b'\n_START_ARTICLE_\nZveza za ljudsko gibanje\n_START_SECTION_\nOzadje\n_START_PARAGRAPH_\nVse od 80. let 20. stoletja so se politi\xc4\x8dne skupine parlamentarne desnice posku\xc5\xa1ale zdru\xc5\xbeiti mo\xc4\x8di okoli vresnot gospodarskega liberalizma in gradnje Evrope. Poenoteni tekmeci z leve sredine so prispevali k njihovemu porazu na zakonodajnih volitvah 1981 in 1988. Pred volitvami 1993 sta gaullisti\xc4\x8dno-konzervativni Zbor za Republiko (RPR) in centristi\xc4\x8dna Zveza za francosko demokracijo (UDF) oblikovala volilno enotno listo Zvezo za Francijo. Na predsedni\xc5\xa1kih volitvah 1995 sta bili stranki razdeljeni na somi\xc5\xa1ljenike Jacquesa Chiraca, ki je bil na koncu tudi izvoljen, in podpornike Edouarda Balladurja. Po njunem porazu na zakonodajnih volitvah 1997 sta RPR in UDF ustanovili Zvezo za Francijo z namenom koordiniranja dejanj njunih parlamentarnih skupin.\n_START_SECTION_\nUstanovitev in prva leta UMP\n_START_PARAGRAPH_\nPred predsedni\xc5\xa1kimi volitvami 2002 so Chiracovi zavezniki, porazdeljeni v tri desno-sredinske parlamentarne stranke, oblikovali zvezo, tako imenovano Zvezo v gibanju (Union en mouvement). Po ponovni izvolitvi Chiraca je bila pred zakonodajnimi volitvami 2002 ustanovljena \xc5\xa1e Zveza za predsedni\xc5\xa1ko ve\xc4\x8dino (Union pour la majorit\xc3\xa9 pr\xc3\xa9sidentielle). Nekaj mesecev kasneje je bila kot stalna organizacija preimenovana v sedanjo Zvezo za ljudsko gibanje._NEWLINE_UMP je bila ustanovljena z zdru\xc5\xbeitvijo gaullisti\xc4\x8dno-konzervativnega Zbora za Republiko (RPR), konzervativno-liberalne Liberalne demokracije (DL), dela centristi\xc4\x8dne Zveze za francosko demokracijo (kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih demokratov, UDF), socialno-liberalne Radikalne stranke in centristi\xc4\x8dne Ljudske stranke za francosko demokracijo. Tako se se v UMP zdru\xc5\xbeile \xc5\xa1tiri glavne politi\xc4\x8dne dru\xc5\xbeine Francije: gaullizem, liberalizem (republikanizem), kr\xc5\xa1\xc4\x8danska demokracija (popularizem) in radikalizem._NEWLINE_Prvotno je bila stranka namenjena podpori Chiracovemu predsedovanju, vendar je stranka od leta 2004 kazala nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8de znake neodvisnosti. Nepriljubljenost Raffarinove vlade je vodila ve\xc4\x8dino \xc4\x8dlanov UMP k podpori Nicolasu Sarkozyu, tekmecu Chiraca. Stranka je pod Sarkozyjem nasprotovala tur\xc5\xa1kemu vstopu v Evropsko zvezo, ki ga je Chirac pred tem ve\xc4\x8dkrat javno podprl, in s tem zavzela precej bolj desno-sredinsko pozicijo._NEWLINE_Na francoskih pokrajinskih volitvah 2004 je UMP do\xc5\xbeivela hud udarec, od 22 regij je zmagala le na dveh (Alzaciji in Korziki), prav tako je dobila le polovico departmajev (desnica je imela pred tem precej\xc5\xa1njo ve\xc4\x8dino). Na evropskih parlamentarnih volitvah junija 2004 je prav tako do\xc5\xbeivela poraz, s 16,6% glasov, dale\xc4\x8d zadaj za Socialisti\xc4\x8dno stranko in 16 sede\xc5\xbei je dosegla doslej najni\xc5\xbejo to\xc4\x8dko._NEWLINE_Prvi predsednik UMP Alain Jupp\xc3\xa9, bli\xc5\xbenji prijatelj Chiraca, je 15. julija, potem ko je bil obsojen politi\xc4\x8dne korupcije v januarju istega leta, podal svoj odstop. 29. novembra je Sarkozy naznanil prevzem strake in odstopil s polo\xc5\xbeaja finan\xc4\x8dnega ministra ter s tem kon\xc4\x8dal mesece dolge \xc5\xa1pekulacije. Neuspeh referenduma o sprejemu Evropske ustave 25. maja 2005 je vodil k padcu Raffarina in oblikovanju novega ministrskega kabineta, ki ga je prevzel Dominique de Villepin, prav tako iz stranke UMP.\n_START_SECTION_\nNicolas Sarkozy\n_START_PARAGRAPH_\n22. aprila 2007 je Sarkozy v prvem krogu predsedni\xc5\xa1kih volitev dobil relativno ve\xc4\x8dino glasov, v drugem krogu 6. maja pa se je sre\xc4\x8dal s kandidatko Socialistov S\xc3\xa9gol\xc3\xa8ne Royal. Zmagal je s 53,1% glasov in posledi\xc4\x8dno 14. maja, dva dni pred nastopom predsedovanja dr\xc5\xbeavi, odstopil s polo\xc5\xbeaja predsednika UMP. Za ministrskega predsednika je bil predlagan Fran\xc3\xa7ois Fillon. 17. junija je UMP na zakonodajnih volitvah dobila ve\xc4\x8dino sede\xc5\xbeev 313 od 577, \xc4\x8deprav se jih je nadejala ve\xc4\x8d._NEWLINE_Na ob\xc4\x8dinskih in kantonalnih volitvah je bila stranka hudo pora\xc5\xbeena, izgubila \xc5\xa1tevilna mesta, med drugim Toulouse in Strassbourg, 8 departmajev je predala levici. Leta 2008 je bil za generalnega tajnika stranke imenovan Xavier Bertrand, ki je na tem mestu zamenjal Patricka Devedjiana, ki je s prevzemom pozicije v ministrskem kabinetu odstopil s tega polo\xc5\xbeaja. Na evropskih parlamentarnih volitvah 2009 je nastopila skupaj z manj\xc5\xa1o Radikalno stranko, Novim centrom in Moderno levico ter z 29 sede\xc5\xbei precej izbolj\xc5\xa1ala polo\xc5\xbeaj iz leta 2004. V nasprotju z Evropo se je leta 2010 na pokrajinskih volitvah ponovno odrezala slabo, izgubila Korziko, obdr\xc5\xbeala le Alzacijo._NEWLINE_V preoblikovanju kabineta novembra 2010, ki je razo\xc4\x8daral centriste znotraj in zunaj UMP-ja, je bil Fillon potrjen za ministrskega predsednika, Jupp\xc3\xa9 se je po treh letih zunaj politike ponovno vrnil nazaj, odstopili so Bernard Kouchner, Herv\xc3\xa9 Morin in Jean-Louis Borloo. Na mesto generalnega tajnika je bil imenovan Jean-Fran\xc3\xa7ois Cop\xc3\xa9, Xavier Bertrand se je vrnil v kabinet._NEWLINE_V \xc4\x8dasu strankinega kongresa maja 2011 se je Radikalna stranka, ki jo je vodil Borloo, odlo\xc4\x8dila zapustiti UMP in izstrelila "Zavezni\xc5\xa1tvo", novo centristi\xc4\x8dno koalicijo.\n_START_SECTION_\nPridru\xc5\xbeene stranke\n_START_PARAGRAPH_\nKr\xc5\xa1\xc4\x8dansko demokratska stranka, Zbor za Francijo, Progressives in Sodobna levica so pridru\xc5\xbeene stranke UMP. Poleg njih delujejo v sklopu UMP tudi prekomorske stranke O Porinetia To Tatou Ai\'a v Francoski Polineziji in Zbor\xe2\x80\x93UMP v Novi Kaledoniji. Radikalna stranka je delovala znotraj UMP v letih 2002 do 2011.'