b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Janez X.\n_START_SECTION_\nMladost in vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nJanez se je rodil okrog 860 v Tossignanu, ki je danes del mesteca Borgo Tossignano v soteskah reke Imole - danes v de\xc5\xbeeli Emilija-Romanja \xe2\x80\x93 v ugledni plemi\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini Cenci. Po Liutprandu je bil najprej diakon pri ravenskem nad\xc5\xa1kofu Kailu (Kailo, Cailone), ki ga je posvetil Janez IX. Svojega diakona je pogostoma po\xc5\xa1iljal kot legata v Rim, kjer je navezal stike s Teofilaktom, ki je bil vertararius, senator Romanorum, in njegovo \xc5\xbeeno Teodoro. Kot mo\xc5\xa1ki \xc4\x8dedne postave in velikih sposobnosti je zbudil pozornost Teodore, \xc5\xbeene najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega rimskega plemi\xc4\x8da, da mu je pomagala dobiti najprej \xc5\xa1kofijski sede\xc5\xbe v Bologni, potem pa (905-914) nad\xc5\xa1kofijskega in metropolitanskega v Raveni. \xc5\xa0e preden je mogel bolonjski sede\xc5\xbe prevzeti, so ga \xc5\xbee izvolili za ravenskega metropolita, kjer je skozi devet let hvalevredno vodil nad\xc5\xa1kofijo.   _NEWLINE__NEWLINE_V nasprotju z dolo\xc4\x8dbo 15. \xc4\x8dlena Nicejskega koncila, ki je prepovedoval prehajanje z enega \xc5\xa1kofijskega sede\xc5\xbea na drugi, je podobno tudi on \xe2\x80\x93 kot \xc5\xbee nekaj njegovih prednikov \xe2\x80\x93 zasedel rimski sede\xc5\xbe svetega Petra za Landom - a da tokrat ni nih\xc4\x8de ugovarjal.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nV ozadju njegove izvolitve je stal Teofilakt, ki je takrat imel oblast nad Rimom, Spoletom in Toskano. Poro\xc4\x8dilo Liutpranda iz Cremone o njegovem razmerju s Teofilaktovo \xc5\xbeeno Teodoro ni resni\xc4\x8dno. Janez je razdrobljene sile posameznih fevdalnih gospodov povezal v mo\xc4\x8dno vojsko in jo sam osebno povedel v Gariglano, kjer je 915 dosegel odlo\xc4\x8dilno zmago nad Saraceni. Decembra 915 je kralja Berengarja Furlanskega kronal za cesarja, vendar mu tudi on ni mogel nuditi zadostne za\xc5\xa1\xc4\x8dite pred uni\xc4\x8dujo\xc4\x8dimi boji za oblast v Rimu in pred Mad\xc5\xbeari, ki so ropali po severni Italiji. Mo\xc4\x8d pape\xc5\xa1tva je hotel utrditi s tesnej\xc5\xa1o povezavo s krajevnimi Cerkvami. Svojega legata je poslal na sinodo frankovskih \xc5\xa1kofov 916 v Hohenaltheim, podpiral je misijonsko delo med Slovani in Normani, vzdr\xc5\xbeeval je dobre stike s Cerkvijo v Gr\xc4\x8diji in \xc5\xa0paniji. Iz politi\xc4\x8dnih razlogov je potrdil imenovanje petletnega grofovskega sina Huga za nad\xc5\xa1kofa v Reimsu. V naslednjem obdobju so posamezne plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine dostikrat sku\xc5\xa1ale dose\xc4\x8di kaj podobnega, da bi si \xc5\xbee vnaprej zagotovile nadarbinske dohodke \xc5\xa1kofij. Sicer pa je bil Janez X. razgledan \xc4\x8dlovek in mo\xc4\x8dna osebnost.\n_START_SECTION_\nGariljanska bitka (915)\n_START_PARAGRAPH_\nNovi pape\xc5\xbe je bil delaven in odlo\xc4\x8den vladar; izkazal se je zlasti s tem, da je dokon\xc4\x8dal saracensko zasedbo. Uspelo mu je napraviti zvezo med vladarji Landolfom Beneventskim, langobardskim kraljem Berengarjem Furlanskim, in drugimi italijanskimi vojvodi. Janez je osebno vodil zoper Saracene veliko vojsko, ki jo je zbral iz zdru\xc5\xbeenih italijanskih voditeljev. Saraceni so si zgradili trdnjave na reki Garigliano, vendar jih to ni re\xc5\xa1ilo pred hudim porazom, ki jim ga je avgusta 915 zadala kr\xc5\xa1\xc4\x8danska vojska blizu re\xc4\x8dnega ustja. _NEWLINE_Nekateri u\xc4\x8denjaki poudarjajo podobnost med papa\xc5\xbeevanjem Janeza X. in Janeza VIII.; prva zadeva, ki spdbuja tako sorodnost, bi bilo prizadevanje obeh v borbi zoper Saracene, ki so se nastanili v ju\xc5\xbeni Italiji. Janez VIII. ni uspel v poskusu, da jih pre\xc5\xbeene, vendar je \xc2\xbbposejal seme usodnih dogodkov\xc2\xab\xc2\xa0 s tem, da je podelil Pandolfu iz Capue ozemlje, ki se je raztezalo od Formijskih gri\xc4\x8dev do Garigliana. Pravzaprav so stopili Gaetanci v zavezni\xc5\xa1tvo z muslimani, ki so se utrdili ne le na formijskih gri\xc4\x8dih, ampak tudi ob desnem bregu Garigliana. Od tod so za\xc4\x8deli pusto\xc5\xa1iti Italijo skozi kakih \xc5\xa1tirideset let, dokler se niso ogro\xc5\xbeeni plemi\xc4\x8di povezali v zadosti mo\xc4\x8dno zvezo, ki jih je uspela pregnati. Ve\xc4\x8dinoma pripisujejo nastanek zveze ravno Janezu X., drugi pa Atenolfu I. od Capue in Beneventa, ki je najve\xc4\x8d trpel od sosednih Saracenov. On je \xc5\xbee 903 posku\xc5\xa1al napasti Saracene s pomo\xc4\x8djo samih Amalfijevcev, ampak brezuspe\xc5\xa1no. Zato je poslal svojega sina Landolfa v Carigrad, da bi prosil pomo\xc4\x8di od cesarja Leona Modrega, ki je obljubil podporo, od katere pa ni bilo ni\xc4\x8d, dokler se za zadevo ni zavzel pape\xc5\xbe. Ko se je zvezna vojska, sestavljena iz voditeljev Capue, Salerna, Neaplja in Gaete s podporo bizantinskega ladjevja, odpravila in se utrdila na levi strani Gargliana, je tudi pape\xc5\xbe Janez krenil iz Rima skupaj z Alberikom Spoletskim, da bi se utaboril na desnem bregu in zaprl v past Saracene. Janez bo v pismu kelmorajnskemu \xc5\xa1kofu Hermanu izre\xc4\x8dno poro\xc4\x8dal(890-924), da se je bojeval on sam osebno. T. Venni meni njemu v prid, da med seboj vedno sprti italijanski knezi ne bi bili sposobni brez pape\xc5\xbeevega posredovanja stopiti v skupno tako pomembno in u\xc4\x8dinkovito zvezo, ki je premagala Saracene pri Gariglianu. \xc4\x8ceprav namre\xc4\x8d Janez ni bil izvoljen veliko \xc4\x8dasa pred bitkom, je imel \xc5\xa1e zadosti \xc4\x8dasa za pogajanja s Carigradom, ki jih je za\xc4\x8del Landof brez vidnih uspehov; on pa je dosegel sodelovanje bizantinske flote. Janez je z veliko muko pridobil tudi Gaetance s tem, da jim je potrdil nadarbino Traetto, ki jo je svoj \xc4\x8das podaril \xc5\xbee Janez VIII.. Za pape\xc5\xbea je ta zmaga pomenila tudi oseben uspeh, ki je postavil temelj za vso njegovo razgibano dejavnost v prihodnosti. _NEWLINE__NEWLINE_Ni dvoma, da je bil Janez X. izvoljen pod vplivom Tuskulcev; prav tako pa ni nobenega dvoma, da si je on osebno pridobil velik ugled po celi Italiji in da so Rimljani upali od njega dobiti pomo\xc4\x8d zoper vse bolj groze\xc4\x8do saracensko nevarnost. Italijanska kr\xc5\xa1\xc4\x8danska zveza je skupno z Bizantinci odlo\xc4\x8dilno premagala 915 Saracene, ki so svoje utrdbe po\xc5\xbegali in poru\xc5\xa1ili. Italija je vriskala od veselja. Pape\xc5\xbea so v Rimu sprejeli s slovesnim slavolokom kot nekdaj rimske cesarje. V tuskulski stranki pa je nevo\xc5\xa1\xc4\x8dljivost porastla do skrajnih mej; kamerinski mejni grof Alberik je zato napravil zvezo s spoletskim knezom zoper pape\xc5\xbea, katerega je neprestano izzival iz Angelskega gradu, ki je bil v njegovi lasti; celo strah zbujajo\xc4\x8de Ogre je poslal, da bi pusto\xc5\xa1ili podro\xc4\x8dje pod pape\xc5\xa1ko oblastjo. Kristjani torej zaradi neslo\xc5\xbenosti velike zmage niso mogli izkoristiti. _NEWLINE__NEWLINE_Ko je Berengar  pri\xc5\xa1el decembra 915 v Rim, ga je Janez X. kronal za svetorimskega cesarja.\n_START_SECTION_\nOgrska ropanja\n_START_PARAGRAPH_\nPotujo\xc4\x8di [[Ogri| so 898 prvi\xc4\x8d vdrli v Italijo. Ogromni zakladi, ki so jih od tam odnesli, so v njih tako spdbudili pohlepnost, da so odslej skoraj letno obiskovali lepo in bogato de\xc5\xbeelo. Vse na poti jim stoje\xc4\x8de trdnjave so razdejali, ve\xc4\x8dja naselja so uni\xc4\x8dili, tako da so to opusto\xc5\xa1eno pot imenovali Ogrsko pot (Strada Hungarorum). Berengar je spo\xc4\x8detka njihove voditelje podkupoval z darili, toda nato so zahtevali vedno ve\xc4\x8djo odkupnino v upanju na bogatej\xc5\xa1i plen. 922 je pridrlo eno krdelo vse do Apulije, kjer so v narejenem tabori\xc5\xa1\xc4\x8du celo prezimili. Izgleda, da je to skupino 800 mo\xc5\xbe najela tuskulska stranka. Tedaj so se uprli tudi Langobardi in najeti morilec Flambert je 7. aprila 924 umoril samodr\xc5\xbeca Berengarja. Tedaj je pape\xc5\xbe Janez poklical na pomo\xc4\x8d provansalskega kralja Huga, ki so ga izvolili za lombardskega kralja in ga je pape\xc5\xa1ki poslanec v Paviji okronal z langobardsko \xc5\xbeelezno krono 926. \xc5\xa0e istega leta se je pape\xc5\xbe sre\xc4\x8dal s Hugom v Mantovi; to \xc4\x8duv\xc5\xa1i so jo Ogri popihali s plenom iz de\xc5\xbeele.\n_START_SECTION_\nTeofilaktova rodbina in pape\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nTeofilakt I., ki je bil v sorodu \xc5\xbee s tremi pape\xc5\xbei (Hadrijanom I., Hadrijanom III. in Sergijem III.), je bil nosilni steber te rodovine, ki so jo pozneje poimenovali "Conti di Tuscolo" ali "Tuscolani" ("Tuskulski grofje" ali "Tuskulci"), ki je dala kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu veliko pape\xc5\xbeev, kot je bil npr. Teofilatto II. in Teofilatto III., ki sta postala tudi pape\xc5\xbea Benedikt VIII. (1012-1024) ter Benedikt IX. (1032-1044). Nekateri zgodovinarji menijo, da je bil v sorodu s Teofilaktom tudi pape\xc5\xbe Janez X.; Liutprand pa meni, da je bil Janez XI. njihov potomec.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe Janez in Slovenci\n_START_PARAGRAPH_\nCerkev med karantanskimi Slovenci so proti koncu devetega in v prvi polovici desetega stoletja med leti 873 in 945 vodili pokrajinski \xc5\xa1kofje Salomon, Engilfrid, Alarik, Dietrik in Gotabert. 23. maja 927 je \xc5\xa1kof Gotabert vodil sinodo v cerkvi Gospe Svete. Ni znano, o \xc4\x8dem je sinoda razpravljala, ohranjena pa je neka darilna listina, ki so jo podpisali prav na tej sinodi.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nNjegova prizadevanja za neodvisnost pape\xc5\xa1tva, \xc4\x8demur naj bi pripomogla tudi zveza s kraljem Hugom iz Provanse, so mu nakopala neizprosno sovra\xc5\xa1tvo Teofilakove dru\xc5\xbeine. Pred njegovimi o\xc4\x8dmi so mu ubili brata; slednji\xc4\x8d je Marozia tudi njega vrgla v je\xc4\x8do, kjer je maja 928 umrl nasilne smrti, najbr\xc5\xbe z zadavljenjem._NEWLINE__NEWLINE_Pokopan je v Lateranu.'