b'\n_START_ARTICLE_\nAvgu\xc5\xa1tin iz Hipona\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nAvgu\xc5\xa1tin se je rodil leta 354 v mestu Thagaste v Severni Afriki, materi Moniki in o\xc4\x8detu Patriciju. Izobra\xc5\xbeeval se je v Kartagini in se tu zaposlil kot profesor retorike, kasneje \xc5\xa1e v Rimu in Milanu. V \xc5\xa1tudentskih letih je sledil manihejski veri. \xc5\xbdivel je izredno boemsko \xc5\xbeivljenje. Od leta 371 je \xc5\xbeivel v zunajzakonski skupnosti. Leta 372 je dobil sina Adeodata (od Boga dan). Mati mu je nato dolo\xc4\x8dila za \xc5\xbeeno primernej\xc5\xa1e dekle, ki pa \xc5\xa1e ni bila godno za \xc5\xbeenitev. Avgu\xc5\xa1tin si je med \xc4\x8dakanjem dobil drugo prile\xc5\xbenico. Prva, s katero je dobil sina, se je vrnila v Afriko in Avgu\xc5\xa1tinu obljubila zvestobo in vzdr\xc5\xbenost do konca \xc5\xbeivljenja. Za to dejanje Avgu\xc5\xa1tin takrat \xc5\xa1e ni bil sposoben zbrati poguma, kar je pozneje pogosto ob\xc5\xbealoval. Iz manihejstva se je spreobrnil leta 386 v Milanu. \xc5\xa0e prav posebej je nanj vplivalo Pismo Rimljanom. Svoje spreobrnjenje je opisal v delu Izpovedi._NEWLINE_Na veliko no\xc4\x8d leta 387 je bil kr\xc5\xa1\xc4\x8den in se je vrnil v Afriko, kjer je ustanovil meni\xc5\xa1ko skupnost._NEWLINE_Leta 395 je bil posve\xc4\x8den v \xc5\xa1kofa v Hiponu, kjer je preostanek \xc5\xbeivljenja pre\xc5\xbeivel popolnoma predan Bogu. Kot \xc5\xa1kof je umrl leta 430 med vandalskim obleganjem Hipona. Svojemu samostanu zapusti Regulo, ki so jo v 12. stoletju prevzeli avgu\xc5\xa1tinci. Kmalu po smrti so ga razglasili za svetnika. Uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo ga v patristi\xc4\x8dno obdobje._NEWLINE_V pravoslavnih cerkvah, ki ne priznavajo vseh njegovih naukov, je navadno imenovan bla\xc5\xbeeni Avgu\xc5\xa1tin. \xc5\xa0tevilni protestanti ga imajo za duhovnega za\xc4\x8detnika protestantizma, saj je imel velik vpliv na za\xc4\x8detnika protestantizma Martina Lutra, ki je bil avgu\xc5\xa1tinski redovnik._NEWLINE_Avgu\xc5\xa1tinova dela se odlikujejo po izvirnosti. Pisal je po na\xc4\x8delu, da to, kar \xc5\xbeivi, tudi misli in obratno. Njegovo glavno vodilo je problem \xc4\x8dlovekove eksistence._NEWLINE_Njegov najvi\xc5\xa1ji princip je Bog, ki je izvir vseh stvari in najvi\xc5\xa1je dobro. Bo\xc5\xbeji razum je mnogo ve\xc4\x8dji od \xc4\x8dlovekovega omejenega razuma, zato je potrebno verovati v verske resnice oziroma dogme.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nUvr\xc5\xa1\xc4\x8damo ga med prve odlo\xc4\x8dilne filozofe kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega srednjega veka. Njegova odlika je v eksistencialni doslednosti kr\xc5\xa1\xc4\x8danske misli. Za celotno filozofijo notranjega sveta je zelo pomemben pojem spomina (memoria). Je vezana prvina, ki povezuje zunanje, notranje in najbolj notranje podro\xc4\x8dje. Povezuje preteklost, sedanjost in prihodnost v stalno navzo\xc4\x8dnost. Spomin je tako najbolj pomemben za dojemanje najbolj notranjega jedra vsake stvari. Njegova filozofija je imela izreden vpliv na srednjeve\xc5\xa1ko sholasti\xc4\x8dno filozofijo.\n_START_SECTION_\nGovorica\n_START_PARAGRAPH_\nZ Avgu\xc5\xa1tinom znova nastopi zgodovinska podoba logosa kot temelja eksistencialne biti, ki jo zmore brati \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki um. Sredstvo pri tem je govorica. Njegov uvid ne pomeni samo racionalnega zrenja, ampak intelektualno dejavnost, s katero odkrivamo temelje lastne biti. Razlikuje tri podro\xc4\x8dja \xc4\x8dloveka: zunanje, notranje in najbolj notranje.\n_START_SECTION_\nEtika\n_START_PARAGRAPH_\nEtika je pri njem usmerjena v \xc5\xbeivljenje po smrti, kjer bo \xc4\x8dloveku popla\xc4\x8dano za zmerno moralno \xc5\xbeivljenje. Glavne vrline ostajajo enake kakor pri Platonu (hrabrost, zmernost, pravi\xc4\x8dnost, modrost). Doda pa jim \xc5\xa1e tri glavne kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vrline: vera, upanje, ljubezen. Na podro\xc4\x8dju etike poda tudi pomembno vpra\xc5\xa1anje svobodne volje. Bog sicer ve, kdo bo odre\xc5\xa1en, vsak pa se po svoji volji odlo\xc4\x8da, kako bo \xc5\xbeivel.\n_START_SECTION_\nBog\n_START_PARAGRAPH_\nBoga pojmuje kot osebo. Je transcendenca \xc4\x8dlovekove osebe, ki jo do\xc5\xbeivljamo v osebnem odnosu do njega. \xc4\x8clovek je podoben Bogu po svoji osebi, obenem pa Bog presega \xc4\x8dloveka in je temelj njegove osebe. Bog je vi\xc5\xa1ek \xc4\x8dlovekove mi\xc5\xa1ljenjske dejavnosti. Priznava, da so zakramenti Cerkve Kristusovi zakramenti. On jih je ustanovil, zato je tudi njihov glavni podeljevalec.\n_START_SECTION_\nEkleziologija\n_START_PARAGRAPH_\nMisel o ob\xc4\x8destvu svetih ima pri tem temeljno vlogo. Cerkev vidi kot ljudstvo na poti k nesmrtnosti. Cerkev je podoba Kristusovega skrivnostnega telesa. Sveti Duh je du\xc5\xa1a tega telesa.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nDo leta 390 je napisal Proti akademikom (to je skeptikom; Contra Academicos), Red (De ordine - vpra\xc5\xa1anje dobrega in zla v svetu in \xc4\x8dlovekovem \xc5\xbeivljenju), Samogovori (Soliloquia), \xc5\xbdivljenje v sre\xc4\x8di (De beata vita), O svobodni izbiri (De libero arbitrio). Vsa ta dela so napisana po spreobrnenju._NEWLINE_Najpomembnej\xc5\xa1e Avgu\xc5\xa1tinovo delo De civitate Dei, (O Bo\xc5\xbejem mestu - Bo\xc5\xbeja dr\xc5\xbeava, 412-426) je teologija in filozofija zgodovine._NEWLINE_Izpovedi (Confessiones) so eno izmed velikih del svetovne literature. Delo predstavlja sintezo anti\xc4\x8dne in kr\xc5\xa1\xc4\x8danske kulture, anti\xc4\x8dnega in kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega \xc4\x8dloveka. V Izpovedih je poskusil zgnesti vse bogastvo in siroma\xc5\xa1tvo \xc4\x8dlovekovega duha in srca. Vseh trinajst knjig je ena velika zahvalna molitev. Izpovedi so \xc4\x8disto svojevrstno literarno delo. Po snovni strani je delo avtobiografija, zadnje tri knjige pa razlagajo zgodbo stvarjenja in vklju\xc4\x8dujejo razmi\xc5\xa1ljanja kozmi\xc4\x8dnih razse\xc5\xbenosti. Med prvimi desetimi knjigami pa je treba  lo\xc4\x8diti prvih devet knjig, ki opisujejo Avgu\xc5\xa1tinovo \xc5\xbeivljenje do materine smrti, in deseto, ki poudarja pisateljevo du\xc5\xa1evno stanje.\n_START_SECTION_\nSmrt in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nAvgu\xc5\xa1tin je umrl 28. avgusta 430 v Hiponu v Severni Afriki, Rimsko cesarstvo (Hippo Regius, danes Annaba, Al\xc5\xbeirija). Mesto so takrat oblegali arijanski Vandali, ki so se za\xc4\x8dasno umaknili. Ko so se vrnili, so po "vandalsko" mesto uni\xc4\x8dili; le Avgu\xc5\xa1tinova stolnica in knji\xc5\xbenica sta ostali nedotaknjeni._NEWLINE_Avgu\xc5\xa1tin je umrl z mislijo, da je smrt prehod v ve\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje h Kristusu  in izpolnitev najglobljih \xc5\xbeelja \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega srca, kot je to izpovedal \xc5\xbee v svojih Izpovedih in je omenjeno v navedku._NEWLINE_Avgu\xc5\xa1tin je eden najve\xc4\x8djih svetnikov in cerkvenih u\xc4\x8diteljev. Dobil je \xc4\x8dastni naslov Doctor gratiae (Doktor milosti).'