b'\n_START_ARTICLE_\nBibliografija\n_START_PARAGRAPH_\nBibliografija (gr\xc5\xa1ko biblio /biblios/ v pomenu knjiga in graphos, pisati, risati) je urejen seznam tiskanih del._NEWLINE_Bibliografija je strokovno-znanstvena dejavnost,ki zbira vrednoti, izbira, vsebinsko analizira in opisuje tiskane ali druga\xc4\x8de razmno\xc5\xbeene javnosti namenjene tekste - bibliografske enote - ter te opise klasificira, ureja in navadno v obliki urejenih popisov tudi publicira z namenom dajati informacije o literaturi in s tem pripomo\xc4\x8dke za strokovno delo. Z izrazom bibliografija pa poimenujemo tudi rezultate bibliografovega dela, to je: blibliografske sezname in urejene popise literature vseh vrst ter delo z njimi. Kon\xc4\x8dno nam pomeni izraz bibliografija tudi nauk o teoreti\xc4\x8dnih in metodi\xc4\x8dnih osnovah bibliografovega dela._NEWLINE_Predmet bibliografovega obravnavanja je tekst, besedilo, namenjeno javnosti in za ta namen razmno\xc5\xbeeno s katero koli grafi\xc4\x8dno tehniko. Zunanja oblika bibliografske enote je lahko razli\xc4\x8dna: posamezen list, bro\xc5\xa1ura, knjiga, \xc4\x8dasopis, \xc4\x8dasnik, odstavek, odlomek, izrek iz knjig, \xc4\x8dlanek, razprava, bele\xc5\xbeka, pesem ali kak drug prispevek v \xc4\x8dasopisu ali \xc4\x8dasniku. Besedilo mora biti razmno\xc5\xbeeno s klasi\xc4\x8dnim tiskom ali z najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1imi modernimi tehni\xc4\x8dnimi postopki tako imenovane reprogesije, kot so strojepis, ciklostil, rotaprint, kseroks, fotolitografija, fotografija in vsi drugi postopki za razmno\xc5\xbeevanje grafi\xc4\x8dnih predmetov.\n_START_SECTION_\nZunanja oblika bibliografij\n_START_PARAGRAPH_\nGlede na zunanjo obliko je bibliografija lahko sestavljena iz opisanih ali tiskanih bibliografskih ali katalo\xc5\xbenih listkov, ali pa je tiskana kot seznam bibliografskih opisov, ki so zaporedno nanizani v dolo\xc4\x8denem redu. Najpogosteje je bibliografija tiskana v obliki bibliografskega seznama. Tiskana bibliografija je lahko samostojna publikacija: zaklju\xc4\x8dena knjiga ali nezaklju\xc4\x8dena publikacija. Poleg tega so \xc5\xa1e seznami literature ob koncu knjig in razprav ter \xc4\x8dlankov v \xc4\x8dasopisih in enciklopedijah; ti seznami navadno prina\xc5\xa1ajo samo popis del, ki jih je avtor uporabljal, in tedaj niso prave bibliografije; \xc4\x8de pa podajajo \xc5\xa1ir\xc5\xa1i zaokro\xc5\xbeen in urejen pregled literature, pa jih imamo lahko za prave bibliografije. Bibliografija v obliki knjige prina\xc5\xa1a gradivo za dolo\xc4\x8deno preteklo obdobje in je zaklju\xc4\x8deno delo. \xc4\x8ce ho\xc4\x8de, jo avtor ali kdo drug \xc4\x8dez \xc4\x8das dopolni s samostojnim dodatkom novih enot. Tako bibliografijo imenujemo retrospektivna bibliografija. samostojna bibliografija pa lahko izhaja periodi\xc4\x8dno in v manj\xc5\xa1ih ali ve\xc4\x8djih presledkih, sproti popisuje novo bibliografsko gradivo dolo\xc4\x8denega podro\xc4\x8dja, ki je iz\xc5\xa1lo po izidu prej\xc5\xa1nejga zvezka; tako bibliografijo imenujemo teko\xc4\x8da bibliografija. Pri teko\xc4\x8dih bibliografijah se zvezki hitro kopi\xc4\x8dijo, preglednost in uporabnost pa se manj\xc5\xa1ata, \xc4\x8detudi ima vsak posamezen zvezek potrebna kazala. \xc4\x8ce pa npr. pri mese\xc4\x8dno izhajajo\xc4\x8di bibliografiji v enem od zvezkov, npr. v tretjem, \xc5\xa1estem, dvanajstem povzamemo tudi vse gradivo prej\xc5\xa1njih mesecev in ga porazvrstimo med novo gradivo, pravimo, da gradivo zdru\xc5\xbeujemo ali kumuliramo in ustvarjamo \xc4\x8detrtletne, polletne, letne ali tudi ve\xc4\x8dletne kumulativne bibliografije.\n_START_SECTION_\nVrste bibliografij\n_START_PARAGRAPH_\nBibliografija, ki popisuje tiske dolo\xc4\x8denega obdobja ne glede na predmet in stroko, se imenuje splo\xc5\xa1na bibliografija. \xc4\x8ce pa se izbor bibliografskih enot omejuje na dolo\xc4\x8deno stroko ali predmet, nastane strokovna bibliografija. Vsaka od omenjenih bibliografij more vklju\xc4\x8devati bibliografske enote ne glede na to, kje in v kak\xc5\xa1nem jeziku so bile natisnjene; take so mednarodne ali internacionalne (univerzalne) bibliografije. \xc4\x8ce pa se v izboru omejijo na dela enega jezika, enega naroda ali ene dr\xc5\xbeave, se imenujejo narodne ali nacionalne bibliografije. Vsaka od omenjenih \xc5\xa1tirih vrst pa se v izboru lahko omeji \xc5\xa1e po posebnih kriterijih, kot so npr.: bibliografije \xc4\x8dlankov, publikacij, slovarjev, osebne bibliografije, krajevne bibliografije. Vse bibliografije, ki so tako ali podobno \xc5\xa1e posebej omejene pri izboru bibliografskih enot, imenujemo posebne bibliografije. Med posebne bibliografije lahko pri\xc5\xa1tejemo tudi priporo\xc4\x8dilne bibliografije, ki izbirajo bibliografske enote za dolo\xc4\x8den tip bralcev, za dolo\xc4\x8deno starostno stopnjo, za potrebe bralcev raznih stanov, svtovnih nazorov, organizacij itd. Vsaka bibliografija mora biti iz\xc4\x8drpna - \xc4\x8de bibliograf te\xc5\xbei, da zbere vso gradivo, ki gre v dolo\xc4\x8deno vrsto bibliografij; in izbirna - \xc4\x8de bibliograf odbira gradivo po na\xc4\x8delu kvalitete, starosti ipd. Glede na na\xc4\x8din bibliografskega opisovanja lo\xc4\x8dimo: primarne bibliografije, za katere posnema bibliograf podatke neposredno po bibliografski enoti in sekundarne bibliografije, v katerih so podatki za opis enot posneti po bibliografijah in drugih virih. Glede na manj\xc5\xa1e ali ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo bibliografskih prvin, ki jih uporabljamo v opsiu, lo\xc4\x8dimo bibliografije na popisne, opisne, in analiti\xc4\x8dne.\n_START_SECTION_\nBibliografska pomagala\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg bibliografij je \xc5\xa1e vrsta strokovnih del, katera vsebujejo veliko \xc5\xa1tevilo bibliografskih podatkov in jih v njih tudi i\xc5\xa1\xc4\x8demo, \xc4\x8deprav teh virov ne moremo imenovati bibliografije. Taka dela so predvsem tiskani knji\xc5\xbeni\xc4\x8dni katalogi. Prav tako so pomembni viri bibliografskih informacij tudi knjigotr\xc5\xa1ki katalogi, katalogi ter seznami dra\xc5\xbeb in razprodaj knji\xc5\xbenic. Obilne bibliografske podatke vsebujejo tudi bibliografski in biobibliografski leksikoni, strokovne in splo\xc5\xa1ne enciklopedije, razni seznami, pregledi razvoja posamenzih strok itd.\n_START_SECTION_\nBibliografija in katalog\n_START_PARAGRAPH_\nPo svojem nastanku in namenu je knji\xc5\xbeni\xc4\x8dni katalog bibliografiji najbolj soroden. Z njo ima marsikaj skupnega, v marsi\xc4\x8dem pa se tudi razlikujeta. Oba popisujeta tiske in nudita bralcu na uporabo urejene podatke o knjigah. Katalog popisuje knji\xc5\xbeni fond knji\xc5\xbenice ali druge ustanove. S knjigami, ki jih v knji\xc5\xbenici ni, se ne ukvarja. Bibliografija pa popisuje idealni primerek knjige, ki zastopa vse primerke celotnega natisa ne glede na hranili\xc5\xa1\xc4\x8de (tudi, \xc4\x8de so izgubljeni ali uni\xc4\x8deni vsi primerki). Katalo\xc5\xbeni opis podaja navadno le najva\xc5\xbenej\xc5\xa1e zunanje podatke o knjigi (avtor, izdaja, impresum), da jo iskalec lahko identificira, poleg teh pa tudi signaturo, ki jo je dobila v knji\xc5\xbenici. Tako katalog dopolnjuje bibliografijo in kr\xc4\x8di bralcu pot do dolo\xc4\x8denega izvoda knjige v knji\xc5\xbenici. Bibliografski opis pa podaja o knjigi \xc4\x8dim ve\xc4\x8d podatkov, ki so skupni celotni nakladi, in to o zunanjosti knjige kot tudi o njeni vsebini. Na osnovi teh navedb bralec bibliografije lahko do\xc5\xbeene, ali bo knjiga slu\xc5\xbeila njegovim potrebam ali ne.\n_START_SECTION_\nMetoda bibliografskega popisovanja\n_START_PARAGRAPH_\nNastanek bibliografskega popisa (seznama) je vezan na tri faze dela:_NEWLINE_1. zbiranje in izbiranje gradiva_NEWLINE__NEWLINE_2. bibliografsko opisovanje odbranih enot_NEWLINE__NEWLINE_3. klasificiranje in urejevanje opisov bibliografskih enot\n_START_SECTION_\nZbiranje in izbiranje gradiva\n_START_PARAGRAPH_\nPri zbiranju in izbiranju bibliografskega gradiva mora imeti bibliograf vedno pred o\xc4\x8dmi obseg in namen, ki naj ga dose\xc5\xbee njegova bibliografija. Odlo\xc4\x8diti se mora za vrsto bibliografije in vedeti, ali bo zajel vanjo samo knjige ali tudi \xc4\x8dasopisje, ali oboje kot celoto ali tudi posamezne dele knjig in \xc4\x8dasopisja, posamezne prispevke v zbornikih in \xc4\x8dasopisju. \xc5\xbde v za\xc4\x8detku dela mora bibliograf vedeti, ali bo upo\xc5\xa1teval samo nacionalno gradivo ali tudi gradivo drugih narodov, ali bo pri narodnih bibliografijah upo\xc5\xa1teval samo tiske v doma\xc4\x8dem jeziku ali tudi drugojezi\xc4\x8dne tiske doma\xc4\x8dih avtorjev, ali samo tiske, ki so iz\xc5\xa1li na dolo\xc4\x8denem narodnostnem ozemlju ali tudi tiske doma\xc4\x8dih avtorjev, ki so iz\xc5\xa1li v tujini ali v tujem jeziku. Pri sestavljanju strokovnih bibliografij mora bibliograf takoj na za\xc4\x8detku omejiti obseg stroke, ki jo \xc5\xbeeli zajeti, in jo lo\xc4\x8diti od sorodnih in obrobnih strok. \xc4\x8ce bibliograf pri sestavljanju strokovne bibliografije ne zna lo\xc4\x8diti pomembnega od nepomembnega in ne v bibliografski opombi opozarjati na dobre in slabe strani posameznih enot, potem s svojim delom strokovnjakom ne bo laj\xc5\xa1al dela, marve\xc4\x8d jih bo zavajal k iskanju inbranju nepomembne literature in jim tako zapravljal dragoceni \xc4\x8das.\n_START_SECTION_\nBibliografski opis\n_START_PARAGRAPH_\nOsnovna naloga bibliografskega opisa je ozna\xc4\x8diti bibliografsko enoto po zunanjih znakih tako, da je izklju\xc4\x8dena mo\xc5\xbenost zamenjave s katerokoli drugo podobno enoto, to se pravi z drugimi besedami: podati razpoznavne znake enote, ki so potrebni za njeno zanesljivo identifikacijo. Druga ni\xc4\x8d manj pomembna naloga bibliografskega opisa je navesti o enoti \xc5\xa1e podrobnej\xc5\xa1e podatke o njenem nastanku, o njeni zunanji podobi in usodi, o njeni notranji podobi, t. j. o njeni vsebini, znanstveni vrednosti, idejni usmerjenosti ipd. Za opis uporabljamo razpoznavne znake, ki jih jemljemo z zunanje podobe bibliografske enote in iz njene notranjosti - vsebine. Te znake imenujemo bibliografski elementi (prvine).\n_START_SECTION_\nUreditev bibliografskega gradiva\n_START_PARAGRAPH_\nBibliografske opise je treba ob koncu dela urediti tako, da iskalec katerekoli bibliografske enote pride do nje po najkraj\xc5\xa1i in najzaneslivej\xc5\xa1i poti. Ta cilj bibliograf lahko dose\xc5\xbee na ve\xc4\x8d na\xc4\x8dinov. Za katerega se odlo\xc4\x8di, je odvisno do namena, oblike in vrste bibliografije, \xc5\xa1e ve\xc4\x8d pa od bibliografove osebne presoje. Le redkokdaj namre\xc4\x8d zna\xc4\x8daj bibliografije zahteva prav dolo\xc4\x8deni na\xc4\x8din ureditve in povsem izklju\xc4\x8duje mo\xc5\xbenost druga\xc4\x8dne ureditve. Predvsem mora bibliograf odlo\xc4\x8diti, ali bo razporejal enote po zunanjih znakih publikacije, ki jih dobi pri knjigi na naslovnem listu, pri \xc4\x8dlanku ali razpravi pa na za\xc4\x8detku enote ter na naslovnem listu \xc4\x8dasnika ali \xc4\x8dasopisa, in se pri tem ne bo ni\xc4\x8d oziral na vsebino, ali pa bo zunanje znake publikacije pustil ob strani in uredil zbrane enote po notranjem vidiku - po vsebini. Karkoli se bibliograf \xc5\xbee odlo\xc4\x8di, vedeti mora, da nobena ureditev nima vsestranske prednosti pred drugimi. Vsaka ima tudi svoje pomanjkljivosti. Te pa se dajo odpraviti z dopolnjujo\xc4\x8dimi kazali in preglednicami.\n_START_SECTION_\nZgodovina bibliografije\n_START_PARAGRAPH_\nSodobna bibliografija ima davne predhodnike in sorodnike v nekaterih delih helenisti\xc4\x8dne dobe, pozne antike in srednjega veka. Med prvimi je treba omeniti delo u\xc4\x8denjaka in pesnika, vodilnega uslu\xc5\xbebenca v aleksandrijski biblioteki, Kallimaha (3. stol. pr. n. \xc5\xa1t.) Kallimahovo delo se ni ohranilo, razen nekaj drobnih odlomkov. Nekateri menijo, da je bil v Tablicah popisan ves fond knji\xc5\xbenice, torej celotna anti\xc4\x8dna literatura, in da so tablice predstavljale nekak\xc5\xa1no splo\xc5\xa1no nacionalno bibliografijo stare gr\xc5\xa1ke, predvsem aleksandrinske literature. V pozni antiki in v srednjem veku sre\xc4\x8dujemo vrsto del bibliografskega zna\xc4\x8daja. Popis Aristotelovih knjig v njegovi biobibliografiji, ki jo je napisal Ptolemej, se je v originalu prav tako izgubil, ohranil pa se je v arabskem prevodu in je objavljen v V. knjigi Aristotelovih del. V zgodnjem srednjem veku se pojavijo dela z naslovom "de viris illustribus", med njimi je najbolj znano Liber de viris illustribus Dalmatinca Hieronima iz Stridona, ki v kronolo\xc5\xa1kem redu opisuje 135 cerkevnih pisateljev od za\xc4\x8detkov kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. Pogoje za nastanek prvih bibliografij je ustvarila \xc5\xa1ele iznajdba tiska, ki je omogo\xc4\x8dil mehani\xc4\x8dno izdelavo ve\xc4\x8djega \xc5\xa1tevila povsem enakih izvodov razmno\xc5\xbeenega dela. Za prve sezname knjig so od za\xc4\x8detka skrbeli tiskarji sami, saj so sprva knjige sami zalagali in prodajali. Ob koncu 15. stoletja je iz\xc5\xa1lo prvo tiskano delo z zna\xc4\x8dajem bibliografije: Liber de scriptoribus ecclesiasticis, ki ga je napisal benediktinski opat v Trittheim in izdal v Baslu leta 1494. V za\xc4\x8detku 16. stoletja je bilo natisnjenih tudi nekaj prvih seznamov knjig za posamezne stroke (teologijo, medicino, pravo, astronomijo, filozofijo in filologijo). Sredi 16. stoletja \xc5\xa0vicar Conrad Gesner, eden najpomembnej\xc5\xa1ih humanistov svoje dobe, izda veliko bibliografsko delo pod naslovom Univerzalna biblioteka ali najbogatej\xc5\xa1i katalog vseh spisov v treh jezikih - latinskem, gr\xc5\xa1kem in hebrejskem - \xc5\xa1e dosegljivih ali \xc5\xbee izgubljenih, starih in novej\xc5\xa1ih do dana\xc5\xa1njega dne, u\xc4\x8denih in neu\xc4\x8denih, objavljenih ali skritih v knji\xc5\xbenicah. Novo delo, ki ni potrebno le za ustanavljanje javnih in privatnih knji\xc5\xbenic, marve\xc4\x8d vsem, ki se ukvarjajo s kakr\xc5\xa1nokoli umetnostjo ali znanostjo, prekoristno za pospe\xc5\xa1evanje njihovega \xc5\xa1tudija. Gradivo je uredil po abecedi osebnih imen avtorjev (dodal je kazalo priimkov). Prvi, ki je hotel doma\xc4\x8do knji\xc5\xbeno produkcijo prikazati v samostojnem in popolnej\xc5\xa1em popisu, je bil angle\xc5\xa1ki duhovnik John Bale (1494-1563). Rezultat njegovega dela je kronolo\xc5\xa1ko urejena bibliografija britanskih avtorjev. To delo je prva evropska splo\xc5\xa1na nacionalna bibliografija. Prva nacionalna bibliografija, ki je bila napisana v \xc5\xbeivem narodnem jeziku in ne v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini, je popis del italijanskih humanistov, ki ga je leta 1550 izdal v Benetkah Italijan Francesco Doni (1513-1574) pod naslovom La libreria del Doni Fiorentino. Omembo zaslu\xc5\xbei tudi bibliografsko delo Primo\xc5\xbea Trubarja Register und summarischer Innhalt, aller der Windischen B\xc3\xbccher. To je Trubarjeva osebna bibliografija in prva slovenska nacionalna bibliografija z anotacijami, saj so v njej zabele\xc5\xbeena dela, ki so dotlej iz\xc5\xa1la v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini. V 17. stoletju je znanost napredovala z velikimi koraki in se \xc4\x8dedalje bolj diferencirala; v 2. polovici je dosegla zlasti pomembne dose\xc5\xbeke v prirodoslovju. Ustanavljala so se dru\xc5\xa1tva in akademije, izdajati so za\xc4\x8deli znanstvene \xc4\x8dasopise. Bibliografija je stala pred novimi, vse te\xc5\xbejimi nalogami. Zaradi obsega literarne produkcije so se \xc4\x8dedalje bolj razvijale nacionalne in strokovne bibliografije. Nato je Philipp Labbej leta 1664 napisal tudi prvo bibliografijo bibliografij. Dvaindvajset let pozneje, je to bibliografijo nadgradil Antoine Teissier. Dopolnil je njegov seznam za starej\xc5\xa1a leta in seveda za leta po izidu knjige in popisal okrog 2500 avtorjev raznih bibliografij. V 18. stoletju se vzporedno z nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8do knji\xc5\xbeno produkcijo (okrog 1,600.000 izdanih knjig) razvija tudi bibliografija. Bibliografski opis enot postaja vse to\xc4\x8dnej\xc5\xa1i in popolnej\xc5\xa1i, saj je to potrebno \xc5\xbee zato, da so se opisana dela lahko z gotovostjo razlikovala in identificirala. Posebne uspehe sta v tem stoletju dosegli francoska in nem\xc5\xa1ka bibliografija. Ob koncu 19. stoletja je pri\xc5\xa1la potreba po mednarodni povezavi bibliografov in njihovega dela. Rezultat tega so predvsem bibliografija teko\xc4\x8dih bibliografij, mednarodna bibliografija prevodov itd. Po drugi svetovni vojni je skrb za pospe\xc5\xa1evanje bibliografske dejavnosti v mednarodnem obsegu prevzela organizacija Unesco. Iz povedanega vidimo, da so mnoge bibliografske akcije in podjetja v na\xc5\xa1em \xc4\x8dasu postale mo\xc5\xbene zaradi sodelovanja med narodi. Lahko trdimo, da bibliografija v tej novi vlogi prispeva k medsebojnemu spoznavanju razli\xc4\x8dnih narodov in politi\xc4\x8dnih sistemov ter s tem tudi k utrjevanju miru na svetu.'