b'\n_START_ARTICLE_\nProblem obzorja\n_START_PARAGRAPH_\nProblem obzorja (v\xc4\x8dasih tudi problem homogenosti) je problem s standardnim kozmolo\xc5\xa1kim modelom prapoka, ki ga je v glavnem identificiral v poznih 1960-ih Charles William Misner. Ka\xc5\xbee na to, da razli\xc4\x8dna predela Vesolja med seboj nista bila v stiku zaradi ogromne razdalje med njima, vendar imata vseeno enaki temperaturi in druge fizikalne zna\xc4\x8dilnosti. To ni mogo\xc4\x8de, \xc4\x8de se privzame, da prenos informacij (ali energije, toplote ipd.) poteka v najbolj\xc5\xa1em primeru s hitrostjo svetlobe._NEWLINE_Teorije, ki posku\xc5\xa1ajo re\xc5\xa1iti problem, so kozmi\xc4\x8dna inflacija in teorije s spremenljivo hitrostjo svetlobe.\n_START_SECTION_\nOsnovni koncept\n_START_PARAGRAPH_\nPri opazovanju no\xc4\x8dnega neba razdalje odgovarjajo tudi \xc4\x8dasu v preteklosti. \xc4\x8ce se opazuje galaksija, oddaljena deset milijard svetlobnih let od Zemlje, je navidezno tak\xc5\xa1na kot je bila pred desetimi milijardami let, saj je je v tem \xc4\x8dasu svetloba prepotovala do opazovalca. \xc4\x8ce bi opazovalec opazoval eno galaksijo oddaljeno deset milijard svetlobnih let v eni smeri, na primer proti\xc2\xa0\xc2\xbbzahodu\xc2\xab, in drugo v nasprotni smeri proti\xc2\xa0\xc2\xbbvzhodu\xc2\xab, bi bila skupna razdalja med njima dvajset milijard svetlobnih let. To pomeni, da svetloba iz prve galaksije \xc5\xa1e ni dosegla druge, saj je starost Vesolja, ki je pribli\xc5\xbeno enaka 13,8\xc2\xa0milijard let, manj\xc5\xa1a od potrebnega \xc4\x8dasa, da se to zgodi. V splo\xc5\xa1nej\xc5\xa1em primeru obstajajo deli Vesolja, ki so vidni opazovalcu na Zemlji in med seboj nevidni zunaj lastnih del\xc4\x8dnih obzorij._NEWLINE_V standardnih fizikalnih teorijah nobena informacija ne more potovati hitreje od hitrosti svetlobe. V tem kontekstu\xc2\xa0\xc2\xbbinformacija\xc2\xab\xc2\xa0pomeni\xc2\xa0\xc2\xbbpoljubno fizikalno interakcijo\xc2\xab. Toplota na primer naravno prehaja iz toplej\xc5\xa1ega obmo\xc4\x8dja na hladnej\xc5\xa1e, kar je fizikalnem smislu zgled izmenjave informacij. V zgornjem zgledu dve obravnavani galaksiji nista mogli izmenjati kakr\xc5\xa1nihkoli informacij in nista v\xc2\xa0\xc2\xbbkavzalnem stiku\xc2\xab. Zaradi tega bi bile njune fizikalne zna\xc4\x8dilnosti razli\xc4\x8dne in v splo\xc5\xa1nem bi imelo Vesolje v razli\xc4\x8dnih deli razli\xc4\x8dne zna\xc4\x8dilnosti._NEWLINE_V nasprotju s tak\xc5\xa1nimi pri\xc4\x8dakovanji je opazovano vesolje razmeroma izotropno (enakosmerno), kar pomeni tudi homogenost (enovitost). Kozmi\xc4\x8dno mikrovalovno prasevanje, ki zapolnjuje vesolje, ima skoraj povsod na nebu enako temperaturo \xe2\x80\x93 2,728 \xc2\xb1 0,004 K. Temperaturne razlike so tako majhne, da je \xc5\xa1ele nedavno postalo mo\xc5\xbeno razviti in\xc5\xa1trumente, ki so sposobni izvedbe tak\xc5\xa1nih meritev. To predstavlja resen problem \xe2\x80\x93 \xc4\x8de se je Vesolje za\xc4\x8delo tudi z rahlo razli\xc4\x8dnimi temperaturami v razli\xc4\x8dnih delih, potem ne bi bilo na\xc4\x8dina, da bi se do sedaj ohladilo do enakih temperatur._NEWLINE_Po modelu prapoka, ko se je gostota vesolja pri raz\xc5\xa1irjanju zmanj\xc5\xa1ala, je dosegla to\xc4\x8dko, kjer fotoni v\xc2\xa0\xc2\xbbme\xc5\xa1anici\xc2\xab\xc2\xa0delcev niso takoj neposredno zadevali snovi in so se razsklopili od plazme, ter se kot izbruh svetlobe raz\xc5\xa1irili v Vesolje. To se je verjetno zgodilo pribli\xc5\xbeno 300.000 let po prapoku. Prostornina mo\xc5\xbene izmenjave informacij v tem \xc4\x8dasu je bila skupno 900.000 svetlobnih let, \xc4\x8de se vzame hitrost svetlobe in stopnjo raz\xc5\xa1irjanja prostora v zgodnjem Vesolju. Vendar ima celotno nebo enako temperaturo, kar je prostnorninsko ve\xc4\x8d za 10\xe2\x81\xb8\xe2\x81\xb8.\n_START_SECTION_\nInflacija\n_START_PARAGRAPH_\nTeorija kozmi\xc4\x8dne inflacije je posku\xc5\xa1ala re\xc5\xa1iti problem, kakor tudi ve\xc4\x8d drugih problemov, kot je na primer problem ravnosti s predpostavko kratkega 10\xe2\x81\xbb\xc2\xb3\xc2\xb2 sekundnega obdobja eksponentnega raz\xc5\xa1irjanja (poimenovanega\xc2\xa0\xc2\xbbinflacija\xc2\xab) v prvih sekundah zgodovine Vesolja. Med inflacijo se je velikost Vesolja pove\xc4\x8dala za velikanski faktor. Pred inflacijo je bilo celotno vesolje majhno in kavzalno povezano. Med tem obdobjem so se fizikalne zna\xc4\x8dilnosti izravnale. Inflacija je potem Vesolje hitro raz\xc5\xa1irila in\xc2\xa0\xc2\xbbzaklenila\xc2\xab\xc2\xa0enoli\xc4\x8dnost na velikih razdaljah._NEWLINE_Ena od posledic inflacije je, da so se anizotropije (raznosmernosti) v prapoku zmanj\xc5\xa1ale, vendar ne povsem izni\xc4\x8dile. Temperaturne razlike prasevanja je kozmi\xc4\x8dna inflacija izravnala, vendar \xc5\xa1e vedno obstajajo. Teorija predvideva spekter anizotropij v mikrovalovnem ozadju, ki se ve\xc4\x8dinoma sklada z opazovanji plovil COBE, WMAP in Planck._NEWLINE_Da bi inflacija lahko delovala, to zahteva izjemno posebne lastne za\xc4\x8detne pogoje, kar je od leta 1986 pokazal Roger Penrose, tako da vzrok za\xc4\x8detnih pogojev ni pojasnjen:\xc2\xa0\xc2\xbbObstaja neka osnovna napa\xc4\x8dna predstava o pojasnitvi enoli\xc4\x8dnosti zgodnjega vesolja, ki izhaja iz procesa termalizacije. [...] \xc4\x8ce termalizacija dejansko dela nekaj [...], potem predstavlja kon\xc4\x8dno pove\xc4\x8devanje entropije. Zato bi bilo vesolje pred termalizacijo \xc5\xa1e bolj posebno kakor potem\xc2\xab._NEWLINE_Ponavljajo\xc4\x8da kritika inflacije je, da ustrezno inflacijsko polje ne odgovarja nobenemu znanemu fizikalnemu polju in, da je njegova krivulja potencialne energije ad hoc domislica, ki naj bi prilagajala skoraj vse dosegljive podatke. Paul Joseph Steinhardt, eden od pobudnikov inflacijske kozmologije, je nedavno ostro kritiziral teorijo in pokazal, da inflacija ne razre\xc5\xa1i problema obzorja, saj dejansko tvori mnogovesolje z neskon\xc4\x8dnim \xc5\xa1tevilom zaplat, ki niso niti homogene in niti izotropne. V sliki mnogovesolij je malo verjetno, da je krajevno Vesolje homogeno in izotropno kakor ka\xc5\xbeejo opazovanja.\n_START_SECTION_\nTeorije s spremenljivo hitrostjo svetlobe\n_START_PARAGRAPH_\nKozmologijo s spremenljivo hitrostjo svetlovbe so neodvisno predlagali Jean-Pierre Petit leta 1988, John W. Moffat leta 1992, Andreas Johann Albrecht in Jo\xc3\xa3o Magueijo leta 1998, da se pojasni kozmolo\xc5\xa1ki problem obzorja in predlaga alternativa kozmi\xc4\x8dni inflaciji. Predlagali so tudi alternativni model s spremenljivo hitrostjo._NEWLINE_V Petitovem modelu s spremenljivo hitrostjo spremembo hitrosti svetlobe c spremljajo skupne spremembe vseh fizikalnih konstant skupaj s prostorskimi in \xc4\x8dasovnimi spremembami skalirnega faktorja, tako da vse ena\xc4\x8dbe in meritve teh konstant skozi razvoj Vesolja ostajajo nespremenjene. Einsteinove ena\xc4\x8dbe polja ostajajo invarianta prek primernih zdru\xc5\xbeenih sprememb c in \xce\xba v Einsteinovi konstanti. Po tem modelu se kozmolo\xc5\xa1ko obzorje pove\xc4\x8duje kot R, prostorska skala, ki zagotavlja homogenost prvobitnega Vesolja, skladno z opazovalnimi podatki. Kasnej\xc5\xa1i model omejuje spremembo konstant na ve\xc4\x8dji gostoti energije zgodnjega Vesolja, na samem za\xc4\x8detku obdobja s prevladujo\xc4\x8dim sevanjem, kjer je prostor-\xc4\x8das poistoven s prostorsko entropijo s konformno ravno metriko._NEWLINE_Zamisel Moffata, Albrechta in Magueijoa je, da se je svetloba gibala za 60 redov velikosti hitreje v zgodnjem Vesolju, zato so imeli oddaljeni deli raz\xc5\xa1irjajo\xc4\x8dega se Vesolja \xc4\x8das za medebojni vpli na za\xc4\x8detku Vesolja. Ni znanega na\xc4\x8dina za re\xc5\xa1itev problema s spreminjanjem konstante fine strukture, ker njena spremenljivost ne spremeni kavzalne zgradbe prostor-\xc4\x8dasa. Da bi se to doseglo, bi bilo treba spremeniti teorijo gravuitacije s spremenljivo gravitacijsko konstanto ali na novo definirati splo\xc5\xa1no teorijo relativnosti. Klasi\xc4\x8dno kozmologije s spremenljivo hitrostjo svetlobe predlagajo re\xc5\xa1itev problema s spreminjanjem koli\xc4\x8dine c z zlomitvijo Lorentzove invariantnosti Einsteinovih teorij relativnosti na poseben na\xc4\x8din. Sodobnej\xc5\xa1e formulacije ohranjajo krajevno Lorentzovo invariantnost.'