b'\n_START_ARTICLE_\nHenrik I. Nem\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nPoreklo. Mlada leta\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik je bil vnuk karolin\xc5\xa1kega vojskovodje in sa\xc5\xa1kega grofa Liudolfa (\xe2\x80\xa0866), ki velja za za\xc4\x8detnika sa\xc5\xa1ke dinastije Liudolfincev. Liudolf se je uveljavil kot vojskovodja vzhodnofrankovskega kralja Ludvika Nem\xc5\xa1kega v bojih proti Normanom, Polabskim Slovanom in Velikomoravcem. Posesti je imel na zahodnih pobo\xc4\x8djih pogorja Harz in v pore\xc4\x8dju reke Leine. Kasnjej\xc5\xa1i viri ga imenujejo sa\xc5\xa1ki vojvoda. Bil je tako ugleden, da je lahko svojo h\xc4\x8derko Luitgardo poro\xc4\x8dil s kraljevim sinom Ludvikom Mlaj\xc5\xa1im._NEWLINE_Liudolfa je nasledil sin Bruno, ki pa je leta 880 v spopadu z Danci utrpel poraz in v bitki umrl. Sa\xc5\xa1ki vojvoda je tedaj postal njegov brat Oton Razsvetljeni (\xe2\x80\xa0912), Henrikov o\xc4\x8de. O njem se ve, da je spremljal karolin\xc5\xa1kega vzhodnofrankovskega kralja Arnulfa Koro\xc5\xa1kega na kronanje v Rim. Poro\xc4\x8dil se je s Hedviko iz starega rodu Babenber\xc5\xbeanov, ki je postala Henrikova mati. _NEWLINE_Henrik se je \xc5\xbee kot mladeni\xc4\x8d bojeval na severu in vzhodu proti Dancem in Slovanom ter proti Ogrom, ki so vsako leto vdirali od vzhoda in zlasti v letih 906 in 908 pusto\xc5\xa1ili po Sa\xc5\xa1ki in Turingiji._NEWLINE_V \xc4\x8dasu \xc5\xa1ibke kraljeve oblasti Arnulfovega mladoletnega sina Ludvika, sta se za oblast na obmo\xc4\x8dju Majne spopadli dve frankovski rodbini, stari Babenber\xc5\xbeani in Konradini. Kot zmagovalci so iz\xc5\xa1li Konradini, ki so zavladali v vojvodini Frankovski. S smrtjo osemnajstletnega Ludvika (911) je karolin\xc5\xa1ka dinastija izumrla in novi vzhodnofrankovski kralj je postal, tudi s pomo\xc4\x8djo majn\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa Hattosa, Konrad I. iz rodu Konradinov. Naslednje leto je umrl Henrikov o\xc4\x8de in Henrik ga je nasledil kot sa\xc5\xa1ki vojvoda (912).\n_START_SECTION_\nSa\xc5\xa1ki vojvoda\n_START_PARAGRAPH_\nNovi vzhodnofrankovski kralj Konrad I. je imel te\xc5\xbeave pri uveljavljanju kraljeve oblasti v vojvodinah kraljestva, Sa\xc5\xa1ki, Bavarski in Lotaringiji. Na Sa\xc5\xa1kem se je zapletlo, ko je za\xc4\x8del cerkvenim posestim obnavljati privilegije iz karolin\xc5\xa1kih \xc4\x8dasov. Razmere so se toliko zaostrile, da je posku\xc5\xa1al (ob pomo\xc4\x8di majn\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa) Henriku celo stre\xc4\x8di po \xc5\xbeivljenju. Henrik je za zaroto zvedel in zasedel posesti majn\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa v Sa\xc5\xa1ki in Turingiji, jih razdelil svojim vazalom ter raz\xc5\xa1iril svojo oblast nad vso Turingijo. V odgovor je Konrad poslal svojega brata Eberharda na Sa\xc5\xa1ko z vojsko, ki pa je pri Ehresburgu utrpela uni\xc4\x8dujo\xc4\x8d poraz. Kasneje je kralj sam oblegal Henrika v utrdbi Grone (pri G\xc3\xb6ttingenu), vendar tudi neuspe\xc5\xa1no. Vladarja se po tem nista ve\xc4\x8d spopadala; ni znano, ali sta se tudi kaj pogodila._NEWLINE_Konrad je imel tudi polno drugih te\xc5\xbeav. Lotaringija se je lo\xc4\x8dila od vzhodnofrankovskega in se priklju\xc4\x8dila zahodnofrankovskemu kraljestvu. Uprla se mu je Bavarska. Z vzhoda so kar naprej vdirali Ogri. Konrad je bil v spopadu z bavarskim vojvodo Arnulfom I. te\xc5\xbeko ranjen (916). Trije razli\xc4\x8dni viri navajajo, da je Konrad pred smrtjo bli\xc5\xbenjim naro\xc4\x8dil, naj ponudijo kraljevo \xc4\x8dast Henriku in mu izro\xc4\x8dijo kraljeve insignije. Njegov brat Eberhard naj bi to naro\xc4\x8dilo dejansko izpolnil. O tem novej\xc5\xa1e zgodovinopisje dvomi. Glede na to, da je do Henrikovega prevzema dol\xc5\xbenosti vzhodnofrankovskega kralja trajalo \xc5\xa1e pet mesecev, je bolj verjetno, da so bila potrebna \xc5\xa1e trda pogajanja\n_START_SECTION_\nVzhodnofrankovski kralj\n_START_PARAGRAPH_\nHenrika so priznali in postavili za novega vzhodnofrankovskega kralja sa\xc5\xa1ki in frankovski plemi\xc4\x8di in prelati, maja 919 na frankovskem ozemlju blizu sa\xc5\xa1ke meje v Fritzlarju. Henrik je cerkveno maziljenje in kronanje odklonil, brez dvoma zato, ker ni hotel biti odvisen od duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki si je prizadevala za \xc4\x8dim ve\xc4\x8dji vpliv tudi v posvetnih zadevah. Ker se simbolno ni dvignil nad ostale vojvode, si je pridobil njihovo naklonjenost in pokazal, da namerava vladati v soglasju z njimi._NEWLINE_Te\xc5\xbee je bilo na \xc5\xa0vabskem in Bavarskem, katerih vojvodi na Henrikovem ustoli\xc4\x8denju nista bila prisotna. Henrik se je takoj odpravil z vojsko na \xc5\xa0vabsko. \xc5\xa0vabski vojvoda Burchard II., ki je \xc5\xbee bil v sporu z burgundskim kraljem Rudolfom II., mu je \xc5\xa1e istega leta (919) priznal vazalstvo in Henrik se je s tem zadovoljil. Bavarski vojvoda Arnulf I., ki je morda celo sam pogledoval po vzhodnofrankovskem prestolu, pa je bil pripravljen priznati Henrikovo nadoblast \xc5\xa1ele po Henrikovem drugem voja\xc5\xa1kem pohodu na Bavarsko, pa tudi tedaj \xc5\xa1ele, ko mu je Henrik prepustil pravico do dodeljevanja \xc5\xa1kofij in do dohodkov od kraljevih posesti; pustil mu je, da je v svoji vojvodini vladal kot pravi kralj. Pravico do cerkvenih dohodkov je moral Henrik prepustil tudi \xc5\xa1vabskemu vojvodi Burchardu II. Po Burchardovi smrti (926) za novega vojvodo ni imenoval njegovega mladoletnega sina, ampak Frankovca Hermana I. iz rodbine Konradinov, ki je kot tujec imel v vojvodini manj\xc5\xa1o podporo in je bil bolj odvisen od kralja. \xc5\xa0vabska in Bavarska sta ostali kralju oddaljeni vojvodini, ki jih, potem ko sta ga priznali, ni ve\xc4\x8d obiskoval. Kralja pa sta podpirali v obrambi pred Ogri. _NEWLINE_Henrik je z zahodnofrankovskim kraljem Karlom III. sklenil prijateljsko zvezo (unanimitatis pactum et societatis amicitia), v kateri sta eden drugemu priznala kraljevski polo\xc5\xbeaj in glede Lotaringije potrdila obstoje\xc4\x8de stanje. Potem pa, ko se je Robert I. uprl Karlu III. in se kronal za zahodnofrankovskega (proti)kralja (922), je Henrik sklenil prijateljsko zvezo tudi z Robertom. V medsebojnem spopadu tekmecev blizu Soissonsa (15. junija 923) je bil Robert ubit, njegova vojska pa je zmagala in ujela Karla. Od burgundskega grofa Rudolfa, ki je nasledil Roberta in je postal novi zahodnofrankovski kralj (923), je Henrik (ki je bil Roberta podpiral) pridobil ozemlje med Mozelo in Renom (Spodnjo Lotaringijo). Notranji spopadi so se v Lotaringiji nadaljevali. Koncem leta 925 je prevladal najvplivnej\xc5\xa1i lotarin\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8d grof Giselbert in priznal Henrikovo nadoblast; leta 928 se je poro\xc4\x8dil z njegovo h\xc4\x8derko Gerbergo, Henrik pa ga je priznal za vojvodo Lotaringije. Lotringija in z njo aachenska stolnica, mesto kronanja karolin\xc5\xa1kih kraljev, je ponovno pripadla vzhodnofrankovskemu kraljestvu. _NEWLINE_Kot vzhodnofrankovski kralj je Henrik spo\xc5\xa1toval pravico dedovanja polo\xc5\xbeajev in slu\xc5\xbeb. Vojvodam je pustil vladanje znotraj vojvodin, oni pa so mu obljubili podporo in voja\xc5\xa1ko sodelovanje v pohodih proti zunanjim sovra\xc5\xbenikom. Od duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine se ni pustil voditi, ni pa bil do nje sovra\xc5\xbeen in se ni vtikal v imenovanja \xc5\xa1kofov. Ni po\xc5\xa1iljal svojih predstavnikov na sinode na nem\xc5\xa1ke ozemlju (Koblenz, Erfurt). Ustanovil pa je samostan v Quedlinburgu. Henrik je veliko pozornosti posve\xc4\x8dal pridobivanju pomembnih relikvij. Verjetno mu je burgundski kralj Rudolf II. prinesel \xc2\xbbsveto sulico\xc2\xab, s katero je bil po Janezovem evangeliju preboden Jezus na kri\xc5\xbeu.\n_START_SECTION_\nBojevanje s sosedi\n_START_PARAGRAPH_\nOb vdorih ogrske konjenice v letih 924 in 926 Henrik ni mogel za\xc5\xa1\xc4\x8dititi prebivalstva. Po sre\xc4\x8dnem naklju\xc4\x8dju so Sasi leta 926 zajeli pomembnega ogrskega vojskovodjo in Henrik je v zameno za njegovo izpustitev in ob pristanku na pla\xc4\x8devanje letnega davka izposloval devetletno premirje; isto\xc4\x8dasno se je za\xc4\x8del pripravljati za bolj enakovreden spopad z Ogri. Na zboru v Wormsu (novembra 926) so bili sprejeti ukrepi za izbolj\xc5\xa1anje obrambnih sposobnosti kraljestva. Na pomembnih lokacijah so utrdili obzidja ali zgradili nova, za katera se je lahko prebivalstvo skrilo v primerih nevarnosti. Posebna pozornost je bila posve\xc4\x8dena pripravi konjenice, sposobne za spopad z Ogri.\n_START_SECTION_\nOsvajanje slovanskih ozemelj\n_START_PARAGRAPH_\nMed premirjem z Ogri je Henrik osvajal slovanska ozemlja, pri \xc4\x8demer je uporabljal samo sa\xc5\xa1ko vojsko. V nasprotju z njegovim spravnim in blagim delovanjem na nem\xc5\xa1kem ozemlju so bili pohodi Sasov proti Slovanom izredno kruti in krvavi. Sasi so voja\xc5\xa1ki pohod najprej usmerili proti severu na obmo\xc4\x8dje reke Havel in ga pozimi 928/929 zaklju\xc4\x8dili z zavzetjem mesta Branibor, kasneje imenovanega _NEWLINE_Brandenburg. Pohod so nadaljevali proti Polabcem ob srednji Labi. Po zavzetju njihove osrednje postojanke, Gane (verjetno v bli\xc5\xbeini dana\xc5\xa1njega Stauchitza blizu Mei\xc3\x9fna), so pobili vse odrasle, otroke pa odpeljali v su\xc5\xbeenjstvo. Priklju\xc4\x8dila se jim je vojska bavarskega vojvode Arnulfa I. in skupaj so nadaljevali pohod proti \xc4\x8ce\xc5\xa1ki. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki knez Vaclav se je umaknil v Prago in brez velikega odpora pristal na pla\xc4\x8devanje davka._NEWLINE_Avgusta 929 so Slovani izvedli povra\xc4\x8dilni napad na utrdbo Walsleben (danes del Osterburga) in tudi oni pobili vse prebivalce. Zato sta septembra 929 grofa Bernhard in Tietmar, odgovorna za to obmo\xc4\x8dje, ponovno napadla. Po zmagi v bitki pri Lenznu blizu Labe (na robu dana\xc5\xa1njega obmo\xc4\x8dja Mecklenburg-Predpomorjanska), ki je na obeh straneh terjala veliko \xc5\xbertev, so Sasi pobili vse ujetnike._NEWLINE_Sasi so na vseh obmo\xc4\x8djih, ki so jih zasedli, podrejenim plemenom nalo\xc5\xbeili pla\xc4\x8devanje davkov in jih pokristjanjevali. Na obmejnih obmo\xc4\x8djih so ustanavljali utrjene postojanke, ki so jim slu\xc5\xbeile za nadaljnja osvajanja. Med njimi sta bili zelo pomembni utrdbi Mei\xc3\x9fen in Merseburg. Pred obzidjem Merseburga so naselili enoto, sestavljeno iz kriminalcev, ki so bili zaradi ropov in umorov pregnani iz domovine (legio Mesaburionum); kazen so jim odpustili in jih po\xc5\xa1iljali v represalije na slovansko obmo\xc4\x8dje. V postojankah so imeli sede\xc5\xbe kraljevi odposlanci (legati) s posebnimi pooblastili in zadol\xc5\xbeitvami. Ni pa bilo tedaj \xc5\xa1e na\xc4\x8drtnega organiziranja osvojenih ozemelj v mejne grofije - krajine.\n_START_SECTION_\nZmaga nad Ogri\n_START_PARAGRAPH_\nPo letih priprav in krepitve vojske je Henrik leta 932 (tri leta pred iztekom premirja) Ogrom zavrnil pla\xc4\x8dilo davka. V za\xc4\x8detku marca 933 so se Ogri ponovno pojavili na mejah Sa\xc5\xa1ke in Turingije. Do glavnega spopada (bitka pri Riade) je pri\xc5\xa1lo 15. marca 933 na neugotovljeni lokaciji v severni Turingiji ob reki Unstrut. Pod Henrikovim vodstvom je zdru\xc5\xbeena vojska vseh plemen kraljestva (Bavarci, \xc5\xa0vabi, Franki, Lotaringijci, Sasi in Turingijci) pognala Ogre v beg. Prva zmaga po dolgem \xc4\x8dasu nad Ogri na odprtem terenu je ponesla Henrikovo slavo po Evropi, ki so jo v pesmih opevali \xc5\xa1e naslednji rodovi. Zmaga je med nem\xc5\xa1kimi plemeni nesporno utrdila Henrikov kraljevi polo\xc5\xbeaj. V Evropi so ga slavili kot za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. _NEWLINE_Leta 934 je Henrik izvedel \xc5\xa1e napad na dansko utrdbo Hedeby in prisilil danskega kralja Knuta I., da mu je za\xc4\x8del pla\xc4\x8devati davek in sprejel kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo.\n_START_SECTION_\nDolo\xc4\x8ditev naslednika\n_START_PARAGRAPH_\nHenriku je s spretno politiko voja\xc5\xa1kih pritiskov in sporazumov uspelo ponovno povezati nem\xc5\xa1ka plemena. Iz dokumentov je razvidno, da je vsaj od leta 929 razmi\xc5\xa1ljal, da bi vladavino zapustil samo enemu nasledniku, sinu Otonu in s tem zagotovil njeno enotnost. O tem pri\xc4\x8dajo listine, ki sledijo dvornemu sre\xc4\x8danju v Quedlingburgu (929), na katerem je Henrik \xc5\xbeeni Matildi ob soglasju plemi\xc4\x8dev in sina Otona zagotovil obse\xc5\xbene posesti na lokacijah Quedlinburg, P\xc3\xb6hlde, Nordhausen, Grone in Duderstadt. Viri Otona odtlej imenujejo rex. Po Otonovi poroki z angle\xc5\xa1ko princeso Eadgyth ga je Henrik v Aachnu in v Frankovski tudi predstavil kot svojega naslednika. Ni pa nobenih indicev, da bi Oton pred o\xc4\x8detovo smrtjo sodeloval pri vladanju._NEWLINE_Leta 935 je v Yvoisu ob reki Chiers, na meji med zahodnofrankovskim in vzhodnofrankovskim kraljestvom, pri\xc5\xa1lo do sre\xc4\x8danja treh kraljev. Henrik je obnovil in okrepil prijateljsko zvezo z burgundskim kraljem Rudolfom II. (\xe2\x80\xa0937) in zahodnofrankovskim kraljem Rudolfom (\xe2\x80\xa0936). Po Widukindu naj bi Henrik na\xc4\x8drtoval pohod na kronanje v Rim, a ga je prehitela bolezen. Konec leta 935 ga je na lovu v Harzu zadela kap. Toliko si je \xc5\xa1e opomogel, da je zgodaj poleti 936 v Erfurtu \xc5\xa1e sklical zbor, na katerem je bilo govora o stanju v kraljestvu (de statu regni). Henrik je ponovno priporo\xc4\x8dil plemi\xc4\x8dem, naj potrdijo Otona za njegovega naslednika; ostale sinove je odpravil z zemlji\xc5\xa1ko posestjo in vrednostnimi predmeti (praedia cum thesauris). V Memlebnu ga je ponovno zadela kap in 2. julija 936 je umrl. Pokopali so ga v Quedlinburgu.'