b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Evgen IV.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nGabrijel (=Gabriele) Condulmer se je rodil 1383; o\xc4\x8de je bil bene\xc5\xa1ki plemenita\xc5\xa1 Angelo, mati pa Bariola, h\xc4\x8derka Nikolaja (=Niccol\xc3\xb2) Correr ter sestra Gregorja XII. , ki je pape\xc5\xbeeval (rimska veja) od 1406 do 1415, ko se je prostovoljno odpovedal pape\xc5\xa1tvu na Konstan\xc5\xa1kem koncilu, ki ga je poprej \xc5\xa1e zakonito sklical. Po Platinovem pripovedovanju je povzdignjenje strica Angela Correra kot Gregorja XII. na pape\xc5\xa1ki prestol spodbudilo njegovega ne\xc4\x8daka Gabrijela, da se je odlo\xc4\x8dil za vstop v \xc5\xa1kofijsko cerkveno slu\xc5\xbebo, ki jo je nato nadaljeval kot regularni kanonik avgu\xc5\xa1tinec v samostanu San Giorgio in Alga na otoku v bene\xc5\xa1ki laguni, kjer je bil kanonik tudi njegov ne\xc4\x8dak Antonio Correr. _NEWLINE__NEWLINE_Zaradi njegove velike pobo\xc5\xbenosti in iskrene \xc5\xbeelje po dokon\xc4\x8danju razkola so kardinali na konklavah po smrti Inocenca VII. enodu\xc5\xa1no izvolili za pape\xc5\xbea  Angela Correra 30. novembra, ki si je privzel ime Gregor XII.; ume\xc5\xa1\xc4\x8den in kronan je bil 19. decembra 1406. Takoj po izvolitvi je poklical ta ne\xc4\x8daka v Rim. Kot kanonik v Veroni je postal Gabrijel pape\xc5\xa1ki protonotar in zakladni\xc4\x8dar; prejel je tudi druge nadarbine in 30. decembra 1407 postal sienski \xc5\xa1kof pri dvajsetih letih s pomo\xc4\x8djo spregleda, saj \xc5\xa1e ni bil dopolnil predpisaih 25 let. Tukaj je imel stalne te\xc5\xbeave zaradi protipape\xc5\xbea Benedikta XIII. in \xc5\xbee naslednje leto ga je pape\xc5\xbe Gregor XII. imenoval 9. maja 1408 za kardinala-duhovnika pri San Clemente.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nGabrijel Condulmer je ob vsaki prilo\xc5\xbenosti poudarjal, da sta kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu zelo potrebni enotnost in solidarnost. 3. marca 1431 je bil na konklavu v Rimu enoglasno izvoljen za pape\xc5\xbea in si je privzel ime Evgen IV.; ustoli\xc4\x8dili in kronali so ga 11. marca. Ohranjanje in utrjevanje kr\xc5\xa1\xc4\x8danske edinosti mu bo povzro\xc4\x8dalo skozi celo pape\xc5\xbeevanje ve\xc4\x8dje skrbi kot stalni razbojni\xc5\xa1ki napadi na Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo in hudi spori z mogo\xc4\x8dno rimsko rodovino Colonnovih, ki ji je pripadal in si jih \xc5\xa1e posebej pridobival z izkazovanjem naklonjenosti in podeljevanjem slu\xc5\xbeb in nadarbin njegov predhodnik pape\xc5\xbe Benedikt XII., ki je tudi izhajal iz te pape\xc5\xbeem sicer sovra\xc5\xbene rodbnine \xe2\x80\x93 in je to potrjeval z izrazitim nepotizmom, s katerim si je utrdil oblast Rimu po dolgoletnem zahodnem razkolu, ki je \xc5\xa1e bolj omajal pape\xc5\xa1ki ugled. _NEWLINE__NEWLINE_Evgen glede rimskega vpra\xc5\xa1anja ni imel sre\xc4\x8dne roke in ni za\xc4\x8del s spravo, ampak se je \xc5\xbee takoj v za\xc4\x8detku spopadel s Colonnovimi; lahko se je sicer naslonil na njihove starodavne sovra\xc5\xbenike iz rodbine Orsini, vendar mu je svobodomiselno rimsko ljudstvo stalno nasprotovalo.\n_START_SECTION_\nKoncil v Paviji in Sieni\n_START_PARAGRAPH_\nV duhu konstan\xc5\xa1kega koncilskega odloka Frequens je pape\xc5\xbe Martin V. sklical koncil v Pavijo za 2. februar 1423 \xe2\x80\x93 pet let po koncu le-tega. V mesto je pri\xc5\xa1lo le malo \xc5\xa1kofov, zbruhnila je pa tudi uni\xc4\x8devalna kuga. Pape\xc5\xbe je bil prisiljen prestaviti koncil v Sieno. Tukaj so imeli le eno omembe vredno sejo, ko so 8. novembra 1423 ponovno obsodili Husovo in Wyclifovo herezijo. Razli\xc4\x8dne narodnosti pa so se na tem koncilu med seboj tako sporekle, da ga je pape\xc5\xbe razpustil \xc5\xbee 26. februarja 1424 ter dolo\xc4\x8dil za naslednje koncilsko mesto Bazel. Pape\xc5\xbe je sicer svojevoljno (motu proprio) izdal nekaj prenovitvenih odlokov, vendar je konciliaristi\xc4\x8dno usmerjeno evropsko javno mnenje, kakor tudi cesar Sigismund, zahtevalo koncil. Zato je \xc5\xbee dolo\xc4\x8dil za njegovega predsednika Cesarinija , ko ga je 20. februarja 1431 kap.\n_START_SECTION_\nKoncil v Bazlu\n_START_PARAGRAPH_\nNa dan svoje izvolitve 3. marca 1431 je kardinala Julijana Cesarinija imenoval za predsednika koncila v Bazlu, ki ga je sklical \xc5\xbee njegov predhodnik. Na dan odprtja \xe2\x80\x93 koncil naj bi se za\xc4\x8del 7. marca 1431 \xe2\x80\x93 ni pri\xc5\xa1el v Bazel niti en prelat. Ko je pri\xc5\xa1el tja septembra Cesarini, je tam na\xc5\xa1el le 3 \xc5\xa1kofe in 7 opatov.Ob skromni udele\xc5\xbebi je koncil vseeno za\xc4\x8del zasedati in je takoj potrdil konciliaristi\xc4\x8dne odloke konstan\xc5\xa1kega koncila, med njimi tudi premo\xc4\x8d koncila nad pape\xc5\xbeem. Zato je Cesariniju pape\xc5\xbe naro\xc4\x8dil, naj koncil odlo\xc5\xbei za poldrugo leto in dolo\xc4\x8dil za koncilsko mesto Bologno, zlasti zato, ker je to bolj ustrezalo ekumenskemu delu z Grki, ki naj bi privedlo do cerkvenega zedinjenja Carigrada z Rimom. Zborovalci v Bazlu pa se niso vdali, ampak so za\xc4\x8deli pogovore s husiti, kar je pripeljalo do premirja. Zaradi vse ostrej\xc5\xa1e konciliaristi\xc4\x8dne osti je Evgen IV. z bulo \xc2\xbbQuoniam alto\xc2\xab z dne 18. decembra 1431 koncil preprosto razpustil. Evgen je decembra zasedanje koncila sicer sklenil, vendar je pod pritiskom ve\xc4\x8dine kardinalov in \xc5\xa1tevilnih svetnih knezov moral popustiti in koncil je nadaljeval svoje delo. V okviru prizadevanj za prenovo \xc2\xbbglave in udov\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbreformatio in capite et membris\xc2\xab) v Cerkvi je predlo\xc5\xbeil nov na\xc4\x8din volitve pape\xc5\xbea, \xc5\xa1tevilo kardinalov je omejil na 24 in dolo\xc4\x8dil, da noben narod ne sme imeti ve\xc4\x8d od ene tretjine kardinalov. Ko je pri\xc5\xa1lo na vrsto vpra\xc5\xa1anje zedinjenja z vzhodno Cerkvijo, so se ponovno pojavila razhajanja. Del udele\xc5\xbeencev je zahteval, naj o tem razpravljajo v Bazlu, manj\xc5\xa1ina skupaj s pape\xc5\xbeem je za te pogovore predlagala kako italijansko mesto. Evgen IV. je 1438 res prenesel koncil najprej v Ferraro in potem v Florenco.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nUmrl je 23. februarja 1447 v Rimu (Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava. Pokopali so ga v Baziliki sv. Petra. _NEWLINE__NEWLINE_Pozneje so njegove zemeljske ostanke prenesli v cerkev San Salvatore in Lauro, kjer so mu postavili veli\xc4\x8dasten spomenik.'