b'\n_START_ARTICLE_\nPergamonski oltar\n_START_SECTION_\nZgodovinsko ozadje\n_START_PARAGRAPH_\nPergamonsko kraljestvo, ki ga je ustanovil Filetajros v za\xc4\x8detku 3. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem, je bilo sprva del helenisti\xc4\x8dnega Selevkidskega cesarstva. Atal I., naslednik in ne\xc4\x8dak Evmena I., je bil prvi, ki je dosegel popolno neodvisnost in se po zmagi nad Gala\xc4\x8dani leta 228 pr. n. \xc5\xa1t. razglasil za kralja. Ta zmaga je kralju Pergamona zagotovila mo\xc4\x8d, ki jo je nato posku\xc5\xa1al utrditi. Z osvajanjem v Mali Aziji na ra\xc4\x8dun oslabljenih Selevkidov je lahko na kratko pove\xc4\x8dal svoje kraljestvo. Selevkidski napadi pod Antiohom III. so dosegli vrata Pergamona, kar pa ni moglo ustaviti njegove neodvisnosti. Ker so na vzhodu postali Selevkidi mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i, je Atal svojo pozornost usmeril proti zahodu, v Gr\xc4\x8dijo, in je zasedel skoraj celo Evbojo. Njegov sin Evmen II. je \xc5\xa1e dodatno omejeval vpliv Gala\xc4\x8danov in vladal skupaj z bratom Atalom II., ki ga je nasledil. Leta 188 pr. n. \xc5\xa1t. je Evmenu II. uspelo skleniti pogodbo v Apameji kot rimskemu zavezniku in tako zmanj\xc5\xa1ati vpliv Selevkidov v Mali Aziji. Atalidi so bili torej nastajajo\xc4\x8da mo\xc4\x8d, ki so \xc5\xbeeleli pokazati svoj pomen zunanjemu svetu z gradnjo veli\xc4\x8dastnih zgradb.\n_START_SECTION_\nFinanciranje, datiranje in vloga oltarja\n_START_PARAGRAPH_\nTako kot pri ve\xc4\x8dini mladih dinastij so Atalidi posku\xc5\xa1ali utrditi svojo zakonitost z donacijami in veli\xc4\x8dastnimi gradbenimi projekti. Ustrezen oltar je torej imel tudi politi\xc4\x8dno razse\xc5\xbenost._NEWLINE_Do druge polovice 20. stoletja so nekateri strokovnjaki domnevali, da je oltar leta 184 pr. n. \xc5\xa1t. financiral Evmen II. po zmagi nad galatijskim tolistogejskim plemenom in njegovim voditeljem Ortiagonom.  V tem \xc4\x8dasu se je razpravljalo o kasnej\xc5\xa1ih datacijah, ki se nana\xc5\xa1ajo na oltar glede na arheolo\xc5\xa1ke najdbe in zgodovinske dogodke. Ni nujno, da je bil oltar povezan s posebnimi voja\xc5\xa1kimi dogodki, kot je rimska zmaga nad Antiohom III. leta 184 pr. n. \xc5\xa1t. v zavezni\xc5\xa1tvu z Evmenom II. ali njegovo zmago nad Gala\xc4\x8dani leta 166 pr. n. \xc5\xa1t. Po preiskavi oltarne zgradbe in frizov je bilo ugotovljeno, da ni bila zasnovana kot spomenik dolo\xc4\x8deni zmagi. Oblikovanje spomenikov v spomin na zmage Pergamona je znano iz literature in ostankov spomenikov. Najbolj znane so rimske kopije bronastih kipov Veliki Gala\xc4\x8dan, predstavitve pora\xc5\xbeenih Keltov po zmagi Atala I. nad Tolistogejci ali reliefi, ki prikazujejo uplenjeno oro\xc5\xbeje iz dvoran sveti\xc5\xa1\xc4\x8da pergamonske Atene, ki ga je Evmen II. posvetil boginji, ko je zmagal nad Selevkidi in njihovimi zavezniki leta 184 pr. n. \xc5\xa1t._NEWLINE_Friz z gigantomahijo na zunanjih stenah se v veliki meri izogiba kakr\xc5\xa1nemu koli neposrednemu sklicevanju na sodobne voja\xc5\xa1ke akcije \xe2\x80\x93 razen zvezde Makedonije na okroglem \xc5\xa1\xc4\x8ditu enega od Gigantov na vzhodnem frizu ali keltskega podolgovatega \xc5\xa1\xc4\x8dit v roki boga na severnem frizu. Boj olimpskih bogov, ki ga podpira Heraklej, astrolo\xc5\xa1ka bo\xc5\xbeanstva, ki urejajo dneve in uro ter izvirajo iz starodavne dirke Titanov, personifikacije sil vojne in usode, morskih bitij in Dioniza z njegovimi privr\xc5\xbeenci se zdijo precej bolj kozmolo\xc5\xa1ki dogodek splo\xc5\xa1nega eti\xc4\x8dnega pomena. Morda ga je mogo\xc4\x8de razlagati v smislu stoicizma in gotovo ni zasnovano brez politi\xc4\x8dnih premislekov, kot je bilo pri vseh umetni\xc5\xa1kih metaforah, ki prikazujejo boj med dobrim in pravi\xc4\x8dnim na\xc4\x8delom \xe2\x80\x93 olimpskimi bogovi in njihovimi pomo\xc4\x8dniki \xe2\x80\x93 in zlom \xe2\x80\x93 kaoti\xc4\x8dne sile narave v obliki zemeljskih Gigantov. Skromni ostanki posvetitvenega napisa prav tako ka\xc5\xbeejo, da je bil oltar posve\xc4\x8den bogovom zaradi njihovih uslug. Bo\xc5\xbeanska naslovnika so lahko zlasti Zevs, o\xc4\x8de bogov, in njegova h\xc4\x8di Atena, saj se pojavljata na vidnih delih gigantomahijskega friza. Pomembno merilo datacije je tudi vklju\xc4\x8ditev oltarja z vidika urbanisti\xc4\x8dnega na\xc4\x8drtovanja. Kot najpomembnej\xc5\xa1a marmorna stavba helenisti\xc4\x8dne rezidence, dejansko postavljena na vidnem polo\xc5\xbeaju gotovo ni nastala \xc5\xa1ele po koncu \xc5\xa1tevilnih pobud za nadgradnjo pergamonske akropole pod Evmenom II._NEWLINE_Dogodki zadnjega leta vladavine Evmena II., nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8de odklanjanje od Rimljanov in zmage nad Gala\xc4\x8dani leta 166 pr. n. \xc5\xa1t. pri Sardah se ka\xc5\xbeejo na dveh frizih oltarja le kot \xc5\xa1pekulacije, ki ne zagotavljajo zadostnih temeljev za pozno datiranje oltarja.  Notranji Telefov friz se nana\xc5\xa1a na legendarno \xc5\xbeivljenje Heraklejevega sina Telefa in naj bi v primerjavi z Rimljani pokazal ve\xc4\x8dvrednost Pergamona. Tako kot je ustanovitelja Rima, Romula, tradicionalno negovala samo volkulja, je Telef, ki ga Atalidi zaznavajo kot svojega prednika, prikazan v frizu, ki ga je negovala levinja. Ocenjuje se, da je bil friz izdelan med 170 pr. n. \xc5\xa1t. in vsaj do smrti Evmena II. (159 pr. n. \xc5\xa1t.)._NEWLINE_Bernard Andreae je postavil eno zadnjih datacij oltarja.  Po njegovih ugotovitvah je bil oltar postavljen med letoma 166 in 156 pr. n. \xc5\xa1t. kot splo\xc5\xa1ni zmagovalni spomenik, ki je spominjal na zmage Pergamona, zlasti Evmena II., nad Makedonci, Gala\xc4\x8dani in Selevkidi, ter ga je zasnoval Firomah, sedmi in zadnji od najve\xc4\x8djih gr\xc5\xa1kih kiparjev (Miron, Fidija, Poliklet, Skopas, Praksitel in Lizip). V temeljih oltarja je bila najdena lon\xc4\x8denina, ki bi lahko datirala v 172/171 pr. n. \xc5\xa1t.; zgradbo je zato treba postaviti pozneje. Ker so leta 166 pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem porabili veliko denarja za vojskovanje, je verjetno, da oltarja niso za\xc4\x8deli graditi \xc5\xa1ele takrat._NEWLINE_V nasprotju s splo\xc5\xa1nim prepri\xc4\x8danjem Pergamonski oltar ni tempelj, temve\xc4\x8d verjetno oltar templja, \xc4\x8deprav so bili oltarji na splo\xc5\xa1no na prostem pred templji. Domneva se, da je bil Atenin tempelj, ki je na terasi akropole nad njim, morda njegova kultna glavna to\xc4\x8dka, oltar pa je lahko bil izklju\xc4\x8dno  kraj \xc5\xbertvovanja. To teorijo podpirajo \xc5\xa1tevilni podstavki kipov in posvetitveni napisi, najdeni v bli\xc5\xbeini oltarja, katerih donatorji so imenovali Ateno. Druga mo\xc5\xbenost je, da sta bila \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8dena oba, Zevs in Atena. Oltar bi lahko imel tudi neodvisno vlogo. V nasprotju s templjem, ki je vedno imel oltar, oltar ni nujno imel templja. Oltarji so bili lahko na primer precej majhni in postavljeni v hi\xc5\xa1e ali so bili manj pogosto ogromni kot na primer Pergamonski oltar.  Nekaj ostankov napisa ne daje dovolj podatkov, da bi ugotovili, kateremu bogu je bil oltar posve\xc4\x8den._NEWLINE_Do zdaj nobena od teh teorij ni bila splo\xc5\xa1no sprejeta. Dolgoletni vodja izkopavanj v Pergamonu je  sklenil:_NEWLINE_Za to najbolj znano umetni\xc5\xa1ko mojstrovino Pergamona ni nobena raziskava nesporna, niti graditelj, niti datum, niti razlog, niti namen gradnje. Wolfgang Radt _NEWLINE_Negotova je tudi narava tamkaj\xc5\xa1njih \xc5\xbertev. Sode\xc4\x8d po ostankih dejanskega, sorazmerno majhnega \xc5\xbertvenika v veliki oltarski zgradbi, se lahko vsaj ugotovi, da je njegova oblika podobna podkvi. O\xc4\x8ditno je bil oltar z dvema \xc5\xa1trle\xc4\x8dima stranicama in enim ali ve\xc4\x8d stopni\xc5\xa1\xc4\x8di spredaj. Mogo\xc4\x8de so tukaj \xc5\xbertvovali \xc5\xbeivali. Mogo\xc4\x8de so oltar uporabljali le za libacijo \xe2\x80\x93 daritev \xc5\xbertev v obliki kadila, vina in sadja . Verjetno je bilo dovoljen dostop do \xc5\xbertvenika le duhovnikom, \xc4\x8dlanom kraljevega gospodinjstva in slavnim tujim gostom._NEWLINE_\xc5\xbde Atal I. je za\xc4\x8del preoblikovati akropolo Pergamona. S\xc4\x8dasoma so prvotne strukture raz\xc5\xa1irili \xc5\xa1e z Dionizovim templjem, gledali\xc5\xa1\xc4\x8dem po imenu Dioniza, heroonom, zgornjo agoro mesta in velikim Pergamonskim oltarjem. Bilo je tudi nekaj pala\xc4\x8d in knji\xc5\xbenica v sveti\xc5\xa1\xc4\x8du Atene.\n_START_SECTION_\nOltar do konca antike\n_START_PARAGRAPH_\nNajverjetneje v 2. stoletju je rimski Lucij Ampelij zapisal v svoji liber memorialis, v VIII. poglavju (Miracula Mundi): "V Pergamu je velik marmornat oltar, visok 12 metrov, s kolosalnimi skulpturami. Prikazuje tudi gigantomahijo."_NEWLINE_Poleg komentarja Pavzanija Atenskega , ki primerja \xc5\xbertvovanje v Olimpiji s tistim v Pergamonu, je to edina pisna omemba oltarja v vsej antiki. To je toliko bolj presenetljivo, ker so anti\xc4\x8dni pisci sicer veliko pisali o takih umetni\xc5\xa1kih delih in Ampelij je navsezadnje oltar \xc5\xa1tel za eno izmed \xc4\x8dudes sveta. Odsotnost pisnih virov iz antike o oltarju je povzro\xc4\x8dila \xc5\xa1tevilne razlage. Ena od mo\xc5\xbenosti je, da Rimljani niso upo\xc5\xa1tevali tega helenisti\xc4\x8dnega oltarja kot pomembnega, saj ni izhajal iz klasi\xc4\x8dne gr\xc5\xa1ke dobe, \xc5\xa1e posebej ati\xc5\xa1ke umetnosti. Samo ta umetnost in kasnej\xc5\xa1e sklicevanje na te vrednote sta se \xc5\xa1tela za pomembna in vredna omembe. To stali\xc5\xa1\xc4\x8de so \xc5\xa1e posebej zaznali nem\xc5\xa1ki raziskovalci, ki so se za\xc4\x8deli v 18. stoletju, \xc5\xa1e posebej ko je postalo znano delo Johanna Joachima Winckelmanna. Edini grafi\xc4\x8dni prikazi oltarja so na kovancih rimskega cesarstva, na katerih je oltar v stilizirani obliki._NEWLINE_Ko sta bili v 20. stoletju ponovno ocenjeni zaznava in razlaga starin, ki se razlikujeta od "klasi\xc4\x8dnih" obdobij, je nesporno, da je velikanski Pergamonski oltar eno najpomembnej\xc5\xa1ih del, \xc4\x8de ne vrhunec helenisti\xc4\x8dne umetnosti. Laokoontova skupina v Vatikanskih muzejih, ena od le nekaj skulptur, ki jih danes obravnavajo kot posebej lep primer anti\xc4\x8dne umetnosti in je bila \xc5\xbee v antiki razgla\xc5\xa1ena za "mojstrovino, ki presega vsa druga dela slikarstva in kiparstva" , lahko temelji na izvirniku, ki je prav tako pri\xc5\xa1el iz pergamonske delavnice in je bila narejena pribli\xc5\xbeno v istem \xc4\x8dasu kot oltar . Omeniti je treba, da nasprotnik boginje Atene na strani Gigantov, Alkionej, mo\xc4\x8dno spominja na Laokoonta po dr\xc5\xbei in portretu. Ko je bil najden fragment friza, je bilo treba sli\xc5\xa1ati vzklike: "Zdaj imamo tudi Laokoonta!"\n_START_SECTION_\nOd antike do izkopavanj v 19. stoletju\n_START_PARAGRAPH_\nNajkasneje v pozni antiki je oltar izgubil svojo vlogo, ko je kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo nadomestilo in zatrlo politeisti\xc4\x8dne religije. V 7. stoletju je bila Pergamonska akropola mo\xc4\x8dno utrjena kot obramba pred Arabci. Med drugimi strukturami je bil Pergamonski oltar delno uni\xc4\x8den, da bi ponovno uporabili gradbeni material. Mesto so kljub temu leta 716 premagali Arabci, ki so ga za\xc4\x8dasno zasedli, preden so ga opustili kot nepomembnega. V 12. stoletju so se ponovno naselili. V 13. stoletju je Pergamon pripadel Turkom. _NEWLINE_Med letoma 1431 in 1444 je italijanski humanist Cyriacus iz Ancone obiskal Pergamon in ga opisal v svojih commentarii (dnevnik). Leta 1625 je William Petty, kaplan Thomasa Howarda, 21. grofa iz Arundela, zbiralec in pokrovitelj umetnosti, potoval po Tur\xc4\x8diji in obiskal Pergamon in prinesel v Anglijo dve reliefni plo\xc5\xa1\xc4\x8di z oltarja. Te dele so pozabili, ko je bila grofova kolekcija razpr\xc5\xa1ena in so jo ponovno odkrili \xc5\xa1ele v 1960-ih letih.  Zaradi teh razlogov ti dve plo\xc5\xa1\xc4\x8di nista bili obnovljeni v Berlinu. Drugi potniki, ki so obiskali Pergamon v poznem 18. in za\xc4\x8detku 19. stoletja, so bili npr. francoski diplomat in klasi\xc4\x8dni u\xc4\x8denjak grof Choiseul-Gouffier, angle\xc5\xa1ki arhitekt Charles Robert Cockerell in dva Nemca, arheolog Otto Magnus von Stackelberg in klasi\xc4\x8dni u\xc4\x8denjak Otto Friedrich von Richter. Choiseul-Gouffier je prvi predlagal izkopavanja v Pergamonu; drugi trije potniki so naredili risbe mestne akropole._NEWLINE_Nem\xc5\xa1ki in\xc5\xbeenir Carl Humann je prvi\xc4\x8d pri\xc5\xa1el v Pergamon leta 1864/65. Odgovoren je bil za geografske preiskave in v naslednjih letih ve\xc4\x8dkrat obiskal mesto. Pozval je k ohranjanju starin na akropoli in posku\xc5\xa1al najti partnerje, ki bi pomagali pri izkopu; kot zasebnik ni bil kos tako veliki nalogi, primanjkovalo mu je finan\xc4\x8dnih in logisti\xc4\x8dnih virov. Pomembno je bilo za\xc4\x8deti izkopavanje \xc4\x8dim prej, ker so lokalni prebivalci Bergame (sodobno ime starodavnega mesta Pergamon) uporabljali oltar in druge nadzemne ru\xc5\xa1evine kot kamnolom, kradli ostanke anti\xc4\x8dnih zgradb, da bi postavili nove stavbe in za\xc5\xbegali nekaj marmorja za apno. Leta 1871 so berlinski klasik Ernst Curtius in nekaj drugih nem\xc5\xa1kih znanstvenikov pri\xc5\xa1li v Pergamon na Humannovo povabilo. Uredil je, da bo dal nekaj najdb v Berlin, vklju\xc4\x8dno z dvema fragmentoma oltarnega friza. Opisal je reliefe kot (prevedeno) "boj z mo\xc5\xbemi, konji in divjimi \xc5\xbeivalmi".  Ti deli so bili razstavljeni, vendar so bili najprej v glavnem  prezrti._NEWLINE_Alexander Conze, ki je bil leta 1877 imenovan za direktorja kiparske zbirke Berlinskih kraljevih muzejev, je bil prvi, ki je povezal fragmente z besedilom Ampelija in realiziral njihov pomen. \xc4\x8cas je bil dober, ker je nem\xc5\xa1ka vlada \xc5\xbeelela, da se z drugimi velikim silami primerja tudi na kulturnem podro\xc4\x8dju po ustanovitvi nem\xc5\xa1kega cesarstva leta 1871:_NEWLINE_To je zelo pomembno za zbirke muzejev, ki so bile do zdaj zelo pomanjkljive glede gr\xc5\xa1kih izvirnikov [...], da zdaj pridobijo gr\xc5\xa1ko umetni\xc5\xa1ko delo, ki je bolj ali manj na stopnji, ki je blizu ali enaka skulpturam iz Atike in Male Azije v Britanskem muzeju. _NEWLINE_Conze je takoj navezal stik s Humannom, ki je bil takrat v Tur\xc4\x8diji in delal za podjetje za gradnjo ceste. Stvari so se nato hitro premaknile. Nem\xc5\xa1ka vlada je uredila dovoljenje za kopanje v Tur\xc4\x8diji in septembra 1878 za\xc4\x8dela izkopavanja, ki sta jih vodila Humann in Conze. Do leta 1886 so bili preiskani veliki deli akropole in v naslednjih letih tudi znanstveno ocenjeni in objavljeni. Na podlagi sporazuma med Osmanskim cesarstvom in nem\xc5\xa1ko vlado so do leta 1879 reliefne plo\xc5\xa1\xc4\x8de s Pergamonskega oltarja skupaj z nekaterimi drugimi fragmenti pri\xc5\xa1le v Berlin in postale zbirka starin. Nem\xc5\xa1ka stran se je dobro zavedala, da je s tem odstranjeno umetni\xc5\xa1ko delo s prvotne lokacije in ni bila povsem zadovoljna s tem._NEWLINE_Nismo neob\xc4\x8dutljivi za to, kar pomeni, da odstranimo ostanke velikega spomenika z njegove prvotne lokacije in jih prepeljemo v kraj, v katerem ne moremo zagotoviti take osvetlitve in okolja, v katerem so nastale in v katerem so enkrat pokazale svoj polni u\xc4\x8dinek. Vendar smo jih re\xc5\xa1ili pred uni\xc4\x8denjem, ki je postajalo vse o\xc4\x8ditnej\xc5\xa1e. Tam \xc5\xa1e ni bilo Osmana Hamdija Beya, ki je kmalu postal Humannov prijatelj, in takrat si \xc5\xa1e nismo mogli  predstavljati, kar je z njegovo pomo\xc4\x8djo postalo mogo\xc4\x8de, da bi lahko ru\xc5\xa1evine, \xc5\xa1e vedno na istem kraju, za\xc5\xa1\xc4\x8ditili pred roparji kamenja iz sodobnega mesta ...\n_START_SECTION_\nPergamonski oltar v Berlinu\n_START_PARAGRAPH_\nElementov sprva ni bilo mogo\xc4\x8de predstaviti v ustreznem razstavnem kontekstu in so bili postavljeni v prenapolnjeni Stari muzej, kjer \xc5\xa1e posebej friza Telefa ni bilo mogo\xc4\x8de dobro prikazati (posamezne plo\xc5\xa1\xc4\x8de so bile preprosto nagnjene proti steni, obrnjene proti oltarju). Iz tega razloga je bil postavljen nov namenski muzej. Prvi Pergamonski muzej je med letoma 1897 in 1899 ustanovil Fritz Wolff in je bil odprt leta 1901 z razkritjem doprsja Carla Humanna, delo Adolfa Br\xc3\xbctta. Stavbo so uporabljali do leta 1908, vendar se je \xc5\xa1tela za samo za\xc4\x8dasno re\xc5\xa1itev in se je zato imenovala "za\xc4\x8dasna stavba". Prvotno so bili na\xc4\x8drtovani \xc5\xa1tirje arheolo\xc5\xa1ki muzeji, eden od njih za Pergamonski oltar. Toda prvi muzej je bilo treba poru\xc5\xa1iti zaradi te\xc5\xbeav s temeljenjem. Prav tako je bila prvotno namenjena samo za najdbe, ki jih ni bilo mogo\xc4\x8de predstaviti v drugih treh arheolo\xc5\xa1kih muzejih, zato je bila od za\xc4\x8detka premajhna za oltar. Po ru\xc5\xa1enju muzeja je bil Telefov friz postavljen v stene kolonade na vzhodni strani Novega muzeja, vendar z okni, ki omogo\xc4\x8dajo razgled na umetni\xc5\xa1ke predmete._NEWLINE_Nova stavba, ki jo je zasnoval Alfred Messel, je nastala zaradi zamud, ki so jih povzro\xc4\x8dile prva svetovna vojna, nem\xc5\xa1ka revolucija 1918\xe2\x80\x931919 in hiperinflacija 1922/1923, do leta 1930. Novi Pergamonski muzej je v bistvu predstavil oltar, kot ga vidimo danes. V osrednji galeriji muzeja je bila delna rekonstrukcija z deli friza, name\xc5\xa1\xc4\x8denimi na okoli\xc5\xa1kih stenah. Do Telefovega friza je tako kot v prvotni konstrukciji mogo\xc4\x8de priti po stopnicah, vendar je prikazana samo skraj\xc5\xa1ana razli\xc4\x8dica. Ni znano, zakaj celotni oltar ni bil obnovljen, ko je bil zgrajen nov muzej in name\xc5\xa1\xc4\x8den friz. Ko je Theodor Wiegand, takratni direktor muzeja, predstavil razstavo, je  sledil idejam Wilhelma von Bodeja, ki je imel v mislih velik "nem\xc5\xa1ki muzej" v slogu Britanskega muzeja. O\xc4\x8ditno pa ni bilo nobenega splo\xc5\xa1nega koncepta glede na vladajo\xc4\x8do zamisel o velikem arhitekturnem muzeju, ki prikazuje starodavne bli\xc5\xbenjevzhodne in sredozemske kulture in je bilo treba prezreti oltar. Do konca druge svetovne vojne je bil le vzhodni del muzeja s tremi velikimi arhitekturnimi galerijami imenovan Pergamonski muzej._NEWLINE_Leta 1939 je bil muzej zaprt zaradi druge svetovne vojne. Dve leti kasneje so bili reliefi odstranjeni in shranjeni drugje. Ob koncu vojne so kosi oltarja, ki so bili pospravljeni v zakloni\xc5\xa1\xc4\x8de zaradi zra\xc4\x8dnih napadov v bli\xc5\xbeini zoolo\xc5\xa1kega vrta v Berlinu, padli v roke Rde\xc4\x8de armade in so bili odpeljani v Sovjetsko zvezo kot vojna trofeja. V skladi\xc5\xa1\xc4\x8du Muzeja Ermita\xc5\xbe v Leningradu so bili shranjeni do leta 1958. Leta 1959 je bil velik del zbirke vrnjen v Vzhodno Nem\xc4\x8dijo, tudi fragmenti oltarja. Pod vodstvom direktorja muzeja Carla Bl\xc3\xbcmela je bil predstavljen le oltar, kakr\xc5\xa1en je bil pred vojno. Druge starine so bile na novo urejene, ne nazadnje tudi zato, ker je bil Stari muzej uni\xc4\x8den. Oktobra istega leta je bil muzej ponovno odprt. Leta 1982 je bil urejen nov vstopni prostor, ki je omogo\xc4\x8dil obisk muzeja tako, da se za\xc4\x8dne s Pergamonskim oltarjem. Pred tem je bil vstop v zahodno krilo stavbe, tako da so obiskovalci morali skozi Srednjevzhodni muzej (Vorderasiatisches Museum Berlin) do oltarja. Leta 1990 je bilo 9 glav s Telefovega friza, ki so bile v vojni evakuirane v zahodni del Berlina, vrnjenih. Vsi ti dogodki, povezani z vojno, so imeli negativne posledice za preostale dele oltarja in frize. Pokazalo se je tudi, da so prej\xc5\xa1nje obnove povzro\xc4\x8dile te\xc5\xbeave. Objemke in pritrdilni deli, ki so povezovali posamezne drobce, so se uporabili tudi za pritrditev friza in kipov na steno, bili so iz \xc5\xbeeleza, ki je za\xc4\x8delo rjaveti. Ker se je ta rja raz\xc5\xa1irila, je grozila, da bo po\xc5\xa1kodovala marmor. Restavracija je postala nujna po letu 1990. Od leta 1994 do leta 1996 je bil Telefov friz, ki ni bil dostopen do 1980-ih, pripravljen. Nato je bila obnovljena gigantomahija pod vodstvom Silvana Bertolina. Najprej so bili obnovljeni zahodni frizi, potem severni in ju\xc5\xbeni del ter nazadnje vzhodni friz, stro\xc5\xa1ek je zna\xc5\xa1al ve\xc4\x8d kot tri milijone evrov.  10. junija 2004 je bil za javni ogled predstavljen popolnoma obnovljen friz. Pergamonski oltar se zdaj lahko vidi v obliki, ki ka\xc5\xbee trenutna znanstvena spoznanja._NEWLINE_Leta 1998 in ponovno leta 2001 je tur\xc5\xa1ki minister za kulturo Istemihan Talay zahteval vrnitev oltarja in drugih artefaktov, a zahteva ni bila uradna in je ne bi bilo mogo\xc4\x8de uresni\xc4\x8diti po dana\xc5\xa1njih standardih. Na splo\xc5\xa1no dr\xc5\xbeavni muzeji v Berlinu in drugi muzeji v Evropi in ZDA z nekaj izjemami izklju\xc4\x8dujejo mo\xc5\xbenost vrnitve anti\xc4\x8dnih umetni\xc5\xa1kih predmetov.  Danes je ve\xc4\x8dina ostankov oltarja in ve\xc4\x8d ostankov stene na izvirnem kraju. Tudi v Tur\xc4\x8diji so \xc5\xa1tevilni manj\xc5\xa1i deli friza, ki so jih na\xc5\xa1li kasneje.\n_START_SECTION_\nOltarna konstrukcija in oblika\n_START_PARAGRAPH_\nPrej\xc5\xa1nje razli\xc4\x8dice oltarja so bile v Pergamonu vodoravne, za izbolj\xc5\xa1anje uporabnosti akropole je bilo postavljenih ve\xc4\x8d teras. Pot, ki je povezovala spodnji del mesta z akropolo, je vodila mimo samostojnega in zdaj raz\xc5\xa1irjenega svetega oltarnega prostora, do katerega bi lahko bil dostop z vzhoda. Tako so obiskovalci v antiki prvi\xc4\x8d videli friz na vzhodni strani oltarja, na katerem so bili prikazani glavni gr\xc5\xa1ki bogovi. Prvi\xc4\x8d, na desni (severni) strani vzhodnega friza so bili prikazani Hera, Heraklej, Zevs, Atena in Ares. V ozadju desno ni bilo le stene druge terase, ki naj bi vsebovala veliko kipov; obiskovalec je gledal tudi preprost dorski Atenin tempelj, ki je bil postavljen 150 let prej na terasi zgoraj. Zahodna stran oltarja s stopni\xc5\xa1\xc4\x8dem je bila v poravnavi s tempeljskim sveti\xc5\xa1\xc4\x8dem Atene, kljub vi\xc5\xa1ini. Verjetno je bilo, da je oltar nastal v neposredni povezavi s preoblikovanjem akropole in ga je bilo treba obravnavati kot prvo, novo gradnjo in ponujeno daritev bogovom. Pri dostopu je bil oltar zasnovan tako, da so obiskovalci lahko hodili po njem. To je neizogibno pripeljalo do nadaljnjih predvidenih vidnih linij._NEWLINE_Oblika oltarja je bila skoraj kvadratna. V tem pogledu je sledil jonskim modelom, ki so na treh straneh dolo\xc4\x8dili steno, ki obdaja dejanski \xc5\xbertvenik. Na odprtem je bil dostop do oltarja po stopni\xc5\xa1\xc4\x8du. Zaradi kultnih razlogov so bili ti oltarji obi\xc4\x8dajno usmerjeni proti vzhodu, tako da so \xc5\xbertve pripeljali v oltar z zahoda. Pergamonski oltar sledi tej tradiciji, vendar v resni\xc4\x8dno spomeni\xc5\xa1kem obsegu. Velika, skoraj kvadratna osnova je bila \xc5\xa1iroka 35,64 metra in dolga 33,4 metra in imela pet stopnic okoli celotne strukture. Stopni\xc5\xa1\xc4\x8de na zahodni strani je bilo \xc5\xa1iroko skoraj 20 metrov in je sekalo ni\xc5\xbejo raven, ki je bila visoka skoraj \xc5\xa1est metrov. Jedro temeljev je sestavljeno iz kri\xc5\xbenih sten, razporejenih kot re\xc5\xa1etka, kar je pove\xc4\x8dalo stabilnost pri potresu. To temeljenje je \xc5\xa1e vedno ohranjeno in ga je mogo\xc4\x8de videti na mestu v Pergamonu. Zgornja vidna struktura je bila sestavljena iz podstavka, friza plo\xc5\xa1\xc4\x8d, vi\xc5\xa1ine 2,3 metra, s prizori v visokem reliefu in debelimi \xc5\xa1trle\xc4\x8dimi venci. Uporabljen je bil siv marmor z otoka Marmara, kar je zna\xc4\x8dilno za Pergamon. Poleg tega marmorja za velik friz je bil za Telefov friz in temelj uporabljen temnej\xc5\xa1i marmor s prepoznavnimi fosilnimi vklju\xc4\x8dki z Lesbosa iz Morije._NEWLINE_Friz je dolg 113 metrov in je po Partenonu najdalj\xc5\xa1i ohranjen friz iz gr\xc5\xa1ke antike. Na zahodni strani ga prekinja pribli\xc5\xbeno 20 metrov \xc5\xa1iroko stopni\xc5\xa1\xc4\x8de, ki se na tisti strani zare\xc5\xbee v temelj in vodi do nadgradnje s stebri. Na obeh straneh tega stopni\xc5\xa1\xc4\x8da sta kraka zgrajena in urejena  podobno preostalemu obkro\xc5\xbeajo\xc4\x8demu frizu. Trikrilna nadgradnja je razmeroma ozka v primerjavi z bazo. Stebri, ki obkro\xc5\xbeajo nadgradnjo, imajo plo\xc5\xa1\xc4\x8dad s profili in jonskimi kapiteli. Obstaja veliko kipov na strehi: kvadriga konj, levji grifin, kentaver in bogovi, pa tudi nepopolni bruhalniki. Zgornja dvorana daje prostoren vtis zahvaljujo\xc4\x8d \xc5\xa1irokim stebrom. Za notranje dvori\xc5\xa1\xc4\x8de je bila na\xc4\x8drtovana tudi dodatna stebrna dvorana, kjer je bil \xc5\xbertvenik, vendar ni bila izvedena. Friz je bil name\xc5\xa1\xc4\x8den v vi\xc5\xa1ini o\xc4\x8di in prikazuje \xc5\xbeivljenje mitskega ustanovitelja mesta Telefa. \xc4\x8ceprav niso bili najdeni ostanki barve, se domneva, da je bila celotna struktura v antiki mo\xc4\x8dno poslikana.\n_START_SECTION_\nGigantomahija \xe2\x80\x93 friz\n_START_PARAGRAPH_\nGigantomahija \xe2\x80\x93  friz prikazuje kozmi\xc4\x8dno bitko olimpskih bogov proti Gigantom, otrok izvorne boginje Gaje [Zemlja]. Bogovi so upodobljeni v frizu v skladu z njihovo bo\xc5\xbeansko naravo in mitskimi atributi. Strani friza se vedno berejo z leve proti desni.\n_START_SECTION_\nVzhodni friz\n_START_PARAGRAPH_\nKot smo \xc5\xbee omenili, so obiskovalci prvi\xc4\x8d videli vzhodno stran, ko so vstopili v oltarno obmo\xc4\x8dje. Tukaj so bili zbrani skoraj vsi pomembni olimpski bogovi. Na levi se predstavitev za\xc4\x8dne s triobrazno boginjo Hekato. S svojimi tremi inkarnacijami se bori z baklo, me\xc4\x8dem in verigo proti Gigantu Klitiju. Poleg nje je Artemida, boginja lova; v skladu s svojo vlogo se bori z lokom in pu\xc5\xa1\xc4\x8dico proti Gigantu, ki je morda Otos. Njen lovski pes ubije \xc5\xa1e enega velikana z ugrizom v vrat. Artemidina mati Leto se bori z baklo z \xc5\xbeivalskim Gigantom; na drugi strani se bori njen sin in Artemidin dvoj\xc4\x8dek Apolon. Kot njegova sestra je oboro\xc5\xbeen z lokom in pu\xc5\xa1\xc4\x8dicami in je pravkar ustrelil Giganta Udaja, ki le\xc5\xbei pri njenih nogah._NEWLINE_Naslednja reliefna plo\xc5\xa1\xc4\x8da je komaj ohranjena. Domnevajo, da prikazuje Demetro. Sledi ji Hera, ki vstopa v bitko v kvadrigi. Njeni \xc5\xa1tirje krilati konji so opredeljeni kot personifikacija \xc5\xa1tirih vetrov, Notos, Boreas, Zefirij in Evrij. Med Hero in njegovim o\xc4\x8detom Zevsom se bori Heraklej, a je prepoznan samo frizni fragment, ki prikazuje taco njegovega leva. Zevs je fizi\xc4\x8dno \xc5\xa1e posebej prisoten in dejaven. Bori se tako, da me\xc4\x8de strele, po\xc5\xa1ilja de\xc5\xbe in spu\xc5\xa1\xc4\x8da oblake ne samo proti dvema mladima Gigantoma, ampak tudi proti njunemu voditelju Porfirionu. Naslednji par borcev ka\xc5\xbee \xc5\xa1e posebej pomembno bitko. Atena, mestna boginja Pergamona, pretrga stik Giganta Alkioneja z zemljo, iz katere se pojavi Gaja. Po legendi je bil Alkionej nesmrten le, dokler se je dotikal tal, kjer bi mo\xc4\x8d njegove matere lahko tekla skozenj. Vzhodni friz se zaklju\xc4\x8di z Aresom, bogom vojne, ki gre v bitko s ko\xc4\x8dijo in parom konj. Njegovi konji so se spustili pred krilatega Giganta.\n_START_SECTION_\nJu\xc5\xbeni friz\n_START_PARAGRAPH_\nPredstavitev spopadov se za\xc4\x8dne tukaj z veliko materjo boginjo Male Azije, Rea/Kibela. Z lokom in pu\xc5\xa1\xc4\x8dicami se bojuje na levu. Na levi je viden Zevsov orel, ki dr\xc5\xbei sve\xc5\xbeenj strel v svojih krempljih. Tik poleg Ree se trije nesmrtniki borijo z mogo\xc4\x8dnim Gigantom. Prva, boginja, ni bila prepoznana; sledi ji Hefajst, ki dviga dvoglavo kladivo. Sledi mu \xc5\xa1e en neznani kle\xc4\x8de\xc4\x8di bog, ki zabada v telo kopje._NEWLINE_Nato pridejo bogovi nebes. Eos, boginja zore, pride v bitko s strani. Potegne konja in je oboro\xc5\xbeena z baklo, ki jo potiska naprej. Sledi ji Helios, ki se dviga iz oceana s svojo kvadrigo in vstopi v bitko oboro\xc5\xbeen z baklo. Njegov cilj je Gigant, ki stoji na poti. Zvalil se je nad drugega Giganta. Teja je sredi svojih otrok. Ona je mati dnevnih in no\xc4\x8dnih zvezd. Poleg njene mame in s hrbtom proti gledalcu boginja lune Selena jezdi na svoji muli nad Giganta._NEWLINE_V zadnji tretjini ju\xc5\xbenega friza se bori neprepoznani mladi bog, morda Ajter. Dr\xc5\xbei Giganta s ka\xc4\x8djimi nogami, \xc4\x8dlove\xc5\xa1kim telesom ter tacami in glavo leva. Naslednji bog je o\xc4\x8ditno starej\xc5\xa1i. Predpostavlja se, da je Uran. Na levi je njegova h\xc4\x8di Temida, boginja pravi\xc4\x8dnosti. Na koncu (ali za\xc4\x8detku, odvisno od tega, kako je friz gledan) je Titanka Feba z baklo in njena h\xc4\x8di Asterida z me\xc4\x8dem. Spremlja ju pes.\n_START_SECTION_\nZahodni friz (leva stran, v severnem rizalitu)\n_START_PARAGRAPH_\nOceanski bogovi so zbrani na severnem rizalitu oltarja. Na zahodni steni (rizalit spredaj) se Triton in njegova mati Amfitrita borita z ve\xc4\x8d Giganti. Tritonov zgornji trup je \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki; sprednja polovica njegovega spodnjega trupa je konj, zadnja polovica delfin. Na notranji steni (stopni\xc5\xa1\xc4\x8de) sta Nerej in Doris, pa tudi Okean in del, ki naj bi bil Tetija, ki se borijo proti Gigantom.\n_START_SECTION_\nZahodni friz (desna stran, v ju\xc5\xbenem rizalitu)\n_START_PARAGRAPH_\nNa ju\xc5\xbenem rizalitu je zbranih ve\xc4\x8d bogov narave in mitolo\xc5\xa1kih bitij. Dioniz se skupaj z dvema mladima satiroma pridru\xc5\xbei boju. Na njegovi strani je njegova mati Semela, ki vodi leva v bitko. Na stopni\xc5\xa1\xc4\x8du so prikazani fragmenti treh nimf. Tukaj, na vencu, je tudi edini umetnikov podpis, THEORRETOS.\n_START_SECTION_\nSeverni friz\n_START_PARAGRAPH_\nAfrodita za\xc4\x8dne linijo na tej strani bogov in ker si je treba friz predstavljati kot neprekinjen, jo najdemo poleg njenega ljubimca Aresa, ki zaklju\xc4\x8di vzhodni friz. Boginja ljubezni potegne kopje iz mrtvega Giganta. Poleg nje se bori njena mati Titanida Diona, pa tudi njen mali sin Eros. Naslednji dve figuri sta negotovi. Najverjetneje sta dvoj\xc4\x8dka Kastor in Poluks. Kastor je zagrabil Giganta, ki ga je ugriznil v roko, njegov brat pa prihaja na pomo\xc4\x8d._NEWLINE_Naslednji trije pari borcev so povezani z Aresom, bogom vojne. Ni jasno, koga prikazujejo. Prvi bog gre na drevo; na sredini krilata boginja potiska svoj me\xc4\x8d v nasprotnika in tretji bog se bori z Gigantom v oklepu. Naslednja boginja je dolgo veljala za Niks (No\xc4\x8d); domneva se, da je ena izmed Erinij, boginj ma\xc5\xa1\xc4\x8devanja. Dr\xc5\xbei posodo, zavito v ka\xc4\x8de, pripravljena, da jo vr\xc5\xbee. Nato se spopadata \xc5\xa1e dve osebi. Tri Mojre (boginje usode) ubijajo Giganta Agrija in Toanta z bronastimi kiji._NEWLINE_Naslednja skupina borcev ka\xc5\xbee levjo boginjo, ki naj bi bila Keto. Ta skupina ne sledi takoj Mojram; obstaja vrzel, ki je verjetno imela \xc5\xa1e en par borcev. Mogo\xc4\x8de so sestre Graje, h\xc4\x8derke Keto. Keto je bila mati ve\xc4\x8d po\xc5\xa1asti, vklju\xc4\x8dno s kitom (gr\xc5\xa1ko Ketos), ki se dviga pod nogami. Severni friz se zaklju\xc4\x8di z morskim bogom Pozejdonom, ki se iz oceana dviguje s skupino mornarjev. Naslednji prizor v zaporedju je severni rizalit z oceanskimi bogovi.\n_START_SECTION_\nTelefov friz\n_START_PARAGRAPH_\nFriz v kronolo\xc5\xa1kem vrstnem redu pripoveduje o \xc5\xbeivljenju Telefa, enega od junakov gr\xc5\xa1ke mitologije; legenda je znana tudi iz pisnih virov, na primer v tragedijah Ajshila, Sofokleja in Evripida iz 5. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem._NEWLINE_Ker je v zgornjem delu na voljo le omejeno \xc5\xa1tevilo prostorov, v katerih je bil name\xc5\xa1\xc4\x8den \xc5\xbertvenik, je na zgornji notranji dvori\xc5\xa1\xc4\x8dni strani Telefov friz izdelan na plo\xc5\xa1\xc4\x8dah, ki so bile plitke kot pri gigantomahiji. Velikost in ureditev sta tudi skromnej\xc5\xa1i. Vi\xc5\xa1ina je bila 1,58 metra. Friz je bil prvotno pobarvan, vendar ni ve\xc4\x8djih sledi barve. Za \xc4\x8das je bilo nekaj tehni\xc4\x8dnih novosti: figure so razporejene v globino; arhitekturni elementi se uporabljajo za ozna\xc4\x8devanje dejavnosti, ki se izvajajo v zaprtih prostorih, pokrajine pa so bujne in slikovite. Ti novi na\xc4\x8dini prikazovanja prostorskih ureditev dolo\xc4\x8dajo smer poznim helenisti\xc4\x8dnim in rimskim obdobjem._NEWLINE_Po obnovi sredi devetdesetih je bilo ugotovljeno, da je bila nekdanja prevzeta kronolo\xc5\xa1ka sekvenca v nekaterih primerih nepravilna. Namestitev je bila ustrezno preurejena, vendar je bilo ohranjeno prvotno \xc5\xa1tevil\xc4\x8denje 51 reliefnih plo\xc5\xa1\xc4\x8d. Na primer, premik prej prve plo\xc5\xa1\xc4\x8de na lokacijo po panelu 31. Vse plo\xc5\xa1\xc4\x8de se niso ohranile, zato nekaj predstavitev zgodbe manjka (od prvotnih 74 plo\xc5\xa1\xc4\x8d je ohranjenih le pribli\xc5\xbeno 47 celih ali delnih plo\xc5\xa1\xc4\x8d; panela 37 in 43 nista prikazana kot del friza zaradi pomanjkanja prostora). Naslednji seznam ka\xc5\xbee zaporedje po ponovnem sestavljanju leta 1995. _NEWLINE_Paneli 2,3 \xe2\x80\x93 2: na dvori\xc5\xa1\xc4\x8du kralja Aleja; 3: Heraklej zagleda Alejevo h\xc4\x8derko Avgo v templju_NEWLINE_Paneli 4,5,6 \xe2\x80\x93 4: Telef je kot otrok zapu\xc5\xa1\xc4\x8den v pu\xc5\xa1\xc4\x8davi; 5 in 6: tesarji izdelajo \xc4\x8doln, v katerem bo Avga, ko bo nasedel na obali _NEWLINE_Panel 10 \xe2\x80\x93 kralj Tevtrant ugotovi, da je Avga na obali_NEWLINE_Panel 11 \xe2\x80\x93 Avga ustanovi kult Atene_NEWLINE_Panel 12 \xe2\x80\x93 Heraklej prepozna svojega sina Telefa_NEWLINE_Paneli 7, 8 \xe2\x80\x93 Nimfe kopajo otroka Telefa_NEWLINE_Panel 9 \xe2\x80\x93 otro\xc5\xa1tvo Telefa_NEWLINE_Paneli 13, 32, 33 in 14 \xe2\x80\x93 Telef potuje z ladjo v Mizijo v Malo Azijo_NEWLINE_Paneli 16 in 17 \xe2\x80\x93 Avga da Telefu oro\xc5\xbeje _NEWLINE_Panel 18 \xe2\x80\x93 Telef gre v vojno proti Idasu_NEWLINE_Panel 20 \xe2\x80\x93 Tevtrant omo\xc5\xbei Avgo s Telefom_NEWLINE_Panel 21 \xe2\x80\x93 mati in sin prepoznata drug drugega v poro\xc4\x8dni no\xc4\x8di_NEWLINE_Paneli 22-24 \xe2\x80\x93 Nirej ubije Amazonko Hiero, Telefovo \xc5\xbeeno_NEWLINE_Panel 51 \xe2\x80\x93 boj je prekinjen zaradi slavnostnega pogreba Hiere_NEWLINE_Panel 25 \xe2\x80\x93 v boju padeta dva skitska bojevnika_NEWLINE_Panel 28 \xe2\x80\x93 bitka pri izvirih Kaika_NEWLINE_Paneli 30, 31 \xe2\x80\x93 Ahil rani Telefa s pomo\xc4\x8djo Dioniza_NEWLINE_Panel 1 \xe2\x80\x93 Telef se posvetuje s prerokom o zdravljenju njegove rane_NEWLINE_Paneli 34 in 35 \xe2\x80\x93 Telef v Argosu spozna Ahila, ki lahko ozdravi rano_NEWLINE_Paneli 36 in 38 \xe2\x80\x93 Argejci pozdravljajo Telefa_NEWLINE_Paneli 39 in 40 \xe2\x80\x93 Telef prosi Agamemnona, da ga ozdravi_NEWLINE_Panel 42 \xe2\x80\x93 Telef grozi, da bo ubil Oresta, ki ga je vzel za talca, in prisili Agamemnona, da ga ozdravi_NEWLINE_Panel 43 \xe2\x80\x93 Telef je ozdravljen_NEWLINE_Paneli 44-46 \xe2\x80\x93 ustanovitev kultov v Pergamonu_NEWLINE_Paneli 49 in 50 \xe2\x80\x93 postavljen je oltar_NEWLINE_Panel 47, 48 \xe2\x80\x93 \xc5\xbeenske hitijo k junaku Telefu, ki le\xc5\xbei na kav\xc4\x8du\n_START_SECTION_\nZbirka kipov\n_START_PARAGRAPH_\nNa strehi oltarja so bili razni majhni kipi bogov, konji, kentavri in levji grifini. Arheologi \xc5\xa1e niso nedvoumno opisali najdb glede na njihovo vlogo in umestitve. Na severni steni oltarnega sveti\xc5\xa1\xc4\x8da so na\xc5\xa1li \xc5\xa1e podstavek, dolg 64 metrov, bogato okra\xc5\xa1en s kipi. \xc5\xa0e vedno ni znano, kolik\xc5\xa1no je bilo oltarsko obmo\xc4\x8dje, opremljeno z bronastimi in marmornimi kipi. Gotovo pa je, da so morali biti okraski izjemno bogati in so pomenili velike izdatke za donatorje. V zgornjem nadstropju nad gigantomahijskim ohi\xc5\xa1jem je bil Telefov friz obkro\xc5\xbeen s portikom. Morda so bili med stebri \xc5\xa1e dodatni kipi. To teorijo podpira najdba kak\xc5\xa1nih 30 skulptur \xc5\xbeensk; morda so personifikacije mesta Pergamonskega kraljestva. Predpostavlja se, da na dejanskem \xc5\xbertveniku ni bilo nobenih kipov ali drugih okraskov, vendar je bil v rimskih \xc4\x8dasih verjetno  name\xc5\xa1\xc4\x8den nadstre\xc5\xa1ek.\n_START_SECTION_\nRazmerje do drugih umetni\xc5\xa1kih del\n_START_PARAGRAPH_\nNa mnogih mestih v gigantomahijskem frizu se lahko prepoznajo tudi druga gr\xc5\xa1ka umetni\xc5\xa1ka dela, ki so bili modeli. Na primer Apolon s svojo idealizirano dr\xc5\xbeo in lepim videzom spominja na klasi\xc4\x8dni kip kiparja Leoharja, narejen pribli\xc5\xbeno 150 let pred frizom in je bil \xc5\xbee znan v antiki; rimska kopija je pre\xc5\xbeivela in je v Vatikanskem muzeju (Apolon Belvederski). Pomembna skupina, ki vklju\xc4\x8duje Zevsa in Ateno in se giblje v nasprotnih smereh, spominja na prizor, ki ka\xc5\xbee boj med Ateno in Pozejdonom na zahodnem delu Partenona. Take aluzije niso naklju\xc4\x8dne, saj se je Pergamon \xc5\xa1tel kot ponovno rojstvo Aten. _NEWLINE_Friz je vplival tudi na kasnej\xc5\xa1a dela klasi\xc4\x8dne antike. Najbolj znana je Laokoontova skupina, ki je nastala pribli\xc5\xbeno dvajset let po pergamonskem reliefu, kot je ugotovil Bernard Andreae. Umetniki, ki so izdelovali kiparsko skupino, so bili v neposredni povezavi z ustvarjalcem reliefa ali so celo sodelovali pri ustvarjanju friza.\n_START_SECTION_\nUmetniki\n_START_PARAGRAPH_\nDolgo se je razpravljalo, vendar je \xc5\xa1e vedno nere\xc5\xa1eno vpra\xc5\xa1anje, koliko umetnikov je sodelovalo pri izdelavi gigantomahije. Prav tako sporno je, v kolik\xc5\xa1ni meri je mogo\xc4\x8de prepoznati like posameznih umetnikov v tem umetni\xc5\xa1kem delu. Obstaja soglasje, da je vsaj osnovna oblika friza delo enega samega umetnika. Zaradi doslednosti na ravni podrobnosti je bil na\xc4\x8drt izdelan natan\xc4\x8dno; ni\xc4\x8d ni bilo prepu\xc5\xa1\xc4\x8deno naklju\xc4\x8dju. \xc5\xbde pri razporejanju bojnih skupin je mogo\xc4\x8de opaziti, da je vsaka skupina enkratna in da se frizura in obutev boginje vedno razlikujeta. Vsak od parov borcev je posebej urejen. Figure same po sebi razkrivajo svoje razli\xc4\x8dne zna\xc4\x8daje in niso posledica osebnih slogov umetnikov._NEWLINE_\xc4\x8ceprav so znanstveniki gotovo ugotovili razlike, ki jih je mogo\xc4\x8de pripisati posameznim umetnikom glede na skladnost celotnega friza, je izjemno, da so te razlike skoraj nepomembne, ko se delo obravnava kot celota. Po tej razlagi so umetniki iz vse Gr\xc4\x8dije upo\xc5\xa1tevali na\xc4\x8drte enega samega umetnika s splo\xc5\xa1no avtoriteto. To je utemeljeno na primer z napisi umetnikov iz Aten in Rodosa. Kiparjem je bilo dovoljeno, da podpi\xc5\xa1ejo svoje dele friza na spodnjem delu, vendar je bilo najdenih le nekaj takih napisov. Tako ni mogo\xc4\x8de sklepati o \xc5\xa1tevilu sodelujo\xc4\x8dih umetnikov. Samo en napis na ju\xc5\xbenem rizalitu je pre\xc5\xbeivel, tako da ga je mogo\xc4\x8de prebrati. Ker na tem mestu ni spodnjega dela, je bilo ime Teoretos (\xce\x98\xce\x95\xce\x8c\xce\xa1\xce\xa1\xce\x97\xce\xa4\xce\x9f\xce\xa3) preklesano v marmor blizu predstavljenega boga. Pri analizi razli\xc4\x8dnih napisov je bilo mogo\xc4\x8de na podlagi pisave dolo\xc4\x8diti, da sta pri delu sodelovali starej\xc5\xa1a in mlaj\xc5\xa1a kiparska generacija, zaradi \xc4\x8desar je skladnost celotnega friza \xc5\xa1e toliko izjemnej\xc5\xa1a. Glede na razdaljo 2,7 metra med obstoje\xc4\x8dim podpisom in pripadajo\xc4\x8dim napisom \xce\xad\xcf\x80\xcf\x8c\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb5\xce\xbd (\xce\xad\xcf\x80\xcf\x8c\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb5\xce\xbd - "naredil") se domneva, da je bil na tem mestu morda \xc5\xa1e en kiparski podpis. \xc4\x8ce je tako, se domneva, da je sodelovalo vsaj 40 kiparjev . Sprednjo stran tega rizalita sta podpisala dva kiparja, njuni imeni pa nista ohranjeni.\n_START_SECTION_\nUporaba zlatega reza\n_START_PARAGRAPH_\nRaziskava Patrice Foutakis je posku\xc5\xa1ala dokazati, da so stari Grki v svoji arhitekturi uporabljali zlati rez, ki je enak iracionalnemu \xc5\xa1tevilu 1.61803 ..... V ta namen so izmerili 15 templjev, 18 monumentalnih grobnic, 8 sarkofagov in prou\xc4\x8dili 58 grobnih stel, ki so nastajali od 5. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. do 2. stoletja n. \xc5\xa1t. Rezultat tega raziskovanja opozarja, da zlatega razmerja v gr\xc5\xa1ki arhitekturi 5. stoletja pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem ni bilo in ga \xc5\xa1e v naslednjih \xc5\xa1estih stoletjih skoraj ni. S to raziskavo so ugotovili \xc5\xa1tiri redke primere zlatega reza v stolpu, grobu, grobni steli in v velikem Pergamonskem oltarju. Na dveh \xc4\x8delnih delih friza, ki gleda na opazovalca, ki stoji pred spomenikom, je razmerje med vi\xc5\xa1ino in dol\xc5\xbeino 2,29 m do 5,17 m, to je 1\xc2\xa0: 2,25, razmerje Partenona. Mesto Pergamon je bilo v odli\xc4\x8dnih odnosih z Atenami, njegovi kralji so ob\xc4\x8dudovali ati\xc5\xa1ko umetnost in ponudili darila za Partenon,  mesti sta imeli isto boginjo Ateno kot za\xc5\xa1\xc4\x8ditnico. Tempelj Atene Polis Nikeforos v Pergamonu, nekaj metrov stran od Velikega oltarja, je prav tako imel kopijo krizelefantinskega kipca Atene, ki jo je izdelal Fidija za Partenon. Dve vrsti stebrov, ki sta obrobljali \xc4\x8delno stopni\xc5\xa1\xc4\x8de Velikega oltarja, imata obliko dveh jonskih templjev. Razmerja vsakega od teh templjev so: \xc5\xa1irina stilobata je 4,722 m, dol\xc5\xbeina stilobata je 7,66 m, razmerje 1: 1,62. Vi\xc5\xa1ina z ogredjem je 2,93 m, \xc5\xa1irina stilobata 4,722 m, razmerje 1\xc2\xa0: 1,61. Ko se je obiskovalec vrnil na vrh stopni\xc5\xa1\xc4\x8da in \xc5\xa1el skozi portik stebrov, je vstopil v notranje dvori\xc5\xa1\xc4\x8de, ki je merilo v kolonadi okoli dvori\xc5\xa1\xc4\x8da v \xc5\xa1irino 13,50 m, 21,60 m v dol\xc5\xbeino, razmerje 1\xc2\xa0: 1,60. Z drugimi besedami, po mnenju P. Foutakisa so umetniki tega oltarja \xc5\xbeeleli, da gledalec, ki stoji na osi pred stopni\xc5\xa1\xc4\x8dem, po zlatem razmerju vidi dva jonska templja in prihaja skozi njiju, ko vstopa na dvori\xc5\xa1\xc4\x8de v razmerju zlatega reza. Znani politi\xc4\x8dni in kulturni antagonizem med Pergamonom in Aleksandrijo, mestom, v katerem je bil dejaven Evklid in ki je opredelil svoj geometrijski predlog ekstremnega in povpre\xc4\x8dnega razmerja, bi lahko prispeval k hitri \xc5\xa1iritvi tega predloga na Pergamon, mesto, ki je \xc5\xbee bilo odprto za nove dose\xc5\xbeke v znanosti, kiparstvu, arhitekturi in politiki.'