b'\n_START_ARTICLE_\nSlavko Grum\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nBil je tretji, predzadnji otrok Franca Gruma, delovodje v \xc5\xa1marski tovarni usnja, in Marije Grum, roj. Dol\xc5\xa1ek. Zaradi o\xc4\x8detove slu\xc5\xbebe so se  leta 1906 preselili v Novo mesto, kjer je kot zunanji gojenec v novome\xc5\xa1kem fran\xc4\x8di\xc5\xa1kanskem samostanu obiskoval osnovno \xc5\xa1olo. Eden njegovih u\xc4\x8diteljev je bil pater Blanko, ki ga je spodbujal k literarnemu pisanju in ga hkrati navdu\xc5\xa1il za naravoslovje. Zaradi slu\xc5\xbebenih obveznosti so se ostali \xc4\x8dlani dru\xc5\xbeine preselili v Mokronog in nato v Konjice, sam pa je ostal v Novem mestu pri dija\xc5\xa1ki gospodinji. Po kon\xc4\x8dani osnovni \xc5\xa1oli je v letih 1911 do 1919 obiskoval gimnazijo. V tem \xc4\x8dasu je stanoval pri sestri Mariji in novome\xc5\xa1kemu podjetniku Jo\xc5\xbeefu Klemen\xc4\x8di\xc4\x8du v podstre\xc5\xa1ni sobici, ki jo je ljubkovalno imenoval "rakev". Leta 1919 je maturiral in se je nato kljub prigovarjanju star\xc5\xa1ev, naj gre \xc5\xa1tudirat teologijo, odlo\xc4\x8dil za medicino na Dunaju in si zanjo pridobil \xc5\xa1tipendijo. Rad je obiskoval gledali\xc5\xa1\xc4\x8de in kino. Kot zdravnik se je dodobra seznanil s psihoanalizo, novim podro\xc4\x8djem psihiatrije, ki poudarja nezavedno plast \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. To je pomembno vplivalo na njegovo umetni\xc5\xa1ko delo, ki je bilo v tesni zvezi s poklicnim interesom. Leta 1920 se je spopadal z eksistencialno krizo, trpel je za psihosomatskimi motnjami, postal je odvisen od kokaina. Ko je kriza minila, je veliko pisal. Med vajami za uprizoritev Cankarjeve Lepe Vide se je zbli\xc5\xbeal z igralko naslovne vloge Jo\xc5\xbeo Debelak, h\xc4\x8derko \xc5\xa1marskega nadu\xc4\x8ditelja, sicer pa \xc5\xa1tudentko elektrotehnike. Bila mu je najpomembnej\xc5\xa1a literarna in osebna zaupnica. 1926 je diplomiral in se vrnil domov. V Ljubljani je bil vpoklican k vojakom, a so ga zaradi sr\xc4\x8dne napake po dveh mesecih odpustili. Konec leta 1926 je v ljubljanskih bolnicah za\xc4\x8del opravljati obvezni sta\xc5\xbe in na lastno \xc5\xbeeljo ostal v bolnici kot pomo\xc5\xbeni zdravnik. Kot zdravnik je bil zaposlen v bolnici za \xc5\xbeenske bolezni in na psihiatri\xc4\x8dni kliniki, kjer je pridobil gradivo za pisanje najpomembnej\xc5\xa1ih del in dram. Leta 1929 ga je zavrnilo Narodno gledali\xc5\xa1\xc4\x8de v Ljubljani, kjer je \xc5\xbeelel uprizoriti svojo dramo Dogodek v mestu Gogi, za katero je v Beogradu prejel drugo nagrado, prav tako so zavrnili njegovo \xc5\xbeeljo po premestitvi v doma\xc4\x8do bolnico. Raz\xc5\xa1el se je z Jo\xc5\xbeo Debelak, zaradi \xc4\x8desar je narasla odvisnost od drog. Razo\xc4\x8daran je dal odpoved v slu\xc5\xbebi ter se skupaj s posesivno in gospodovalno materjo naselil v Zagorju in postal zdravnik privatne prakse. Po letu 1929 mu je za\xc4\x8dela  pisateljska mo\xc4\x8d usihati, objavljal je samo ponatise in variante. Leta 1946 je sku\xc5\xa1al narediti samomor z veronalom. Tri leta kasneje je zaradi raka na jetrih umrl v izolirnici v Zagorju. Pokopan je v \xc5\xa0mihelu pri Novem mestu.\n_START_SECTION_\nLiterarno ustvarjanje\n_START_PARAGRAPH_\nMed \xc5\xa1tudijem na Dunaju se je navdu\xc5\xa1il za gledali\xc5\xa1\xc4\x8de in kino, fasciniral ga je predvsem pateti\xc4\x8dni in sentimentalni manirizem tedanjega zvezdnika nemega filma Conrada Veidta. Leta 1921 je zasnoval drame Pierrot in Pierrette, Neusmiljeni odre\xc5\xa1enik in Trudni zastori. Istega leta se je seznanil s Freudom, ki je zelo vplival na njegova nadaljnja dela. Leta 1922 ga je prevzela melanholi\xc4\x8dna, dekadentna in morbidna igra Alexandra Moissija v uprizoritvi Ibsenovih Strahov. Med po\xc4\x8ditnicami leta 1922 je pripravil amatersko uprizoritev Funtkove Tekme, nato pa naslednjega leta \xc5\xa1e Cankarjevo Lepo Vido ter Strindbergovo Gospodi\xc4\x8dno Julijo. Obdobje zrelega pisateljevanja traja 1925\xe2\x80\x941929. Ve\xc4\x8dinoma ni objavljal v revijah, ampak na mnogo manj uglednem mestu, v dnevniku Jutro. Prevajali so ga \xc4\x8cehi in Slovaki. Do leta 1928 je bilo v tuje jezike prevedenih devet \xc4\x8drtic. Naslednji umetnik, ki ga je prevzel, je bil re\xc5\xbeiser Alexander Tairov, in sicer v uprizoritvi Wildeove Salome. Leta 1927 je objavil dramski prizor Upornik in napravil izbor objavljenih \xc4\x8drtic z naslovom Beli azil, ki naj bi ga natisnili Tiskovna zadruga in slova\xc5\xa1ka zalo\xc5\xbeba Slovensk\xc3\xbd v\xc3\xbdchod, vendar do natisa navsezadnje ni pri\xc5\xa1lo. 1928 je v kinu Matica predaval o seksualni vzgoji mladine, kjer je razlo\xc5\xbeil Freudovo teorijo in predavanje tudi objavil. Istega leta je objavil svoje najbolj znano delo, dramo Dogodek v mestu Gogi, za katero je v Beogradu prejel drugo nagrado s podro\xc4\x8dja dramatike. Uprizorjena je bila tri leta kasneje v mariborskem Narodnem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du in nato \xc5\xa1e v ljubljanskem. Dogodek v mestu Gogi in z njo Slavka Gruma uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo med slovenske klasike. Sledile so razprave, med drugim psihoanaliti\xc4\x8dni tekst Samomor. Zasnoval je izbor zbirke \xc4\x8drtic z naslovom Izgubljeni sin. Do konca \xc5\xbeivljenja je napisal samo \xc5\xa1e pripovedna spisa Beg v onstran in Beg iz \xc5\xbeivljenja ter novelo De\xc4\x8dek in blaznik in poljudnoznastveni spis Resnica o alkoholu. Njegovo zapu\xc5\xa1\xc4\x8dino, ki obsega najpomembnej\xc5\xa1a Grumova literarna dela, je podarila Olga Hlede, hranijo pa jo v Knji\xc5\xbenici Mirana Jarca v Novem mestu.\n_START_SECTION_\nPoimenovanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo Slavku Grumu se imenujeta ulica v Novem mestu ter O\xc5\xa0 Slavka Gruma v Zagorju ob Savi. V Litiji je na nekdanjem sede\xc5\xbeu okrajnega glavarstva prenovljena mati\xc4\x8dna knji\xc5\xbenica dr. Slavka Gruma._NEWLINE_Po njem je imenovana Grumova nagrada za najbolj\xc5\xa1e slovensko dramsko besedilo. Na osrednji ob\xc4\x8dinski slavnostni prireditvi ob kulturnem prazniku v Zagorju podeljujejo tudi plaketo Slavka Gruma kulturnim delavcem za dolgoletno uspe\xc5\xa1no delo na podro\xc4\x8dju kulture.'