b"\n_START_ARTICLE_\nHenry More\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nHenry More se je rodil leta 1614 v mestecu Grantham v Angliji kot sedmi sin Aleksandra Mora, biv\xc5\xa1ega svetnika in \xc5\xbeupana Granthama, in njegove \xc5\xbeene Anne. Njegova star\xc5\xa1a sta bila kalvinista, vendar on sam nikoli ni bil zagovornik te doktrine. Po zaklju\xc4\x8deni gimnaziji v Granthamu je \xc5\xa1olanje leta 1628 nadaljeval na kolid\xc5\xbeu Eton. Leta 1631 se je s pomo\xc4\x8djo svojega strica, biv\xc5\xa1ega tamkaj\xc5\xa1njega dijaka, vpisal na Christ's College Univerze v Cambridgeu. \xc5\xa0tudij na tej univerzi je odlo\xc4\x8dilno vplival na njegovo \xc5\xbeivljenje, saj se je tam prvi\xc4\x8d seznanil z novoplatonizmom. Leta 1636 je diplomiral, leta 1639 pa je zaklju\xc4\x8dil magistrski \xc5\xa1tudij in leta 1641 postal sodelavec te univerze. V Cambridgu je ostal vse do svoje smrti leta 1687.\n_START_SECTION_\nMorova filozofija\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde v \xc4\x8dasu dodiplomskega \xc5\xa1tudija se je seznanil s filozofijo neoplatonizma in za\xc4\x8del razvijati svoje lastne dualisti\xc4\x8dne ideje, v katerih je poudarjal nestvarnosti du\xc5\xa1e. V letih 1639 in 1640 je pisal tudi filozofske pesmi, s katerimi se je pribli\xc5\xbeal epski pesnitvi Vilinske kraljice pesnika Edmunda Spenserja. Prvo pesni\xc5\xa1ko zbirko, imenovano Pesem o du\xc5\xa1i (The Song of the Soul), je izdal leta 1647._NEWLINE_\xc5\xbde zelo zgodaj je Henry More za\xc4\x8del razvijati lastno razumevanje kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. V avtobiografskem predgovoru k delu Opera Omnia je s svojimi idejami zavra\xc4\x8dal kalvinisti\xc4\x8dno doktrino, \xc4\x8de\xc5\xa1 da ni prava vera. Njegova prepri\xc4\x8danja razkrivajo nov pristop dojemanja religije. Kot Calvin je tudi More \xc5\xbeelel postaviti temeljni sistem, na katerem je osnovano kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo, vendar sta teoriji zaradi razli\xc4\x8dnih izhodi\xc5\xa1\xc4\x8d privedli do razli\xc4\x8dnih zaklju\xc4\x8dkov. Kalvinizem zagovarja bo\xc5\xbejo voljo pri ustvarjanju sveta in trdi, da je Bog ustvaril svet po svoji zamisli in \xc5\xbeeljah, brez kakr\xc5\xa1nihkoli omejitev. More pa je bil zagovornik nasprotne, t. i. intelektualne oz. racionalisti\xc4\x8dne teologije, po kateri Bog ni mogel ustvariti sveta v pogojih neomejenosti, saj je Bog izvorno dober in zato lahko ustvari le najbolj\xc5\xa1i mo\xc5\xbeen svet. Osnova te trditve je v prepri\xc4\x8danju, da so tisti dejavniki, ki vplivajo na ustvarjanje najbolj\xc5\xa1ega sveta, definirani neodvisno od Boga. More je verjel, da sta koncepta dobro in zlo absolutna termina, ki vedno vplivata na aspekt bo\xc5\xbejega ustvarjanja. \xc5\xbdelel je uporabiti podrobnosti mehani\xc4\x8dne filozofije 17. stoletja, ki jo je uvedel Ren\xc3\xa9 Descartes, z namenom, da bi dokazal obstoj nematerialne snovi._NEWLINE_More je zavrnil dualizem, s katerim Ren\xc3\xa9 Descartes navaja, da obstajata dva temelja: du\xc5\xa1a in telo. Njegovo nesprejemanje dualizma ni nastalo zaradi nerazumevanja, kako naj bi materialno in nematerialno medsebojno sodelovalo, ampak zaradi zavra\xc4\x8danja mo\xc5\xbenosti, da je lahko vsaka neraztegnjena entiteta kakr\xc5\xa1na koli realna entiteta. More je tudi rekel:\xc2\xa0\xc2\xbb...jasno je, da \xc4\x8de neka stvar sploh obstaja, mora biti razstrta (raz\xc5\xa1irjena).\xc2\xab\xc2\xa0\xc4\x8ce du\xc5\xa1a obstaja, mora biti raz\xc5\xa1irjena. Tak\xc5\xa1no razmi\xc5\xa1ljanje ga je napeljalo na idejo o novi (njegovi)\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8detrti dimenziji\xc2\xab, v kateri mora biti du\xc5\xa1a raz\xc5\xa1irjena, in k izvirni re\xc5\xa1itvi problema telesa-uma. Tako je More zavrnil dualizem in ga predstavil na svoj na\xc4\x8din: du\xc5\xa1i je pripisal telesnost._NEWLINE_V teologiji je bil More znan po pobo\xc5\xbenosti in po skoraj sveti naravi. Veliko je pisal proti sektam in njihovim navdu\xc5\xa1encem zaradi njihovga podrejanja razuma veri. Ukvarjal se je predvsem z razlago prero\xc5\xa1kih in apokalipti\xc4\x8dnih pisem._NEWLINE_Mora v zgodovini filozofije \xc5\xa1tejemo v skupino cambri\xc5\xa1kih platonistov. Njegov platonizem je bil precej ohlapen in zelo eklekti\xc4\x8den. Njegove osnovne teme je mogo\xc4\x8de najti pri nekaterih anti\xc4\x8dnih mislecih, kot so Demokrit, miti\xc4\x8dni Hermes Trismegist in svetopisemski Mojzes. Osrednja misel je bila primarnost duha nad stvarjo. Zaradi nezadovoljstva z arsitoteljansko sholastiko se je More obrnil na asketsko-misti\xc4\x8dno stran novoplatonizma: pravo znanje zahteva duhovno o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denje, predanost pa je bolj pomembna kot u\xc4\x8denje. Oba nauka so kmalu umirili, ko se je ponovno uveljavil Morov dar za filozofijo. Pod vplivom teologije je More postavil moralno dobroto nad askezo. Na pisanje njegovih spisov je vplivala ideja duhovnega o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denja. More je posku\xc5\xa1al posnemati Descartesa, \xc4\x8digar pisanje poka\xc5\xbee, kako zdru\xc5\xbeiti znanstveno zanimanje za naravo s primarno skrbjo za obstoj Boga in nesmrtne \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke du\xc5\xa1e. Morovo zanimanje za novo eksperimentalno filozofijo je bilo pristno kljub misli, da je treba izpodbiti materializem._NEWLINE_Morvo prvo ve\xc4\x8dje delo je bilo An Antidote Against Atheisme (1652). Delo je nastalo kot odziv na materializem Thomasa Hobbesa. Prvi od treh delov je predvsem izpopolnitev ontolo\xc5\xa1kega argumenta, ki ga je zasledil pri Descartesu. Drugi del na\xc5\xa1teva veliko naravnih pojavov, ki jih je mogo\xc4\x8de razumeti samo kot dokaz bo\xc5\xbeje previdnosti. To poglavje je omogo\xc4\x8dilo strukturo in bistvo dela teologa in naravoslovca Johna Raya Wisdom of God Manifested in the Works of Creation.Tako je delo znatno vplivalo na kasnej\xc5\xa1o tradicijo znanstveno zastavljenih teolo\xc5\xa1kih argumentov, ki se poslo\xc5\xbeujejo naravne teologije. Za razumevanje je potrebno razlo\xc5\xbeiti dve stvari. Prvi\xc4\x8d, relativno malo Morevih argumentov sloni na sodobni znanosti. Ve\xc4\x8dina njegovih primerov je bila ali bi lahko bila uporabljena v antiki. Drugi\xc4\x8d, povezava z mehanizacijo ni bila narejena. Poudarek je na uporabnosti naravnih pojavov za \xc4\x8dloveka in druga bitja, ki se ka\xc5\xbeejo kot delovanje nematerialnih snovi (na primer neinteligentni\xc2\xa0\xc2\xbbduh narave\xc2\xab, ki se lahko uporablja za obravnavanje pojavov, ki jih mehansko ni mogo\xc4\x8de razlo\xc5\xbeiti). Tretji del se posve\xc4\x8da razpravi o zgodbi \xc4\x8darovnice."