b"\n_START_ARTICLE_\nAlfred Dreyfus\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nAfred Dreyfus je bil francoski general\xc5\xa1tabni \xc4\x8dastnik \xc5\xbeidovskega rodu. Zaposlen je bil na francoskem obrambnem ministrstvu. Leta 1894 so proti njemu vlo\xc5\xbeili obto\xc5\xbenico, ker naj bi Nem\xc4\x8diji izdajal voja\xc5\xa1ke skrivnosti in sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je odlo\xc4\x8dilo, da je kriv. Obsojen je bil na dosmrtno je\xc4\x8do na Hudi\xc4\x8devem otoku. \xc5\xbde leta 1896 se je polkovnik Picquart, \xc5\xa1ef obve\xc5\xa1\xc4\x8devalnega oddelka, prepri\xc4\x8dal, da je Dreyfus nedol\xc5\xbena \xc5\xbertev pravega vohuna, majorja Esterhazyja. Romanopisec Emile Zola je na Clemenceaujevo pobudo v \xc4\x8dasopisnem \xc4\x8dlanku z naslovom J'Accuse (Obto\xc5\xbeujem) sodnike obto\xc5\xbeil, da so pri razsodbi upo\xc5\xa1tevali ukaze obrambnega ministrstva. Primer so izkoristili nacionalisti, militaristi in rojalisti, na drugi strani pa republikanci, socialisti in nasprotniki klerikalizma. Dreyfusovo nedol\xc5\xbenost sta dokazala samomor majorja Henreyja (1898) in Esterhazyjevo priznanje, da je on pravi vohun. Vrhovno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je od vojske zahtevalo obnovitev postopka (1899) in ob ponovnem sojenju je voja\xc5\xa1ko sodi\xc5\xa1\xc4\x8de odlo\xc4\x8dilo, da je Dreyfus\xc2\xa0\xc2\xbbkriv z olaj\xc5\xa1evalnimi okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinami\xc2\xab. Predsednik republike ga je pomilostil, njegovo ime pa je bilo dokon\xc4\x8dno oprano \xc5\xa1ele leta 1906, ko je lahko znova stopil v voja\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo. Dogodek je vplival na okrepitev in ve\xc4\x8djo enotnost politi\xc4\x8dne levice, zmanj\xc5\xa1al pa se je vpliv vojske. Nasprotniki klerikalizma so dobili \xc5\xa1iroko podporo in leta 1905 so v Franciji rimokatoli\xc5\xa1ko cerkev lo\xc4\x8dilo od dr\xc5\xbeave. Dreyfus je bil glavna \xc5\xbertev afere Dreyfus."