b'\n_START_ARTICLE_\n\xc5\xa0pelca \xc4\x8copi\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRojena je bila na vzhodnem obrobju Slovenije, v kraju, kjer je bil doma slovni\xc4\x8dar Pleter\xc5\xa1nik. Njen o\xc4\x8de je bil tja pregnan kot u\xc4\x8ditelj; podobno usodo so do\xc5\xbeivljali \xc5\xa1tevilni zavedni slovenski u\xc4\x8ditelji, ki so jih italijanski nacionalisti po prvi svetovni vojni izgnali s Primorske._NEWLINE_Po kon\xc4\x8dani srednji \xc5\xa1oli je \xc5\xa1tudirala je na ljubljanski Filozofski fakulteti (1942-1945) in na In\xc5\xa1titutu za umetnost in arheologijo v Parizu (1945-1948). V Ljubljani so jo u\xc4\x8dili trije stebri ljubljanske \xc5\xa1ole: Izidor Cankar, Vojeslav Mole in France Stele, ob njih Rajko Lo\xc5\xbear in drugi. Po zaklju\xc4\x8dku \xc5\xa1tudija v Franciji je bila med prvimi umetnostnimi zgodovinarji v Sloveniji, ki so v dunajsko \xc5\xa1olane kroge umetnostne zgodovine in likovne kritike vnesli francoski esprit. Dodala je \xc5\xa1irino poznavalca zbirk v Franciji, sistemati\xc4\x8dnega urejanja teh zbirk in \xc5\xbeivljenja ter sodobnega ustvarjanja umetnikov v francoski prestolnici. To znanje je prena\xc5\xa1ala predvsem bodo\xc4\x8dim slikarjem in kiparjem. V letih 1950\xe2\x88\x921955 je bila kustosinja Narodne galerije Slovenije v Ljubljani, nato ve\xc4\x8d desetletij profesorica na Akademiji za likovno umetnost in oblikovanje v Ljubljani. Tam je bila od 1978 redna profesorica za umetnostno zgodovino. V zgodnjem obdobju se je kot raziskovalka posve\xc4\x8dala slikarstvu 19. stoletja, potem je pre\xc5\xa1la na \xc5\xa1tudij modernega in sodobnega slikarstva; sodelovala je pri pripravi mednarodnih grafi\xc4\x8dnih bienalov, razstavah ilustracij in posameznih sodobnih slikarjev in kiparjev. Pripravila je ob\xc5\xa1iren knji\xc5\xbeni pregled slovenskega slikarstva, ki je nadgradil in dopolnil predhodno Steletovo in \xc5\xa0ijan\xc4\x8devo pisanje. Dolga leta je raziskovala in dokumentirala kiparstvo 20. stoletja, predvsem slovenske javne spomenike in \xc5\xa1ir\xc5\xa1e slovensko kiparstvo. Na Filozofski fakulteti v Ljubljani je s to temo doktorirala leta 1977. Razvila se je v vodilno poznavalko slovenskega kiparstva 20. stoletja. Natan\xc4\x8dno je spremljala opuse kiparjev, kakor so bili Lojze Dolinar, Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ek Smerdu, Karel Putrih, Zdenko Kalin, Boris Kalin, Jakob Savin\xc5\xa1ek, France Rotar. Skoraj vsakemu od na\xc5\xa1tetih in drugim je posvetila samostojno monografijo, retrospektivno razstavo ali pripravila vsaj obse\xc5\xbeen katalog. Rezultate doktorata je objavila v knjigi Javni spomeniki v slovenskem kiparstvu prve polovice 20. stoletja. Bila je podpornica novih ustvarjalnih smeri v kiparstvu. Spremljala, podpirala in pojasnjevala je ustvarjalnost mednarodnih simpozijev forme vive, posebej v Kostanjevici. Mlaj\xc5\xa1i kolegi so hodili k njej v vsaki zadregi, ki so jo imeli ob analizi omenjenih in drugih kiparjev. Za vsakega je na\xc5\xa1la dodaten podatek, novo spoznanje. S \xc5\xa1tevilnimi kiparji in slikarji je bila kolegica na likovni akademiji. Na tej ustanovi je bila ena prvih, ki je na\xc4\x8drtovala vizijo novih prostorov, ki jih \xc5\xa1ola \xc5\xa1e vedno nima. V svojo obravnavno razli\xc4\x8dnih tematik je pritegnila tudi mladinsko knji\xc5\xbeno ilustracijo, ki je utemeljena prav na \xc5\xa1oli, kjer je u\xc4\x8dila. Redno je predstavljala ustvarjalnost svojih profesorskih kolegov z akademije. Bila je med najbolj spo\xc5\xa1tovanimi umetnostnimi zgodovinarji v Jugoslaviji; brez njenega pisanja ne bi bilo \xc5\xa1tevilnih preglednih katalogov o ustvarjalnosti 20. stoletja, kakr\xc5\xa1nih v Sloveniji \xc5\xa1e danes ni. Dolga leta je nesebi\xc4\x8dno sodelovala v slovarski, terminolo\xc5\xa1ki komisiji pri SAZU, kjer je bila ena od njenih gonilnih sil do svoje pozne starosti. Razprave o sodobni umetnosti je redno objavljala v strokovnih \xc4\x8dasopisih in revijah.  Med njenimi zadnjimi javnimi nastopi na televiziji je bilo dragoceno pri\xc4\x8devanje o enem njenih u\xc4\x8diteljev, Izidorju Cankarju._NEWLINE_Kolegi so ji kot prvi podelili presti\xc5\xbeno nagrado Izidorja Cankarja za njeno \xc5\xbeivljenjsko delo. Bila je \xc4\x8dastna \xc4\x8dlanica slovenskega umetnostnozgodovinskega dru\xc5\xa1tva, ki mu je v osemdesetih letih tudi predsedovala. 2013 je bila imenovana za zaslu\xc5\xbeno profesorico ljubljanske univerze. Bila je spo\xc5\xa1tovana dama, ki so ji sodelavci, u\xc4\x8denci in sledilci posvetili poseben spominski zbornik (Zbornik za \xc5\xa0pelco \xc4\x8copi\xc4\x8d, posebna publikacija Zbornika za umetnostno zgodovino, Ljubljana, 2006).'