b'\n_START_ARTICLE_\nStanko Majcen\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nStanko Majcen, sin Gabriela Majcna, je obiskoval ljudsko \xc5\xa1olo in gimnazijo v Mariboru, kjer je leta 1908 maturiral in po enoletni voja\xc5\xa1ki slu\xc5\xbebi od\xc5\xa1el na Dunaj \xc5\xa1tudirat pravo (1909\xe2\x80\x931913), 1915 je tam tudi doktoriral._NEWLINE_Leta 1914 je vstopil v politi\xc4\x8dno upravno slu\xc5\xbebo pri de\xc5\xbeelnem namestni\xc5\xa1tvu v Gradcu. Prvo svetovno vojno je najprej pre\xc5\xbeivel na fronti in nato na zdravljenju, na koncu pa v avstro-ogrski upravno voja\xc5\xa1ki slu\xc5\xbebi v okupiranem Beogradu. Leta 1924 je bil imenovan za okrajnega glavarja v Mariboru, 1928 za vodjo kabineta notranjega ministra v Beogradu, 1935 za podbana Dravske banovine v Ljubljani._NEWLINE_Ob nem\xc5\xa1kem napadu na Jugoslavijo je ukazal v Ljubljani uni\xc4\x8diti policijske kartoteke in s tem okupatorju ote\xc5\xbeil nadzor. Od 1943 je bil pomo\xc4\x8dnik predsednika Ljubljanske pokrajine Leona Rupnika, od 1944 njegov namestnik. Njegov sin edinec je spomladi 1945 vstopil v vrste jugoslovanske kraljevske vojske in je bil likvidiran ob koncu vojne, kar ga je zaznamovalo do konca \xc5\xbeivljenja. Po koncu vojne leta 1945 je bil upokojen. Od 1948 je \xc5\xbeivel v Mariboru, umaknjen iz javnega \xc5\xbeivljenja in v stikih s slovensko politi\xc4\x8dno emigracijo v Argentini. Do smrti je \xc5\xbeivel v rev\xc5\xa1\xc4\x8dini in si je pomagal s prodajanjem povrtnine, ki jih je pridelal na doma\xc4\x8dem vrtu.\n_START_SECTION_\nPoezija\n_START_PARAGRAPH_\nDenis Poni\xc5\xbe ima Majcna za pesnika apokalipse, saj sta slutnja kataklizme in apokaliptika (v pomenu spekuliranja o skrivnostih \xc4\x8dloveka, sveta in Boga) prisotni \xc5\xbee v njegovih zgodnjih pesmih, vrh pa dose\xc5\xbeeta v vojnem ciklu, kjer opisuje videnje prve svetovne vojne in apokalipti\xc4\x8dno ob\xc4\x8dutenje nesmiselne smrti. Strukturo in tematiko Majcnove poezije pa obravnava France Bernik. Prve pesmi, preproste po vsebinski sporo\xc4\x8dilnosti, je napisal v slogu ljudskih pesmi in so izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za kasnej\xc5\xa1o \xc4\x8dustveno-razpolo\xc5\xbeenjsko liriko. Zanjo je po Berniku zna\xc4\x8dilna harmoni\xc4\x8dna razpolo\xc5\xbeenjskost, vedrina, spro\xc5\xa1\xc4\x8dena senzibilnost ob naravi ter privzdignjeno ljubezensko \xc4\x8dustvo. Nekako v obdobju slovenskega ekspresionizma (1923-1925) so nastale pesmi, ki izra\xc5\xbeajo, v nasprotju s prej\xc5\xa1njimi, disharmonijo. Bernik jih je razdelil na eroti\xc4\x8dne in eksistencialne pesmi. Slednjim je osrednji motiv tanatolo\xc5\xa1ki kot tudi tistim, ki so nastale v tretjem obdobju Majcnovega pesnikovanja, po zanj prelomnem letu 1945. Objavljene so bile v Buenos Airesu v prvi in edini pesni\xc5\xa1ki zbirki De\xc5\xbeela leta 1963. Tragi\xc4\x8dna izguba edinega sina izpolnjuje do\xc5\xbeivljajsko vsebino dveh temeljnih ciklov, Ko\xc4\x8devski Rog in Stara mati. V povojnem obdobju pa se Majcnovi poeziji priklju\xc4\x8di \xc5\xa1e otro\xc5\xa1ka, ki jo je obdelala Alenka Glazer. Ob \xc5\xa1tudiji otro\xc5\xa1kega ciklusa Dajdica je ugotovila, da rastejo pesmi od izrazito otro\xc5\xa1kih k vedno bolj osebno izpovednim, sanjsko hrepenenjskim ter elegi\xc4\x8dno ljubezenskim, kar je za Glazerjevo izjemno, saj so vse pesmi vendarle namenjene resni\xc4\x8dni deklici Dajdici._NEWLINE_V spisu Majcnova zgodnja poezija in njena literarnozgodovinska konotacija je France Pibernik najprej na kratko opredelil genezo dveh zgodnjih rokopisnih zbirk Prijatelj sveta (1915) in Zemlja (1925), vpliv Karla Krausa in Else Lasker-Sch\xc3\xbcler in slovenskih sodobnikov na pesnika Majcna, predvsem pa usodo pesnikove poezije v slovenski kritiki. V tridesetih letih imajo vse ocene izrazito ideolo\xc5\xa1ki predznak, \xc5\xa1ele v zadnjih letih dosegajo pravo objektivnost, kar je po Piberniku povezano z avtorjevo rehabilitacijo. Prej omenjeno harmonijo oziroma disharmonijo v Majcnovi poeziji lahko pove\xc5\xbeemo s pojmom prestabilirane harmonije med svetom harmoni\xc4\x8dnih enot in med jezikom ali svetom besed obstaja popolno soglasje. To je temeljni zakon Majcnove poetike besede, ki jo je ob prebiranju pesnikovih vrednotenj del svojih sodobnikov zapisal Franc Zadravec. Temelj te poetike pa je do\xc5\xbeiveta beseda, saj lahko le tak\xc5\xa1na odpira nova duhovna obzorja.\n_START_SECTION_\nProza\n_START_PARAGRAPH_\nV drugo skupino sodi Majcnovo prozno ustvarjanje. Jo\xc5\xbee Poga\xc4\x8dnik v razpravi Stanko Majcen in knji\xc5\xbeevna tradicija analizira Cankarjevega Hlapca Jerneja (1907) in Majcnovo novelo Novi ljudje (1913) ter i\xc5\xa1\xc4\x8de filiacijo med njima. O\xc4\x8ditek, da je delo napisal v opoziciji (najbr\xc5\xbe ideolo\xc5\xa1ki) zoper Cankarja, je Majcen zanikal. Vendar je, kot je zapisal Poga\xc4\x8dnik, moral delo in odmeve nanj poznati. Iz tega izhaja tudi teza, da nastane umetni\xc5\xa1ko delo v kontekstu ali na ozadju tradicij. \xc4\x8ceravno je Hlapec Jernej upornik, sin prevaranega vini\xc4\x8darja Marku\xc5\xa1a pa konformist, se v obeh delih svet-za-\xc4\x8dloveka spremeni v svet-zoper-\xc4\x8dloveka. K temu pa Poga\xc4\x8dnik \xc5\xa1e pripominja, da je treba brati Cankarja skozi alegori\xc4\x8dno optiko, Majcna pa realisti\xc4\x8dno. Tudi Gregor Kocijan (Majcnova kratka pripovedna proza) omenja pomen realisti\xc4\x8dne tradicije, a meni, da se je kasneje odmaknil od te tradicije in se pribli\xc5\xbeal ekspresionizmu, zaradi ob\xc4\x8dutka za socialna razmerja pa celo pripovedni\xc5\xa1tvu socialnih realistov. Vrednostno je njegova kratka proza po Kocijanu povsem primerljiva s prozo tedaj vidnej\xc5\xa1ih pripovednikov (Milan Pugelj, Izidor Cankar, Ivan Pregelj)._NEWLINE_Po sedemnajstletnem molku je sredi druge svetovne vojne leta 1944 Majcen objavil zbirko legend Bogar Meho, njihov glavni prijem je po Marjanu Dolganu (Utele\xc5\xa1ene skrivnosti ali Majcnove legende) dogajalni preobrat ali paradoks, saj se nobena od legend ne kon\xc4\x8da kot v evangeliju. V svojem referatu Dolgan odkrije tudi nekatere aktualno politi\xc4\x8dne aluzije. Dolgan meni, da gre za najbolj\xc5\xa1i cikel legend v slovenskem pripovedni\xc5\xa1tvu._NEWLINE_V referatu Majcnov avtobiografski fragment med spominom in podo\xc5\xbeivljanjem Miran Hladnik transformira stran in pol Majcnovega teksta Detinstva v dve varianti: v spominsko in podo\xc5\xbeivljajsko. Prva interpretira nejasna mesta v izvirniku, druga pa izpu\xc5\xa1\xc4\x8da izku\xc5\xa1enjske izjave. S to metodo je avtor dokazal, da se je pripovedovalec povsem potopil v otro\xc5\xa1ko zavest \xe2\x80\x93 pi\xc5\xa1o\xc4\x8di jaz se je identificiral z do\xc5\xbeivljajskim jazom, distanca med njima pa je zmanj\xc5\xa1ana ali izni\xc4\x8dena.\n_START_SECTION_\nDramatika\n_START_PARAGRAPH_\nTretji del predstavlja Majcnovo najpomembnej\xc5\xa1o zvrst, dramatiko. Lado Kralj razmi\xc5\xa1lja o mo\xc5\xbenostih dana\xc5\xa1nje percepcije, upo\xc5\xa1tevaje dolo\xc4\x8den Zeitgeist. Ugotavlja, da je bila takratni recepciji bli\xc5\xbeja Majcnova dramatika, ki upo\xc5\xa1teva Maeterlinckovo dramaturgijo, dana\xc5\xa1nji pa tista, ki upo\xc5\xa1teva tr\xc5\xa1o, Ibsnovo (Revolucija). O tem pa Kralj zapi\xc5\xa1e \xc5\xa1e temeljni konstanti Majcnove dramatike\xc2\xa0: pacifizem kot eti\xc4\x8dni imperativ in odpor proti vsakr\xc5\xa1nemu nasilju ter skrajna kriti\xc4\x8dnost do lumpenproletarske mno\xc5\xbeice. Komedija Cesar Janez, ki jo je vzel pod drobnogled Taras Kermauner, ka\xc5\xbee Majcnovo kriti\xc4\x8dnost do predvojne dru\xc5\xbebe, ki je povsem druga\xc4\x8dna od levi\xc4\x8darskih piscev, predvsem zaradi Majcnovega visokega mesta v njej. Kermauner nakazuje dramatikova sre\xc4\x8devanja z vpra\xc5\xa1anjem lokalnega samodr\xc5\xa1tva in ukinjanja strankarskega sistema. Poseben pomen ima kralj, ki ni nazadnja\xc5\xa1ki srbski monarh, marve\xc4\x8d predstavlja idealizirano dramatikovo \xc5\xbeeljo, ob lokalnih cesarjih pa je nemo\xc4\x8den._NEWLINE_Dimitrij Rupel primerja Majcnovo dramo Revolucija (1951) z dramo Du\xc5\xa1ana Pirjevca Ljudje v potresu (1947); oba sta drami napisala zgolj zase, a sta, po Ruplovem mnenju, tudi v tem zasebnem smislu utemeljitelja slovenskega eksistencializma. V spisu Dvorni pisatelj zgubljenega kraljestva Rupel razpravlja \xc5\xa1e o delu Moji spomini na Antona Koro\xc5\xa1ca (1971), domala hagiografiji in glorifikaciji, ki je precej podobna Vidmarjevi podobi Edvarda Kardelja v Obrazih (1979). S tem pa Rupel tudi zaokro\xc5\xbea svoj kulturnopoliti\xc4\x8dni profil Stanka Majcna, pisatelja, konservativca, politika in podbana._NEWLINE_Sklepni referat Ljubezen v \xc4\x8dasu kolere prina\xc5\xa1a pogled na Majcnovo korespondenco od zgodnje ljubezenskih do pisem sodobnikom in prijateljem. Izbral jo je urednik Majcnovega zbornika Goran Schmidt, ki je na\xc5\xa1 najve\xc4\x8dji poznavalec Majcnovega dela. Pred leti si je prizadeval uprizoriti dramo Revolucija, leta 1988, ob 100-letnici rojstva pa je izdal tri njegove drame in napisal Oris \xc5\xbeivljenja in dela Stanka Majcna.'