b'\n_START_ARTICLE_\nRealizem (umetnost)\n_START_PARAGRAPH_\nRealizem (izraz izhaja iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine res \xe2\x80\x93 stvar, realis \xe2\x80\x93 resni\xc4\x8den, predmeten) je ve\xc4\x8dpomenski pojem, ki se pojavlja v umetnosti, knji\xc5\xbeevnosti, slikarstvu in filozofiji._NEWLINE_Realizem, ki ga v\xc4\x8dasih v umetnosti imenujejo naturalizem, je na splo\xc5\xa1no poskus resni\xc4\x8dnega predstavljanja teme brez izumetni\xc4\x8denja in izogibanja umetni\xc5\xa1kim konvencijam ali neverjetnim, eksoti\xc4\x8dnim in nadnaravnim elementom. Realizem je v umetnosti prevladoval v mnogih obdobjih in je lahko v veliki meri stvar tehnike in treninga ter izogibanja stilizaciji._NEWLINE_V likovni umetnosti je iluzionisti\xc4\x8dni realizem natan\xc4\x8den prikaz \xc5\xbeivljenjskih oblik, perspektive in podrobnosti svetlobe in barve. Toda realisti\xc4\x8dna ali naturalisti\xc4\x8dna umetni\xc5\xa1ka dela so lahko tudi ali namesto iluzionisti\xc4\x8dnega realizma \'realisti\xc4\x8dna\' v svoji vsebini in poudarjajo poni\xc5\xbeno, grdo ali ne\xc4\x8disto. To je zna\xc4\x8dilno za realisti\xc4\x8dno gibanje 19. stoletja, ki se je za\xc4\x8delo v Franciji v 1850-ih, po revoluciji 1848  in tudi socialni realizem, regionalizem ali kitchen Sink realizem. Realisti\xc4\x8dni slikarji so zavrnili romantiko, ki je v poznem 18. stoletju prevladala v francoski literaturi in umetnosti._NEWLINE_V drugih umetnostih so se pojavljala razli\xc4\x8dna gibanja, kot so operni slog verismo, literarni realizem, gledali\xc5\xa1ki realizem in italijanska neorealisti\xc4\x8dna kinematografija.\n_START_SECTION_\nLikovne umetnosti\n_START_PARAGRAPH_\nRealizem je natan\xc4\x8den, podroben in to\xc4\x8den prikaz v umetnosti vizualnega videza prizorov in predmetov, tj. naslikano je v fotografski natan\xc4\x8dnosti. Realizem v tem smislu imenujemo tudi naturalizem, mimesis (v literarni kritiki in filozofiji,) ali iluzionizem. Realisti\xc4\x8dna umetnost je nastajala v mnogih obdobjih in je v veliki meri stvar tehnike in treninga ter izogibanja stilizaciji. V evropskem slikarstvu postane \xc5\xa1e posebej zaznamovan v zgodnjem nizozemskem slikarstvu Roberta Campina, Jana van Eycka in drugih umetnikov v 15. stoletju. Vendar se tak\xc5\xa1en \'realizem\' pogosto uporablja za prikazovanje angelov s krili, ki jih umetniki niso videli v resni\xc4\x8dnem \xc5\xbeivljenju. Prav tako slikarji umetnostnega gibanja realizma 19. stoletja, kot je Gustave Courbet, nikakor niso posebej znani po natan\xc4\x8dnem upodabljanju vizualnih pojavov. Prav izbira in obravnava teme opredeljuje realizem kot gibanje v slikarstvu, ne pa natan\xc4\x8dna pozornost do vizualnih pojavov. Drugi izrazi, kot so naturalizem, naturalisti\xc4\x8dni in "veristi\xc4\x8dni", se ne izognejo isti dvoumnosti.\n_START_SECTION_\nIluzionisti\xc4\x8dni realizem\n_START_PARAGRAPH_\nRazvoj vse bolj natan\xc4\x8dne predstavitve vizualnih pojavov stvari ima v umetnosti dolgo zgodovino. Vklju\xc4\x8duje elemente, kot so natan\xc4\x8den prikaz anatomije ljudi in \xc5\xbeivali, perspektive in vplivov na daljavo ter podrobnih vplivov svetlobe in barve. Umetnost mlaj\xc5\xa1ega paleolitika v Evropi je dosegla izjemno stvarne upodobitve \xc5\xbeivali, staroegip\xc4\x8danska umetnost pa je razvila konvencije, ki vklju\xc4\x8dujejo tako stilizacijo kot idealizacijo, ki je kljub temu omogo\xc4\x8dila, da so zelo u\xc4\x8dinkovite in dosledno nastajale zelo u\xc4\x8dinkovite upodobitve. Splo\xc5\xa1no je znano, da je starogr\xc5\xa1ka umetnost dosegla velik napredek pri predstavitvi anatomije in je odtlej ostala vpliven model. Nobeno originalno delo na plo\xc5\xa1\xc4\x8dah ali stenah velikih gr\xc5\xa1kih slikarjev ni ohranjeno, toda iz literarature in pre\xc5\xbeivelega korpusa izpeljanih del (ve\xc4\x8dinoma gr\xc5\xa1ko-rimskih del v mozaiku) je razvidno, da je bil iluzionizem zelo cenjen v slikarstvu. Znana zgodba Plinija starej\xc5\xa1ega o pticah, ki kljuvajo grozdje, ki jih je naslikal Zeuksid v 5. stoletju pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem, je morda legenda, vendar nakazuje te\xc5\xbenjo gr\xc5\xa1kega slikarstva. Rimske slike poleg natan\xc4\x8dnosti v obliki, svetlobi in barvi ka\xc5\xbeejo neznanstveno, vendar u\xc4\x8dinkovito znanje o predstavljanju oddaljenih predmetov, manj\xc5\xa1ih od bli\xc5\xbejih in predstavljajo pravilne geometrijske oblike, kot sta streha in stene sobe v perspektivi. Ta napredek iluzionisti\xc4\x8dnih u\xc4\x8dinkov nikakor ni pomenil zavra\xc4\x8danja idealizma; kipi gr\xc5\xa1kih bogov in junakov posku\xc5\xa1ajo natan\xc4\x8dno predstaviti idealizirane in lepe oblike, \xc4\x8deprav so ostala dela, kot so glave grdega Sokrata, smela pasti pod te idealne lepotne standarde. Rimski portretiranci, kadar niso pod prevelikim gr\xc5\xa1kim vplivom, ka\xc5\xbeejo ve\xc4\x8djo zavezanost resni\xc4\x8dnemu prikazu svojih tem._NEWLINE_Umetnost pozne antike je znano zavrnila iluzionizem kot izrazno silo, spremembo, ki je \xc5\xbee pri\xc5\xa1la v \xc4\x8das, ko je kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo za\xc4\x8delo vplivati na umetnost elite. Na zahodu se klasi\xc4\x8dni standardi iluzionizma niso spet za\xc4\x8deli vse do poznih srednjeve\xc5\xa1kih in zgodnjih renesan\xc4\x8dnih obdobij, zato so jim pomagali najprej na Nizozemskem v za\xc4\x8detku 15. stoletja in okoli 1470-ih v Italiji, z razvojem novih tehnik oljnega slikarstva, ki je omogo\xc4\x8dilo barvanje zelo subtilnih in natan\xc4\x8dnih vplivov svetlobe z zelo majhnimi \xc4\x8dopi\xc4\x8di in ve\xc4\x8d plasti barve in glazure. Znanstvene metode predstavljanja perspektive so bile v Italiji razvite v zgodnjem 15. stoletju in so se postopoma \xc5\xa1irile po Evropi, natan\xc4\x8dnost v anatomiji pa je bila ponovno odkrita pod vplivom klasi\xc4\x8dne umetnosti. Tako kot v klasi\xc4\x8dnih \xc4\x8dasih je tudi idealizem ostal norma._NEWLINE_Natan\xc4\x8dna upodobitev krajine v slikarstvu se je razvijala tudi v zgodnji nizozemski / zgodnji severni renesansi in italijanskem renesan\xc4\x8dnem slikarstvu, nato pa je bila na nizozemskem slikanju zlate dobe iz 17. stoletja postavljena na zelo visoko raven z zelo subtilnimi tehnikami upodabljanja razli\xc4\x8dnih vremenskih razmer in stopnje naravne svetlobe. Potem ko je bil \xc5\xa1e en razvoj zgodnjenizozemskega slikarstva, je do leta 1600 evropsko portretiranje lahko dalo zelo dobro podobnost slikarstvu in kiparstvu, \xc4\x8deprav so teme pogosto idealizirali z gladkimi lastnostmi ali jim dali umetne poze. Slike tiho\xc5\xbeitij in tiho\xc5\xbeitja v drugih slikah so igrala pomembno vlogo pri razvoju iluzionisti\xc4\x8dnega slikarstva, \xc4\x8deprav v nizozemskem izro\xc4\x8dilu cvetli\xc4\x8dnega slikarstva dolgo ni bilo \'realizma\', saj so cvetje vseh letnih \xc4\x8dasov obi\xc4\x8dajno uporabljali bodisi iz navade sestavljanja kompozicij iz posameznih risb ali kot namerna konvencija; veliki razstavni \xc5\xa1opki v vazah, \xc4\x8deprav blizu sodobnim prikazom rezanega cvetja, na katerega so vplivali, so bili povsem netipi\xc4\x8dni za navade iz 17. stoletja, kjer so bile ro\xc5\xbee razstavljene ena za drugo. Intrigantno je bilo, da je moralo biti tiho\xc5\xbeitje, ki je vodilo k razvoju iluzionisti\xc4\x8dnega slikarstva, enako pomembno tudi v opu\xc5\xa1\xc4\x8danju v kubizmu.\n_START_SECTION_\nRealizem ali naturalizem kot upodobitev navadnih, vsakdanjih predmetov\n_START_PARAGRAPH_\nPrikaz navadnih, vsakdanjih predmetov v umetnosti ima tudi dolgo zgodovino, \xc4\x8deprav so bili pogosto stisnjeni na robove kompozicij ali prikazani v manj\xc5\xa1em obsegu. Deloma je bilo to zato, ker je bila umetnost draga in navadno naro\xc4\x8dena iz posebnih verskih, politi\xc4\x8dnih ali osebnih razlogov, ki je tak\xc5\xa1nim prizorom omogo\xc4\x8dila le razmeroma malo prostora ali truda. Drolerija na robu srednjeve\xc5\xa1kih  iluminiranih rokopisov v\xc4\x8dasih vsebujejo majhne prizore vsakdanjega \xc5\xbeivljenja, razvoj perspektive pa je v mnogih prizorih, postavljenih na prostem, ustvaril velika obmo\xc4\x8dja ozadja, ki bi jih lahko naredili bolj zanimive, \xc4\x8de bi vklju\xc4\x8dili majhne figure, ki govorijo o njihovem vsakdanjem \xc5\xbeivljenju. Srednjeve\xc5\xa1ka in zgodnja renesan\xc4\x8dna umetnost je po konvenciji po navadi pokazala nesvete figure v sodobnem obla\xc4\x8denju, zato tudi religioznih ali zgodovinskih prizorov, postavljenih v anti\xc4\x8dni \xc4\x8das, ni bilo treba prilagajati._NEWLINE_Zgodnje nizozemsko slikarstvo je prineslo slikanje portretov ljudi \xc4\x8dim ni\xc5\xbeje dru\xc5\xbebeni lestvici kot so uspe\xc5\xa1ni flandrijski trgovci, v nekaterih od njih, zlasti Arnolfijeva poroka Jana van Eycka (1434) in pogosteje v verskih prizorih, kot je triptih oltarja M\xc3\xa9rode, avtorja Roberta Campina in njegove delavnice (okrog 1427), vklju\xc4\x8dujejo zelo podrobne upodobitve notranjosti srednjega razreda, polne ljube\xc4\x8de upodobljenih predmetov. Vendar so ti predmeti vsaj v veliki meri tam, ker vsebujejo plasti kompleksnega pomena in simbolike, ki podrejajo kakr\xc5\xa1no koli zavezanost realizmu zaradi sebe. Cikli Delo mesecev poznosrednjeve\xc5\xa1ke umetnosti, katerih \xc5\xa1tevilni primeri so pre\xc5\xbeiveli iz knjige uric, se osredoto\xc4\x8dajo na kmete, ki se skozi letne \xc4\x8dase ukvarjajo z razli\xc4\x8dnimi nalogami, pogosto v bogatem krajinskem ozadju in so bili pomembni tako pri razvoju krajinske umetnosti kot v upodobitvah vsakdanjih delavskih ljudi._NEWLINE_V 16. stoletju se je pojavljala moda za upodabljanje prizorov ljudi na velikih slikah, ki delajo, zlasti na tr\xc5\xbenicah s hrano in kuhinjah: v mnogih je hrana dele\xc5\xbena tolik\xc5\xa1nega pomena kot delavci. Umetnika sta Pieter Aertsen in njegov ne\xc4\x8dak Joachim Beuckelaer na Nizozemskem, ki delujeta v bistvu manieristi\xc4\x8dnem slogu, v Italiji pa mlada[Annibale Carracci v 1580-ih, ki je uporabil zelo zemeljski nepoliran slog, z Bartolomeom Passerottijem nekje med obema. Pieter Bruegel starej\xc5\xa1i je pripeljal do velikih panoramskih prizorov kme\xc4\x8dkega \xc5\xbeivljenja. Tak\xc5\xa1ni prizori so delovali kot uvod v priljubljenost prizorov dela v \xc5\xbeanrskem slikarstvu v 17. stoletju, ki so se pojavljali po vsej Evropi, saj je nizozemsko slikarstvo zlate dobe spro\xc5\xbeilo ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih podvrst tak\xc5\xa1nih prizorov, Bamboccianti (\xc4\x8deprav ve\xc4\x8dinoma iz Nizozemskih de\xc5\xbeel) v Italiji in \xc5\xa0paniji \xc5\xbeanr bodegones ter vpeljava neidealiziranih kmetov v zgodovinske slike Jusepeja de Ribere in Vel\xc3\xa1zqueza. Brata Le Nain v Franciji in \xc5\xa1tevilni flamski umetniki, vklju\xc4\x8dno z Adriaenom Brouwerjem in Davidom Teniersom starej\xc5\xa1im in mlaj\xc5\xa1im, so slikali kmete, vendar le redko me\xc5\xa1\xc4\x8dane. V 18. stoletju so majhne slike delavcev ostale priljubljene, ve\xc4\x8dinoma naslikane po nizozemski tradiciji, predvsem pa \xc5\xbeenske._NEWLINE_Veliko umetnosti, ki prikazuje obi\xc4\x8dajne ljudi, zlasti v tiskani obliki, je bilo komi\xc4\x8dno in moralisti\xc4\x8dno, toda zdi se, da je zgolj rev\xc5\xa1\xc4\x8dina subjektov razmeroma redko del moralnega sporo\xc4\x8dila. Od srede 19. stoletja naprej se je to spremenilo, poudarjale so se te\xc5\xbeave \xc5\xbeivljenja revnih. Kljub temu, da ta trend sovpada z obse\xc5\xbenimi migracijami s pode\xc5\xbeelja v ve\xc4\x8dini Evrope, so slikarji \xc5\xa1e vedno po navadi slikali revne pode\xc5\xbeelske ljudi, pri \xc4\x8demer so ilustratorji, kot je Gustave Dor\xc3\xa9, v veliki meri prikazali grozote mestnih slumov. Prenatrpanost mestnih uli\xc4\x8dnih prizorov je bila priljubljena pri impresionistih in sorodnih slikarjih, zlasti tistih, ki prikazujejo Pariz._NEWLINE_Srednjeve\xc5\xa1ke iluminatorje rokopisov so pogosto zaprosili za ponazoritev tehnologije, vendar so se po renesansi tak\xc5\xa1ne slike nadaljevale v knji\xc5\xbeni ilustraciji in tisku, vendar z izjemo morskega slikarstva v veliki meri izginile v likovni umetnosti do zgodnje industrijske revolucije, prizore ki so jih naslikali nekateri slikarji denimo Joseph Wright iz Derbyja in Philip James de Loutherbourg. Tak\xc5\xa1nih predmetov se verjetno ni uspelo dobro prodati, opazna je odsotnost industrije, razen nekaj \xc5\xbeelezni\xc5\xa1kih prizorov, v slikarstvu vse do poznega 19. stoletja, ko so dela za\xc4\x8deli naro\xc4\x8dati industrialci ali ustanove v industrijskih mestih, pogosto v velikem obsegu in v\xc4\x8dasih dele\xc5\xbene kvazi-juna\xc5\xa1ke obravnave._NEWLINE_Ameri\xc5\xa1ki realizem, gibanje zgodnjega 20. stoletja, je eno izmed mnogih sodobnih gibanj, ki v tem smislu uporabljajo realizem.\n_START_SECTION_\nRealizem ali naturalizem kot upor proti idealizaciji\n_START_PARAGRAPH_\nRealizem ali naturalizem kot slog, ki pomeni iskren, poosebljajo\xc4\x8d prikaz predmeta, se lahko uporablja pri upodabljanju katere koli vrste predmetov, brez kakr\xc5\xa1ne koli zavezanosti obravnavanju zna\xc4\x8dilnih ali vsakdanjih. Kljub splo\xc5\xa1nemu idealizmu klasi\xc4\x8dne umetnosti je tudi to imelo klasi\xc4\x8dne precedense, ki so bili koristni pri obrambi tak\xc5\xa1nih obravnav v renesansi in baroku. Demetrij iz Alopece je bil kipar iz 4. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem, \xc4\x8digar delo (vse zdaj izgubljeno) naj bi bilo bolj realizem nad idealno lepoto, med starodavno rimsko republiko pa so celo politiki raje imeli resni\xc4\x8den prikaz v portretih, \xc4\x8deprav so se zgodnji cesarji zavzemali za gr\xc5\xa1ki idealizem. Goyevi portreti \xc5\xa1panske kraljeve dru\xc5\xbeine predstavljajo nekak\xc5\xa1en vrhunec v po\xc5\xa1teni in naravnost neslavni upodobitvi pomembnih oseb._NEWLINE_Ponavljajo\xc4\x8d se trend kr\xc5\xa1\xc4\x8danske umetnosti je bil \'realizem\', ki je poudarjal \xc4\x8dlove\xc4\x8dnost religioznih osebnosti, predvsem Kristusa in njegovo fizi\xc4\x8dno trpljenje v svojem Pasjonu. V skladu s trendi v pobo\xc5\xbeni literaturi se je to razvilo v poznem srednjem veku, kjer so nekatere poslikane lesene skulpture \xc5\xa1e posebej groteskne v  upodobitvi Kristusa, prekritega z ranami in krvjo, z namenom gledalca spodbuditi k meditaciji o trpljenju, ki ga je pretrpel Kristus. Take so bile \xc5\xa1e posebej v Nem\xc4\x8diji in Srednji Evropi. Po opu\xc5\xa1\xc4\x8danju v renesansi so se podobna dela ponovno pojavila v baroku, zlasti v \xc5\xa1panskem kiparstvu._NEWLINE_Renesan\xc4\x8dni teoretiki so odprli razpravo, ki naj bi trajala ve\xc4\x8d stoletij glede pravilnega ravnote\xc5\xbeja med risarsko umetnostjo iz opazovanja narave in idealiziranimi oblikami, ki jih obi\xc4\x8dajno najdemo v klasi\xc4\x8dnih modelih ali na splo\xc5\xa1no dela drugih umetnikov. Vsi so priznali pomembnost naravnega, mnogi pa so verjeli, da bi ga bilo treba do razli\xc4\x8dnih stopenj idealizirati in vklju\xc4\x8diti le lepo. Leonardo da Vinci je bil zagovornik \xc4\x8distega preu\xc4\x8devanja narave in je \xc5\xbeelel prikazati celotno paleto posameznih oblik v \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki figuri in drugih stvareh.  Leon Battista Alberti je bil zgodnji idealizator in je poudaril zna\xc4\x8dilno , z drugimi, kot je Michelangelo, ki podpirajo izbiro najlep\xc5\xa1ih - zaradi tega ni hotel delati portretov ._NEWLINE_, olje na platnu, 151,1 x 125,1 cm.]]_NEWLINE_V 17. stoletju se je razprava nadaljevala, v Italiji se je obi\xc4\x8dajno osredoto\xc4\x8dalo na kontrast med relativnim \'klasi\xc4\x8dnim idealizmom\' Carraccijev in \'naturalisti\xc4\x8dnim\' slogom Caravaggistov ali privr\xc5\xbeencev Caravaggia, ki so upodabljali religiozne prizore, kot da so postavljeni v zaledne ulice sodobnih italijanskih mest in je uporabil \'naturaliste\' kot samoopis. Bellori, ki pi\xc5\xa1e nekaj desetletij po zgodnji smrti Caravaggia in ni podpornik njegovega sloga, se sklicuje na \xc2\xbbtiste, ki slavijo v imenu naturalistov\xc2\xab\xc2\xa0. _NEWLINE_V 19. stoletju je bil \'naturalizem\' ali naturalisti\xc4\x8dna \xc5\xa1ola nekoliko umetno postavljen kot izraz, ki je predstavljal prelomno sub-gibanje realizma, ki se je sku\xc5\xa1alo (ne povsem uspe\xc5\xa1no) razlikovati od svojega star\xc5\xa1a z izogibanjem politiki in socialnim vpra\xc5\xa1anjem in je rad razgla\xc5\xa1al za skoraj znanstveno podlago, saj je kot \xc5\xa1tudent naravoslovja igral na ob\xc4\x8dutek naturalista, saj so bile takrat biolo\xc5\xa1ke vede splo\xc5\xa1no znane. Izvajalec izraza je bil francoski likovni kritik Jules-Antoine Castagnary, ki je leta 1863 objavil, da: \xc2\xbbNaturalisti\xc4\x8dna \xc5\xa1ola izjavlja, da je umetnost izraz \xc5\xbeivljenja v vseh fazah in na vseh ravneh in da je njen edini cilj reproduciranje narave z no\xc5\xa1njo svoje najve\xc4\x8dje mo\xc4\x8di in intenzivnosti: resnica je uravnote\xc5\xbeena z znanostjo.\xc2\xab\xc2\xa0\xc3\x89mile Zola je izraz prevzel s podobnim znanstvenim poudarkom v svojih ciljih v romanu. Veliko naturalisti\xc4\x8dno slikarstvo je zajemalo podoben obseg vsebine kot impresionizem, vendar z uporabo stro\xc5\xbejih, bolj tradicionalnih slogov \xc4\x8dopi\xc4\x8dev in v krajinah pogosto z bolj mra\xc4\x8dnim vremenom. _NEWLINE_Izraz \xc2\xbbse je ve\xc4\x8d desetletij neselektivno uporabljal za razli\xc4\x8dne vrste realizma\xc2\xab, pogosto kot vsestranski izraz za umetnost, ki je bila zunaj impresionizma in poznej\xc5\xa1ih gibanj modernizma in tudi ni bila akademska umetnost. Poznej\xc5\xa1a obdobja francoske Barbizonske \xc5\xa1ole in D\xc3\xbcsseldorfske slikarske \xc5\xa1ole z njenimi u\xc4\x8denci iz \xc5\xa1tevilnih dr\xc5\xbeav in v ameri\xc5\xa1kem regionalizmu 20. stoletja so gibanja, ki jih pogosto opisujejo tudi kot \'naturalisti\xc4\x8dna\', \xc4\x8deprav se ta izraz redko uporablja v britanskem slikarstvu . Nekateri nedavni umetnostni zgodovinarji so zmedo \xc5\xa1e poglobili tako, da so za oznako zahtevali bodisi Courbeta bodisi impresioniste.\n_START_SECTION_\nFilm\n_START_PARAGRAPH_\nItalijanski neorealizem je bil kinematografsko gibanje, ki je vsebovalo elemente realizma, ki se je razvil v Italiji po drugi svetovni vojni. Med pomembne neorealiste sodijo Vittorio De Sica, Luchino Visconti in Roberto Rossellini. Realisti\xc4\x8dni filmi se na splo\xc5\xa1no osredoto\xc4\x8dajo na dru\xc5\xbebena vpra\xc5\xa1anja. V filmu obstajata dve vrsti realizma: mirni realizem in estetski realizem. Mirni realizem posku\xc5\xa1a s pomo\xc4\x8djo narativnih struktur in filmskih tehnik ustvariti \'u\xc4\x8dinek resni\xc4\x8dnosti\', da ohrani pristnost. Estetski realizem, ki so ga francoski filmski ustvarjalci prvi\xc4\x8d imenovali v 1930-ih, promoviral pa ga je Andre Bazin v 1950-ih, priznava, da \xc2\xbbfilma ni mogo\xc4\x8de dolo\xc4\x8diti tako, kot bi ga prikazal\xc2\xab, saj obstaja ve\xc4\x8d realizmov; ti ustvarjalci kot tak\xc5\xa1ni uporabljajo lokacijsko snemanje, naravno svetlobo in neprofesionalne igralce, da gledalcu omogo\xc4\x8dijo, da sam izbere svojo lastno izbiro na podlagi filma, namesto da bi bil manipuliran v \'prednostno branje\'. Siegfried Kracauer je znan tudi po trditvi, da je realizem najpomembnej\xc5\xa1a funkcija kina._NEWLINE_Estetski realisti\xc4\x8dni filmski ustvarjalci uporabljajo dolge posnetke, globoko ostrenje in posnetke 90 stopinj, da zmanj\xc5\xa1ajo manipulacijo s tem, kar gledalec vidi. Italijanski ustvarjalci neorealizma po drugi svetovni vojni so uporabili obstoje\xc4\x8de realisti\xc4\x8dne filmske pristope iz Francije in Italije, ki so nastali v 1960-ih in jih uporabili za ustvarjanje politi\xc4\x8dno naravnanih kinematografov. Francoski filmski ustvarjalci so v 1960-ih posneli nekaj politi\xc4\x8dno usmerjenih realisti\xc4\x8dnih filmov, kot so cin\xc3\xa9ma v\xc3\xa9rit\xc3\xa9 in dokumentarni filmi Jeana Roucha. V 1950-ih in 1960-ih so novi britanski, francoski in nem\xc5\xa1ki valovi filmskega ustvarjanja ustvarili filme \'rezine \xc5\xbeivljenja\' (npr. kitchen sink realism v Veliki Britaniji).\n_START_SECTION_\nOpera\n_START_PARAGRAPH_\nVerismo je bila postromanti\xc4\x8dna operna tradicija, povezana z italijanskimi skladatelji, kot so Pietro Mascagni, Ruggiero Leoncavallo, Umberto Giordano, Francesco Cilea in Giacomo Puccini. Sku\xc5\xa1ali so v opero vnesti naturalizem vplivnih pisateljev poznega 19. stoletja, kot so \xc3\x89mile Zola, Gustave Flaubert in Henrik Ibsen. Ta novi slog je predstavil resni\xc4\x8dno \xc5\xbeivo dramo, ki je vsebovala krute in slabe protagoniste ni\xc5\xbejega razreda, nekateri pa so jo opisali kot pove\xc4\x8dano upodobitev realisti\xc4\x8dnega dogodka. \xc4\x8ceprav je zapis veljal za Luiso Miller in La Traviato Giuseppa Verdija kot prvi vzgib verisma, so nekateri trdili, da se je za\xc4\x8delo leta 1890 s prvo predstavo Mascagnijeve Cavalleria rusticana, ki je dosegla vrhunec v za\xc4\x8detku 19. stoletja. Sledila je Leoncavallova Pagliacci, ki je obravnavala teme nezvestobe, ma\xc5\xa1\xc4\x8devanja in nasilja.'