b'\n_START_ARTICLE_\nMonofonija\n_START_PARAGRAPH_\nMonofonija (starogr\xc5\xa1ko \xce\xbc\xce\xbf\xce\xbdo\xcf\x82 + \xcf\x86\xcf\x89\xce\xbd\xce\xb7 - en glas) je enoglasna glasba. Je najstarej\xc5\xa1i tip glasbene umetnosti, tako v de\xc5\xbeelah Evrope kot bli\xc5\xbenjega in daljnega Vzhoda. Monofonija najbolj jasno realizira melodijo kot glasbeni element. Iz ljudskih pesmi se je preko starokr\xc5\xa1\xc4\x8danske glasbe (gregorijanski koral, bizantinski napev) polagoma razvila umetna monofona glasba. V srednjem veku so jo izvajali trubadurji, truverji, cehi glasbenikov\xc2\xa0: Minnes\xc3\xa4ngerji, Meistersingerji (mojstri pevci), enoglasne so bile italijanske laude in \xc5\xa1panske cantiage. Ob pojavu ve\xc4\x8dglasja (okrog 9. stoletja) za\xc4\x8dne monofonija postopno izginjati iz evropske umetne glasbe in do 16.stoletja izgine._NEWLINE_Enoglasna glasba je bila v za\xc4\x8detku samo vokalna, torej p\xc3\xa9ta glasba in je \xc5\xa1ele skupaj z besedilom tvorila estetsko celoto. V njenem okviru glasbeni instrumenti sicer niso bili izklju\xc4\x8deni, vendar je bila njihova vloga slu\xc4\x8dajna, v\xc4\x8dasih so le podvajali melodijo ali ponekod nadome\xc5\xa1\xc4\x8dali glas. V prvih stoletjih na\xc5\xa1ega \xc5\xa1tetja je bila Zahodna glasba pod mo\xc4\x8dnim vplivom helenisti\xc4\x8dne (posledi\xc4\x8dno tudi orientalske in anti\xc4\x8dne) enoglasne glasbene kulture, ki je do leta 1000 obveljala kot temeljni glasbeni nazor.'