b'\n_START_ARTICLE_\nCloisonne\n_START_PARAGRAPH_\nCloisonn\xc3\xa9 (francoska izgovorjava [klwaz\xc9\x94ne]) je starodavna tehnika okra\xc5\xa1evanja kovinskih predmetov. V zadnjih stoletjih je bil uporabljen steklast [lo\xc5\xa1\xc4\x8d|emajl]], v starej\xc5\xa1ih obdobjih pa so bili uporabljeni tudi vlo\xc5\xbeki izrezanih draguljev, stekla in drugih materialov. Nastale predmete lahko imenujemo tudi cloisonn\xc3\xa9. Okras se oblikuje tako, da se na kovinski predmet najprej dodajo predelki (cloisons v franco\xc5\xa1\xc4\x8dini ), tako da se spajkajo ali pritrdijo srebrne ali zlate \xc5\xbeice ali tanki trakovi na robove. Te ostanejo vidne v kon\xc4\x8dnem kosu, lo\xc4\x8dujejo razli\xc4\x8dne predele emajla ali vlo\xc5\xbekov, ki so pogosto iz ve\xc4\x8d barv. Cloisonn\xc3\xa9 emajlni predmeti se obdelujejo z emajliranim prahom, ki se pripravi v pasto, ki jo je potem treba \xc5\xbegati v pe\xc4\x8di._NEWLINE_V antiki se je tehnika cloisonn\xc3\xa9 uporabljala predvsem za nakit in manj\xc5\xa1o opremo za obla\xc4\x8dila, oro\xc5\xbeje ali podobne majhne predmete, okra\xc5\xa1ene z geometrijskimi ali shematskimi vzorci, z debelimi stenami. V bizantinskem cesarstvu so bile razvite tehnike, ki so uporabljale tanj\xc5\xa1e \xc5\xbeice, da bi omogo\xc4\x8dile izdelavo ve\xc4\x8d slikovnih podob, ki se ve\xc4\x8dinoma uporabljajo za verske podobe in nakit, nato pa vedno uporabljajo emajl. Do 14. stoletja se je ta tehnika emajla raz\xc5\xa1irila na Kitajsko, kjer se je kmalu uporabljala za veliko ve\xc4\x8dje posoda, kot so sklede in vaze. Tehnika na Kitajskem ostaja pogosta do danes in na zahodu so iz 18. stoletja izdelali predmete cloisonn\xc3\xa9 emajla s kitajskimi slogi.\n_START_SECTION_\nZgodnja tehnika\n_START_PARAGRAPH_\nCloisonn\xc3\xa9 se je najprej razvil v nakitu starega Bli\xc5\xbenjega vzhoda, obi\xc4\x8dajno v zelo majhnih kosih, kot so obro\xc4\x8di, s tanko \xc5\xbeico, ki je tvorila cloisone. V nakitu Starega Egipta, vklju\xc4\x8dno s prsnimi dragulji faraonov, so debelej\xc5\xa1i trakovi iz cloisona, ki ostajajo majhni.  V Egiptu so bili uporabljeni dragulji in materiali, podobni emajlu, v\xc4\x8dasih imenovani "steklena pasta" . Bizantinci so izpopolnili edinstveno obliko cloisonne ikon. Bizantinski emajl, ki se je \xc5\xa1iril v okoli\xc5\xa1ke kulture in poseben tip, pogosto znan kot granatni cloisonn\xc3\xa9, je v migracijskem obdobju \xc2\xbbbarbarskih\xc2\xab\xc2\xa0evropskih narodov, ki so uporabljali dragulje, zlasti rde\xc4\x8de granate, pa tudi steklo in emajl, z majhnimi vlo\xc5\xbeki debele stene. Rde\xc4\x8di granati in zlato so ustvarili privla\xc4\x8den kontrast barv, za kristjane pa je bil granat simbol Kristusa. Zdi se, da je ta tip nastal v poznoanti\xc4\x8dnem vzhodnem rimskem cesarstvu in da je migracijske narode sprva dosegel kot diplomatski darovi, ki so jih verjetno izdelali v Konstantinoplu, nato pa so jih kopirali lastni zlatarji . Steklena pasta cloisonn\xc3\xa9 je bila izdelana v istih obdobjih s podobnimi rezultati - primer zlati anglosa\xc5\xa1ki pribor z granati (desno) in vizigotsko bro\xc5\xa1ko s stekleno pasto v galeriji . Debeli trakovi iz zlata so bili spajkani na dno potopljenega obmo\xc4\x8dja, da bi bili okra\xc5\xa1eni, da bi naredili predelke, preden so dodali kamne ali pasto . V\xc4\x8dasih se predelki, napolnjeni z razli\xc4\x8dnimi materiali rezanega kamna ali stekla in emajla me\xc5\xa1ajo, da se okrasijo isti predmeti, kot v zapori pokrova iz Sutton Hooja . V bizantinskem svetu se je tehnika razvila v tankoslojni slog, ki je primeren le za spodaj opisan emajl, ki se je v Evropi posnemal od karolin\xc5\xa1kega obdobja naprej.\n_START_SECTION_\nEmajl\n_START_PARAGRAPH_\nNajzgodnej\xc5\xa1i pre\xc5\xbeiveli cloisonn\xc3\xa9 kosi so obro\xc4\x8di v grobovih iz 12. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem na Cipru, z zelo tanko \xc5\xbeico.  Kasneje je bila sklenina le en od nadevov, ki so se uporabljali za majhne, debele stene, ki so bile opisane zgoraj. Od 8. stoletja je bizantinska umetnost spet za\xc4\x8dela uporabljati veliko tanj\xc5\xa1e \xc5\xbeice, da bi omogo\xc4\x8dila uporabo bolj kompleksnih modelov z ve\xc4\x8djimi in manj geometrijskimi predelki, kar je bilo mogo\xc4\x8de le z emajlom. Te so bile \xc5\xa1e vedno na razmeroma majhnih predmetih, \xc4\x8deprav je bilo mogo\xc4\x8de \xc5\xa1tevilne plakete postaviti v ve\xc4\x8dje objekte, kot je Pala d\'Oro, oltarna podoba v stolnici sv. Marka v Benetkah. Nekateri predmeti so zdru\xc5\xbeevali debele in tanke lupine za razli\xc4\x8den u\xc4\x8dinek. Modeli so pogosto (kot desno) vsebovali velikodu\xc5\xa1no ozadje navadnega zlata, kot v sodobnih bizantinskih mozaikih. Obmo\xc4\x8dje, ki ga je bilo treba emajlirati, je bilo tol\xc4\x8deno, da je nastala glavna vdolbina, vbod, bi pomagal sklenino dr\xc5\xbeati in dodan cloisons. _NEWLINE_Razlikujeta se dve razli\xc4\x8dni tehniki bizantinskega in evropskega cloisonn\xc3\xa9 emajla, za katere se \xc5\xa1e vedno obi\xc4\x8dajno uporabljajo nem\xc5\xa1ka imena. Najzgodnej\xc5\xa1a je tehnika Vollschmelz (\'polna\' sklenina, dobesedno \'polna talina\'), pri kateri je treba celotno zlato osnovno plo\xc5\xa1\xc4\x8do prekriti z emajlom. Robovi plo\xc5\xa1\xc4\x8de so obrnjeni navzgor, da tvorijo rezervoar, zlato \xc5\xbeico se zle\xc5\xbee na mestu, da tvori cloisone. Konstrukcija sklenine torej pokriva celotno plo\xc5\xa1\xc4\x8do. V tehniki Senkschmelz (\'potopljeni emajl\', dobesedno \'potopljena talina\') so deli osnovne plo\xc5\xa1\xc4\x8de, ki dr\xc5\xbeijo obliko, zatol\xc4\x8deni navzdol, zaradi \xc4\x8desar je v ozadju zlato ozadje, kar je vidno tudi v sodobnih bizantinskih ikonah in mozaikih z zlatim steklom in svetnika, prikazanega tukaj. \xc5\xbdice in emajli se nato dodajo kot prej. Obris zasnove bo viden na hrbtni strani osnovne plo\xc5\xa1\xc4\x8de.  Prehod med obema tehnikama se odvija okoli leta 900 v bizantinski sklenini  in leta 1000 na zahodu, \xc4\x8deprav s pomembnimi zgodnej\xc5\xa1imi primeri.  Plo\xc5\xa1\xc4\x8de z apostoli okrog poznega obdobja na Sveti mad\xc5\xbearski kroni ka\xc5\xbeejo edinstveno prehodno fazo, kjer je osnovna plo\xc5\xa1\xc4\x8da tol\xc4\x8dena v obliko, kot v senkschmelz tehniki, vendar emajl pokriva celotno plo\xc5\xa1\xc4\x8do, razen debele obrise okoli figure in napisov, kot pri tehniki vollschmelz (glej spodnjo galerijo za primere te tehnike in tehniko vollschmelz) . Nekateri kosi iz 10. stoletja dose\xc5\xbeejo senkschmelz u\xc4\x8dinek z uporabo dveh plo\xc5\xa1\xc4\x8d, ki sta name\xc5\xa1\xc4\x8deni druga na drugo, zgornji z izrezom obrisa in spodnja ravna. _NEWLINE_Iz Bizanca ali islamskega sveta je tehnika dosegla Kitajsko v 13. \xe2\x80\x93 14. stoletju; prva pisna omemba je v knjigi iz leta 1388, kjer se imenuje Dashi ware. Ni znanih kitajskih kosov iz 14. stoletja, najzgodnej\xc5\xa1i podatki, ki so nastali v \xc4\x8dasu vladanja cesarja Xuande (1425\xe2\x80\x9335), ki pa ka\xc5\xbeejo polno uporabo kitajskih slogov, kar ka\xc5\xbee na veliko izku\xc5\xa1enj v tehniki.  Na za\xc4\x8detku so jo kitajski poznavalci imeli kot tujo, sprva kot sumljivo, drugi\xc4\x8d pa kot privla\xc4\x8dno za \xc5\xbeenski okus. V za\xc4\x8detku 18. stoletja je imel cesar Kangxi cloisonn\xc3\xa9 delavnico med \xc5\xa1tevilnimi cesarskimi tovarnami. Najbolj dodelana in zelo cenjena kitajska dela so iz obdobja zgodnje dinastije Ming, zlasti vladavine cesarja Xuande in cesarja Jingtaija (1450-57), \xc4\x8deprav so 19. stoletje ali sodobna dela veliko bolj obi\xc4\x8dajna. Zdi se, da je kitajska industrija imela koristi od \xc5\xa1tevilnih kvalificiranih bizantinskih beguncev, ki so be\xc5\xbeali pred padcem Konstantinopla leta 1453, \xc4\x8deprav je na podlagi samega imena veliko bolj verjetno, da je Kitajska pridobila znanje o tehniki na Bli\xc5\xbenjem vzhodu. V ve\xc4\x8dini kitajskih cloisonn\xc3\xa9 je obi\xc4\x8dajno prevladujo\xc4\x8da barva modra in kitajsko ime za tehniko, jingtailan (\'Jingtai modra posoda\'), se nana\xc5\xa1a na to in cesarja Jingtaija. Kakovost se je za\xc4\x8dela slab\xc5\xa1ati v 19. stoletju. Prvotno so bili uporabljeni te\xc5\xbeki bronasti ali medeninasti materiali, \xc5\xbeice pa so bile spajkane, kasneje pa so uporabljali veliko la\xc5\xbeje bakrene posode, \xc5\xbeica pa je bila pritrjena pred \xc5\xbeganjem.  Sestave emajlov in pigmenti se s \xc4\x8dasom spreminjajo._NEWLINE_V bizantinskih delih, \xc5\xa1e bolj pa v kitajskih, \xc5\xbeica nikakor ne zajema lo\xc4\x8dene barve emajla. V\xc4\x8dasih se \xc5\xbeica uporablja samo za dekorativni u\xc4\x8dinek in se ustavi na sredini polja emajla, v\xc4\x8dasih pa meja med dvema barvama emajla ni ozna\xc4\x8dena z \xc5\xbeico. V bizantinski plo\xc5\xa1\xc4\x8di desno je prva zna\xc4\x8dilnost vidna v zgornji \xc5\xbeici na svetem \xc4\x8drnem rokavu, druga pa v beli barvi o\xc4\x8di in ovratniku. Oba sta vidna tudi v kitajski skledi, prikazani desno zgoraj._NEWLINE_Kitajski cloisonn\xc3\xa9 je med najbolj znanimi emajliranimi cloisonn\xc3\xa9ji na svetu._NEWLINE_Japonci so od sredine 19. stoletja tudi proizvedli velike koli\xc4\x8dine zelo visoke tehni\xc4\x8dne kakovosti. Na Japonskem so cloisonn\xc3\xa9 emajli znani kot shipp\xc5\x8d-yaki (\xe4\xb8\x83\xe5\xae\x9d\xe7\x84\xbc). Zgodnja sredi\xc5\xa1\xc4\x8da cloisonn\xc3\xa9ja so bila v Nagoji v okro\xc5\xbeju Owari (\xe5\xb0\xbe\xe5\xbc\xb5\xe8\x97\xa9 Owari han). Znano je podjetje Ando Cloisonn\xc3\xa9. Poznej\xc5\xa1i centri so bili Edo in Kjoto.  V Kjotu je Namikawa postalo eno vodilnih podjetij japonskega cloisonneta. Namikawa Yasuyuki Cloisonn\xc3\xa9 muzej je posebej namenjen temu._NEWLINE_Ruski cloisonn\xc3\xa9 iz carskega obdobja je tudi zelo cenjen s strani zbirateljev, zlasti iz rodbine Faberg\xc3\xa9 ali Khlebnikov, francoski in drugi narodi pa so proizvedli majhne koli\xc4\x8dine. Kitajska cloisonn\xc3\xa9 se v\xc4\x8dasih zamenjuje s kantonskim emajlom, podobno obliko emajla, ki je poslikan prostoro\xc4\x8dno in ne uporablja predelnih sten za lo\xc4\x8devanje barv._NEWLINE_V srednjeve\xc5\xa1ki zahodni Evropi je tehnika cloisonn\xc3\xa9 emajla postopoma prehitela vzpon emajla champlev\xc3\xa9, kjer so prostori za polnjenje sklenine ustvarjeni z izdelovanjem vdolbin (z razli\xc4\x8dnimi metodami) v osnovni predmet, namesto da bi zgradili oddelke, kot v cloisonn\xc3\xa9. Kasneje so se razvile tehnike, ki so omogo\xc4\x8dile, da je barva lakirana na ravno ozadje, ne da bi tekla. Plique-\xc3\xa0-jour je s tem povezana tehnika emajliranja, ki uporablja \xc4\x8diste emajle in nobene kovinske hrbtne plo\xc5\xa1\xc4\x8de, s \xc4\x8dimer ustvarja predmet, ki ima videz miniaturnega vitra\xc5\xbea - v resnici je cloisonn\xc3\xa9 brez podlage. Plique-a\'-jour se obi\xc4\x8dajno ustvari na osnovi sljude ali tankega bakra, ki se nato odlepi (sljuda) ali izpere s kislino (baker)._NEWLINE_Drugi na\xc4\x8dini uporabe tehnike so bili razviti, vendar so manj pomembni. V 19. stoletju se je na Japonskem uporabljala na lon\xc4\x8darskih posodah s kerami\xc4\x8dnimi glazurami, uporabljala pa se je z lakom in sodobnimi akrilnimi polnili za cloisons. Razli\xc4\x8dica tehnike cloisonn\xc3\xa9 se pogosto uporablja za zna\xc4\x8dke zavihkov, zna\xc4\x8dke logotipov za \xc5\xa1tevilne predmete, kot so avtomobili, vklju\xc4\x8dno z modeli BMW in druge aplikacije, \xc4\x8deprav je v teh primerih kovinski podstavek obi\xc4\x8dajno odlit z oddelki na mestu, tako da je uporaba izraza, \xc4\x8deprav je pogosta, vpra\xc5\xa1ljiva. Zlatarji, kovinarji in emajlerji praviloma navajajo to tehniko kot champlev\xc3\xa9._NEWLINE_Velika zbirka 150 kosov kitajskega cloisonn\xc3\xa9 je v muzeju umetnosti G. W. Vincent Smith v Springfieldu, Massachusetts.\n_START_SECTION_\nSodobna izvedba\n_START_PARAGRAPH_\nNajprej je predmet za okrasitev izdelan ali pridobljen; to obi\xc4\x8dajno naredijo razli\xc4\x8dni obrtniki. Za izdelavo osnove se obi\xc4\x8dajno uporablja baker, ker je poceni, lahek in se lahko kuje in raztegne, lahko se uporabi zlato, srebro ali druge kovine. Cloisonn\xc3\xa9 \xc5\xbeica je narejena iz finega srebra ali zlata in ima po navadi prerez pribli\xc5\xbeno 0,001 x 0,040 palca. Upognjena je v oblike, ki dolo\xc4\x8dajo obarvana obmo\xc4\x8dja. Vsi zavoji so izvedeni pod pravim kotom, tako da \xc5\xbeica ni upognjena. To naredimo z majhnimi kle\xc5\xa1\xc4\x8dami, pinceto in \xc5\xa1ablonami po meri. Cloisonn\xc3\xa9 \xc5\xbei\xc4\x8dni vzorec je lahko sestavljen iz ve\xc4\x8d zapletenih \xc5\xbei\xc4\x8dnih vzorcev, ki se zdru\xc5\xbeijo v ve\xc4\x8djo zasnovo. Za spajanje \xc5\xbeic se lahko uporablja spajkalo, vendar to povzro\xc4\x8di, da se barva kasneje razbarva in oblikuje mehur\xc4\x8dke. Namesto spajkanja na osnovno kovino se osnovna kovina \xc5\xbege s tankim slojem \xc4\x8distega emajla. Cloisonn\xc3\xa9 \xc5\xbeica je prilepljena na povr\xc5\xa1ino sklenine z naravno gumo iz rastline tragakant (Astragalus tragacantha). Ko se guma posu\xc5\xa1i, se kos ponovno \xc5\xbege, da se cloisonn\xc3\xa9 pove\xc5\xbee z bistro sklenino. Guma se za\xc5\xbege brez ostankov._NEWLINE_Stekleni emajli v razli\xc4\x8dnih barvah se zmeljejo v drobni prah v ahatnem ali porcelanskem mo\xc5\xbenarju, nato pa se sperejo, da se odstranijo ne\xc4\x8disto\xc4\x8de, ki bi razbarvale \xc5\xbegan emajl.  Emajl je narejen iz silicijevega dioksida, niterja in svin\xc4\x8devega oksida, kateremu so dodani kovinski oksidi za obarvanje. Te sestavine se stopijo skupaj in tvorijo stekleno frito, ki se ponovno pred nanosom zmelje. Vsaka barva emajla se pripravi pred uporabo in nato zme\xc5\xa1a z zelo razred\xc4\x8deno raztopino tragakanta. S finimi spatulami, \xc5\xa1\xc4\x8detkami ali kapalnimi \xc4\x8depki, emajler postavi fini barvni prah v vsak cloison. Pred peko ga pustimo, da se posu\xc5\xa1i, kar se izvede tako, da se artikel s polnilom sklenine polo\xc5\xbei v pe\xc4\x8d. Emajl v lupini se bo po \xc5\xbeganju mo\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1al, zaradi taljenja in kr\xc4\x8denja zrnatosti steklenega prahu, kot se tali sladkor v pe\xc4\x8dici. Ta postopek se ponavlja, dokler niso vsi cloisoni napolnjeni do roba \xc5\xbeice._NEWLINE_Najpogosteje so vidni trije slogi cloisonn\xc3\xa9: konkavni, konveksni in ploski. Metoda kon\xc4\x8dne obdelave dolo\xc4\x8da ta kon\xc4\x8dni videz. Z konkavnim cloisonn\xc3\xa9jem predelki niso bili popolnoma napolnjeni. Kapilarno delovanje povzro\xc4\x8di, da se povr\xc5\xa1ina sklenine upogne proti \xc5\xbeici, ko je sklenina staljena, kar povzro\xc4\x8di konkavno obliko. Konveksni cloisson\xc3\xa9 se proizvaja s prenapolnjevanjem vsakega predelka pri zadnjem pe\xc4\x8denju. To daje vsaki barvni povr\xc5\xa1ini videz rahlo zaobljenih kup\xc4\x8dkov. Najpogostej\xc5\xa1i je ploski cloisonn\xc3\xa9. Po polnjenju vseh lupin se emajl zmelje na gladko povr\xc5\xa1ino z lapidarno opremo, pri \xc4\x8demer se uporabljajo iste tehnike, kot se uporabljajo za poliranje kabo\xc5\xa1on kamnov. Zgornji del cloisonn\xc3\xa9 \xc5\xbeice je poliran, tako da je poravnan z emajlom in ima svetel lesk. Nekatera cloisonn\xc3\xa9 \xc5\xbeica je galvanizirana s tanko plastjo zlata, ki ne bo potemnela kot srebro.'