b'\n_START_ARTICLE_\nGiovanni Battista Riccioli\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRiccioli je bil od leta 1614 \xc4\x8dlan jezuitskega reda. Bil je profesor na univerzah v Parmi in v Bologni. Leta 1650 je z daljnogledom opazoval zvezdo Mizar, \xce\xb6 Velikega medveda (UMa), in odkril, da gre za dve zvezdi, ki sta zelo blizu, 14" z magnitudama 2,2\xe1\xb5\x90 in 4,0\xe1\xb5\x90, po dana\xc5\xa1njih podatkih. Tako je prvi odkril dvojno zvezdo. To je bil nov dokaz, da lahko daljnogled razkrije zna\xc4\x8dilnosti na nebu, ki so prostemu o\xc4\x8desu skrite._NEWLINE_Med prvimi je meril pospe\xc5\xa1ek prostega pada. Sodeloval je z Grimaldijem. Med letoma 1640 in 1650 sta odkrila, da je pot pri prostem padu sorazmerna kvadratu \xc4\x8dasa._NEWLINE_Z delom Geographiae et hydrographiae reformatae libri iz leta 1661 je hotel sistematizirati znanstvene dose\xc5\xbeke 16. in 17. stoletja. Ni sprejel Kopernikovega pogleda na svet in zato njegova astronomska priro\xc4\x8dnika Novi Almagest (Almagestum novum) iz leta 1651 in Preobrazba astronomije (Astronomia reformata) iz leta 1665 nista toliko vredna, \xc4\x8deprav sta pomembna zaradi zgodovinskih podatkov in sistematizacije oznak. Napisal je \xc5\xa1e deli: Chronologia reformata (1669) in Tabula latitudinum et longitudinum (objavljeno leta 1689)._NEWLINE_Da je Ptolemejev sistem preve\xc4\x8d zapleten, je posku\xc5\xa1al pojasniti s tem, da je zapletenost sistema posledica bo\xc5\xbeje veli\xc4\x8dine. Omenil je tudi Keplerjeve elipse in jih takoj zavrgel. Zdi se razumljivo, da je raziskoval Luno. Luna je kro\xc5\xbeila okoli Zemlje tako v Kopernikovem kot v starej\xc5\xa1em Ptolemejevem sistemu, zato opazovanje njenega gibanja ni moglo spro\xc5\xbeiti kak\xc5\xa1nih neprijetnih vpra\xc5\xa1anj. Glede Lune je lahko pri\xc5\xa1el do nekaterih koristnih izsledkov. Prvi je zatrjeval, da na njej ni vode. V Novem Almagestu je sprejel de Brahejev sistem Oson\xc4\x8dja. Priro\xc4\x8dniku je dodal svoje karte Luninega povr\xc5\xa1ja. Na njih je poimenoval Lunine kraterje v \xc4\x8dast nekdanjih astronomov in se pri tem ni izneveril svojim prepri\xc4\x8danjem proti Koperniku. Hiparh, Ptolemej in Tycho Brahe so dobili lep\xc5\xa1e karterje od Kopernika in Aristarha. Njegova imena \xc5\xa1e danes uporabljamo. Drugi kraterji nosijo \xc5\xa1e imena: Albatani, Anaksagora, Apolonij, Arago, Arhimed, Aristotel, Bessel, Biot, Bond, Cassini, de la Rue, Evdoks, Fabricij, Flammarion, Flamsteed, Gassendi, Gauss, Geber, Grimaldi, von Guericke, Caroline Herschel, Hevel, Kepler, de Lalande, van Langren, Lansberge, Messier, Meton, Olbers, Picard, Pickering, Platon, Plinij, Posidonij, von Retij, R\xc3\xb8mer, Stevin in Riccioli. Po Huygensu so imenovali neko goro in po Leibnizu gorovje. Sovjetski astronomi so ta na\xc4\x8din uporabili za nevidno stran Lune. Tako najdemo kraterje: Aldrin, Armstrong, Baraba\xc5\xa1ev, Beljajev, Bell, Bormann, de Buffon, Collins, \xc4\x8cebi\xc5\xa1ov, Einstein, Fleming, Gagarin, Grissom, Hipokrat, Kimura, Koch, Komarov, Koroljov, Kovalevska, Landau, Lebedjev, Leonov, Lowell, Mitra, Morse, Nagaoka, Nobel, Ohm, Pavlov, Planck, R\xc3\xb6ntgen, Tere\xc5\xa1kova, Titov, Volkov._NEWLINE_V njegovem \xc4\x8dasu se je z imenovanji objektov na Luni ukvarjal tudi Grimaldi. Kasneje sta se s kartiranjem Lune skupaj ukvarjala \xc5\xa1e Beer in M\xc3\xa4dler. Med letoma 1644 in 1656 sta z Grimaldijem opravljala topografske meritve, Zemljin obseg in razmerje med vodnimi in kopenskim povr\xc5\xa1jem. Zaradi napak metode je dala meritev manj natan\xc4\x8dno vrednost poldnevni\xc5\xa1kih stopinj od Snella van Royena leta 1617. Snell van Royen je imel napako pribli\xc5\xbeno 4000 m, Ricciolijeva napaka pa je bila ve\xc4\x8d kot 10.000 m. Ricciolijeva vrednost je bila 373.000 pesov, navkljub dejstvu, da je bila rimska stopinja vedno 75 miliar oziroma 375.000 pesov._NEWLINE_Riccioli je posku\xc5\xa1al izmeriti tudi paralakso Sonca in dobil za astronomsko enoto  m. To vrednost je Cassini s paralakso Sonca kmalu leta 1672 ve\xc4\x8d kot potrojil.'