b'\n_START_ARTICLE_\nValens\n_START_SECTION_\nImenovanje za cesarja\n_START_PARAGRAPH_\nValens in njegov brat Valentinijan sta bila rojena v ilirski dru\xc5\xbeini v Cibaliji, sedanjih Vinkovcih na Hrva\xc5\xa1kem. Odrasla sta na posestih, ki jih je njun o\xc4\x8de Gracijan Starej\xc5\xa1i kupil v Afriki in Britaniji. Valentinijan je imel pred imenovanjem za cesarja za seboj uspe\xc5\xa1no voja\xc5\xa1ko kariero, Valens pa o\xc4\x8ditno nobene, saj je v vojsko vstopil \xc5\xa1ele v 360. letih, ko se je pridru\xc5\xbeil bratu na pohodu cesarja Julijana Odpadnika proti Perzijcem. _NEWLINE_Februarja 364 je cesar Jovijan na poti v Konstantinopel, kjer je nameraval uveljaviti svoje zahteve do rimskega prestola, med postankom v Dadastani kak\xc5\xa1nih 100 km vzhodno od Ankare do\xc5\xbeivel napad asfiksije in umrl.  Med njegovimi pribo\xc4\x8dniki je bil tudi tribunus scutariorum (poveljnik stra\xc5\xbee) Valentinijan, katerega je vojska 26. februarja 364 razglasila za avgusta. Ker je Valentinijan menil, da za vladanje tako velikemu cesarstvu potrebuje pomo\xc4\x8dnika, je 28. marca istega leta za socesarja imenoval svojega brata Valensa. Oba avgusta sta preko Adrianopola in Naissa  potovala do Sirmija, kjer sta razdelila svoje spremstvo in se raz\xc5\xa1la._NEWLINE_Valens je dobil vzhodno polovico cesarstva z Gr\xc4\x8dijo, Egiptom, Sirijo in Malo Azijo do meje s Perzijo. Decembra 364 se je vrnil v svojo prestolnico Konstantinopel.\n_START_SECTION_\nProkopijev upor\n_START_PARAGRAPH_\nOb Valensovem prihodu na prestol so se Rimljani v skladu z mirovno pogodbo, ki jo je njegov predhodnik Jovijan sklenil s sasanidskim kraljem \xc5\xa0apurjem II., umaknili iz ve\xc4\x8djega dela Mezopotamije in Armenije. Valensova prva in najpomembnej\xc5\xa1a naloga spomladi 365 je bila pohod na vzhod v upanju, da bo ponovno osvojil izgubljeno ozemlje. Do jeseni 365 je prodrl do Cezareje v Kapadokiji, kjer je izvedel, da se je v Konstantinoplu za cesarja razglasil uzurpator Prokopij._NEWLINE_Prokopij je bil bratranec Julijana Apostata, ki je med pohodom proti Sasanidom poveljeval  severnemu krilu fronte in ni sodeloval na volitvah za njegovega naslednika Jovijana. Jovijan je po prihodu na prestol posku\xc5\xa1al Prokopija pomiriti, po Valensovem prihodu na prestol pa se ni ve\xc4\x8d po\xc4\x8dutil varnega in se je uprl. Po neuspelem poskusu aretacije se je nekaj \xc4\x8dasa skrival in se nato vrnil  v Konstantinopel, kjer mu je uspelo prepri\xc4\x8dati dve voja\xc5\xa1ki enoti, da sta ga 28. septembra 365 razglasili za cesarja. Njegov sprejem v mestu je bil sprva mla\xc4\x8den, s spretno propagando pa kmalu pridobil naklonjenost me\xc5\xa1\xc4\x8danov. Konstantinopel je zaprl pred poro\xc4\x8dili od zunaj in za\xc4\x8del \xc5\xa1iriti novico, da je Valentinijan umrl, za\xc4\x8del kovati svoje kovance, na katerih se je bahal s svojo povezavo s Konstantinsko dinastijo, in za svoje dinasti\xc4\x8dne zahteve izkori\xc5\xa1\xc4\x8dal celo vdovo in h\xc4\x8derko cesarja Konstancija II.. Predstava je imela nekaj uspeha, zlasti med vojaki, zvestimi Konstantincem, in vzhodnimi intelektualci, ki so imeli ob\xc4\x8dutek, da jih Valentinijanci preganjajo.  _NEWLINE_Valens se je medtem za\xc4\x8del obotavljati. Sklenil je odstopiti ali celo narediti samomor, ko se je umiril in odlo\xc4\x8dil, da se bo boril, pa je njegovo odlo\xc4\x8ditev oviralo dejstvo, da  je ve\xc4\x8dina njegove vojske medtem \xc5\xbee pre\xc5\xa1la  Kilikijska vrata in pri\xc5\xa1la v Sirijo. Valens je kljub temu proti Prokopiju poslal dve legiji, kateri je Prokopij zlahka prepri\xc4\x8dal, da sta prestopili na njegovo stran. Kasneje istega leta so Valensa skoraj ujeli v spopadu blizu Kalcedonu. Stanje se je zanj \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1alo po Valentinijanovem sklepu, da ne bo ve\xc4\x8d branil njegovega ozemlja. Prokopiju je zaradi \xc5\xa1ibkega odpora do konca leta 365 uspelo dobil oblast  v trakijski in azijski diocezi. _NEWLINE_Spomladi leta 366 je Valens zbral dovolj vojakov, da se je u\xc4\x8dinkoviti zoperstavil Prokopiju. Iz Ancyre je odkorakal proti zahodu in v Frigiji porazil Prokopijevega generala Gomoarja. Po zmagi se je v Nakoleji spopadel s samim Prokopijem in prepri\xc4\x8dal njegove vojake, da so prestopili na njegovo stran. Prokopija so 27. maja 366 usmrtili in njegovo glavo poslali Valentinijanu v Trier.\n_START_SECTION_\nVojna z Goti\n_START_PARAGRAPH_\nGotska ljudstva, naseljena severno od cesarstva, ki so bila od poraza s Konstantinom leta 332 mirna, so podprla Prokopijev upor proti Valensu in se tudi  sama nameravala upreti.  Valens je zato spomladi 367 s pomo\xc4\x8djo cesarja Zahodnega rimskega cesarstva Gracijana pre\xc4\x8dil Donavo in napadel Gote Tervinge kralja Atanarika. Tervingi so se umaknili v Karpate in se spretno izmikali neposrednemu spopadu, zato se je Valens pozno poleti umaknil. Naslednje leto so spomladanske  poplave Donave Valensu prepre\xc4\x8dile pohod proti Gotom in cesar je zbrano vojsko zaposlil z gradnjo utrdb.  Leta 369 je ponovno pre\xc4\x8dil Donavo, napadel gotske Grevtunge in nato \xc5\xa1e Tervinge in oboje pozazil. Atanarik je zaprosil za mir, kar je Valens z veseljem sprejel. Zdi se, da je mirovna pogodba v veliki meri  poslab\xc5\xa1ala odnose med Goti in Rimljani in prekinila svobodno trgovino in izmenjavo vojakov namesto pla\xc4\x8devanja davka. Valens je v naslednjih letih mo\xc4\x8dno ob\xc4\x8dutil izgubo gotskih voja\xc5\xa1kih enot.\n_START_SECTION_\nVojna s Sasanidi\n_START_PARAGRAPH_\nMed Valensovimi razlogi za prenagljeno sklenitev miru  z Goti leta 369 je bilo tudi poslab\xc5\xa1anje razmer na vzhodu. Cesar Jovijan se je z mirovno pogodbo leta 363 odpovedal tudi najbolj sporni rimski zahtevi po oblasti v Armeniji in \xc5\xa0apur II. je izkoristil nastalo prilo\xc5\xbenost. Na svojo stran je za\xc4\x8del vabiti armenske poglavarje in nazadnje prisilil njihovega kralja Arsaka II. na beg. Perzijci so ga kmalu zatem ujeli in zaprli. \xc5\xa0apur je potem poslal svojo vojsko proti Kavka\xc5\xa1ki Iberiji in, verjetno leta 367, oblegal Arsakovega sina Papa v trdnjavi Artogerasa. Naslednjo pomlad je Papu uspelo pobegniti iz oblegane trdnjave in priti do Valensa, ki je bil v Marcianopolu na vojnem pohodu proti Gotom. _NEWLINE_Po vzpostavitvi miru z Goti je Valens poleti poslal na vzhod svojega generala Flavija Arinteja, da bi Papa vrnil na armenski prestol. Dejanje je izzvalo kralja \xc5\xa0apurja, da je napadel in posku\xc5\xa1al zasesti \xc5\xa1e preostalo armensko ozemlje. Papu je ponovno uspelo pobegniti. Leta 370 so se Rimljani vrnili v Armenijo s \xc5\xa1e ve\xc4\x8djo vojsko in Papa ponovno postavili na njen prestol. Naslednjo pomlad so poskusili podjarmiti tudi Kavka\xc5\xa1ko  Iberijo in v Armeniji pri gori Npat nastanili svojo garnizijo. \xc5\xa0apur je ponovno napadel leta 371. Njegovo vojsko sta v Bagavanu prestregla generala  Trajan in Vadomarij in ga porazila. Valens je s tem prekora\xc4\x8dil mirovno pogodbo iz leta 363 in nato uspe\xc5\xa1no obranil svoje osvojitve. \xc5\xa0e isto leto je s \xc5\xa0apurjem sklenill navidezen mir,  ki je zaradi  vdora v Ku\xc5\xa1an na vzhodu Sasanidskega cesarstva trajal pet let. _NEWLINE_V Armeniji je medtem za\xc4\x8del povzro\xc4\x8dati te\xc5\xbeave mladoletni kralj Pap, ki je za\xc4\x8del  voditi samovoljno politiko.  Usmrtiti je dal celo armenskega \xc5\xa1kofa Narza in zahteval oblast nad \xc5\xa1tevilnimi rimskimi mesti, vklju\xc4\x8dno z Edeso v Mezopotamiji. Valens je pod pritiskom svojih generalov in v strahu, da bo Pap prestopil na perzijsko stran, posku\xc5\xa1al Papa ujeti. Prvi poskus mu ni uspel, malo kasneje pa so ga Rimljani v Armeniji le uspeli ujeti in ubiti. Valens je na njegovo  mesto imenoval \xc4\x8dlana  arsakidske dinastije Varazdata, ki je vladal pod regentstvom Rimu naklonjenega sparapeta Musela Mamikonijana._NEWLINE_Dogodki v Armeniji Perzijcem niso bili pogodu in so zahtevali ponovno uveljavitev mirovne pogodbe iz leta 363. Do leta 375 se je stanje na vzhodni meji tako zaostrilo, da se je Valens za\xc4\x8del pripravljati na velik vojni pohod. Med pripravami so se za\xc4\x8dele te\xc5\xbeave tudi drugod po cesarstvu. V Izavriji, gorati pokrajini v zahodni Kilikiji, je leta 375 izbruhnil velik upor in pritegnil vojsko, ki je bila namenjena na vzhod. Poleg tega so se leta 377 uprli \xc5\xa1e Saraceni kraljice Malvije in opusto\xc5\xa1ili Fenicijo in Palestino vse do Sinaja. Valensu je uspelo zatreti oba upora, prilo\xc5\xbenost za ukrepanje na vzhodni meji pa je bila zamujena._NEWLINE_Leta 375 je Valensovega  brata Valentinijana v Panoniji zadela mo\xc5\xbegansko kap, zaradi katere je 17. novembra umrl.  Vojska v Panoniji je za njegovega naslednika razglasila sina Gracijana, ki je \xc5\xbee bil o\xc4\x8detov socesar, Gracijan pa je za socesarja imenoval svojega polbrata Valentinijana.\n_START_SECTION_\nBitka pri Odrinu in Valensova smrt\n_START_PARAGRAPH_\nPo kratkem bivanju v Trakiji, namenjenemu sestavljanju enot in nabiranju mo\xc4\x8di,  se je Valens odpravil proti Odrinu. Od tam je krenil na pohod proti zdru\xc5\xbeeni vojski barbarov in se 9. avgusta 378 z njimi spopadel v bitki pri Odrinu.  Sprti strani sta se sprva posku\xc5\xa1ali pogajati, vendar je pogajanja prekinil nenaden napad rimske voja\xc5\xa1ke enote, ki je obe strani potegnil v bitko. Rimljani so sprva dobro dr\xc5\xbeali svoje polo\xc5\xbeaje, po nepri\xc4\x8dakovanem prihodu vizigotske konjenice, ki je prebila njihovo obrambo, pa so do\xc5\xbeiveli zlom._NEWLINE_Primarni vir opisa bitke ja Amijan Marcelin. Valens je velik del svojih enot zaposlil s stra\xc5\xbeenjem voja\xc5\xa1ke opreme in zakladnice, kar je znatno oslabilo njegovo mo\xc4\x8d.  Konjenica na njegovem desnem krilu je pri\xc5\xa1la na boji\xc5\xa1\xc4\x8de malo pred levim krilom. Ker je bil dan izredno vro\xc4\x8d, je med \xc4\x8dakanjem trpela zaradi vro\xc4\x8dine in izgubljala svojo mo\xc4\x8d.  _NEWLINE_Frigitern je izkoristil nastalo stanje in posku\xc5\xa1al zavla\xc4\x8devati, zato je ponovno poslal svoje mirovne pogajalce.  Kon\xc4\x8dni rezultat pogajanj je bil, da je bila rimska konjenica popolnoma iz\xc4\x8drpana. Polo\xc5\xbeaj rimske vojske se je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1al, ko so morali zaradi neusklajenega napada rimskih lokostrelcev odpoklicati Valensovega odposlanca  Rihomerja. Lokostrelce so Goti potolkli in so se morali umakniti. _NEWLINE_Ko je bila bitka v polnem zamahu, se je s preskrbovalnega pohoda vrnila gotska konjenica in pod poveljstvom Alteja in Safraksa napadla Rimljane. V tem, verjetno kju\xc4\x8dnem trenutku bitke, je rimska konjenica pobegnila z boji\xc5\xa1\xc4\x8da. Od tu dalje Amijan opisuje dve razli\xc4\x8dici Valensove smrti. Po prvi je Valensa "smrtno ranila pu\xc5\xa1\xc4\x8dica in je takoj izdihnil".  Njegovega trupla niso nikoli na\xc5\xa1li in primerno pokopali. Po drugi je bila rimska pehota  "zapu\xc5\xa1\xc4\x8dena, obkoljena in razsekana na ko\xc5\xa1\xc4\x8dke". Ranjenega Valensa so odnesli v majhno leseno ko\xc4\x8do, katero so obkolili in po\xc5\xbegali Goti, ki o\xc4\x8ditno niso vedeli, da se v njej skriva sam cesar.  Po tretji razli\xc4\x8dici je Valensa, ki med vzpodbujanjem vojakov ni nosil \xc4\x8delade, v obraz zadelo gotsko kopje. _NEWLINE_Valensovo smrt  podobno opisuje tudi cerkveni zgodovinar Sokrates:_NEWLINE_Nekateri so zatrjevali, da je \xc5\xbeiv zgorel med napadom Gotov v vasi, kamor se je umaknil, drugi pa so trdili, da je sredi bitke slekel cesarski pla\xc5\xa1\xc4\x8d in po begu konjenice osebno poveljeval glavnini pehote. Pehoto so obkolili Goti in jo popolnoma uni\xc4\x8dili.  Med padlimi je bil tudi cesar, katerega brez cesarske oprave med padlimi niso prepoznali._NEWLINE_ _NEWLINE_V bitki sta padli dve tretjini Valensove armade, med njimi tudi mnogo njegovih najbolj\xc5\xa1ih \xc4\x8dastnikov. Ostanke vojske sta zbrala comes Rihomer in general Viktor in jih pono\xc4\x8di odpeljala z boji\xc5\xa1\xc4\x8da. _NEWLINE_Poraz, ki je onesposobil rimsko vlado, je bil po mnenju zgodovinarja J.B. Burryja povsem nepotreben. Cesarja Gracijana, starega komaj devetnajst let, je poraz tako prizadel, da do imenovanja cesarja Teodozija I. ni bil zmo\xc5\xbeen soo\xc4\x8diti se s katastrofo, ki se je \xc5\xa1irila brez nadzora.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nA.H.M. Jones trdi, da je bil Valens "\xc5\xbee kot protektor poponoma neprepoznaven uradnik brez  voja\xc5\xa1kih vrlin. Ob\xc4\x8dutek  manjvrednosti je skrival za bolestno sumni\xc4\x8davostjo in divja\xc5\xa1kim  kaznovanjem domnevnih zarotnikov". Jones mu kljub temu priznava, da je bil  "vesten uradnik, poni\xc5\xbeen \xc4\x8dlovek in, tako kot njegov brat, gore\xc4\x8d kristjan". Smrt v tako neslavni bitki je pomenila najni\xc5\xbejo to\xc4\x8dko njegove nesre\xc4\x8dne kariere. _NEWLINE_Poraz pri Odrinu je pomenil konec rimske ozemeljske celovitosti, kar so prepoznali celo njegovi sodobniki.  Amijanu je bilo povsem jasno, da je bil najhuj\xc5\xa1i poraz v rimski zgodovini po bitki pri Kanah  v drugi punski vojni| 2. avgusta 216 pr. n. \xc5\xa1t..  Rufin je bitko imenoval "za\xc4\x8detek hudih \xc4\x8dasov za Rimsko cesarstvo takrat in pozneje"._NEWLINE_Valens je zaslu\xc5\xbeen za kratko zgodovino rimske dr\xc5\xbeave, ki jo je na njegov ukaz napisal njegov tajnik Evtropij. Zgodovina, znana kot Breviarium ab Urbe condita, opisuje zgodovino Rima od njegove ustanovitve. Po mnenju nekaterih zgodovinarjev je Valensa za pisanje motivirala potreba po u\xc4\x8denju rimske zgodovine, da bi se sam, kraljevska dru\xc5\xbeina in njegovi  uslu\xc5\xbebenci la\xc5\xbee vklju\xc4\x8dili v senatorski dru\xc5\xbebeni razred.\n_START_SECTION_\nBorbe z versko vsebino\n_START_PARAGRAPH_\nValens se je med svojim vladanjem soo\xc4\x8dal s teolo\xc5\xa1kimi  razli\xc4\x8dnostmi, ki so pomenile za\xc4\x8detek delitve Rimskega cesarstva. Cesar Julijan Odpadnik (vladal 361\xe2\x80\x93363) je posku\xc5\xa1al o\xc5\xbeiveti poganstvo. V svojem nazadnja\xc5\xa1kem poskusu je ve\xc5\xa1\xc4\x8de izkoristil nesoglasja med razli\xc4\x8dnimi kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi frakcijami in ve\xc4\x8dinoma poganske vojake in \xc4\x8dastnike. Na njegov poskus so kljub \xc5\xa1iroki podpori gledali kot na pretiran. Na cesarja so pred njegovo smrtjo na pohodu proti Perzijcem pogosto gledali s prezirom, njegovo smrt pa so imeli za bo\xc5\xbeje znamenje._NEWLINE_Podobno kot brata Konstancij II. in Konstans sta imela tudi Valens in Valentinijan I. zazli\xc4\x8dni verski prepri\xc4\x8danji: Valens je bil arijanec, Valentinijan I. pa je pripadal nicejski veroizpovedi. Po Valensovi smrti se je arijanstvo na vzhodu cesarstva kon\xc4\x8dalo, ker je njegov naslednik Teodozij I. potrdil  nicejsko veroizpoved.'