\xab se dobro razumeta. Dora prosi Beato, naj postane Rihardova \xc5\xbeena. Beata ho\xc4\x8de ustre\xc4\x8di Dorinim \xc5\xbeeljam. Naslednji dan Dora in otrok umreta. Beata mora poskrbeti za pogrebne priprave, takrat se zave, da sta Rihard in Dora v resnici polbrat in polsestra._NEWLINE_Rihard hudo zboli. Dr. Kosec prosi Beato, da skrbi zanj. V svojih blodnjah Rihard razkrije dru\xc5\xbeinsko skrivnost, saj ves \xc4\x8das ponavlja: \xc2\xbbMir najinemu o\xc4\x8detu\xc2\xab. Po ozdravitvi je Rihard cel spremenjen, odpove se potovanjem in sklene postaviti gozdarsko \xc5\xa1olo. Naslika angela varuha, ki je svetlolas kot Beata. Beata no\xc4\x8de verjeti svoji sre\xc4\x8di. Rihard jo zaprosi za roko, takrat Beata kon\xc4\x8dno lahko zaupa dnevniku svoja \xc4\x8dustva. Zgodba se kon\xc4\x8da s poroko in rojstvom male Dorice._NEWLINE_Roman je v Ljubljanskem zvonu leta 1899 ocenil Janko Kersnik. Priznava, da je Luiza Pesjak v slovensko literaturo prinesla nekaj novega, vendar pa se mu zdi, da nam taka literatura ni najbolj potrebna, saj jo lahko prebiramo v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini. Opozoril je na podobnosti z Eugene Marlitt, le da Pesjakovi manjka tista prava pisateljska mo\xc4\x8d in spretnost, predvsem v risanju zna\xc4\x8dajev in zapletu ter razpletu zgodbe. Pohvalil je opis otro\xc5\xa1kih zna\xc4\x8dajev, mo\xc5\xa1ki zna\xc4\x8daji pa so mu se zdeli povsem nerealni. Ostro kritiko je namenil tudi pripovedni tehniki, saj pogre\xc5\xa1a zapleteno dejanje in strast in to, da slabo predstavi pretekle dogodke._NEWLINE_Glede jezika ji o\xc4\x8dita preve\xc4\x8d francoskih in angle\xc5\xa1kih besed ter neprimerno govorico oseb glede njihove socialne pripadnosti. Pohvalil je nekaj dialogov, ki so mu se zdeli duhoviti.'