b'\n_START_ARTICLE_\nSofoklej\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nSofokles, sin Sofila, je bil bogat \xc4\x8dlan pode\xc5\xbeelske deme (majhne skupnosti) Hippeios Colonus v Atiki, ki naj bi postal prostor za eno od njegovih dram, in verjetno je bil tam rojen. Sofokles se je rodil nekaj let pred maratonsko bitko v 490 pr. N. \xc5\xa0t .: natan\xc4\x8dno leto je nejasno, \xc4\x8deprav je najverjetnej\xc5\xa1a 497/6. Sofokles se je rodil v bogati dru\xc5\xbeini (njegov o\xc4\x8de je bil proizvajalec oklepa) in je bil visoko izobra\xc5\xbeen. Prvi umetni\xc5\xa1ki triumf Sofoklesa je bil leta 468 pr. N. \xc5\xa0t., Ko je na dionizijski gledali\xc5\xa1ki tekmi prevzel prvo nagrado nad vladarjem aetske drame Aeschyl. Po mnenju Plutarha je zmaga pri\xc5\xa1la v neobi\xc4\x8dajne okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine. Namesto, da bi sledil obi\xc4\x8dajni izbiri sodnikov z \xc5\xberebom, je aron zaprosil Cimona in drugih predstavnikov, da se odlo\xc4\x8dita za zmagovalca tekmovanja. Plutarh nadalje trdi, da je po tej izgubi Aeschylus kmalu zapustil Sicilijo. \xc4\x8ceprav Plutarh pravi, da gre za prvo produkcijo Sofoklesa, se zdaj zdi, da je njegova prva produkcija verjetno leta 470 pr. N. \xc5\xa0t. Triptolem je bil verjetno ena od predstave, ki jo je Sofokles predstavil na tem festivalu.\n_START_SECTION_\nKralj Ojdip\n_START_PARAGRAPH_\nKralj Ojdip z estetskega vidika predstavlja Sofoklejevo najve\xc4\x8djo mojstrovino. Aristotel jo je obravnaval kot naj\xc4\x8distej\xc5\xa1i zgled tragedije. Bil je na prvem mestu tragi\xc5\xa1ke tetralogije, sledili sta mu Antigona ter Ojdip na Kolonu, \xc4\x8detrta pa je bila satirska igra, ki se ni ohranila. _NEWLINE_Zgodba temelji na mitu o tebanskem kralju Laju, ki mu je bilo prerokovano, da ga bo sin ubil in se poro\xc4\x8dil z njegovo \xc5\xbeeno Jokasto. Zato zakonca svojemu novorojen\xc4\x8dku prebodeta noge in ga pustita v divjini, vendar ga re\xc5\xa1i pastir. Odnese ga v Korint, kjer ga kralj in kraljica posvojita in ga poimenujeta Ojdip (\xc2\xbbOteklo-nog\xc2\xab). Nekega dne Ojdip posumi, da korintska vladarja nista njegova prava star\xc5\xa1a, zato se odpravi v Delfe, kjer mu prerokujejo, da bo ubil o\xc4\x8deta in se poro\xc4\x8dil z materjo. Ker jima no\xc4\x8de \xc5\xa1koditi, se odpravi drugam, na poti pa se zaplete v pretep, v katerem ubije nekaj mo\xc5\xa1kih. Med njimi je tudi njegov pravi o\xc4\x8de, kralj Laj. Nato odide v Tebe, kjer stra\xc5\xa1i Sfinga (pol \xc5\xbeenska, pol levinja), ki po\xc5\xbere vsakega, ki ne re\xc5\xa1i njene uganke. Ojdip jo razvozla in dobi za \xc5\xbeeno tebansko kraljico, za katero se izka\xc5\xbee, da ni nih\xc4\x8de drug kot Ojdipova prava mati Jokasta. _NEWLINE_Sofoklej  svojo zgodbo za\xc4\x8dne z Ojdipovim vladanjem in kugo, ki pusto\xc5\xa1i po vsej de\xc5\xbeeli, saj morilec kralja Laja \xc5\xa1e \xc5\xbeivi v mestu. Ojdip ga ho\xc4\x8de najti, da bi ga pregnal iz mesta. Svetujejo mu, naj o morilcu povpra\xc5\xa1a slepega vede\xc5\xbea Tejreziasa. Ta pozna Ojdipovo usodo in no\xc4\x8de izdati resnice, zato ga iz\xc5\xbeenejo iz de\xc5\xbeele. Ko Ojdip izve, da je korintski kralj umrl naravne smrti, za\xc4\x8dne podcenjevati prero\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de in vede\xc5\xbea. Vendar se takrat med mno\xc5\xbeico najde mo\xc5\xbe, ki v Ojdipu spet vzbudi dvom, saj pravi, da kralj Korinta ni njegov pravi o\xc4\x8de. Ta mo\xc5\xbe tudi izda pastirja, ki je Ojdipa \xc5\xa1e kot dojen\xc4\x8dka re\xc5\xa1il pred smrtjo. Kon\xc4\x8dno Ojdip spozna, da je pravzaprav sin pokojnega tebanskega kralja in posumi, da se je prerokba morda le uresni\xc4\x8dila \xe2\x80\x93 dojame, da je ravno on morilec kralja Laja in da se je poro\xc4\x8dil z lastno materjo, kraljico Jokasto. Ona ne prenese take sramote, zato si vzame \xc5\xbeivljenje, Ojdip pa se kaznuje tako, da si po\xc5\xa1koduje o\xc4\x8di in oslepi._NEWLINE_Po zgodbi o Ojdipu je psihoanalitik Sigmund Freud razvil teorijo, da naj bi imel vsak de\xc4\x8dek \xc5\xbee od rojstva prirojen tako imenovani ojdipovski kompleks. Razlaga, da naj bi sin (podzavestno) sanjal o umoru o\xc4\x8deta in zdru\xc5\xbeitvi z materjo. Do matere namre\xc4\x8d goji prva ljubezenska \xc4\x8dustva, zaradi \xc4\x8desar je sovra\xc5\xbeno nastrojen proti o\xc4\x8detu, na katerega je tudi bolestno ljubosumen.\n_START_SECTION_\nAntigona\n_START_PARAGRAPH_\nGlavni \xc4\x8dlanek Antigona._NEWLINE__NEWLINE_Tudi ta tragedija temelji na mitu o Tebanski kraljevi dru\xc5\xbeini in nadaljuje mit o Ojdipu. Antigona je s sestro Ismeno spremljala slepega o\xc4\x8deta Ojdipa v pregnanstvo in skupaj z njim na\xc5\xa1la zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de v Kolonu blizu Aten. Ko jo je stric Kreon v sporu med njenima bratoma hotel ugrabiti, je posredoval tamkaj\xc5\xa1nji vladar Tezej.  Po Ojdipovem odhodu sta si oblast v Tebah namre\xc4\x8d razdelila njegova sinova Polinejk in Eteokles, a se je med njima vnel spor za vladarstvo, v katerem se je Kreon postavil na eno izmed strani. Spor je razviden \xc5\xbee pred Ojdipovo smrtjo, \xc5\xa1e bolj pa po njej, ko se Antigona vrne v Tebe, da bi prepre\xc4\x8dila prerokovan dvoboj bratov (kletev pride prav iz Ojdipovih ust). Toda ko Eteokel iz Teb pre\xc5\xbeene Polinejka, ta zbere vojake in za\xc4\x8dne oblegati Tebe. V spopadu se brata medsebojno ubijeta. _NEWLINE_Na tej to\xc4\x8dki se za\xc4\x8dne Sofoklova Antigona. Antigonin stric Kreon, novi tebanski kralj, prepove pokop Polinejkovega trupla, toda Antigona \xc5\xbeeli spo\xc5\xa1tovati verske in moralne vrednote in na skrivaj pokoplje bratovo truplo. Kralj jo uka\xc5\xbee \xc5\xbeivo zazidati v votlino, kljub temu, da je bila zaro\xc4\x8denka njegovega sina Hajmona. Ko videc Tejrezij kralju prerokuje smrt njegovega sina, sku\xc5\xa1a Kreon posredovati, toda takrat je \xc5\xbee prepozno: Antigona, Hajmon in Kreonova \xc5\xbeena Evridika so naredili samomor._NEWLINE_Antigona velja za klasi\xc4\x8dni primer dela o temeljnih moralnih in eksistencialnih vpra\xc5\xa1anjih (v to smer njen mit kasneje razvijeta Jean Anouilh, pri nas pa Dominik Smole). Hkrati velja za tipi\xc4\x8dni primer heglovske definicije tragedije, po kateri sta v tragediji soo\xc4\x8dena dva nasprotujo\xc4\x8da si principa (zlasti moralna), konflikt med njima pa se lahko razre\xc5\xa1i samo s t. i. tragi\xc4\x8dno spravo v obliki tragi\xc4\x8dne \xc5\xbertve. V primeru Antigone sta v konfliktu princip legalne, formalne oblasti, ki ga predstavlja Kreon, in legitimne, moralne pravice po spo\xc5\xa1tovanju sleherne smrti, ki ga predstavlja Antigona. Tragi\xc4\x8dni \xc5\xbertvi, ki omogo\xc4\x8dita spravo, pa sta Antigona in Hajmon, predstavnika obeh v konfliktu udele\xc5\xbeenih strani.\n_START_SECTION_\nVpliv na evropsko in slovensko knji\xc5\xbeevnost\n_START_PARAGRAPH_\nIzmed sedmih ohranjenih Sofoklovih tragedij sta zlasti drami Kralj Ojdip in Antigona ostali aktualni v poznej\xc5\xa1i evropski in tudi v slovenski knji\xc5\xbeevnosti oz. kulturi. _NEWLINE_V \xc4\x8dasu antike je Seneka napisal razli\xc4\x8dico drame o kralju Ojdipu, motiva pa se je leta 1550 lotil tudi nem\xc5\xa1ki pesnik Hans Sachs. Sledili so mu: leta 1659 Corneille, leta 1718 Voltaire, leta 1930 Andr\xc3\xa9 Gide, na za\xc4\x8detku 20. stoletja pa tudi avstrijski pesnik Hugo von Hoffmannsthal. _NEWLINE_\xc5\xbde Evripid, Sofoklov mlaj\xc5\xa1i sodobnik, je ustavil svojo Antigono, slednjo pa je motivno obdelal tudi rimski tragik Akij. V 16. in 17. stoletju so sledile tragedije na temo Antigone francoskih avtorjev, Garnierja, Rotrouja, Racina, v 18. pa italijanskega pesnika Alfierija. V 19. stoletju je Sofoklovo dramo uglasbil Mendelssohn, znamenita pa je H\xc3\xb6lderlinova prepesnitev, katero je kasneje uglasbil Carl Orff. Med I. sv. vojno, leta 1917, se je motivne obdelave Antigone lotil nem\xc5\xa1ki pesnik W. Hasenclever, med II. sv. vojno, leta 1942, pa francoski dramatik Jean Anouilh. Po II. sv. vojni je leta 1948 nastala Antigona Bertolta Brechta, leta 1961 pa Klausa Hubaleka. _NEWLINE_Na Slovenskem motiv Antigone nosi ena izmed najpomembnej\xc5\xa1ih dramskih umetnin, tj. Antigona Dominika Smoleta (1960), navzo\xc4\x8d pa je tudi v dramskem prizoru Va\xc5\xa1ka Antigona Mirana Jarca (1939), v noveli Nade Gaborovi\xc4\x8d Antigona s severa (1974) in v Antigonini pesmi, objavljeni v pesni\xc5\xa1ki zbirki Jureta Detele z naslovom Mak in srebro (1983).'