b'\n_START_ARTICLE_\nPablo Neruda\n_START_SECTION_\nZgodnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nRicardo se je rodil v Parralu pribli\xc5\xbeno 350\xc2\xa0km ju\xc5\xbeno od Santiaga. Njegova mati Rosa Neftal\xc3\xad Basoalto Opazo je umrla dva meseca po njegovem rojstvu in kmalu se je preselil v Temuco, kjer se je njegov o\xc4\x8de, \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ki uslu\xc5\xbebenec Jos\xc3\xa9 del Carmen Reyes Morales, poro\xc4\x8dil s Trinidad Candia Marverde, s katero je imel \xc5\xbee devetletnega sina Rodolfa. Skupaj z njimi je odra\xc5\xa1\xc4\x8dala \xc5\xa1e ena Ricardova polsestra Laura, ki jo je njegov o\xc4\x8de imel z neko drugo \xc5\xbeensko. Ricarda so po materinem srednjem imenu klicali Neftal\xc3\xad._NEWLINE_O\xc4\x8de je mo\xc4\x8dno nasprotoval Ricardovemu zanimanju za pisanje in knji\xc5\xbeevnost, vendar so ga opogumljali drugi, vklju\xc4\x8dno z bodo\xc4\x8do nobelovko Gabrielo Mistral, ki je takrat bila ravnateljica temu\xc5\xa1ke dekli\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole. Pri trinajstih letih je lokalni \xc4\x8dasopis La Ma\xc3\xb1ana objavil njegovo prvo delo: esej Entusiasmo y perseverancia (Navdu\xc5\xa1enje in stanovitnost). Do leta 1920, ko je po \xc4\x8de\xc5\xa1kem pesniku Janu Nerudi prevzel psevdonim Pablo Neruda, je imel objavljenih \xc5\xbee kar nekaj pesmi, pripovednih del in novinarskih prispevkov.\n_START_SECTION_\nVeinte poemas\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1921 se je preselil v Santiago, da bi na tamkaj\xc5\xa1nji univerzi \xc5\xa1tudiral franco\xc5\xa1\xc4\x8dino, vendar se je kmalu popolnoma posvetil poeziji. Leta 1923 je iz\xc5\xa1la njegova pesni\xc5\xa1ka zbirka Crepusculario (Knjiga o somraku), naslednjega leta pa Veinte poemas de amor y una canci\xc3\xb3n desperada (Dvajset ljubezenskih pesmi in pesem o obupu), zbirka ljubezenskih pesmi, ki je postala kontroverzna zaradi eroti\xc4\x8dnosti. Obe zbirki so kritiki dobro sprejeli in sta bili prevedeni v \xc5\xa1tevilne jezike. V naslednjih desetletjih je bilo prodanih ve\xc4\x8d milijonov izvodov Veinte poemas, ki tako velja za Nerudovo najbolj znano delo._NEWLINE_\xc4\x8ceprav je njegova priljubljenost rasla tako v \xc4\x8cilu kot v tujini, se kljub temu ni mogel izkopati iz rev\xc5\xa1\xc4\x8dine. Leta 1927 je tako iz obupa sprejel mesto \xc4\x8dastnega konzula v Yangonu (takrat kolonialna Burma), zatem v Colombu (Cejlon), Batavii (dana\xc5\xa1nja Jakarta v Indoneziji) in Singapuru. V Indoneziji je spoznal svojo prvo \xc5\xbeeno, nizozemsko ban\xc4\x8dno uslu\xc5\xbebenko Maryko Antonieto Hagenaar Vogelzang. Med opravljanjem diplomatske slu\xc5\xbebe je precej prebiral poezijo in se preizku\xc5\xa1al v razli\xc4\x8dnih pesni\xc5\xa1kih zvrsteh. V tem \xc4\x8dasu sta nastala prva zvezka zbirke Residencia en la tierra (Prebivali\xc5\xa1\xc4\x8de na zemlji) z nekaj nadrealisti\xc4\x8dnimi pesmimi, ki so kasneje postale slavne.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0panska dr\xc5\xbeavljanska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPo vrnitvi v \xc4\x8cile je najprej sprejel diplomatski polo\xc5\xbeaj Buenos Airesu, zatem v Barceloni, nato pa je nasledil Gabrielo Mistral na mestu konzula v Madridu. Tam se je spoprijateljil s pesniki, kot so Rafael Alberti, Federico Garc\xc3\xada Lorca in  perujski pesnik C\xc3\xa9sar Vallejo. V Madridu se mu je rodila tudi h\xc4\x8di Malva Marina Trinidad, ki so jo celotno kratko \xc5\xbeivljenje pestile te\xc5\xbeave z zdravjem. V tem obdobju se je odtujil od prve \xc5\xbeene in spoznal bodo\xc4\x8do drugo \xc5\xbeeno, Argentinko Delio del Carril._NEWLINE_Izku\xc5\xa1nja \xc5\xa1panske dr\xc5\xbeavljanske vojne in obdobja po njej je bila odlo\xc4\x8dilna za njegovo politi\xc4\x8dno usmeritev. Iz vase zazrtega individualista se je preusmeril k dru\xc5\xbebeni anga\xc5\xbeiranosti in solidarnosti ter postal zagrizen komunist. K temu je najbolj pripomogla usmrtitev Lorce ter radikalno levi\xc4\x8darska usmeritev njegovih pesni\xc5\xa1kih prijateljev ter Delie del Carril.  V govorih in zapisih je podpiral republikansko stran in izdal pesni\xc5\xa1ko zbirko Espa\xc3\xb1a en el coraz\xc3\xb3n (\xc5\xa0panija v mojem srcu). Njegova prva \xc5\xbeena se je medtem s h\xc4\x8derjo preselila v Monte Carlo in ju ni nikdar ve\xc4\x8d sre\xc4\x8dal._NEWLINE_Ko je bil leta 1938 za predsenika \xc4\x8cila izvoljen Pedro Aguirre Cerda, katerega je podprl tudi Neruda, je bil imenovan na mesto posebnega konzula za \xc5\xa1panske begunce v Parizu. To misijo je ozna\xc4\x8dil za \xc2\xbbnajbolj plemenito nalogo, kar jih je kadarkoli opravljal\xc2\xab. 2.000 izmed \xc5\xa1panskih beguncev, ki so v bednih razmerah \xc5\xbeiveli v francoskih begunskih tabori\xc5\xa1\xc4\x8dih, je moral s staro ladjo Winnipeg prepeljati v \xc4\x8cile. Nekateri obto\xc5\xbeujejo Nerudo, da je pri izboru dajal prednost komunistom in izklju\xc4\x8deval ostale republikance, spet drugi pa to zanikajo, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je osebno izbral le nekaj sto beguncev, preostale pa je izbrala komisija, ki jo je imenoval predsednik \xc5\xa1panske republikanske vlade v izgnanstvu Juan Negr\xc3\xadn.\n_START_SECTION_\nMehika\n_START_PARAGRAPH_\nMed letoma 1940 in 1943 je opravljal slu\xc5\xbebo generalnega konzula v Ciudad de M\xc3\xa9xico. V tem obdobju se je tudi formalno lo\xc4\x8dil od prve \xc5\xbeene (in izvedel, da je njegova h\xc4\x8di pri osmih letih umrla med nacisti\xc4\x8dno okupacijo Nizozemske) in se poro\xc4\x8dil z Delio del Carril, s katero je \xc5\xbeivel \xc5\xbee v Franciji. Spoprijateljil se je s stalinisti\xc4\x8dnim atentatorjem Vittoriom Vidalijem. Po neuspelem poskusu atentata na Leva Trockega 24. maja 1940 je slikarju Davidu Alfaru Siqeirosu, enemu od obto\xc5\xbeencev za poskus atentata, priskrbel \xc4\x8dilski vizum. Siqueiros, ki je tako iz pripora lahko pobegnil v \xc4\x8cile in \xc5\xbeivel v Nerudovem zasebnem stanovanju, se je kasneje oddol\xc5\xbeil, ko je ve\xc4\x8d kot eno leto slikal fresko v \xc5\xa1oli v Chill\xc3\xa1nu. Povezava s Siqueirosom je izzvala \xc5\xa1tevilne kritike, Neruda, ki se je \xc5\xbee prej izgovarjal, da je izdajo \xc4\x8dilskega vizuma zahteval mehi\xc5\xa1ki predsednik Manuel \xc3\x81vila Camacho, pa jih je zavra\xc4\x8dal kot \xc2\xbbsenzacionalisti\xc4\x8dno literarno politi\xc4\x8dno nadlegovanje\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nAlturas de Machu Picchu\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1943 je po vrnitvi v domovino najprej obiskal Peru in Machu Picchu. Lepota tega inkovskega mesta ga je spodbudila k pisanju 12-delnega romana v verzih Alturas de Machu Picchu (Vi\xc5\xa1ave Machu Piccha), ki ga je kon\xc4\x8dal leta 1945 in nakazal za\xc4\x8detek zavedanja in zanimanja za predkolumbovske civilizacije v Ameriki. V njem slavi dose\xc5\xbeke inkovskih graditeljev, hkrati pa obsoja su\xc5\xbeenjstvo, ki je vse to sploh omogo\xc4\x8dilo. V zadnjem delu (Canto XII) poziva \xc5\xbee ve\xc4\x8d stoletij mrtve Inke, naj ponovno vstanejo in spregovorijo skozi njega. Martin Espada, pesnik profesor kreativnega pisanja iz Massachusettsa, je to delo slavil kot umetnino in \xc2\xbbnajve\xc4\x8djo politi\xc4\x8dno pesnitev vseh \xc4\x8dasov\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nNeruda in stalinizem\n_START_PARAGRAPH_\nTako kot mnogi levi\xc4\x8darski intelektualci tistega \xc4\x8dasa je tudi Neruda ob\xc4\x8dudoval Stalinovo Sovjetsko zvezo, delno tudi zaradi njene vloge pri zlomu nacisti\xc4\x8dne Nem\xc4\x8dije (\xc4\x8demur je posvetil pesmi Canto a Stalingrado (1942) in Nuevo canto de amor a Stalingrado, 1943). Leta 1953 je prejel Stalinovo nagrado za mir. Ko je Stalin \xc5\xa1e istega leta je umrl, mu je posvetil odo, podobno kot je \xc5\xa1e med vojno posvetil hvalnico kubanskemu diktatorju Fulgenciu Batisti in zatem Fidelu Castru. Podobno je Lenina ozna\xc4\x8dil za \xc2\xbbnajve\xc4\x8djega genija na\xc5\xa1ega stoletja\xc2\xab\xc2\xa0ter Mihaila Kalinina kot \xc2\xbbmo\xc5\xbea plemenitega \xc5\xbeivljenja\xc2\xab, \xc2\xbbvelikega graditelja prihodnosti\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbtovari\xc5\xa1a izpod Leninovih in Stalinovih rok\xc2\xab._NEWLINE_Ko je Hru\xc5\xa1\xc4\x8dov leta 1956 obsodil stalinizem in kult osebnosti, se je Neruda nekoliko pokesal ognjevitega \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denja Stalina in leta 1957 ob obisku Kitajske izjavil, da ga od kitajske revolucije ni odtujil Mao Cetung, temve\xc4\x8d maocetungizem. Vsemu navkljub pa ni izgubil vere v komunizem. Da njegovi ideolo\xc5\xa1ki nasprotniki ne bi dobili primerne prilo\xc5\xbenosti, se je izognil javni obsodbi sovjetskega pregona disidentskih pisateljev Borisa Pasternaka in Josipa Brodskega (Josepha Brodskega), kar so mu zamerili tudi njegovi najve\xc4\x8dji ob\xc4\x8dudovalci._NEWLINE_Podpora stalinizmu ga je stala tudi dolgoletnega prijateljstva z mehi\xc5\xa1kim pisateljem Octaviom Pazom, s katerim sta se pri\xc4\x8dela razhajati \xc5\xbee zaradi razli\xc4\x8dnih pogledov na pakt Hitler-Stalin.\n_START_SECTION_\nSenator\n_START_PARAGRAPH_\n4. marca 1945 je bil na listi Komunisti\xc4\x8dne partije (uradno je pristopil k njej \xc5\xa1ele \xc5\xa1tiri mesece kasneje) izvoljen za seantorja za severni provinci Antofagasta in Tarapac\xc3\xa1. Leta 1946 je vodil predvolilno kampanjo predsedni\xc5\xa1kega kandidata Gabriela Gonz\xc3\xa1lesa Videle, ki ga je podpirala tudi koalicija levi\xc4\x8darskih strank. Po izvolitvi se je Videla obrnil proti Komunisti\xc4\x8dni partiji. Odlo\xc4\x8dilni trenutek je nastopil po komunisti\xc4\x8dno vodeni stavki rudarjev v Loti oktobra 1947, kjer so stavkajo\xc4\x8de delavce zaprli v zaporih na otokih in v koncentracijsko tabori\xc5\xa1\xc4\x8de v Pisagui. 6. januarja 1948 je Neruda v govoru Yo accuso (obto\xc5\xbeujem) v senatu napadel to dejanje in prebral imena vseh zaprtih delavcev ter njihovih dru\xc5\xbein.\n_START_SECTION_\nIzgnanstvo\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi tega govora je bil Neruda izklju\xc4\x8den iz senata, septembra 1948 so prepovedali Komunisti\xc4\x8dno partijo in 26.000 njenih privr\xc5\xbeencev izbrisali iz volilnih imenikov. Neruda se je z \xc5\xbeeno 13 mesecev skrival po razli\xc4\x8dnih hi\xc5\xa1ah svojih privr\xc5\xbeencev, dokler mu marca 1949 ni uspelo pobegniti \xc4\x8dez Ande v Argentino, pri \xc4\x8demer bi skoraj utonil v reki Corringue. Na ta pobeg se je spomnil tudi v govoru ob podelitvi Nobelove nagrade._NEWLINE_V Buenos Airesu se je sre\xc4\x8dal s prijateljem in bodo\xc4\x8dim nobelovcem Miguelom \xc3\x81ngelom Asturiasom, ki je takrat bil gvatemalski kulturni ata\xc5\xa1e v Argentini. Ker sta bila podobne zunanjosti, je Neruda uspel z Asturiasovim potnim listom priti v Evropo. Pablo Picasso mu je pripravil prihod v Pariz, kjer se je presenetljivo pojavil na sre\xc4\x8danju Svetovnega kongresa mirovnih sil, s \xc4\x8dimer je demantiral trditve \xc4\x8dilske vlade, da mu sploh ni uspelo pobegniti iz \xc4\x8cila. Tri leta izgnanstva je potoval po Evropi z nekaj vmesnimi potovanji v Indijo, Kitajsko in Sovjetsko zvezo. Obisk Mehike proti koncu leta 1949 je moral podalj\xc5\xa1ati zaradi vnetja \xc5\xbeil. Zaljubil se je v bodo\xc4\x8do tretjo \xc5\xbeeno, \xc4\x8dilsko pevko Matilde Urrutia, ki so jo najeli, da bi ga negovala, in je v nadaljevanju izgnanstva potovala skupaj z njim._NEWLINE_V Mehiki je objavil tudi ep Canto General, whitmanijanski katalog ju\xc5\xbenoameri\xc5\xa1ke zgodovine, geografije, flore in favne, prepletajo\xc4\x8d se z avtorjevimi opa\xc5\xbeanji in izku\xc5\xa1njami, tudi iz obdobja, ko se je v domovini moral skrivati in v katerem je napisal ve\xc4\x8dino pesnitve in jo odnesel s seboj med pobegom iz dr\xc5\xbeave. \xc5\xbde mesec zatem je tudi v \xc4\x8cilu Komunisti\xc4\x8dna partija v ilegali izdala to pesem v 5.000 izvodih. _NEWLINE_Leta 1952 je nekaj \xc4\x8dasa pre\xc5\xbeivel tudi v vili italijanskega zgodovinarja Edwina Ceria na italijanskem otoku Capri. Leta 1994 so to bivanje upodobili v filmu Po\xc5\xa1tar.\n_START_SECTION_\nVrnitev v \xc4\x8cile\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1952 so korupcijski \xc5\xa1kandali odnesli Videlovo diktaturo. Neruda se je avgusta vrnil v \xc4\x8cile, sodeloval pri Allendejevi kampanji za septemberske volitve in se ponovno sre\xc4\x8dal z \xc5\xbeeno Delio. Le ta je postopoma izvedela za razmerje z Matilde Urrutia, zato ga je leta 1955 zapustila in se preselila v Evropo. Neruda je ves \xc4\x8das ve\xc4\x8d ali manj pre\xc5\xbeivel v \xc4\x8cilu in se leta 1966 poro\xc4\x8dil z Matilde._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu je postal slaven po vsem svetu s prevodi njegovih del v vse pomembne svetovne jezike. Vklju\xc4\x8deval se je tudi v politiko in tako obsodil ravnanje ZDA najprej v kubanski raketni krizi in kasneje \xc5\xa1e v vietnamski vojni. _NEWLINE_Ideolo\xc5\xa1ki nasprotniki so ve\xc4\x8dkrat posku\xc5\xa1ali omade\xc5\xbeevati njegovo slavo. Zveza za kulturno svobodo, ki jo je ustanovila in financirala CIA, je vodila kampanjo, v kateri je poudarjala njegovo vlogo v atentatu na Trockega leta 1940 v Mehiki. Kampanja se je \xc5\xa1e posebej zaostrila, ko je bil Neruda leta 1964 nominiran za Nobelovo nagrado (ki jo je prejel in nato zavrnil Jean-Paul Sartre). _NEWLINE_Leta 1966 je bil povabljen na konferenco PEN v New Yorku. Organizator konference Arthur Miller je uspel prepri\xc4\x8dati ameri\xc5\xa1ke oblasti, da so mu kljub komunisti\xc4\x8dnim nazorom izdale vizum za vstop v ZDA. Neruda je tako recitiral svoja dela v nabito polnih dvoranah in v Kongresni knji\xc5\xbenici posnel nekaj svojih pesmi. Ker je bilo na konferenci prisotnih tudi precej pisateljev iz vzhodnega bloka, je mehi\xc5\xa1ki pisatelj Carlos Fuentes to konferenco ozna\xc4\x8dil kot \xc2\xbbza\xc4\x8detek konca hladne vojne\xc2\xab. _NEWLINE_Med vra\xc4\x8danjem v \xc4\x8cile se je na poti ustavil v Peruju, kjer ga je sprejel predsednik Fernando Bela\xc3\xbande Terry, in je recitiral navdu\xc5\xa1enim mno\xc5\xbeicam v Limi in Arequipi. Ker je v tem \xc4\x8dasu bila perujska vlada sprta s Fidelom Castrom, je ve\xc4\x8d kot sto kubanskih intelektualcev podpisalo pismo, v katerem so obsodili Nerudov obisk Peruja in ga obto\xc5\xbeili sodelovanja s sovra\xc5\xbenikom. Nerudo, ki je pred tem podprl kubansko revolucijo, je to globoko prizadelo in tako ni nikdar obiskal Kube, tudi leta 1968, ko je prejel uradno vabilo, ne._NEWLINE_Po smrti Che Guevare leta 1967 v Boliviji je v ve\xc4\x8d \xc4\x8dlankih ob\xc5\xbealoval izgubo \xc2\xbbvelikega junaka\xc2\xab, zasebno pa je obsojal njegovo pustolovstvo.\n_START_SECTION_\nZadnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1970 je bil nominiran za predsedni\xc5\xa1kega kandidata, vendar je kandidaturo umaknil v podporo Salvadorju Allendeju, ki je na koncu tudi bil izvoljen kot prvi demokrati\xc4\x8dno izvoljeni socialisti\xc4\x8dni predsednik. Kmalu zatem ga je Allende imenoval za veleposlanika v Parizu._NEWLINE_Zaradi komunisti\xc4\x8dnega prepri\xc4\x8danja je Nobelov odbor dolgo zavra\xc4\x8dal njegove nominacije za Nobelovo nagrado za knji\xc5\xbeevnost. Leta 1971 jo je kon\xc4\x8dno prejel. Nekateri \xc4\x8dlani odbora se zaradi hvaljenja stalinizma niso strinjali s to odlo\xc4\x8ditvijo in na koncu je tako odlo\xc4\x8dila beseda Arturja Lundkvista, ki je njegova dela prevajal v \xc5\xa1ved\xc5\xa1\xc4\x8dino. Po podelitvi je na santia\xc5\xa1kem nogometnem stadionu recitiral svoje pesmi 70.000 glavemu ob\xc4\x8dinstvu, kar velja za najve\xc4\x8dje v \xc5\xbeivo spremljano branje poezije do sedaj._NEWLINE_Leta 1973 je zaradi pe\xc5\xa1ajo\xc4\x8dega zdravja (\xc5\xbee dlje \xc4\x8dasa je bolehal za rakom na prostati) zapustil diplomatsko slu\xc5\xbebo in se vrnil v domovino. \xc5\xa0e dodatno so ga prizadeli napadi na Allendejevo vlado. V santia\xc5\xa1ki kliniki Santa Maria je umrl za levkemijo 23. septembra, 12 dni po Pinochetovem dr\xc5\xbeavnem udaru. Takoj po smrti sta bili razdejani dve izmed njegovih hi\xc5\xa1, La Chascona v Santiagu in La Sebastiana v Valpara\xc3\xadsu. Kljub temu, da je Pinochetov re\xc5\xbeim prepovedal javni pogreb, se na tiso\xc4\x8de \xc4\x8cilencev ni zmenilo za policijsko uro in preplavilo ulice v pesnikovo \xc4\x8dast in tako pogreb velja za prvi protest proti Pinochetu._NEWLINE_Matilde Urrutia je takoj po smrti zbrala in uredila Nerudove zapiske in s tem pri\xc5\xa1la navzkri\xc5\xbe z re\xc5\xbeimom, ki si je prizadeval odstraniti Nerudove vplive iz \xc4\x8dilske kolektivne zavesti in njegova dela prepovedal vse do demokratizacije leta 1990. Leta 1986 so posmrtno iz\xc5\xa1li njeni spomini Moje \xc5\xbeivljenje s Pablom Nerudo. Danes sta oba pokopana v tretji Nerudovi hi\xc5\xa1i, Casa de Isla Negra ju\xc5\xbeno od Valpara\xc3\xadsa, ki so jo razdejali takoj po Pinochetovem dr\xc5\xbeavnem udaru in v 90. letih obnovili.'