b'\n_START_ARTICLE_\nTradicionalna slovenska sinhrona transkripcija\n_START_PARAGRAPH_\nTradicion\xc3\xa1lna slov\xc3\xa9nska sinhr\xc3\xb3na transkr\xc3\xadpcija je pojem, ki se nana\xc5\xa1a na prakso foneti\xc4\x8dne transkripcije. Uveljavila se je na Slovenskem od konca 19. stoletja dalje. V 20. stoletju je bila zapisana v Slovar slovenskega knji\xc5\xbenega jezika in Slovenski pravopis 2001, v svoji slovnici pa jo je uveljavil Jo\xc5\xbee Topori\xc5\xa1i\xc4\x8d. Poleg nje obstajata tudi tradicionalna slovenska diahrona transkripcija in nova slovenska diahrona transkipcija, ki sta v rabi v zgodovinskem jezikoslovju in nare\xc4\x8djeslovju._NEWLINE_Tradicionalna slovenska sinhrona transkripcija ima dve razli\xc4\x8dici. Bolj raz\xc5\xa1irjena in splo\xc5\xa1no znana ozna\xc4\x8duje samo naglasno mesto, kvaliteta nevisokih nenizkih samoglasnikov in kvantiteta. Druga pa ozna\xc4\x8duje tudi ton(em). V prej omenjenih priro\xc4\x8dnikih se pojavljata obe._NEWLINE_Zaradi dvojnosti ozna\xc4\x8devanja in problemati\xc4\x8dnosti ozna\xc4\x8devanja kratkega e-jevskega glasu in polglasnika se pojavljajo razli\xc4\x8dni predlogi oziroma zahteve po spremembah (npr. uporaba mednarodne foneti\xc4\x8dne transkripcije IPA).'