b"\n_START_ARTICLE_\nMiles Davis\n_START_SECTION_\nMladost (1926\xe2\x80\x931945)\n_START_PARAGRAPH_\nMiles Dewey Davis se je rodil v relativno bogati afro-ameri\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini v Altonu, Illinois. Njegov o\xc4\x8de, Miles Henry Davis, je bil zobozdravnik in leta 1927 se je dru\xc5\xbeina preselila v East St. Louis. Lastili so si tudi bogat ran\xc4\x8d, kjer se je mali Davis u\xc4\x8dil jahati. Enemu od njegovih konj je bilo ime Angelo Minny._NEWLINE_Njegova mati, Cleota Henry Davis, je \xc5\xbeelela, da se Miles nau\xc4\x8di igrati violino \xe2\x80\x93 mati je bila sposobna blues pianistka, vendar je to pred sinom skrivala, saj ji je zdelo, da \xc4\x8drnska glasba ni dovolj gosposka. Miles se je za\xc4\x8del u\xc4\x8diti igranja pri devetih, ko mu je o\xc4\x8de podaril novo trobento in poskrbel za u\xc4\x8denje pri lokalnem trobenta\xc4\x8du Elwoodu Buchananu, ki je bil zelo potrpe\xc5\xbeljiv. Miles je pozneje pojasnil, da je o\xc4\x8detova izbira instrumenta jezila njegovo \xc5\xbeeno, saj ta ni marala zvoka trobente (imela sta burno razmerje). Z glasbo se je za\xc4\x8del resno ukvarjati \xc5\xa1ele pri trinajstih. V nasprotju z modo tistega \xc4\x8dasa, je Buchanan Milesa opominjal na pomembnost igranja brez vibrata, kar je Davis upo\xc5\xa1teval celo svojo kariero. Buchanan je Milesa vsakokrat, ko je ta za\xc4\x8del uporabljati vibrato, udaril po prstih. Davis je neko\xc4\x8d opomnil na pomembnost njegovega prepoznavnega zvoka, reko\xc4\x8d:_NEWLINE_ \xc2\xbbCenim preprost neprisiljen zvok z ne preve\xc4\x8d tremola ali basa. Zlato sredino. \xc4\x8ce ne znam tega, ne znam igrati ni\xc4\x8desar. (ang. I prefer a round sound with no attitude in it, like a round voice with not too much tremolo and not too much bass. Just right in the middle. If I can\xe2\x80\x99t get that sound I can\xe2\x80\x99t play anything.)\xc2\xab_NEWLINE_Na Davisa je pomembno vplival tudi njegov prijatelj Clark Terry. Pri \xc5\xa1estnajstih je bil Miles \xc4\x8dlan njegove zveze in se je, ko ni bil v \xc5\xa1oli, z igranjem ukvarjal tudi poklicno. Pri sedemnajstih je celo leto igral pri skupini \xc2\xbbBlue Devils\xc2\xab\xc2\xa0Eddia Randla. Medtem ga je Sonny Stitt posku\xc5\xa1al prepri\xc4\x8dati, da se pridru\xc5\xbei skupini Tiny Bradshaw, toda Milesova mati je vztrajala, da mora prej kon\xc4\x8dati srednjo \xc5\xa1olo._NEWLINE_Leta 1944 je skupina Billya Eckstina obiskala St. Louis. \xc4\x8clana skupine sta bila tudi Dizzy Gillespie in Charlie Parker, Davis pa je zaradi bolezni Buddya Andersona za nekaj tednov zasedel mesto tretjega trobenta\xc4\x8da. Ko je bend zapustil mesto, sta trobenta\xc4\x8deva star\xc5\xa1a vztrajala, da mora nadaljevati s \xc5\xa1tudijem.\n_START_SECTION_\nBebop in Birth of the Cool (1944\xe2\x80\x931955)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1944 se je Davis preselil v New York, domnevno zaradi izobrazbe na Juilliard School of Music, toda \xc5\xa1tudij je zanemaril in raj\xc5\xa1i je poiskal Charlieja Parkerja. Svoje prve posnetke je posnel leta 1945 z bluesovskim pevcem Rubberleggom Williamsom in tenorskim saksofonistom Herbiem Fieldsom, jeseni pa je postal \xc4\x8dlan Parkerjevega neuradnega kvinteta. Sodeloval je na mnogih njegovih za\xc4\x8detnih bebopovskih posnetkih za zalo\xc5\xbebi Savoy in Dial. Davisov stil igranja je bil \xc5\xbee takrat prepoznaven, toda kot solistu mu je \xc5\xa1e manjkalo samozavesti in virtuoznosti, znan pa je bil po igranju du\xc5\xa1enih not in po ob\xc4\x8dasnih \xc2\xbbnapakah\xc2\xab._NEWLINE_Do leta 1948 je bil v glavnem vajenec, tako na odru kot na snemanjih, ki so bila za\xc4\x8detek njegovega glasbenega razcveta. Davis je pri\xc4\x8del delati z nonetom, ki so ga sestavljala takrat nenavadna glasbila, kot sta francoski rog in tuba. \xc4\x8clana noneta sta bila \xc5\xa1e Gerry Mulligan in Lee Konitz. Po nekaj dobrih koncert v newyor\xc5\xa1kem Royal Roostu, je Miles za\xc4\x8del sodelovati z zalo\xc5\xbebo Capitol Records. Skupaj z nonetom so v letih 1949 in 1950 izdali nekaj singlov, med katerimi so bili tudi aran\xc5\xbemaji Gila Evansa, Gerry Mulligana in Johna Lewisa. S tem se je za\xc4\x8delo partnerstvo z Evansom, ki se je nadaljevalo skozi naslednjih dvajset let. Singli so bili do leta 1957 na voljo le v omejenih serijah, takrat pa je bilo enajst od dvanajstih izdanih kot album Birth of the Cool (poznej\xc5\xa1e izdaje vsebujejo vseh dvanajst pesmi). Leta 1949 je prvi\xc4\x8d obiskal Evropo in maja je nastopal na pari\xc5\xa1kem jazzovskem festivalu._NEWLINE_Med letoma 1950 in 1955, je Davis v razli\xc4\x8dnih manj\xc5\xa1ih skupinah snemal za zalo\xc5\xbebi Prestige in Blue Note. Njegovi sodelavci so bili: Sonny Rollins, John Lewis, enny Clarke, Jackie McLean, Art Blakey, Horace Silver, Thelonious Monk, J. J. Johnson, Percy Heath, Milt Jackson in Charles Mingus. V tem \xc4\x8dasu je nanj mo\xc4\x8dno vplival pianist Ahmad Jamal, katerega slog je odstopal od takratnega bebopa._NEWLINE_Ko je Davis igral v jazz klubih po New Yorku, je bil pogosto v stiku s prekup\xc4\x8devalci drog. V letih okoli 1950 se je tako, kot mnogo njegovih sodobnikov, zasvojil s heroinom. Pozimi 1953\xe2\x80\x931954 se je zaradi tega vrnil v East St. Louis in se zaklenil v sobo za goste na farmi njegovega o\xc4\x8deta za sedem dni, dokler ni bilo njegovo telo fizi\xc4\x8dno o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8deno droge._NEWLINE_Po ozdravljenju od zasvojenosti, je za zalo\xc5\xbebo Prestige posnel nekaj pomembnih posnetkov, ki so bili pozneje zbrani na albumih Bags' Groove, Miles Davis and the Modern Jazz Giants in Walkin'. V tem \xc4\x8dasu je tudi za\xc4\x8del uporabljati du\xc5\xa1ilec zvoka na trobenti, ki ga je pozneje \xc5\xa1e pogosto uporabljal._NEWLINE_Julija 1955 je na Newport Jazz Festival igral s Theloniusom Monkom, zelo znan je postal njegov solo v pesmi \xc2\xbbRound Midnight\xc2\xab. Zaradi tega nastopa ga je producent George Avakian pripeljal k zalo\xc5\xbebi Columbia in povzro\xc4\x8dil nastanek njegovega prvega kvinteta.\n_START_SECTION_\nPrvi veliki kvintet in sekstet (1955\xe2\x80\x931958)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1955 je Davis ustanovil svoj prvi kvintet (Miles Davis Quintet). Sestavljali so ga John Coltrane (tenor saksofon), Red Garland (klavir), Paul Chambers (kontrabas) in Philly Joe Jones (bobni). Davis se je v tem \xc4\x8dasu za\xc4\x8del izogibati ritmi\xc4\x8dni in harmoni\xc4\x8dni kompleksnosti ter je za\xc4\x8del igrati dolge, povezane (legato), melodi\xc4\x8dne linije, nastali so zametki modalnega jazza._NEWLINE_Prvi posnetki te zasedbe so nastali pri zalo\xc5\xbebi Columbia Records, leta 1955, zbrani pa so na 'Round About Midnight. Davis je bil s pogodbo \xc5\xa1e vedno zavezan zalo\xc5\xbebi Prestige, toda imel je dogovor, da je lahko naslednje posnetke objavljal pri novi zalo\xc5\xbebi. Njegovi zadnji posnetki za Prestige so bili posneti v dveh dneh leta 1956 in so bili izdani na albumih Relaxin' with the Miles Davis Quintet, Steamin' with the Miles Davis Quintet, Workin' with the Miles Davis Quintet in Cookin' with the Miles Davis Quintet._NEWLINE_Kvintet ni bil nikoli stabilen; nekateri \xc4\x8dlani so u\xc5\xbeivali heroin, zato je Miles leta 1957 razpustil zasedbo._NEWLINE_Istega leta je odpotoval v Francijo, da bi posnel soundtrack za film Ascenseur pour l'\xc3\x89chafaud, re\xc5\xbeiserja Louisa Mallea. Z njim so sodelovali francoski glasbeniki Barney Wilen, Pierre Michelot in Ren\xc3\xa9 Urtreger ter ameri\xc5\xa1ki bobnar Kenny Clarke._NEWLINE_Naslednje leto, 1958, je Davis znova o\xc5\xbeivil zasedbo, tokrat v sekstetu z Julianom Adderleyem na alt saksofonu.\n_START_SECTION_\nNa snemanju z Gilom Evansom (1957\xe2\x80\x931963)\n_START_PARAGRAPH_\nV poznih petdesetih in zgodnjih \xc5\xa1estdesetih je Davis posnel serijo albumov z Gilom Evansom, na katerih je igral tako krilni rog kot trobento. Na prvem, Miles Ahead (1957), je Miles igral v big bandu, Evans pa je napisal aran\xc5\xbemaje za rogove. Med pesmimi na albumu so \xc2\xbbThe Duke\xc2\xab\xc2\xa0Davea Brubecka ter \xc2\xbbThe Maids Of Cadiz\xc2\xab\xc2\xa0L\xc3\xa9a Delibesa, prva klasi\xc4\x8dna skladba, ki jo je Davis posnel. Skladbe so bile inovativno zmontirane, tako da se je zdelo, da je na vsaki strani plo\xc5\xa1\xc4\x8de le ena, neprekinjena skladba._NEWLINE_Leta 1958 sta skupaj posnela Porgy and Bess, aran\xc5\xbemaje z istoimenskega Gershwinovega mjuzikla._NEWLINE_Na albumu Sketches of Spain (1959\xe2\x80\x931960) so posnete skladbe \xc5\xa1panskih skladateljev Joaquina Rodriga in Manuela de Falla, kot tudi Gila Evansa. Na albumu Miles Davis at Carnegie Hall (1961), je prav tako posnet Rodrigov Concierto de Aranjuez, skupaj z drugimi pesmimi, ki jim je dirigiral Evans._NEWLINE_V letih 1962 in 1963 so posneli Quiet Nights, kratko zbirko pesmi v stilu bossa nova, ki je bila izdana, kljub nestrinjanju obeh glasbenikov. To je bil tudi njun zadnji skupni album.\n_START_SECTION_\nKind of Blue (1959\xe2\x80\x931964)\n_START_PARAGRAPH_\nPo albumu Milestones je Davis Garlanda in Jonesa zamenjal z Billom Evansom in Jimmyem Cobbom, Gila Evansa pa z Wyntonom Kellyjem._NEWLINE_Marca in aprila 1959 je Davis s svojim novim sekstetom in Billom Evansom ponovno vstopil v studio ter posnel Kind of Blue, njegov najbolj znan, najbolj prodajan in po besedah mnogih ocenjevalcev najbolj\xc5\xa1i album. Album je bil zasnovan na Evansovem stilu igranja klavirja. Kelly je igral samo na skladbi \xc2\xbbFreddie Freeloader\xc2\xab\xc2\xa0in ni bil prisoten na snemanju v aprilu. Skladbi \xc2\xbbSo What\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbAll Blues\xc2\xab\xc2\xa0je sekstet igral \xc5\xbee pred snemanjem, toda za ostale skladbe sta Davis in Evans pripravila harmonske okvire, ki so jih glasbeniki prvi\xc4\x8d videli na dan snemanja, z namenom bolj spontane improvizacije. Album je mo\xc4\x8dno vplival na veliko glasbenikov in je po RIAA najbolje prodajan jazz album vseh \xc4\x8dasov._NEWLINE_Istega leta ga je med odmorom v znanem no\xc4\x8dnem klubu Birdland v New Yorku pretepla in aretirala newyork\xc5\xa1ka policija. Davis je nameraval vlo\xc5\xbeiti to\xc5\xbebo, saj naj bi ga pretepel en sam policist in sicer zaradi rasisti\xc4\x8dnih razlogov, saj je bil Miles skupaj z belko, vendar je kasneje opustil svoj namen._NEWLINE_Davis je prepri\xc4\x8dal Coltranea, da je igral s skupino na evropski turneji spomladi 1960. Ta je nato zapustil Milesa in ustanovil svoj klasi\xc4\x8dni kvartet, \xc4\x8deprav se je pozneje vrnil in posnel nekaj skladb na albumu Someday My Prince Will Come iz leta 1961. Davis je iskal razne zamenjave saksofonista, med njimi Sonnyja Stitta in Hanka Mobleya. Kvintet s slednjim je bil posnet v studiu in na nekaj koncertih v Carnegie Hall ter klubu Black Hawk v San Franciscu. Stitta najdemo \xc5\xa1e na posnetkih narejenih v Olimpiji in Parizu (kjer sta Davis in Coltrane igrala nekaj mesecev prej) in na albumu Live in Stockholm."