b'\n_START_ARTICLE_\nKlavirska sonata \xc5\xa1t. 5 (Skrjabin)\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander Skrjabin: Klavirska sonata \xc5\xa1t. 5, op. 53 (1907)\n_START_SECTION_\nKomponisti\xc4\x8dne zna\xc4\x8dilnosti\n_START_PARAGRAPH_\nPo izredno sve\xc5\xbei, pomladanski in zmagoviti \xc4\x8detrti klavirski sonati, ki je nastala v Skrjabinovem najbolj optimisti\xc4\x8dnem \xc5\xbeivljenjskem obdobju, so minila \xc5\xa1tiri leta, da se je skladatelj spet lotil sonatne forme. V tem obdobju je Skrjabin prehodil ogromno razvojno pot, ki ga je vodila od sicer svojevrstne, a vendar \xc5\xa1e vedno v klasi\xc4\x8dnih in romanti\xc4\x8dnih vzorih zasidrane kompozicijske tehnike v popolnoma nova, doslej neslutena podro\xc4\x8dja. \xc5\xbde v\xc2\xa0\xc2\xbbPoeme Satanique\xc2\xab, Satanskem poemu iz leta 1903, je gradil pianisti\xc4\x8dne grozde akordov, ki jih tedanji nauk o harmoniji ni ve\xc4\x8d mogel razlo\xc5\xbeiti. Proces evolucije harmonskega izraza poteka od Wagnerjeve Tristan-kromatike alteriranih akordov in kvartne harmonije in vodi k sodobni atonalnosti._NEWLINE_Izmislil si je nove moduse, kot npr. 8-tonski (ter\xc4\x8dna veriga: c-e,es-g,ges-b,a-cis, ki je v postopni razvrstitvi c-des(cis)es-e-fis-g-a-b identi\xc4\x8dna z Messiaenovim 2. modusom. Njegova specialiteta so tudi poliritmi\xc4\x8dne strukture paralelnih triol, kvartol in kvintol itd. Razvojna pot je bila dolga, tvegana in polna bolj ali manj uspelih poskusov. Dolga, saj obsega skoraj celotno ustvarjalno periodo, tvegana, ker se je skladatelj odrekel zanseljivemu in lahkemu uspehu, h kateremu so vodila njegova prej\xc5\xa1nja, prikupnej\xc5\xa1a in dostopnej\xc5\xa1a dela. Mnogo poskusov je bilo treba, da si je skladatelj izoblikoval svoj lastni, novi in samostojni glasbeni jezik. Mnogo teh poskusov je shranjenih v skladbah iz desetletja pred in desetletja po prelomu stoletja in ravno ti tvorijo danes skladateljeva najbolj izvajana dela. \xc5\xa0e ve\xc4\x8d pa jih je zapadlo njegovi neizprosni avtokritiki, ki mu je narekovala uni\xc4\x8denje \xc5\xbee dokon\xc4\x8danih del, \xc4\x8de niso izpolnjevala njegovih pri\xc4\x8dakovanj in \xc5\xbeelja.\n_START_SECTION_\nNa\xc4\x8din dela\n_START_PARAGRAPH_\nSkrjabinov na\xc4\x8din dela je bil svojstven in dale\xc4\x8d od drugih metod. Svoje kompozicije snoval med improviziranjem na klavirju, kar je bil sicer tudi Chopinov in Wagnerjev postopek, v nasprotju z ostalimi, ki so menili, da je treba glasbene ideje pretehtati ob pisalni mizi. Odlikoval ga je nezmotljiv spomin in tako je, za razliko od popreje imenovanih, skomponiral vedno celotne skladbe, \xc5\xa1e preden jih je notiral na papirju. Skladbo je\xc2\xa0\xc2\xbbnosil\xc2\xab\xc2\xa0v sebi, tako da je lahko v njem rasla, se spreminjala, se preobra\xc4\x8dala, dokler ni dosegla svoje kon\xc4\x8dne oblike. \xc5\xa0ele tedaj je segel po papirju in celotno skladbo, naj je bila \xc5\xa1e tako dolga, napisal takoreko\xc4\x8d v eni sapi, v enem zamahu, kar je zbujalo za\xc4\x8dudenje in tudi nezaupanje. Dejansko so njegova dela tako organi\xc4\x8dno zgrajena iz osnovnih glasbenih domislekov, da izgledajo kakor mukoma premi\xc5\xa1ljena in konstruirana. V resnici pa so izvirala iz svojevrstne organizirane fantazije, ki ni dopu\xc5\xa1\xc4\x8dala vdora tujim, s skladateljevo muzikalno miselnostjo morda neskladnim elementom.\n_START_SECTION_\nHarmonske zna\xc4\x8dilnosti\n_START_PARAGRAPH_\nSkrjabinova akordika temelji sicer na Chopinovi, katero raz\xc5\xa1irja v obmo\xc4\x8dje nonakordov, undecimnih in tercdecimnih akordov z mnogimi kromati\xc4\x8dnimi premiki in alteracijami. Vendar pa je do neke mere stereotipna in toga. Modulacij - v klasi\xc4\x8dnem in romanti\xc4\x8dnem pomenu besede - ne pozna. Pri njem shranjajo akordi vedno isti funkcijski in barvni polo\xc5\xbeaj ter vplivajo stati\xc4\x8dno in nekineti\xc4\x8dno. Od tod neka stroga nepremi\xc4\x8dnost vsega njegovega glasbenega snovanja, pri katerem se delo stopnjuje zgolj agogi\xc4\x8dno in dinami\xc4\x8dno.\n_START_SECTION_\nOblika\n_START_PARAGRAPH_\nOblika sonate \xc5\xa1t. 5 se ravna po povsem nejasnem navodilu. V uvodu nastopi slika brezdanjih globin, iz katerih se po\xc4\x8dasi povzpnejo hrepene\xc4\x8di motivi \xc5\xbeivljenja. Polagoma vzbrstijo v \xc5\xbeivahnem, ognjenem poletu, a se nato pla\xc5\xa1ne spet skrijejo. Ne\xc5\xbeni vmesni odstavek jim spet daje prilo\xc5\xbenosti, da bi se povzpele, a jih mra\xc4\x8dne sile posku\xc5\xa1ajo vedno znova zatreti. Ta borba med dobrim in zlim - okraj\xc5\xa1ano bi temu lahko rekli prepletanje motivov - traja vse dotlej, dokler ne zazori zanesenja\xc5\xa1ki spev \xc5\xbeivljenjske sile, ki premaga vse ovire in v dionizi\xc4\x8dnem blesku zaklju\xc4\x8di celotno delo. Skladbo za\xc4\x8dne in zaklju\xc4\x8di ista misel, namre\xc4\x8d\xc2\xa0\xc2\xbbplamen\xc2\xab\xc2\xa0zvoka, ki se takoreko\xc4\x8d dvigne v nebo. Lahko bi rekli, da se skladba ne kon\xc4\x8da ampak izgori._NEWLINE_Zgodovinski razvoj je v mnogo\xc4\x8dem ovrgel idealisti\xc4\x8dno filozofijo Aleksandra Skrjabina in mnogi glasbeni teoretiki ga ozna\xc4\x8dujejo kot slepo ulico v glasbi, kot Skrjabinizem, ki ga ni mogo\xc4\x8de nadaljevati. \xc4\x8ce stvari, ki so minljive in ujete v \xc4\x8das, najdejo svoj izraz v stvaritvi velikega umetnika; potem dobijo trajen zna\xc4\x8daj in obraz in postanejo ve\xc4\x8dne.'