b'\n_START_ARTICLE_\nErich K\xc3\xa4stner\n_START_SECTION_\nDresden 1899 do 1919\n_START_PARAGRAPH_\nErich K\xc3\xa4stner je odra\xc5\xa1\xc4\x8dal na K\xc3\xb6nigsbruckerjevi cesti v Dresdnu, v predelu, imenovanem Neustadt. _NEWLINE_V  bli\xc5\xbeini, na Albertovem trgu (Albertplatz), se danes v kleti takratne vile njegovega strica Franza Augustina, nahaja muzej, posve\xc4\x8den Erichu K\xc3\xa4stnerju. _NEWLINE_Njegov o\xc4\x8de, Emil K\xc3\xa4stner, je bil sedlarski mojster. Mama, Ida K\xc3\xa4stner, rojena Augustin, pa je bila slu\xc5\xbekinja in gospodinja. Do mame je K\xc3\xa4stner krojil poseben odnos: v \xc4\x8dasopisih Leipziger in Berliner Zeit ji je vsakodnevno pisal zaupna pisma ali dopisnice. Tudi v njegovih romanih se da slutiti motiv \xc2\xbbnadmatere\xc2\xab. Kasneje so pri\xc5\xa1le na dan tudi govorice (nikoli dokazane), da je bil njegov pravi o\xc4\x8de judovski zdravnik Emil Zimmermann (1864-1953) \xe2\x80\x93 dru\xc5\xbeinski hi\xc5\xa1ni zdravnik._NEWLINE_K\xc3\xa4stner je od leta 1913 obiskoval u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8de v Marijinem drevoredu v Novem Dresdnu, vendar je tri leta kasneje, tik pred koncem izobra\xc5\xbeevanja, \xc5\xa1olanje za osnovno\xc5\xa1olskega u\xc4\x8ditelja prekinil. Mnogo spominov iz takratnega \xc5\xa1olanja lahko najdemo v knjigi Lete\xc4\x8da u\xc4\x8dilnica (nem. Das fliegende Klassenzimmer). Svoje otro\xc5\xa1tvo je K\xc3\xa4stner opisal v 1957 izdani avtobiografiji Ko sem bil \xc5\xa1e majhen de\xc4\x8dek (nem. Als ich ein kleiner Junge war). V knjigi komentira za\xc4\x8detek prve svetovne vojne z besedami: \xc2\xbbSvetovna vojna se je za\xc4\x8dela, moje otro\xc5\xa1tvo se je kon\xc4\x8dalo.\xc2\xab\xc2\xa0Leta 1917 je bil vpoklican na slu\xc5\xbeenje voja\xc5\xa1kega roka in opravil urjenje v enoletni prostovoljni \xc4\x8deti te\xc5\xbekega topni\xc5\xa1tva. Krutost voja\xc5\xa1kega urjenja je na njem pustila pe\xc4\x8dat in ga spreobrnila v nasprotnika vojske. Poleg tega je zaradi ostrega in prenapornega urjenja in\xc5\xa1truktorja Wauricha dobil do\xc5\xbeivljenjsko sr\xc4\x8dno motnjo. Zato je K\xc3\xa4stner Wauricha v eni od svojih pesmi mo\xc4\x8dno kritiziral. Po koncu prve svetovne vojne je opravil maturo z odliko in zato prejel zlato \xc5\xa1tipendijo mesta Dresden.\n_START_SECTION_\nLeipzig 1919 do 1927\n_START_PARAGRAPH_\nJeseni 1919 je pri\xc4\x8del K\xc3\xa4stner v Leipzigu \xc5\xa1tudirati zgodovino, filozofijo, germanistiko in teatrologijo. Zaradi inflacije in slabe finan\xc4\x8dne situacije je imel K\xc3\xa4stner ve\xc4\x8d stranskih slu\xc5\xbeb. Med drugim je prodajal parfume in zbiral borzne te\xc4\x8daje za enega vlagatelja. Leta 1925 je napisal disertacijo na temo Friderik Veliki in nem\xc5\xa1ka literatura (nem. Friedrich der Gro\xc3\x9fe und die deutsche Literatur). \xc5\xa0tudij si je K\xc3\xa4stner \xc5\xbee zgodaj pla\xc4\x8deval sam, iz lastnih dohodkov kot novinar in kot gledali\xc5\xa1ki kritik za feljton Neue Leipziger Zeitung. _NEWLINE_Leta 1927 so K\xc3\xa4stnerja, ki je postajal vedno bolj kriti\xc4\x8den, odpustili, potem ko so mu po poslikavi Ericha Ohserja za eroti\xc4\x8dno pesem: Ve\xc4\x8derna pesem sobnega virtuoza (nem. Abendlied des Kammervirtuosen) o\xc4\x8ditali lahkomiselnost. \xc5\xa0e istega leta se je K\xc3\xa4stner preselil v Berlin, kjer je pod psevdonimom \xc2\xbbBertholg B\xc3\xbcrger\xc2\xab\xc2\xa0najprej kot svobodni kulturni delavec pisal za Neue leipziger Zeitung. K\xc3\xa4stner je objavljal tudi pod mnogimi drugimi psevdonimi kot na primer \xc2\xbbMelchior Kurtz\xc2\xab, \xc2\xbbPeter Flint\xc2\xab\xc2\xa0ali \xc2\xbbRobert Neuner\xc2\xab. _NEWLINE_V otro\xc5\xa1ki prilogi dru\xc5\xbeinskega \xc4\x8dasopisa Beyers f\xc3\xbcr alle \xe2\x80\x93 (od leta 1928 otro\xc5\xa1ki \xc4\x8dasopis Klausa in Kl\xc3\xa4re), izdane od leipzi\xc5\xa1ke zalo\xc5\xbebe Otto Beyer, je bilo od 1926 do 1932 pod psevdonimom \xc2\xbbKlaus\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbKl\xc3\xa4re\xc2\xab\xc2\xa0objavljenih skoraj 200 \xc4\x8dlankov \xe2\x80\x93 zgodbe, pesmi, uganke in manj\xc5\xa1i feljtoni. Ve\xc4\x8dina teh \xc4\x8dlankov bi naj bilo K\xc3\xa4stnerjevih.\n_START_SECTION_\nBerlin 1927 do 1933\n_START_PARAGRAPH_\nK\xc3\xa4stnerjeva leta v Berlinu od 1927 do konca Weimarske republike leta 1933 veljajo za njegova najbolj produktivna. V nekaj letih se je povzpel v enega najpomembnej\xc5\xa1ih berlinskih intelektualev. Svoje pesmi, glose, reporta\xc5\xbee in recenzije je objavljal v razli\xc4\x8dnih berlinskih periodi\xc4\x8dnih publikacijah. Redno je pisal kot svobodni sodelavec za razli\xc4\x8dne dnevnike, kot na primer Berliner Tageblatt in Vossische Zeitung, kakor tudi za revijo Die Weltb\xc3\xbchne. Hans Sarkowicz in Franz Josef G\xc3\xb6rtz, izdajatelja K\xc3\xa4stnerjevih zbranih del iz leta 1998, v sklepni besedi omenjata preko 350 dokazljivih \xc4\x8dlankov od leta 1923 do leta 1933; dejansko \xc5\xa1tevilo bi naj bilo \xc5\xa1e vi\xc5\xa1je. Da je toliko stvari dandanes izgubljenih, je povezano s tem, da je K\xc3\xa4stnerjevo stanovanje februarja leta 1944 popolnoma zgorelo. _NEWLINE_Leta 1928 je K\xc3\xa4stner objavil svojo prvo knjigo z naslovom Oprijeto srce (nem. Herz auf Taille). To je zbirka pesmi iz \xc4\x8dasopisa Leipziger Zeit. Do leta 1933 so sledile \xc5\xa1e tri pesni\xc5\xa1ke zbirke. S svojo uporabno liriko je K\xc3\xa4stner postal eden najpomembnej\xc5\xa1ih predstavnikov \xc2\xbbNove stvarnosti\xc2\xab._NEWLINE_Oktobra leta 1929 je iz\xc5\xa1la Emil in detektivi (nem. Emil und die Detektive), K\xc3\xa4stnerjeva prva in do danes najbolj znana otro\xc5\xa1ka knjiga. Detektivska zgodba je nastala po pobudi Edite Jacobsohn, vdove Siegfrieda Jacobsohna, ki je izdajal revijo Die Weltb\xc3\xbchne. Knjiga je bilo samo v Nem\xc4\x8diji prodana v ve\xc4\x8d kot 2 milijonih izvodov in do danes prevedena v 59 jezikov. Za takratno otro\xc5\xa1ko literaturo z njenim asepti\xc4\x8dnim pravlji\xc4\x8dnim svetom je bilo zelo nenavadno, da se je zgodba romana odvijala v sedanjosti Berlina. S Pikico in Ton\xc4\x8dkom (1931- nem. P\xc3\xbcnktchen und Anton) ter Lete\xc4\x8do u\xc4\x8dilnico (1933 - nem. Das fliegende Klassenzimmer) je K\xc3\xa4stner napisal v naslednjih dveh letih dve novi otro\xc5\xa1ki knjigi, ki sta vezani na sedanjost. Bistven dele\xc5\xbe za uspe\xc5\xa1nost knjig so imele tudi ilustracije Walterja Trierja._NEWLINE_Film Gerharda Lamprechta po zgodbi Emil in detektivi je bil leta 1931 zelo uspe\xc5\xa1en, vendar K\xc3\xa4stner ni bil zadovoljen s scenarijem.. Zato je K\xc3\xa4stner delal kot scenarist za filmske studije v Babelsbergu. _NEWLINE_K\xc3\xa4stnerjev edini roman, ki je literarnega pomena, je delo izdano leta 1931 z naslovom Fabian \xe2\x80\x93 Zgodba moralista (nem. Fabian \xe2\x80\x93 Die Geschichte eines Moralisten). Roman, ki je bil napisan skoraj s filmsko tehniko \xe2\x80\x93 hitri rezi in monta\xc5\xbee so pomembna stilna sredstva -  se odvija v Berlinu, v zgodnjih 30. letih prej\xc5\xa1njega stoletja. Na primeru brezposelnega germanista Jakoba Fabiana opisuje K\xc3\xa4stner v romanu tempo in vrve\xc5\xbe \xc4\x8dasa, kakor tudi propad Weimarske republike. _NEWLINE_Od 1927 do 1931 je K\xc3\xa4stner \xc5\xbeivel na Pra\xc5\xa1ki ulici 17 (Prager Stra\xc3\x9fe 17, sedaj 12) v Berlinu \xe2\x80\x93 Wilmersdorfu. Kasneje, do februarja 1944 na Roscherstra\xc3\x9fe 16 v Berlinu \xe2\x80\x93 Charlottenburgu.\n_START_SECTION_\nM\xc3\xbcnchen 1945 do 1974\n_START_PARAGRAPH_\nPo koncu druge svetovne vojne se je K\xc3\xa4stner preselil v M\xc3\xbcnchen, kjer je do leta 1948 urejal feljton Neue Zeitung in izdajal otro\xc5\xa1ko - mladinsko revijo Pingvin (nem. Pinguin). Isto\xc4\x8dasno se je K\xc3\xa4stner v M\xc3\xbcnchnu okrepljeno posvetil literarnemu kabaretu. Tako je delal za Schaubude (1945-1948) kakor tudi za Die Kleine Freiheit (od 1951) ter za radio. V tem \xc4\x8dasu je iz\xc5\xa1lo veliko njegovih pesmi, radijskih iger, govorov in spisov, ki so se ukvarjali z nacionalsocializmom, vojno in realnostjo razdejane Nem\xc4\x8dije. Med drugim je takrat izdal Pohodno pesem(nem. Marschlied \xe2\x80\x93 1945), Nem\xc5\xa1ki vrtiljak (nem. Deutsche Ringelspiel) in otro\xc5\xa1ko knjigo Konferenca \xc5\xbeivali (nem. Die Konferenz der Tiere)._NEWLINE_Kakor je K\xc3\xa4stnerjev optimizem v \xc4\x8dasu takoj po vojni zbledel, tako so tudi zahodni Nemci z denarno reformo in z gospodarskim \xc4\x8dude\xc5\xbeem posku\xc5\xa1ali spremeniti na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja.  K\xc3\xa4stner je bil \xc5\xa1e naprej proti vojski \xe2\x80\x93 bil je govorec na razli\xc4\x8dnih voja\xc5\xa1kih prireditvah, kasneje se je zoperstavil vietnamski vojni. Njegov aktivni intelektualni anga\xc5\xbema se je obrnil proti poskusom omejevanja svobode tiska v dobi kanclerja Adenauerja. Leta 1952 je protestiral proti \xc2\xbbZakonu o \xc5\xa1irjenju  nevarnih besedil za mladino\xc2\xab. Leta 1962 je bil eden prvih intelektualcev, ki so se obrnili proti preiskavam in aretacijam afere Spiegel. Toda K\xc3\xa4stner je objavljal vedno manj, \xc4\x8demur je pripomogel nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8di alkoholizem. K\xc3\xa4stner se ni znal priklju\xc4\x8diti povojni literaturi in je bil v 50. in 60. letih prej\xc5\xa1njega stoletja cenjen predvsem kot avtor otro\xc5\xa1kih knjig. Ponovno odkritje njegovih literarnih del iz \xc4\x8dasa Weimarske republike je bilo spet aktualno v 70. letih prej\xc5\xa1njega stoletja (Fabian je bil \xc5\xa1ele leta 1980 filmsko uprizorjen). _NEWLINE_Kljub vsemu je bil K\xc3\xa4stner zelo uspe\xc5\xa1en. Njegove otro\xc5\xa1ke knjige so se dobro prodajale in bile prevedene v \xc5\xa1tevilne jezike ter bile filmsko uprizorjene. K\xc3\xa4stner je bil ve\xc4\x8dkrat nagrajen. Leta 1951 je postal predsednik zahodnonem\xc5\xa1kega P.E.N. \xe2\x80\x93 centra; to funkcijo je opravljal do leta 1962. Leta 1965 je bil izvoljen za \xc4\x8dastnega predsednika. Poleg tega je bil eden od ustanoviteljev mednarodne mladinske knji\xc5\xbenice v M\xc3\xbcnchnu. _NEWLINE_K\xc3\xa4stner se nikoli ni poro\xc4\x8dil, a je imel deloma dolgoletne zveze in afere. Leta 1957 se mu je rodil sin Thomas. K\xc3\xa4stner ni nikoli povedal da ima izvenzakonskega otroka, \xc5\xa1e naprej \xc5\xbeivel s svojo dolgoletno \xc5\xbeivljenjsko dru\xc5\xbeico Luiselotto Enderle. Leta 1977 je Enderle objavila Pisma iz Tessina (nem. Briefe aus dem Tessin), izbor K\xc3\xa4stnerjevih pisem iz 60. let napisanih za Siebert in Thomasa. K\xc3\xa4stner je svoji zadnji dve otro\xc5\xa1ki knjigi Mali mo\xc5\xbe (nem. Der kleine Mann) in Mali mo\xc5\xbe in mala miss (nem. Der kleine Mann und die kleine Miss) napisal za Thomasa. _NEWLINE_K\xc3\xa4stner je svoja dela pogosto bral na glas. \xc5\xbde v 20. letih prej\xc5\xa1njega stoletja je posnel plo\xc5\xa1\xc4\x8de (iz \xc5\xa1elaka \xe2\x80\x93 smola indijskih dreves) s kriti\xc4\x8dnimi pesmimi. Za filme posnete po njegovih otro\xc5\xa1kih knjigah, je bil pogosto pripovedni glas. To je bil tudi v prvih obdelavah radijske igre od Pikice in Ton\xc4\x8dka (nem. P\xc3\xbcnktchen und Anton). Kasneje je prebiral tudi za literarni arhiv Nem\xc5\xa1kega gramofona izbor svojih pesmi, tudi epigramov. Posnel je tudi obdelavo Mihe Pavlihe (nem. Till \xe2\x80\x93 Eulenspiegel) za gramofonsko plo\xc5\xa1\xc4\x8do. Nenazadnje se je K\xc3\xa4stner udele\xc5\xbeil razli\xc4\x8dnih solo ve\xc4\x8derov, kot npr. v m\xc3\xbcnchenskem Cuvillies teatru ali pa je bral za radio, npr. iz svojega dela Ko sem \xc5\xa1e majhen bil (nem. Als ich ein kleiner Junge war). _NEWLINE_Tik pred smrtjo, julija leta 1974, je K\xc3\xa4stner dal dovoljenje, da se naselje, namenjeno za oskrbo in vzgojo sirot, poimenuje po njem, saj se je njegovo delo navezovalo na otroke. Po smrti 29. julija 1974 v kliniki Neuperlach so ga pokopali na Bogenhauerjevem pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du v M\xc3\xbcnchnu \xe2\x80\x93 Bogenhausen.'