b'\n_START_ARTICLE_\nVenera\n_START_SECTION_\nFizikalne zna\xc4\x8dilnosti\n_START_PARAGRAPH_\nVenera je eden od \xc5\xa1tirih zemeljskih planetov, kar pomeni, da je, podobno kot Zemlja, skalnato telo. Njena masa in velikost sta zelo podobna Zemljini, zato se pogosto opisuje kot njena \xc2\xbbdvoj\xc4\x8dica\xc2\xab. Premer Venere je le 650\xc2\xa0km manj\xc5\xa1i od Zemljinega, masa pa je 80\xc2\xa0% Zemljine. Vendar pa so razmere na Venerinem povr\xc5\xa1ju popolnoma druga\xc4\x8dne kot na Zemljinem zaradi goste atmosfere iz ogljikovega dioksida.\n_START_SECTION_\nNotranja zgradba\n_START_PARAGRAPH_\nPrecej malo je znanega o Venerini notranji zgradbi, vendar pa ima podobno kot drugi zemeljski planeti jedro, pla\xc5\xa1\xc4\x8d in skorjo. Njena skorja naj bi bila nekoliko debelej\xc5\xa1a od Zemljine, jedro pa nekoliko ve\xc4\x8dje. Jedro je verjetno v teko\xc4\x8dem stanju, tako kot Zemljino. Tudi na Veneri naj bi se tokovi magme dvigali skozi pla\xc5\xa1\xc4\x8d blizu meje pla\xc5\xa1\xc4\x8da z jedrom. Ti tokovi se nato prebijejo skozi skorjo in nastanejo ognjeniki.\n_START_SECTION_\nGeografija\n_START_PARAGRAPH_\nPribli\xc5\xbeno 80\xc2\xa0% Venerine povr\xc5\xa1ine sestavljajo ognjeni\xc5\xa1ke ravnine. Dva vi\xc5\xa1ja \xc2\xbbkontinenta\xc2\xab\xc2\xa0zavzemata preostanek povr\xc5\xa1ine. Prvi v velikosti Avstralije le\xc5\xbei na severni polobli, drugi pa nekoliko ju\xc5\xbeneje od ekvatorja. Severni kontinent se imenuje Ishtar Terra po babilonski boginji ljubezni I\xc5\xa1tar. Tu le\xc5\xbei tudi najvi\xc5\xa1ja gora na Veneri, Maxwell Montes, katere vrh je 11\xc2\xa0km nad Venerino povpre\xc4\x8dno vi\xc5\xa1ino povr\xc5\xa1ja. Ju\xc5\xbeni kontinent se imenuje Aphrodite Terra po gr\xc5\xa1ki boginji ljubezni Afroditi, je pa velikosti Ju\xc5\xbene Amerike. Ve\xc4\x8dina kontinenta je prepredena z mre\xc5\xbeo razpok in prelomov._NEWLINE_Poleg udarnih kraterjev, gora in dolin, ki se nahajajo na vseh kamnitih planetih, ima Venera tudi \xc5\xa1tevilne svoje zna\xc4\x8dilnosti. Ene od teh so ploske ognjeni\xc5\xa1ke zna\xc4\x8dilnosti z imenom farra in izgledajo podobne pala\xc4\x8dinkam. Velike so med 20 in 50\xc2\xa0km ter visoke med 100 in 1000 m. Druge zna\xc4\x8dilnosti predstavljajo sistemi razpok zvezdaste oblike, imenovane novae, zna\xc4\x8dilnosti z radialnimi in koncentri\xc4\x8dnimi razpokami, podobne pajkovim mre\xc5\xbeam, imenovane arachnoid, ter coronae, kro\xc5\xbeni obro\xc4\x8di ali razpoke, v\xc4\x8dasih obkro\xc5\xbeene z depresijo. Vse te zna\xc4\x8dilnosti so ognjeni\xc5\xa1kega izvora._NEWLINE_Skoraj vse Venerine povr\xc5\xa1inske zna\xc4\x8dilnosti so imenovane po zgodovinskih in mitolo\xc5\xa1kih \xc5\xbeenskah. Edina izjema sta Maxwell Montes, imenovane po Jamesu Clerku Maxwellu ter dve visoki podro\xc4\x8dji Alpha Regio in Beta Regio. Te tri zna\xc4\x8dilnosti so bile imenovane pred uveljavitvijo trenutnega sistema Mednarodne astronomske zveze, ki bdi nad planetarno nomenklaturo.\n_START_SECTION_\nGeologija povr\xc5\xa1ja\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dji del Venerine povr\xc5\xa1ine ka\xc5\xbee na oblikovanje z ognjeni\xc5\xa1kimi procesi. Venera ima nekajkrat ve\xc4\x8d ognjenikov kot Zemlja, od tega vsaj 167 velikih ognjenikov, ki imajo v premeru vsaj 100\xc2\xa0km. Edini tako velik ognjeni\xc5\xa1ki kompleks na Zemlji je havajski Veliki otok. To je zaradi tega, ker je Venerina skorja precej starej\xc5\xa1a od Zemljine, saj se Zemljina skorja neprestano obnavlja s podrivanjem na robovih tektonskih plo\xc5\xa1\xc4\x8d in ima povpre\xc4\x8dno starost 100 milijonov let, Venerino povr\xc5\xa1je pa ima povpre\xc4\x8dno starost pribli\xc5\xbeno 500 milijonov let._NEWLINE_Za potekajo\xc4\x8do ognjeni\xc5\xa1ko dejavnost na Veneri obstaja ve\xc4\x8d dokazov. Med ruskim programom Venera sta sondi Venera 11 in Venera 12 zaznali stalen tok strel, Venera 12 pa je kmalu po pristanku posnela mo\xc4\x8dan grom. Strele na Zemlji poganjajo padavine, teh pa na Veneri ni. Ena od mo\xc5\xbenosti je ustvarjanje strel iz pepela zaradi ognjeni\xc5\xa1kih aktivnosti. Drug zanimiv dokaz so meritve \xc5\xbeveplovega dioksida v atmosferi, katerega raven se je med letoma 1978 in 1986 zmanj\xc5\xa1ala kar za desetkrat. To bi lahko pomenilo, da se bile stopnje predhodno zvi\xc5\xa1ane zaradi velikega ognjeni\xc5\xa1kega izbruha._NEWLINE_Na Veneri je skoraj 1000 udarnih kraterjev, ki so bolj ali manj enakomerno razporejeni po njeni povr\xc5\xa1ini. Na drugih krateriziranih telesih, kot sta Zemlja in Luna, kraterji prikazujejo stanje erozije, s tem pa neprekinjen proces degradacije. Na Luni se degradacija odvija z nadaljnjimi udarci, na Zemlji pa z erozijo vetra in vode. Na Veneri pa je pribli\xc5\xbeno 85\xc2\xa0% kraterjev v prvotni obliki. \xc5\xa0tevilo kraterjev in njihovo dobro ohranjeno stanje ka\xc5\xbee, da je pred okoli 500 milijoni let pri\xc5\xa1lo do popolne preureditve povr\xc5\xa1ine. Zemljina skorja je v neprestanem gibanju, na Veneri pa ta proces najverjetneje ni mogo\xc4\x8d. Brez tektonike plo\xc5\xa1\xc4\x8d, s katero se spro\xc5\xa1\xc4\x8da toplota iz pla\xc5\xa1\xc4\x8da planeta, se na Veneri dogaja cikli\xc4\x8den proces, kjer temperatura pla\xc5\xa1\xc4\x8da nara\xc5\xa1\xc4\x8da do kriti\xc4\x8dne to\xc4\x8dke, ko skorja popusti. Nato v obdobju okoli 100 milijonov let pride do obse\xc5\xbenega podrivanja, pri tem pa se skorja popolnoma reciklira._NEWLINE_Venerini kraterji merijo med 3 in 280\xc2\xa0km v premeru. Kraterjev, manj\xc5\xa1ih od 3\xc2\xa0km, na Veneri ni zaradi u\xc4\x8dinka goste atmosfere na vstopajo\xc4\x8de objekte. Objekti s premajhno kineti\xc4\x8dno energijo so v atmosferi tako upo\xc4\x8dasnjeni, da ne ustvarijo udarnega kraterja.\n_START_SECTION_\nAtmosfera\n_START_PARAGRAPH_\nVenera ima zelo debelo atmosfero, ki je sestavljena ve\xc4\x8dinoma iz ogljikovega dioksida in majhnega dele\xc5\xbea du\xc5\xa1ika. Pritisk na povr\xc5\xa1ini planeta je pribli\xc5\xbeno 90-krat ve\xc4\x8dji od pritiska na Zemljini povr\xc5\xa1ini, kar je enakovredno pritisku v globini Zemljinega morja na globini 1 kilometer. Zaradi velike koli\xc4\x8dine ogljikovega dioksida v atmosferi je na Veneri velik u\xc4\x8dinek tople grede, ki dvigne temperaturo preko 400\xc2\xa0\xc2\xb0C. Zato je Venerino povr\xc5\xa1je bolj vro\xc4\x8de od povr\xc5\xa1ine Merkurja, \xc4\x8deprav je Venera skoraj dvakrat bolj oddaljena od Sonca in prejme samo 25\xc2\xa0% son\xc4\x8dnega obsevanja._NEWLINE_\xc5\xa0tudije ka\xc5\xbeejo, da je bila Venerina atmosfera pred nekaj milijardami leti precej bolj podobna Zemljinemu ozra\xc4\x8dju, na njeni povr\xc5\xa1ini pa so verjetno obstajale ve\xc4\x8dje koli\xc4\x8dine teko\xc4\x8de vode. Pobezljani u\xc4\x8dinek tople grede je kasneje povzro\xc4\x8dil izparitev prvotne vode, kar je ustvarilo kriti\xc4\x8dne ravni toplogrednih plinov v Venerini atmosferi. Venera je tako ekstremen primer klimatske spremembe, zato je uporabno orodje za \xc5\xa1tudije klimatskih sprememb._NEWLINE_Specifi\xc4\x8dna toplota pri stalni prostornini in prenos toplote z vetrovi v spodnji atmosferi imata za posledico, da se temperatura Venerinega povr\xc5\xa1ja bistveno ne spremeni med dnevno in no\xc4\x8dno stranjo, \xc4\x8deprav je vrtenje Venere okrog svoje osi zelo po\xc4\x8dasno. Vetrovi na povr\xc5\xa1ini so \xc5\xa1ibki in dosegajo nekaj kilometrov na uro, vendar pa zaradi visoke gostote atmosfere predstavljajo znatno silo, zato prena\xc5\xa1ajo prah in majhne kamne po povr\xc5\xa1ju._NEWLINE_Nad gosto plastjo CO\xe2\x82\x82 se nahajajo debeli oblaki, sestavljeni ve\xc4\x8dinoma iz \xc5\xbeveplovega dioksida in \xc5\xbeveplove kisline. Ti oblaki odbijajo pribli\xc5\xbeno 60\xc2\xa0% son\xc4\x8dne svetlobe nazaj v vesolje, zato neposredna opazovanja Venerinega povr\xc5\xa1ja v vidni svetlobi niso mo\xc5\xbena. Trajno obla\xc4\x8dno pokrivalo pomeni, da Venerino povr\xc5\xa1je kljub bli\xc5\xbeini Sonca ni dobro ogrevano ali osvetljeno. \xc4\x8ce na Veneri ne bi bilo u\xc4\x8dinka tople grede, bi bila temperatura na povr\xc5\xa1ini planeta precej podobna temperaturi na Zemlji. Mo\xc4\x8dni vetrovi s hitrostjo 300\xc2\xa0km/h na vrhovih oblakov obkro\xc5\xbeijo planet v \xc5\xa1tirih ali petih zemeljskih dneh.\n_START_SECTION_\nMagnetno polje\n_START_PARAGRAPH_\nZemlja ima mo\xc4\x8dno magnetno polje, ki odbija son\xc4\x8dni veter in prepre\xc4\x8duje njegov neposreden stik z ozra\xc4\x8djem. Venera pa ima samo zelo \xc5\xa1ibko globalno magnetno polje mo\xc4\x8di pribli\xc5\xbeno 0,1\xc2\xa0% Zemljinega, kar je premalo za odbijanje son\xc4\x8dnega vetra. \xc5\xa0ibkost magnetnega polja naj bi bila zaradi zelo po\xc4\x8dasnega vrtenja Venere okrog svoje osi, ki ni dovolj velika, da bi ustvarila u\xc4\x8dinek dinama.\n_START_SECTION_\nTirnica in vrtenje okrog osi\n_START_PARAGRAPH_\nVenera obkro\xc5\xbea Sonce na povpre\xc4\x8dni oddaljenosti pribli\xc5\xbeno 106 milijonov kilometrov, tirnico pa zaklju\xc4\x8di na 224,7 dni. \xc4\x8ceprav so vse planetne tirnice elipti\xc4\x8dne, je Venerina \xc5\xa1e najbolj podobna kro\xc5\xbenici, saj ima izsrednost manj\xc5\xa1o od enega odstotka. Ko se Venera nahaja med Zemljo in Soncem v polo\xc5\xbeaju, imenovanem notranja konjunkcija, je takrat najbli\xc5\xbeje Zemlji od vseh planetov, saj oddaljenost zna\xc5\xa1a pribli\xc5\xbeno 40 milijonov km. Venera pride v notranjo konjunkcijo vsakih 584 dni._NEWLINE_Venera se okrog svoje osi zavrti vsakih 243 zemeljskih dni, kar je najpo\xc4\x8dasnej\xc5\xa1a vrtilna doba od vseh planetov. Na ekvatorju se Venerino povr\xc5\xa1je vrti s hitrostjo 6,5\xc2\xa0km/h, Zemljino pa pribli\xc5\xbeno 1600\xc2\xa0km/h. Za opazovalca na povr\xc5\xa1ini Venere bi Sonce vz\xc5\xa1lo na zahodu in za\xc5\xa1lo na vzhodu vsake 116,75 dni. Zato Venerino leto traja 1,92 Venerinih dni._NEWLINE_\xc4\x8ce gledamo iznad Son\xc4\x8devega severnega te\xc4\x8daja, se vsi planeti gibljejo v smeri, nasprotni urinemu kazalcu. Tudi vsi planeti se okrog svoje osi vrtijo v enaki smeri, razen Venere, ki se giblje v vzvratni smeri. Zakaj se Venera tako po\xc4\x8dasi vrti in \xc5\xa1e to v vzvratni smeri, je bilo to dolgo uganka za znanstvenike. Ko se je Venera izoblikovala iz solarne meglice, je morala imeti Venera precej hitrej\xc5\xa1e gibanje in to v pravi smeri, izra\xc4\x8duni pa so pokazali, da so preko ve\xc4\x8d milijard let plimni u\xc4\x8dinki na gosto atmosfero zaustavili prvotno vrtenje na dana\xc5\xa1nje vrednosti._NEWLINE_Zanimivo pri Venerini tirnici in vrtilni dobi je to, da je 584-dnevni interval med najbli\xc5\xbejimi sre\xc4\x8danji Zemlje in Venere skoraj natan\xc4\x8dno enak petim Venerinim solarnim dnevom. Ali je to razmerje naklju\xc4\x8dno ali pa zaradi morebitnega medsebojnega plimnega delovanja z Zemljo, ni znano.\n_START_SECTION_\nOpazovanja\n_START_PARAGRAPH_\nVenera je vedno svetlej\xc5\xa1a od najsvetlej\xc5\xa1ih zvezd, saj je njen navidezni sij med -3,8 in -4,6. To je dovolj svetlo, da je mo\xc5\xbeno Venero videti celo sredi dneva, zlahka pa je planet videti, ko je Sonce nizko nad obzorjem. Ker je Venera notranji planet, le\xc5\xbei vedno znotraj kota 47\xc2\xb0 od Sonca._NEWLINE_Venera med obkro\xc5\xbeanjem Sonca \xc2\xbbprehiti\xc2\xab\xc2\xa0Zemljo vsakih 584 dni. Tako iz \xc2\xbbVe\xc4\x8dernice\xc2\xab, vidne po son\xc4\x8dnem zahodu postane \xc2\xbbDanica\xc2\xab, vidna pred son\xc4\x8dnim vzhodom. Merkur, drugi od obeh notranjih planetov, dose\xc5\xbee najve\xc4\x8djo elongacijo le 28\xc2\xb0 in ga je zato v mraku te\xc5\xbeko razlo\xc4\x8diti, Venere ob svoji najve\xc4\x8dji svetilnosti ni mogo\xc4\x8de zgre\xc5\xa1iti. Zaradi ve\xc4\x8dje elongacije je vidna \xc5\xa1e dolgo po son\xc4\x8dnem zahodu. Ker je najsvetlej\xc5\xa1i to\xc4\x8dkasti objekt na nebu, je Venera pogosto zmotno zamenjana za neznani lete\xc4\x8di predmet. _NEWLINE_Med svojim gibanjem po tirnici Venera prikazuje faze, ki so podobne fazam pri Luni. Mlaj je takrat, ko se nahaja med Zemljo in Soncem, \xc5\xa1\xc4\x8dip pa takrat, ko je na nasprotni strani Sonca. Vmes je krajec. Venera je najsvetlej\xc5\xa1a, ko je tanek krajec, saj je takrat precej bli\xc5\xbeje Zemlji kot pa takrat, ko je bolj debela in hkrati bolj oddaljena._NEWLINE_Venerina tirnica je napram Zemljini rahlo nagnjena, zato takrat, ko se Venera nahaja med Zemljo in Soncem, ne pre\xc4\x8dka Son\xc4\x8deve ploskve. Prehodi Venere se zgodijo v parih, ki so lo\xc4\x8deni na pribli\xc5\xbeno 120 let, v paru pa je razmik 8 let. Zadnji prehod se je zgodil leta 2004, naslednji pa bo leta 2012. Zgodovinsko so bili ti prehodi pomembni, saj so tako lahko astronomi neposredno dolo\xc4\x8dili velikost astronomske enote, s tem pa tudi velikost Oson\xc4\x8dja. Raziskovanje vzhodne obale Avstralije je James Cook izvedel po opazovanju prehoda Venere leta 1768 na Tahitiju._NEWLINE_\xc5\xa0e vedno pa ni razjasnjena skrivnost t. i. \xc2\xbbpepelnaste svetlobe\xc2\xab\xc2\xa0- \xc5\xa1ibke osvetlitve temne strani planeta, ko je planet krajec. Prva opazovanja tega pojava so se zgodila \xc5\xbee leta 1643, vendar pa obstoj te osvetlitve ni bil nikoli zanesljivo potrjen. Opazovalci so menili, da je to mogo\xc4\x8de posledica elektri\xc4\x8dne aktivnosti v Venerini atmosferi, lahko pa je tudi \xc4\x8disto navidezen pojav zaradi psiholo\xc5\xa1kih vplivov pri opazovanju zelo svetlega srpastega objekta.\n_START_SECTION_\nZgodnje raziskave\n_START_PARAGRAPH_\nPred dobo teleskopa je bila Venera znana le kot \xc2\xbbpremi\xc4\x8dna zvezda\xc2\xab. Ve\xc4\x8d kultur je njen prikaz kot jutranja in ve\xc4\x8derna zvezda smatralo za dve razli\xc4\x8dni nebesni telesi. Pitagora se \xc5\xa1teje za prvega, ki naj bi v \xc5\xa1estem stoletju pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem prepoznal jutranjo in ve\xc4\x8derno zvezdo kot eno telo, vendar je podpiral idejo, da Venera obkro\xc5\xbea Zemljo. Ko je Galileo Galilei v zgodnjem 17. stoletju prvi\xc4\x8d opazoval planet, je opazil, da prikazuje podobne faze koz Luna, torej da se spreminja iz krajca proti \xc5\xa1\xc4\x8dipu. To bi bilo nemogo\xc4\x8de, \xc4\x8de bi tako Sonce kot Venera obkro\xc5\xbeala Zemljo, zato so to prva opazovanja, ki jasno nasprotujejo ve\xc4\x8dstoletnim verovanjem, da je v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du Oson\xc4\x8dja Zemlja._NEWLINE_Venerino atmosfero je leta 1790 odkril Johann Schr\xc3\xb6ter. Schr\xc3\xb6ter je ugotovil, da se ob tankem srpu planeta roglja raztezata preko 180\xc2\xb0. Pravilno je domneval, da je to zaradi razpr\xc5\xa1evanja svetlobe v gosti atmosferi. Kasneje je Chester Smith Lyman ob notranji konjukciji opazoval celoten obro\xc4\x8d okrog temne strani planeta, kar je bil dodaten dokaz za atmosfero. Atmosfera je ote\xc5\xbeila dolo\xc4\x8danje vrtilne dobe planeta, zato so opazovalci, kot sta bila Giovanni Cassini in Schr\xc3\xb6ter, iz gibanja znamenj nepravilno ocenili dobo pribli\xc5\xbeno 24 ur.\n_START_SECTION_\nRaziskave z Zemlje\n_START_PARAGRAPH_\nDo 20. stoletja je bilo o Veneri odkritega le malo. Brezobli\xc4\x8den disk ni dajal nobenih namigov o povr\xc5\xa1ju, ki le\xc5\xbei pod oblaki. Z razvojem spektroskopije, radarskih in ultravijoli\xc4\x8dnih opazovanj je pri\xc5\xa1lo do novih odkritij. Prva opazovanja v UV svetlobi je izvedel Frank Elmore Ross, ki je ugotovil, da so te fotografije razkrile mnogo ve\xc4\x8d podrobnosti kot pa fotografije v vidni in infrarde\xc4\x8di svetlobi. Predlagal je, da je to zaradi zelo goste rumene ni\xc5\xbeje atmosfere z visokimi cirusnimi oblaki nad njimi._NEWLINE_Spektroskopska opazovanja  v prvem desetletju 20. stoletja so podala prve namige o Venerinem vrtenju. Vesto Melvin Slipher je posku\xc5\xa1al izmeriti Dopplerjev premik svetlobe z Venere, vendar ni ugotovil nobenega vrtenja. Predvideval je, da mora imeti planet precej dalj\xc5\xa1o vrtilno dobo od predhodno ocenjene. Kasnej\xc5\xa1a opazovanja v petdesetih letih so pokazala, da je vrtenje vzvratno (retrogradno). Radarska opazovanja Venere so se prvi\xc4\x8d vr\xc5\xa1ila v \xc5\xa1estdesetih letih, opravljena pa so bila prva merjenja vrtilne dobe, rezultati pa so bili zelo podobni dana\xc5\xa1njim._NEWLINE_Radarska opazovanja v sedemdesetih letih so prvi\xc4\x8d razkrila povr\xc5\xa1je. Iz observatorija Arecibo so bili poslani pulzi radijskih valov z uporabo 300-metrskega radijskega teleskopa, odmevi pa so razkrili dve visoko odbojni podro\xc4\x8dji, Alpha in Beta. Opazovanja so tudi razkrila svetlo obmo\xc4\x8dje, ki je bilo pripisano goram, nato imenovanim Maxwell Montes. Te tri zna\xc4\x8dilnosti so sedaj edine na Veneri, ki nimajo \xc5\xbeenskih imen._NEWLINE_Najbolj\xc5\xa1e radarske slike z Zemlje niso mogle razkriti podrobnosti, manj\xc5\xa1ih od 5\xc2\xa0km. Za bolj podrobne raziskave planeta je bilo potrebno poslati vesoljska vozila.\n_START_SECTION_\nPrvi poskusi\n_START_PARAGRAPH_\nPrva odprava brez \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke posadke proti Veneri in tudi prva proti kateremukoli planetu se je pri\xc4\x8dela 12. februarja 1961 z izstrelitvijo sonde Venera 1. Bila je prvo vozilo zelo uspe\xc5\xa1nega sovjetskega programa Venera. Izstreljena je bila na tirnico z neposrednim tr\xc4\x8denjem, vendar je bil stik z njo izgubljen pribli\xc5\xbeno 2 milijona km od Zemlje, sedem dni po izstrelitvi. Ocenjeno je bilo, da je v sredini maja zgre\xc5\xa1ila Venero za pribli\xc5\xbeno 100.000\xc2\xa0km._NEWLINE_Raziskovanje Venere s strani ZDA se je prav tako za\xc4\x8delo z izgubo sonde Mariner 1 ob izstrelitvi. Slede\xc4\x8da odprava Mariner 2 je do\xc5\xbeivela ve\xc4\x8d uspeha in je po 109-dnevni prestopni tirnici 14. decembra 1962 postala prva uspe\xc5\xa1na medplanetarna odprava na svetu, ko je na oddaljenosti 34.833\xc2\xa0km letela nad povr\xc5\xa1jem Venere. Njeni mikrovalovni in infrarde\xc4\x8di radiometri so razkrili, da so vrhovi Venerinih oblakov hladni, je pa zato povr\xc5\xa1je zelo vro\xc4\x8de. Izmerjena je bila temperatura vsaj 425\xc2\xa0\xc2\xb0C, kar je pokon\xc4\x8dalo upe o obstoju \xc5\xbeivljenja na povr\xc5\xa1ju. Mariner 2 je pridobil tudi izbolj\xc5\xa1ane ocene o masi Venere in velikosti astronomske enote, vendar pa ni mogel zaznati ne magnetnega polja ne sevalnih pasov.\n_START_SECTION_\nVstopi v atmosfero\n_START_PARAGRAPH_\nSonda Venera 3 je na Veneri pristala 1. marca 1966. To je bil prvi \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki predmet, ki je vstopil v atmosfero in padel na povr\xc5\xa1je drugega planeta. Vendar pa je komunikacijski sistem sonde odpovedal \xc5\xa1e pred vstopom v atmosfero, zato ni mogel vrniti uporabnih podatkov o planetu. Naslednje sre\xc4\x8danje sonde brez \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke posadke se je zgodilo 18. oktobra 1967, ko je Venera 4 uspe\xc5\xa1no vstopila v atmosfero in izvedla \xc5\xa1tevilne znanstvene preizkuse. Venera 4 je pokazala, da je temperatura povr\xc5\xa1ja \xc5\xa1e vi\xc5\xa1ja od tiste, ki jo je izmeril Mariner 2 in sicer skoraj 500\xc2\xb0C, atmosfera pa vsebuje med 90 in 95\xc2\xa0% ogljikovega dioksida. Venerina atmosfera je bila precej gostej\xc5\xa1a kot pa so predvidevali na\xc4\x8drtovalci sonde, zato je bil spust s padalom prepo\xc4\x8dasen in so se baterije izpraznile \xc5\xa1e pred dosegom povr\xc5\xa1ine. Venera 4 je podatke vra\xc4\x8dala 93 minut, zadnji od\xc4\x8ditek pritiska pa je zna\xc5\xa1al 18 barov na vi\xc5\xa1ini 24,96\xc2\xa0km. _NEWLINE_Dan kasneje, 19. oktobra 1967 je mimo Venere na oddaljenosti 4.000\xc2\xa0km nad vrhovi oblakov letel Mariner 5. Mariner je bil zgrajen kot rezerva za marsovsko sondo Mariner 4, ker pa je bila ta odprava uspe\xc5\xa1na, je bila sonda predelana za odpravo na Venero. Zbirka in\xc5\xa1trumentov je bila precej bolj ob\xc4\x8dutljiva kot pri Marinerju 2, predvsem preizkus z radijsko okultacijo. Vrnjeni so bili podatki o sestavi, pritisku in gostoti Venerine atmosfere._NEWLINE_Skupne podatke Venere 4 in Marinerja 5 je v slede\xc4\x8dem letu s serijo kolokvijev analizirala skupna znanstvena ekipa Sovjetske zveze in Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav Amerike, kar je bil zgodnji primer vesoljskega sodelovanja._NEWLINE_Sovjetska zveza je na podlagi pridobljenih izku\xc5\xa1enj januarja 1969 v petih dneh izstrelila dve identi\xc4\x8dni sondi in sicer Venero 5 in Venero 6. Na Venero sta prispeli 15. in 16. maja istega leta. Sondi sta bili oja\xc4\x8dani, da bi zdr\xc5\xbeali ve\xc4\x8djo globino pred stisnjenjem (in sicer 25 atmosfer), opremljeni pa sta bili z manj\xc5\xa1im padalom, da bi se hitreje spu\xc5\xa1\xc4\x8dali. Ker so takratni modeli atmosfere predvidevali pritisk na povr\xc5\xa1ju med 75 in 100 atmosferami, ni bilo pri\xc4\x8dakovati, da bi katera pre\xc5\xbeivela do povr\xc5\xa1ja. Sondi sta dobrih 50 minut oddajali podatke o atmosferi do vi\xc5\xa1ine 20\xc2\xa0km nad povr\xc5\xa1jem, tam pa jih je zra\xc4\x8dni tlak stisnil do uni\xc4\x8denja.\n_START_SECTION_\nZnanost na povr\xc5\xa1ini\n_START_PARAGRAPH_\nVenera 7 je bila naslednja stopnja pri osvajanju Venere. Bila je zgrajena tako, da je lahko zdr\xc5\xbeala tlak 180 barov. Modul je bil pred vstopom v atmosfero ohlajen, opremljen pa je bil s posebnim zmanj\xc5\xa1anim padalom, ki je padanje omejil na 35 minut. Sonda je v atmosfero vstopila 15. decembra 1970, pri tem pa se je padalo verjetno delno strgalo, zato je sonda padla na povr\xc5\xa1je, vendar ne premo\xc4\x8dno. Najverjetneje se je prevrnila na eno stran, vendar je 23 minut oddajala \xc5\xa1ibek signal, v katerem so bili temperaturni podatki, kar je bila prva telemetrija s povr\xc5\xa1ja kakega drugega planeta._NEWLINE_Program Venera se je nadaljeval z Venero 8, ki je 50 minut vra\xc4\x8dala podatke s povr\xc5\xa1ja ter Venero 9 in Venero 10, ki sta poslali prve slike Venerinega povr\xc5\xa1ja. Obe pristajalni mesti sta bili zelo razli\xc4\x8dni. Venera 9 je pristala na pobo\xc4\x8dju strmine 20 stopinj, ki je bilo posejano s kamni premera 30\xe2\x80\x9340\xc2\xa0cm. Venera 10 je pokazala kamnite sklade, podobne bazaltu z vmesnim preperelim materialom._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu pa so Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave poslale Mariner 10 proti Merkurju, tirnica pa ga je vodila mimo Venere. 5. februarja 1974 je Mariner 10 letel mimo Venere na oddaljenosti 5790\xc2\xa0km, pri tem pa je posnel 4000 fotografij. Slike, ki so bile najbolj\xc5\xa1e do takrat posnete, so pokazale, da je planet skoraj brez zna\xc4\x8dilnosti v vidni svetlobi, v ultravijoli\xc4\x8dni pa so se pokazale podrobnosti v oblakih, ki z Zemlje niso bile vidne._NEWLINE_Ameri\xc5\xa1ki projekt Pioneer Venus je bil sestavljen iz dve lo\xc4\x8denih odprav. Pioneer Venus Orbiter je 4. decembra 1978 vstopil v elipti\xc4\x8dno tirnico okrog Venere in tam ostal ve\xc4\x8d kot 13 let, pri tem pa preu\xc4\x8deval atmosfero in z radarjem kartografiral povr\xc5\xa1je. plovilo Pioneer Venus Multiprobe je spustilo pet sond, ki so 9. decembra 1978 vstopile v atmosfero in vrnile podatke o sestavi, vetrovih in toplotnih tokovih._NEWLINE_V naslednjih \xc5\xa1tirih letih je pri\xc5\xa1lo \xc5\xa1e do \xc5\xa1tirih odprav programa Venera. Venera 11 in Venera 12 sta pristali na Veneri decembra 1978 in zaznali elektri\xc4\x8dne nevihte, Venera 13 in Venera 14 pa v za\xc4\x8detku marca 1982, ko sta vrnili prve barvne fotografije povr\xc5\xa1ja. Vse \xc5\xa1tiri odprave so v zgornji atmosferi uporabile padalo za zaviranje, na vi\xc5\xa1ini pribli\xc5\xbeno 50\xc2\xa0km pa so jih zavrgle, saj je gostej\xc5\xa1a spodnja atmosfera nudila dovolj trenja, da je pri\xc5\xa1lo do mehkega pristanka. Venera 13 in 14 sta analizirali vzorce tal s fluoroscen\xc4\x8dnim spektrometrom X-\xc5\xbearkov ter posku\xc5\xa1ali izmeriti stisljivost prsti z udarno sondo. Venera 14 je udarila pokrivalo od lastne kamere, zato sonda ni dobila stika s prstjo. Program Venera se je zaklju\xc4\x8dil oktobra 1983, ko sta se v tirnico utirila Venera 15 in Venera 16, da bi kartografirala povr\xc5\xa1je Venere z radarjem z umetno re\xc5\xbeo._NEWLINE_Sovjetska zveza pa \xc5\xa1e ni zaklju\xc4\x8dila z Venero in je leta 1985 izkoristila prilo\xc5\xbenost in zdru\xc5\xbeila odpravi na Venero in Halleyev komet, ki je tistega leta pre\xc5\xa1el notranje Oson\xc4\x8dje. Na poti do kometa sta 11. in 15. junija 1985 dve vesoljski plovili programa Vega spustili sondi, podobni tistim iz programa Venera (pri tem se je sonda Vege 1 delno pokvarila) ter balonska aerobota v zgornjo atmosfero. Balona sta dosegla vi\xc5\xa1ino pribli\xc5\xbeno 53\xc2\xa0km, kjer sta temperatura in tlak podobna razmeram na Zemljinem povr\xc5\xa1ju, Delovala sta pribli\xc5\xbeno 46 ur in odkrila, da je Venerina atmosfera precej bolj razburkana od prej\xc5\xa1nih predpostavk, saj se tam nahajajo mo\xc4\x8dni vetrovi in konvekcijske celice.\n_START_SECTION_\nRadarsko kartografiranje\n_START_PARAGRAPH_\nAmeri\xc5\xa1ko vesoljsko plovilo Magellan, ki naj bi z radarjem kartografiralo Venero, je bilo izstreljeno 4. maja 1989. Magellan je v \xc5\xa1tirih letih in pol posnel slike z visoko lo\xc4\x8dljivostjo, ki so dale\xc4\x8d presegale vse prej\xc5\xa1nje zemljevide in so bile primerljive s fotografijami drugih planetov v vidni svetlobi. Magellan je posnel preko 98\xc2\xa0% Venerine povr\xc5\xa1ine z radarjem in preko 95\xc2\xa0% gravitacijskega polja. Na koncu odprave leta 1994 je bil namensko poslan v uni\xc4\x8denje v atmosfero Venere, da bi lahko ocenili njegovo gostoto. Venero sta opazovali \xc5\xa1e vesoljski plovili Galileo in Cassini ob mimoletih do svojih ciljev v zunanjem Oson\xc4\x8dju, vendar pa je bila Magellan zadnja odprava tistega desetletja, namenjena prav Veneri._NEWLINE_Naslednja odprava na Venero je postala Venus Express, ki jo je zasnovala in zgradila Evropska vesoljska agencija, izstrelila pa Ruska federalna vesoljska agencija 9. novembra 2005. 11. aprila naslednjega leta se je uspe\xc5\xa1no vtirila v polarno tirnico okrog planeta. Misija se je zaklju\xc4\x8dila v decembru leta 2014. Venus Express je podrobno preu\xc4\x8dila Venerino atmosfero in oblake, prav tako je kartografirala planetovo plazemsko okolje in preu\xc4\x8dila zna\xc4\x8dilnosti povr\xc5\xa1ja, \xc5\xa1e posebej temperaturo. Odprava naj bi sprva trajala dve leti, vendar se je ta podalj\xc5\xa1ala na dobrih devet let.'