b"\n_START_ARTICLE_\nMatej Rode\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nMatej Rode se je rodil materi Rozaliji Rode (rojeni Baloh) in o\xc4\x8detu Mateju Rodetu v kraju Meljine v Boki Kotorski. Njegov o\xc4\x8de je bil mornari\xc5\xa1ki intendant in zato se je dru\xc5\xbeina pogosto selila. Del \xc4\x8dasa je pre\xc5\xbeivel tudi pri sorodnikih v Tuhinjski dolini in v okolici Kamnika. Za\xc4\x8detek 2. svetovne vojne je dru\xc5\xbeina pri\xc4\x8dakala v Zemunu, kjer je obiskoval osnovno \xc5\xa1olo. Leta 1942 mu je umrl o\xc4\x8de, mati pa je Mateja in njegovega leto mlaj\xc5\xa1ega brata Bo\xc5\xbeidarja dala v internat. Ni\xc5\xbejo gimnazijo je kon\xc4\x8dal v Zagrebu in vi\xc5\xa1jo gimnazijo v Ljubljani, kjer se je 1950 vpisal na \xc5\xa1tudij slavistike na Filozofski fakulteti. Med \xc5\xa1tudijem je prijateljeval s skupino, iz katere so iz\xc5\xa1li pomembni pesniki Ivan Minatti, Tone Pav\xc4\x8dek in Ciril Zlobec. Kot profesor sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine in ru\xc5\xa1\xc4\x8dine je nato slu\xc5\xbeboval v Celju, ve\xc4\x8dino \xc4\x8dasa na celjski gimnaziji in kasneje na celjski Srednji zdravstveni \xc5\xa1oli. Leta 1976 je za nekaj let prevzel funkcijo predsednika Slavisti\xc4\x8dnega dru\xc5\xa1tva Celje. Bil je tudi predavatelj ruskega jezika na Visoki komercialni \xc5\xa1oli in Pedago\xc5\xa1ki akademiji v Mariboru ter sodni tolma\xc4\x8d za ruski in bolgarski jezik. Ves \xc4\x8das je prevajal, zlasti iz ru\xc5\xa1\xc4\x8dine, bolgar\xc5\xa1\xc4\x8dine in srbohrva\xc5\xa1\xc4\x8dine, ter pisal o teoriji prevajanja. Poro\xc4\x8den je bil s Franko Rode (rojeno Negri) in imel dva sinova.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nRode je pisal \xc4\x8dlanke in razprave o literarnih in drugih kulturnih stikih med sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino in slovanskimi jeziki, najve\xc4\x8d o slovensko-bolgarskih (Anton A\xc5\xa1kerc v Bolgariji), France Bevk in Bolgari, Hristo Botev pri Slovencih, Jordan Jovkov pri Slovencite), slovensko-makedonskih (\xc5\xa0tudije, pregledi in kritike o makedonski knji\xc5\xbeevnosti, Minatti znova v makedon\xc5\xa1\xc4\x8dini) in slovensko-beloruskih (Mihail Babrovski in Slovenci) stikih. Najve\xc4\x8d je objavljal v Jeziku in slovstvu in v Sodobnosti. Sodeloval je pri ve\xc4\x8djezi\xc4\x8dni enciklopediji Istorija na slavistikata ot kraja na XIX i na\xc4\x8daloto na XX vek (1981, ur. Emil Georgiev), pri sestavljanju u\xc4\x8dbenikov (Ves\xc3\xablye stranicy: Sbornik tekstov dlja samostojate'nogo \xc4\x8dtenija dlja u\xc4\x8denikov pervogo klassa gimnazii, u\xc4\x8dbenik ru\xc5\xa1\xc4\x8dine za srednje \xc5\xa1ole, 1969) ter slovarjev (bil je soavtor Slovensko-srbskohrva\xc5\xa1kega slovarja 1981). Pisal je o prevodoslovju (Zgodnja recepcija Iva Andri\xc4\x87a pri Slovencih, Krst pri Savici v prevodih, Zgodnji prevodi Pre\xc5\xa1ernovih pesmi v srbohrva\xc5\xa1\xc4\x8dino). Obse\xc5\xbeno je \xc5\xa1e njegovo prevajalsko delo: iz slovanskih jezikov je prevajal kratko prozo in romane (npr. avtorje Boiana Bolgara, Pavla Ve\xc5\xbeinova, Ivana Vazova ...) ter ljudske pravljice (prevod \xc4\x8de\xc5\xa1kih narodnih pravljic Vodna ro\xc5\xbea (1956), zbirka bolgarskih narodnih pravljic Zlato dekle (1955), souredil je tudi zbirko \xc5\xbdiva voda in druge bolgarske pravljice (1958)). Njegova bibliografija obsega ve\xc4\x8d kot 450 objav, pri katerih je bil bodisi avtor bodisi urednik ali prevajalec._NEWLINE_Njegove jezikoslovne objave so s podro\xc4\x8dja slovni\xc4\x8dne kontrastivnosti (sloven\xc5\xa1\xc4\x8dina-ru\xc5\xa1\xc4\x8dina), specifi\xc4\x8dno slovenisti\xc4\x8dne pa o klasifikaciji kraj\xc5\xa1av in nepravem premem govoru._NEWLINE_Zaradi izjemnih dose\xc5\xbekov na podro\xc4\x8dju slavistike in ohranjanju medslovanskih, predvsem slovensko-bolgarskih, kulturnih stikov mu je Slavisti\xc4\x8dno dru\xc5\xa1tvo Slovenije leta 1992 podelilo naziv \xc4\x8dastnega \xc4\x8dlana dru\xc5\xa1tva."