b'\n_START_ARTICLE_\nOtokarji\n_START_PARAGRAPH_\nOtokarji, tudi Traungauci, bavarska plemi\xc5\xa1ka rodbina, mejni grofje v Karantanski krajini in vojvode na \xc5\xa0tajerskem v obdobju od 1050 do 1192._NEWLINE_Sprva so imeli dokaj skromne posesti v Traungauu. Okrog leta 1050 so po sorodnikih prevzeli grofijo v dolini Ani\xc5\xbee z gradom Styra (v dana\xc5\xa1njem Steyrju) in jih nasledili tudi kot mejni grofje Karantanske krajine ob srednji Muri. Ugodne okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine, povezane s trikratnim velikim dedovanjem, so Otokarjem omogo\xc4\x8dile, da so ustvarili mo\xc4\x8dno teritorialno zemlji\xc5\xa1ko gospostvo, na osnovi katerega so prvi in najhitreje v vzhodnoalpskem prostoru dosegli de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbeji polo\xc5\xbeaj. Leta 1080 je cesar Friderik Barbarossa mejno grofijo povzdignil v vojvodino \xc5\xa0tajersko. Prvi vojvoda iz rodbine, Otokar I., pa je bil tudi zadnji; ker je vedel, da zaradi bolezni ne bo imel otrok, je nasledstvo v vojvodini prepustil Babenber\xc5\xbeanom.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nOtokarji so verjetno nasledniki grofov, ki so v 10. stoletju imeli posesti na jugovzhodu Bavarske v Chiemgauu, na obmo\xc4\x8dju Kimskega jezera. Kasneje so pridobili posesti tudi na Koro\xc5\xa1kem okrog Osojskega jezera, kjer je grof Ozi (Oteger) okrog leta 1000 ustanovil samostan, in v Furlaniji okrog Pordenoneja. Ozijev sin je bil oglejski patriarh Popon. Genealo\xc5\xa1ko se da njihovemu rodu slediti od leta 1050, ko so postali mejni grofje Karantanske mejne grofije (krajine)._NEWLINE_Karantanska krajina je sprva kot Murska mejna grofija obsegala relativno majhen pas ozemlja ob srednji Muri, od Brucka na severu do Lipnice na jugu. Med leti 970 in 1035 so se tam uveljavili Eppensteinci, ki so imeli ob zgornji Muri tri svoje grofije, Judenbur\xc5\xa1ko, Leobensko in Muri\xc5\xa1ko. Adalbero II. Eppensteinski je kot mejni grof Murske marke leta 1012 postal \xc5\xa1e koro\xc5\xa1ki vojvoda. Krajina je tedaj dobila ime Karantanska mejna grofija (krajina) (marchia Carintina, marcha Karentana). Ko pa je nem\xc5\xa1ki kralj postal Salijec Konrad II., je leta 1035 Adalberu odvzel vojvodsko in tudi kraji\xc5\xa1ko oblast. Novi mejni grof Karantanske krajine je postal Aribonec Arnold II. (\xe2\x80\xa01055) iz Wels-Lambacha v Traungauu._NEWLINE_Arnoldov sin Gotfried (\xe2\x80\xa01050) je leta 1042 pri Pittnu zaustavil prodor Ogrov in cesar Henrik III. mu je dal za nagrado v last grofijo Pitten, le\xc5\xbee\xc4\x8do med Semmeringom in reko Piesting. Vendar je \xc5\xbee okrog leta 1050 dru\xc5\xbeina Wels-Lambach na svojem gradu do\xc5\xbeivela pokol, v katerem so izgubili \xc5\xbeivljeni skoraj vsi dru\xc5\xbeinski \xc4\x8dlani. Arnold je dru\xc5\xbeinski grad podaril cerkvi (samostan Lambach). Novi mejni grof Karantanske krajine je postal njegov sorodnik, prvi iz rodbine \xc5\xa1tajerskih Otokarjev, Otokar I.\n_START_SECTION_\nMejni grofje Koro\xc5\xa1ke krajine\n_START_PARAGRAPH_\nOtokar I. (\xe2\x80\xa01075), novi mejni grof v Karantanski krajini, je prevzel tudi grofijo Wels-Lambachov v dolini Ani\xc5\xbee z gradom Styraburg nad soto\xc4\x8djem Steyra in Ani\xc5\xbee, ne pa tudi grofije Pitten, ki je pripadla grofu Ekbertu iz Formbacha, zetu Gotfrida iz Wels-Lambacha V Styraburgu so si novi mejni grofje ustvarili novo rodbinsko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de in se po njem za\xc4\x8deli imenovati \xc5\xa0tajerski mejni grofje (marchiones Stirenses ali marchiones de Styra). Iz Steyrja so upravljali Koro\xc5\xa1ko krajino ob srednji Muri, ki pa so jo od njihovih posesti ob Ani\xc5\xbei in Traunu lo\xc4\x8devale omenjene tri eppensteinske grofije. Prvi korak k premostitvi te ovire je naredil Otokar I. tako, da se je poro\xc4\x8dil z Willibirgo Eppensteinsko, h\xc4\x8derko odstavljenega Adalbera II., katere rodbina pa je imela \xc5\xa1e vedno veliko lastnih posesti. Ker je Traungau spadal pod oblast bavarskega vojvode, se je tudi njihova mejna grofija na srednji Muri za\xc4\x8deli pri\xc5\xa1tevati k vojvodini Bavarski._NEWLINE_Otokarjeva sinova Adalbero in Otokar II. sta bila v tedaj razvnetem investiturnem sporu med pape\xc5\xbeem in cesarjem na nasprotnih straneh: starej\xc5\xa1i Adalbero, ki je nasledil o\xc4\x8deta, je bil, tako kot o\xc4\x8de, na strani cesarja Henrika IV., mlaj\xc5\xa1i Otokar pa je bil prista\xc5\xa1 pape\xc5\xbea Gregorja VII. Pape\xc5\xbe je Adalbera izob\xc4\x8dil, zato se je ta leta 1082 odrekel polo\xc5\xbeaju v korist brata, kmalu po tem pa je bil umorjen. Otokar II. (\xe2\x80\xa01122) je zavladal mejni grofiji. Svoji h\xc4\x8derki je premi\xc5\xa1ljeno poro\xc4\x8dil: Willibirgo s formba\xc5\xa1kim grofom Ekbertom III. in Kunigundo z Bernardom Mariborskim iz rodbine koro\xc5\xa1kih Spanheimov, ustanoviteljem Vetrinjskega samostana. Leta 1122 je brez mo\xc5\xa1kega naslednika umrl zadnji Eppensteinec, Otokarjev bratranec Henrik III., in Otokarji so podedovali eppensteinske posesti ob zgornji Muri ter posesti v Bre\xc5\xbeah na Koro\xc5\xa1kem in v Furlaniji. \xc5\xa0e istega leta je umrl tudi Otokar II._NEWLINE_Otokarjev sin in naslednik Leopold Mo\xc4\x8dni (vladal 1122-29) je nenadoma postal najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i gospod v mejni grofiji, ki je postala center njegove oblasti. Novi polo\xc5\xbeaj mu je omogo\xc4\x8dal, da je za\xc4\x8del pritiskati na svobodno plemstvo v krajini in si ga podrejati kot ministeriale. Na vzhodni meji marke je dal zgraditi trg Hartberg in tam postaviti prvo dru\xc5\xbeinsko pfalco v krajini. (V dolini Ani\xc5\xbee je imel pfalco v P\xc3\xbcrggu). Podpiral je salzbur\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa v boju s cesarjem Henrikom V. Spodbudil je ustanovitev cistercijanskega samostan Rein blizu Gradca in bil soustanovitelj benediktinskega samostana Gleink v Steyrju. Poro\xc4\x8dil se je s h\xc4\x8derko Henrika \xc4\x8crnega, Zofijo. Ob njegovi smrti je bil sin Otokar star \xc5\xa1tiri leta. Do sinove polnoletnosti je grofijo upravljala mati ob pomo\xc4\x8di sinovega strica Bernharda iz rodbine Spanheimov.\n_START_SECTION_\nNova dedovanja, utemeljitev \xc5\xa1tajerske kne\xc5\xbeevine\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0irjenje rodbinskih posesti se je nadaljevalo v \xc4\x8dasu vladanja Otokarja III. (1129-64). Leta 1136 je izumrl sorodni rod potomcev grofa Ozija in Otokar III. je podedoval fogtijske pravice nad osojskim samostanom (s posestvi na slovenskih tleh) in tedanje gospostvo Humberk, raz\xc5\xa1irila pa so se tudi njegova posestva v Furlaniji. Leta 1147 je v Mali Aziji na drugem kri\xc5\xbearskem pohodu umrl Otokarjev stric Bernard, ki je imel v slovenskem Podravju veliko posest. Njegova dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina je Otokarjem na slovenskih tleh prinesla pomembne ministerialne plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine in gospostva, med njimi Radgono, Maribor, Slovensko Bistrico in La\xc5\xa1ko. Na jugu se je tako njihovo gospostvo raz\xc5\xa1irilo do razvodja med Dravinjo in Savinjo, z gospostvom La\xc5\xa1ko, ki je le\xc5\xbealo na takratnem Kranjskem, pa so dosegli celo Savo._NEWLINE_Leta 1158 je pred Milanom v vojski Friderika Barbarose padel Otokarjev bratranec Ekbert III., zadnji mo\xc5\xbe iz dru\xc5\xbeine Formbach-Pitten in Otokar III. je podedoval tudi grofijo Pitten. Na prelazu Semmering je dal zgraditi zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de za romarje, kri\xc5\xbearje in trgovce (\xc5\xa1pital) in tovorno pot preko prelaza dograditi v pravo cesto. Kot prvi knez srednjeve\xc5\xa1ke nem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave je dobil rudarski regal, ki je dotlej pripadal samo vladarju, imel pa je tudi pravico kovanja denarja in sodne pravice. Cesar Friderik I. Barbarossa ga je v letu pridobitve formba\xc5\xa1ke dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine naslovil kot kneza, princeps. Upravi\xc4\x8deno se je po\xc4\x8dutil kot de\xc5\xbeelni knez. Prevzel je fogtijske pravice nad vsemi samostani. O spremembah, ki so se dogajale, pri\xc4\x8da tudi Otokarjev privzem novega grba z belim panterjem na zeleni podlagi, ki je postal simbol de\xc5\xbeele \xc5\xa0tajerske in v katerem je nastajajo\xc4\x8da de\xc5\xbeelna zavest na\xc5\xa1la viden odraz. Otokar III. velja za utemeljitelja \xc5\xa1tajerske kne\xc5\xbeevine._NEWLINE_Potem ko je leta 1156 propadla \xc5\xa1e ena od zadnjih visoko-plemi\xc5\xa1kih rodbin, rodbina St\xc3\xbcbingov (po smrti o\xc4\x8deta Bernharda sta bila zaradi domnevne veleizdaje obglavljena dva njegova sinova), ki je obvladovala obmo\xc4\x8dje Gradca, je Otokar III. prevzel tudi njihovo gospostvo Gradec in tam za\xc4\x8del na\xc4\x8drtno oblikovati nov oblastni center de\xc5\xbeele z de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbejim dvorom pa tudi s sodi\xc5\xa1\xc4\x8dem za tamkaj\xc5\xa1nje plemi\xc4\x8de. Ve\xc4\x8dina plemi\xc4\x8dev je Otokarjem slu\xc5\xbeila kot ministeriali; na slovenskih tleh velja omeniti gospode iz \xc5\xbdovneka (kasnej\xc5\xa1e Celjske grofe) in gospode Ptujske, ki pa so bili vazali salzbur\xc5\xa1ke nad\xc5\xa1kofije._NEWLINE_Malo pred smrtjo je Otokar III. ustanovil avgu\xc5\xa1tinski samostan Vorau in \xc5\xbdi\xc4\x8dko kartuzijo.\n_START_SECTION_\nOtokar I., vojvoda \xc5\xa0tajerske, in zaton rodbine\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1164 je Otokar III. umrl in zapustil \xc5\xa1ele eno leto starega sina Otokarja IV. Po zgledu svoje ta\xc5\xa1\xc4\x8de je njegova mati, Kunigunda, h\xc4\x8di mejnega grofa Diepolda III. iz Vohburga ob Donavi, do sinove polnoletnosti vodila grofijo in to v nemirnem \xc4\x8dasu spopadov, povezanih s sporom med pape\xc5\xbeem Aleksandrom III. in cesarjem Friderikom Barbarosso. Tedaj je bilo ustanovljeno mesto F\xc3\xbcrstenfeld. Ko je kne\xc5\xbeja rodbina odkrito stopila na stran pape\xc5\xbea, je pri\xc5\xa1lo do spora z vojvodama Avstrije in Koro\xc5\xa1ke. 1176 pa so sklenili mir._NEWLINE_Novo spremembo v zgodovini \xc5\xa0tajerske je prineslo leto 1180. Po dolgem omahovanju je tedaj Friderik Barbarossa nastopil proti tekmecu iz rodbine Welfov, Henriku Levu, in ga odstavil s polo\xc5\xbeajev vojvode Bavarske in vojvode Sa\xc5\xa1ke. Ob tej prilo\xc5\xbenosti je mejno grofijo Otokarjev povzdignil v vojvodino \xc5\xa0tajersko (ducatus Stirie), njenega gospodarja pa v vojvodo (dux Stirie). Pri tem ni \xc5\xa1lo toliko za Otokarjevo povi\xc5\xa1anje, kot za fevdalno preureditev prostora: cesar je z ustanovitvijo nove vojvodine njena ozemlja izvzel iz fevdalne odvisnosti od vojvodine Bavarske._NEWLINE_Novi vojvoda pa zaradi bolezni (domnevno gobavosti) ni mogel ra\xc4\x8dunati na potomce. Da bi svoji de\xc5\xbeeli prihranil nasledstveni spor, je s cesarjevim soglasjem sklenil, da vojvodino po smrti zapusti vojvodam sosednje Avstrije, Babenber\xc5\xbeanom. 17. avgusta 1186 se je v Georgenbergu pri Ennsu sestal z avstrijskim vojvodo Leopoldom V. Pri pogajanjih so sodelovali \xc5\xa1tevilni \xc5\xa1tajerski in avstrijski plemi\xc4\x8di ter predstavniki samostanov. Podpisali so ve\xc4\x8d listin, ki sestavljajo t. i. georgenber\xc5\xa1ki ro\xc4\x8din (Georgenberger Handfeste). Dve listini sta ohranjeni: prva ureja pravice \xc5\xa1tajerskih ministerialov, druga pa polo\xc5\xbeaj de\xc5\xbeelnih samostanov. Ministeriali, ki so se v \xc4\x8dasu Otokarjev povzpeli do najpomembnej\xc5\xa1e dru\xc5\xbebene skupine v de\xc5\xbeeli, so svoje pravice obdr\xc5\xbeali tudi pod oblastjo Babenber\xc5\xbeanov. Naslednje leto je ro\xc4\x8din potrdil dr\xc5\xbeavni zbor._NEWLINE_Georgenber\xc5\xa1ki ro\xc4\x8din je stopil v veljavo leta 1192, po smrti vojvode Otokarja. Novi cesar Henrik VI. je vojvodino \xc5\xa0tajersko podelil v fevd avstrijskemu vojvodi Leopoldu V. Odtlej so obema vojvodinama vladali Babenber\xc5\xbeani v personalni uniji.'