b'\n_START_ARTICLE_\nGrad Heidelberg\n_START_SECTION_\nReformacija in tridesetletna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nBilo je v \xc4\x8dasu vladavine Ludvika V., volilnega kneza Pfal\xc5\xa1kega (1508-1544), ko je Martin Luther pri\xc5\xa1el v Heidelberg zagovarjat eno svojih tez (Heidelberg Disputation je potekala v predavalnici Avgu\xc5\xa1tinskega samostana 25. aprila, 1518) in pla\xc4\x8dal obisk gradu. Razkazal mu ga je Ludvikov brat Wolfgang, grof Pfal\xc5\xa1ki in v pismu svojemu prijatelju Georgu Spalatinu opeval lepoto gradu in njegovo obrambo._NEWLINE_Leta 1619 protestantski upor zoper Svetega rimskega cesarja krono \xc4\x8ce\xc5\xa1ke ponudi Frideriku V., volilnemu knezu Pfal\xc5\xa1kemu, ki jo je sprejel kljub pomislekom in s tem spro\xc5\xbeil izbruh tridesetletne vojne. V \xc4\x8dasu tridesetletne vojne je bil grad prvi\xc4\x8d napaden z oro\xc5\xbejem. To obdobje zaznamuje tudi konec gradnje gradu; stoletja, ki so sledila, so s seboj prinesla uni\xc4\x8denje in obnovo.\n_START_SECTION_\nUni\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nPo izgubi v bitki pri Beli gori 8. novembra 1620, je bil Friderik V. na begu kot odpadnik in je pustil svojo vojsko neza\xc5\xa1\xc4\x8diteno pred generalom Tillyjem, vrhovnim poveljnikom cesarske vojske. Dne 26. avgust 1622 je Tilly za\xc4\x8del svoj napad na Heidelberg in mesto 16. septembra zavzel in nekaj dni kasneje \xc5\xa1e grad._NEWLINE_Ko so \xc5\xa0vedi 5. maja 1633 zasedli Heidelberg in streljali na grad v ozadju, je Tilly grad predal. Naslednje leto so cesarjevi vojaki posku\xc5\xa1ali pridobiti grad nazaj, a se to ni zgodilo do julija 1635. Ostal je v njihovi posesti, dokler ni bil podpisan Vestfalski mir, ki je kon\xc4\x8dal tridesetletno vojno. Novi vladar, Karel Ludvik in njegova dru\xc5\xbeina se niso premaknili v poru\xc5\xa1en grad do 7. oktober 1649.\n_START_SECTION_\nDevetletna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nLudvik XIV. Francoski, po smrti Karla II., volilnega kneza Pfalza, zadnjega v liniji Pfalz-Simmern (Wittenbachi), zahteva predajo ozemlja v imenu vojvodinje Orl\xc3\xa9anske, Elizabete Charlotte, princese Pfal\xc5\xa1ke, ki je trdila, je dedi\xc4\x8d ozemlja Wittenbachov. 29. septembra 1688 so francoske \xc4\x8dete vkorakale v Pfal\xc5\xa1ko preko Rena in 24. oktobra vkorakale v Heidelberg, ki ga je zapustil Filip Wilhelm, novi volilni knez iz linije Pfalz-Neuburg. V vojni proti zavezni\xc5\xa1kim evropskim silam, je francoski vojni svet odlo\xc4\x8dil, da uni\xc4\x8di vse utrdbe in pusti Pfalz v ru\xc5\xa1evinah (Br\xc3\xbblez le Palatinat!), da bi prepre\xc4\x8dili sovra\xc5\xbenikov napad. Ko so se Francozi 2. marca 1689 umaknili iz gradu, so ga za\xc5\xbegali. Zgorel je tudi del mesta, toda milosti francoskega generala Rene de Froulay Tesseja, ki je naro\xc4\x8dil me\xc5\xa1\xc4\x8danom zakuriti majhne po\xc5\xbeare v svojih domovih za ustvarjanje dima in iluzije po\xc5\xbeara, se morajo zahvaliti, da je bilo prepre\xc4\x8deno \xc5\xa1ir\xc5\xa1e uni\xc4\x8denje. _NEWLINE_Takoj po njegovem prihodu leta 1690, je Johann Wilhelm, volilni knez Pfal\xc5\xa1ki, zidove in stolpe obnovil. Ko so leta 1691 in 1692 Francozi ponovno dosegli vrata Heidelberga, je bila mestna obramba tako dobra, da ga niso zavzeli. 18. maja 1693 so bili Francozi spet pri mestnih vratih in vkorakali 22. maja. Vendar pa niso dosegli nadzora nad gradom. Uni\xc4\x8dili so mesto z namenom, da bi oslabili glavno oporo gradu. Stanovalci gradu so kapitulirali naslednji dan. Zdaj so Francozi izkoristili prilo\xc5\xbenost in kon\xc4\x8dali delo za\xc4\x8deto leta 1689, po njihovem naglem odhodu iz mesta. Stolpe in zidove, ki so pre\xc5\xbeiveli zadnji val uni\xc4\x8denja, so razstrelili z minami.\n_START_SECTION_\nPrenos dvora v Meinnheim\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1697 je bil podpisan sporazum v Ryswicku, ki je ozna\xc4\x8dil konec vojne Velikega zavezni\xc5\xa1tva in kon\xc4\x8dno pomiritev v mestu. Planirali so podreti grad in ponovno uporabiti dele za novo pala\xc4\x8do v dolini. Ker so bile te\xc5\xbeave s tem na\xc4\x8drtom prevelike, je bil grad nekoliko obnovljen. Hkrati pa se je Karel III. Filip, volilni knez Pfal\xc5\xa1ki, igral z idejo popolne prenove gradu, a je projekt opustil zaradi pomanjkanja finan\xc4\x8dnih sredstev. Namestitil je svojega najljub\xc5\xa1ega dvornega nor\xc4\x8dka Perkea v Heidelberg, da pazi na grajsko vinsko zalogo. Perkeo je kasneje postal neuradna maskota mesta. Leta 1720 je pri\xc5\xa1el v konflikt z mestnimi protestanti, kar je imelo za posledico popolno predajo cerkve Svetega Duha katoli\xc4\x8danom (ta je bila prej razdeljena s pregrado in sta jo uporabljali obe kongregaciji), katoli\xc5\xa1ki Volilni knez pa je preselil svoj dvor v Mannheim in izgubil vse zanimanje za grad. Ko je 12. aprila 1720 Karel napovedal preselitev dvora in vseh upravnih organov v Mannheim, je \xc5\xbeelel, da \xc2\xbbtrava preraste vse ulice\xc2\xab._NEWLINE_Verski konflikt je bil verjetno le eden od razlogov za selitev v Mannheim. Sprememba staromodnega gradu na hribu v baro\xc4\x8dno pala\xc4\x8do bi bila te\xc5\xbeka in draga. S premikom v dolino, je bil Volilni knez sposoben zgraditi novo pala\xc4\x8do, Mannheim\xc5\xa1ko pala\xc4\x8do, ki je izpolnjevala vsako njegovo \xc5\xbeeljo._NEWLINE_Naslednik Karla Filipa, Karl Teodor je na\xc4\x8drtoval premakniti svoj dvor nazaj na grad v Heidelberg. Ker pa je 24. junija 1764 dvakrat zapored v Saalbau (dvorna stavba) udarila strela in je grad ponovno zajel ogenj, kar so \xc5\xa1teli za znak z neba, so spremenili svoje na\xc4\x8drte. Victor Hugo, ki je vzljubil ru\xc5\xa1evine gradu, je to videl tudi kot bo\xc5\xbeansko znamenje.\n_START_SECTION_\nPo\xc4\x8dasen razpad in romanti\xc4\x8dno navdu\xc5\xa1enje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1777 je Karl Teodor postal vladar Bavarske znotraj Pfal\xc5\xa1kega in preseli svoj dvor iz Mannheima v M\xc3\xbcnchen. Heidelber\xc5\xa1ki grad izgine tudi iz njegovih misli in prostori, ki so \xc5\xa1e vedno imeli streho, prevzamejo obrtniki. Celo \xc5\xbee leta 1767 je bila ju\xc5\xbena stena, kamen po kamen uporabljena za izgradnjo gradu Schwetzingen. V 1784, so oboki v krilu Ottoheinricha \xc5\xa1e obstajali, sicer pa se je grad uporabljal kot vir gradbenega materiala._NEWLINE_Po seriji nem\xc5\xa1kih mediacij in sekularizacij med letoma 1795 in 1814, sta Heidelberg in Mannheim postala del de\xc5\xbeele Baden. Karel Friderik, veliki vojvoda Badenski, je pozdravil svoje ozemlje, \xc4\x8deprav je bil grad Heidelberg ne\xc5\xbeelen. Struktura je propadala in me\xc5\xa1\xc4\x8dani so sami pomagali razgraditi kamen, les in \xc5\xbeelezo iz gradu in ga uporabiti za gradnjo svojih hi\xc5\xa1. Raznesli so tudi kipe in ornamente. Avgust von Kotzebue je v 1803 izrazil ogor\xc4\x8denje pri vladi Badna, da se podirajo ru\xc5\xa1evine. Na za\xc4\x8detku devetnajstega stoletja je uni\xc4\x8deni grad postal simbol za domoljubno gibanje proti Napoleonu._NEWLINE_\xc5\xa0e pred letom 1800, so umetniki pri\xc5\xa1li ob\xc4\x8dudovat reko, hribe in ru\xc5\xa1evine gradu kot idealen kompleks. Najbolj\xc5\xa1e prizore je upodobil J.M.W. Turner, ki je med 1817 in 1844 ve\xc4\x8dkrat ostal v Heidelbergu in slikal grad Heidelberg. Ne samo on, tudi njegovi kolegi romanti\xc4\x8dni slikarji se niso le zanimali za upodobitve stavbe, ampak dali umetni\xc5\xa1ki svobodi prosto pot. Na primer, Turnerjeve slike gradu ka\xc5\xbeejo, kot da le\xc5\xbei precej vi\xc5\xa1je na hribu, kot je bil v resnici._NEWLINE_Re\xc5\xa1itelj gradu je bil francoski grof Charles de Graimberg. Boril se je v imenu vlade Baden, ki je videla grad kot \xc2\xbbstare ru\xc5\xa1evine z mno\xc5\xbeico lepih razpadlih ornamentov\xc2\xab, za ohranitev zgradbe. Do leta 1822, je slu\xc5\xbeil kot prostovoljni grajski upravnik in je \xc5\xbeivel nekaj \xc4\x8dasa v delu Gl\xc3\xa4serner Saalbau, kjer je imel pregled nad dvori\xc5\xa1\xc4\x8dem. Precej pred za\xc4\x8detkom zgodovinske za\xc5\xa1\xc4\x8dite v Nem\xc4\x8diji, je bil prvi \xc4\x8dlovek, ki se je za\xc4\x8del zanimati za ohranjanje in dokumentiranje gradu, kar se \xc5\xa1e nikoli ni zgodilo. Graimberg je prosil Thomasa A. Legerja, da je pripravil prvi grajski vodnik. S svojimi slikami gradu, od katerih so bile mnoge kopije ali reprodukcije, je Graimberg promoviral ru\xc5\xa1evine gradu v mnogih turisti\xc4\x8dnih mestih.\n_START_SECTION_\nPlaniranje in obnova\n_START_PARAGRAPH_\nVpra\xc5\xa1anje, ali bi bilo treba grad v celoti obnoviti, je bilo obravnavano ve\xc4\x8dkrat. Leta 1868 se je pesnik Wolfgang M\xc3\xbcller von K\xc3\xb6nigswinter zavzemal za popolno rekonstrukcijo, kar je povzro\xc4\x8dilo mo\xc4\x8dno nasprotovanje v javnih razpravah in v tisku._NEWLINE_Leta 1883 je Veliko vojvodstvo Baden ustanovilo Grajsko terensko pisarno, z vodjo nadzora, direktorjem Josefom Durmom v Karlsruheju in okro\xc5\xbenima nadzornikoma Juliusom Kochom in arhitektom Fritzem Seitzerjem. Urad je izdelal podroben na\xc4\x8drt za ohranjanje ali popravila glavne stavbe. Delo so zaklju\xc4\x8dili leta 1890, ko je komisija strokovnjakov iz vse Nem\xc4\x8dije odlo\xc4\x8dila, da popolna ali delna obnova gradu ni mogo\xc4\x8da, je pa mogo\xc4\x8da ohranitev v njegovem trenutnem stanju. Treba bi bilo obnoviti le Friderikovo zgradbo, katere notranjost je bila po\xc5\xa1kodovana zaradi po\xc5\xbeara, ne pa uni\xc4\x8dena. Ta obnova je bila izvedena v letih 1897-1900 pod vodstvom Karla Sch\xc3\xa4ferja za ogromnih 520.000 mark.\n_START_SECTION_\nRu\xc5\xa1evine gradu in turizem\n_START_PARAGRAPH_\nNajstarej\xc5\xa1i opis Heidelberga iz 1465 omenja, da je mesto ",ki ga obiskujejo tujci", vendar to ni res postal turisti\xc4\x8dna atrakcija do za\xc4\x8detka 19. stoletja. Grof Graimberg je naredil slike gradu, ki so postale predhodnice razglednice. Hkrati je izdelal tudi skodelice s podobo gradu kot suvenir. Turizem je dobil velik zagon, ko je bil Heidelberg leta 1840 povezan z \xc5\xbeelezni\xc5\xa1kim omre\xc5\xbejem._NEWLINE_Mark Twain, ameri\xc5\xa1ki avtor, je opisal Heidelber\xc5\xa1ki grad v svoji potni\xc5\xa1ki knjigi iz leta 1880 A Tramp Abroad. }}_NEWLINE_V 20. stoletju Ameri\xc4\x8dani \xc5\xa1irijo ugled Heidelberga izven Evrope. Tudi japonski turisti pogosto obi\xc5\xa1\xc4\x8dejo Heidelber\xc5\xa1ki grad med svojimi potovanji po Evropi. Heidelberg ima na za\xc4\x8detku 21. stoletja, ve\xc4\x8d kot tri milijone obiskovalcev na leto in pribli\xc5\xbeno 1.000.000 preno\xc4\x8ditev. Najve\xc4\x8d tujih gostov prihaja bodisi iz ZDA ali na Japonske. Najbolj pomembna atrakcija, po anketah Geografskega in\xc5\xa1tituta Univerze v Heidelbergu, je grad s svojimi razglednimi terasami.\n_START_SECTION_\nZunanje obmo\xc4\x8dje\n_START_PARAGRAPH_\nZunanje obmo\xc4\x8dje le\xc5\xbei med glavnimi vrati, zgornjimi kne\xc5\xbejimi Elisabetinimi vrati, grajskimi vrati in vhodom na vrt. Okoli leta 1800 so ga uporabljali za su\xc5\xa1enje perila. Pozneje pa je bil uporabljen za pa\xc5\xa1o goveda, koko\xc5\xa1i in gosi, ki so bili tukaj nastanjeni.\n_START_SECTION_\nGlavna vrata\n_START_PARAGRAPH_\nPristop na dvori\xc5\xa1\xc4\x8de je \xc4\x8dez kamniti most, preko delno izpolnjenega jarka. Glavna vrata so bila zgrajena leta 1528. Prvotna \xc4\x8duvajnica je bila uni\xc4\x8dena v vojni Velikega zavezni\xc5\xa1tva in je bila nadome\xc5\xa1\xc4\x8dena leta 1718 z okroglimi obokanimi vhodnimi vrati. Vrata na levi strani glavnega vhoda se zapirajo z dvi\xc5\xbenim mostom.\n_START_SECTION_\nGoethejeva spominska plo\xc5\xa1\xc4\x8da\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1961 je bila postavljena kamnita plo\xc5\xa1\xc4\x8da na poru\xc5\xa1eni steni, ki je zamenjala starej\xc5\xa1o plo\xc5\xa1\xc4\x8do. Napis na njej vsebuje verze Marianne von Willemer, ki odra\xc5\xbeajo zadnje sre\xc4\x8danje z Johannom Wolfgangom Goethejem, napisane 28. avgusta 1824 ob Goethejevem 75. rojstnem dnevu._NEWLINE_Neposredno nasproti Goethejeve spominske plo\xc5\xa1\xc4\x8de, stoji drevo ginko, od katerega list je dal Goethe Marianne von Willemer kot simbol prijateljstva. Pesem je bila kasneje objavljena kot Suleika v West-\xc3\xb6stlicher Diwan._NEWLINE_Pismo, ki vsebuje to pesem, v katero je Goethe vklju\xc4\x8dil dva lista ginka si je mogo\xc4\x8de ogledati v Goethe Museum v D\xc3\xbcsseldorfu. Ginko je bil posajen leta 1795 in danes ne stoji ve\xc4\x8d. Od leta 1928 je bil ginko v grajskem vrtu ponovno posajen in je nosil oznako, da je \xc2\xbbisto drevo, ki je navdihnilo Goetheja, da ustvari svojo lepo pesem\xc2\xab. Drevo je verjetno \xc5\xa1e stalo leta 1936.\n_START_SECTION_\nZgornji kne\xc5\xbeji vodnjak\n_START_PARAGRAPH_\nVodnjak je bil zgrajena v \xc4\x8dasu vladavine kneza Karla Filipa. Na vratih k vodnjaku je njegov monogram z datumom 1738 izklesan v kamen. Na desni strani stopni\xc5\xa1\xc4\x8da k vodnjaku je naslednji napis:_NEWLINE_[DlreCtione] ALeXanDro Blblena CVra et opera HenrICl Neeb Fons hIC PrInCIpaLIs reparat(Vs) PVrIor sCatVrlt_NEWLINE_(Prevod: To delo je bilo opravljeno pod nadzorom Alessandra Gallija da Bibiena in Heinricha Neeba)_NEWLINE_S tem vodnjakom in spodnjim kne\xc5\xbejim vodnjakom so potrebe po vodi, za rezidenco kneza v Mannheimu, zadostovale do 19. stoletja._NEWLINE_Leta 1798 je Johann Andreas von Traitteur opozoril na vodni promet:_NEWLINE_\xc2\xbbZaradi pomanjkanja dobrih, zdravih vodnjakov; kadar je bil dvor v Mannheimu, je bilo potrebno vodo dnevno prinesti z gore. Dobro je bilo znano, v kateri gara\xc5\xbei je bil shranjen poseben vagon za vodo, ki je vsak dan odpeljal v Heidelberg in nalo\xc5\xbeil vodo iz grajskih vodnjakov.\xc2\xab_NEWLINE_Citat Hansa Weckesserja: Ljubljeni Vodni stolp. Zgodovina znamenitosti Mannheima_NEWLINE_Kakovost vode v Mannheimu je bil tako slaba, da je zgornji razred dru\xc5\xbein dvora financiral prevoz vode iz Heidelberga v Mannheim. Kne\xc5\xbeje prebivali\xc5\xa1\xc4\x8de so do leta 1777 naslavljali s Heidelber\xc5\xa1ko vodno polnilo.'