b'\n_START_ARTICLE_\nGottfried Wilhelm Leibniz\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nLeibniz je bil sin Friedricha Leibniza, profesorja etike na Univerzi v Leipzigu. Njegova mati in tretja \xc5\xbeena Friedricha, Catharina Schmuck, je bila h\xc4\x8derka pravnika. Po smrti o\xc4\x8deta, ko je imel Leibniz 6 let, ga je v celoti vzgajala mati, kar je imelo pomemben vpliv na njegove moralne in religijske vrednote. V starosti 7 let za\xc4\x8del \xc5\xa1olanje na Nicolai School v Leipzigu. \xc4\x8ceprav je \xc5\xbee v \xc5\xa1oli spoznaval osnove latin\xc5\xa1\xc4\x8dine, se je samostojno u\xc4\x8dil te\xc5\xbeavnej\xc5\xa1ih stopenj latin\xc5\xa1\xc4\x8dine in gr\xc5\xa1\xc4\x8dine; motivacija je po vsej verjetnosti izhajala iz interesa branja o\xc4\x8detovih knjig, \xc5\xa1e posebej del na podro\xc4\x8dju metafizike in teologije, tako od katoli\xc5\xa1kih kot tudi protestantskih piscev. Med \xc5\xa1olanjem je spoznaval aristotelovo logiko in teorijo kategoriziranja znanja, vendar se ni v celoti strinjal aristotelovim sistem, zaradi \xc4\x8desar je za\xc4\x8del razvijati lastne ideje o izbolj\xc5\xa1anju sistema._NEWLINE_Leta 1661, v starosti 14 let, je nadaljeval \xc5\xa1olanje na Univerzi v Leipzigu, kjer je \xc5\xa1tudiral filozofijo in matematiko, poleg tega pa \xc5\xa1e retoriko, latin\xc5\xa1\xc4\x8dino, gr\xc5\xa1\xc4\x8dino in hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dino. Bakalavreat iz filozofije je pridobil leta 1663 na temo De Principio Individui (angle\xc5\xa1ko On the Principle of the Individual), kar je bilo med drugim pomembno za za\xc4\x8detek razvoja teorije monad. Po dimplomiranju je od\xc5\xa1el v Jeno, kjer je spoznal Erharda Weigla, matematika in filozofa. Preko njega je Leibniz za\xc4\x8del razumeti pomen matemati\xc4\x8dnega dokaza v logiki in filozofiji. Oktobra 1663 se je vrnil v Leipzig in za\xc4\x8del delo na doktoratu iz prava. Medtem je opravil magisterij iz filozofije na osnovi disertacije, ki je vsebovala kombinirane vidike filozofije in prava ter njuno zvezo s pomo\xc4\x8djo matemati\xc4\x8dnih idej. Nekaj dni po predstavitvi disertacije je njegova mati umrla. Po pridobitvi bakalavreata v pravu je leta 1666 objavil disertacijo z naslovom O umetnosti sestave (latinsko De arte combinatoria, angle\xc5\xa1ko Dissertation on the combinatorial art), kjer je vso razmevanje in odkrivanje raz\xc4\x8dlenil na kombinacijo osnovnih elementov, kot so \xc5\xa1tevilke, \xc4\x8drke in barve. Kljub slovesu in ugledu v dru\xc5\xbebi pa je bil njegov doktorat iz prava zavrnjen, verjetno zaradi premajhnega \xc5\xa1tevila mentorjev in mladosti, zaradi kater bi moral po\xc4\x8dakati vsaj eno leto. Leibniz se s pogoji ni strinjal, zaradi \xc4\x8desar je februarja 1667 na Univerzi v Altdorfu uspe\xc5\xa1no obranil doktorat na temo De Casibus Perplexis (angle\xc5\xa1ko On Perplexing Cases)._NEWLINE_Mesto profesorja na Univerzi v Altdorfu je zavrnil zaradi druga\xc4\x8dnih na\xc4\x8drtov. Kraj\xc5\xa1i \xc4\x8das je delovalo kot tajnik N\xc3\xbcrnber\xc5\xa1ke alkemijske dru\xc5\xbebe, nato pa je spoznal barona Johanna Christiana von Boineburga. Od novembra 1667 je \xc5\xbeivel v Frankfurtu, kjer je delal za Boineburga kot tajnik, knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar, odvetnik in svetovalec, bil pa je tudi dru\xc5\xbeinski prijatelj. V naslednjih letih se je loteval razli\xc4\x8dnih znanstvenih, literarnih in politi\xc4\x8dnih projektov, poleg tega pa je nadaljeval svojo pravno kariero, s poudarkom na izbolj\xc5\xa1anju rimskega prava. \xc4\x8ceprav je bil Boineburg katolik, Leibniz pa luteran, je slednji s Boineburgovo podporo napisal ve\xc4\x8d monografij z religijsko vsebino, ve\xc4\x8dinoma glede odnosov med cerkvama._NEWLINE_Eden od dolgoro\xc4\x8dnih ciljev je bilo zbiranje in kombiniranje razli\xc4\x8dnega znanja. Za\xc4\x8del se je ukvarjati z gibanjem, in \xc4\x8deprav je po eni strani posku\xc5\xa1al re\xc5\xa1iti problem pri razlagi Wrenovih in Huygensovih rezultatov, je po drugi strani za\xc4\x8del razvijati abstraktne zamisli o gibanju. Leta 1671 je objavil Domneva nove fizike (latinsko Hypothesis Physica Nova, angle\xc5\xa1ko New Physical Hypothesis), v katerem je, tako kot Kepler, pojasnjeval, da je gibanje odvisno od du\xc5\xa1e. Leta 1672 je v Parizu \xc5\xa1tudiral matematiko in fiziko pod Huygensovim mentorstvom. Udele\xc5\xbeeval se je tudi diplomatskih odprav v Franciji in Angliji. Pariz je zapustil oktobra 1676. Pomemben je bil tudi t. i. Projekt Harz v letih 1678-1679, ki je vklju\xc4\x8deval \xc4\x8drpanje vode iz rudnikov v gorovju Harza s pomo\xc4\x8djo mlinov na veter in mo\xc4\x8di vode za pogon \xc4\x8drpalk. Kljub neuspe\xc5\xa1nosti projekta je Leibniz dosegel pomembne rezultate na podro\xc4\x8dju geologije; med drugim je osnoval hipotezo, po kateri je bila Zemlja v nastanku sprva staljena._NEWLINE_Veliko dela je vlo\xc5\xbeil v promoviranje znanstvenih zdru\xc5\xbeb, \xc5\xa1e posebno v Berlinu, Dresdenu, Dunaju in Sankt Peterburgu. Leta 1700 je uspel prepri\xc4\x8dati Friderika I. Pru\xc5\xa1kega, da ustanovi Brandenbur\xc5\xa1ko zdru\xc5\xbebo znanosti. Nekaj let pozneje je bila ustanovljena tudi Berlinska akademija, po njegovi smrti pa \xc5\xa1e Dunajska akademija in Sankt Peterbur\xc5\xa1ka akademija. Preostanek \xc5\xbeivljenja, z izjemo mnogih potovanj, je pre\xc5\xbeivel v Hannovru.\n_START_SECTION_\nDelo na podro\xc4\x8dju filozofije\n_START_PARAGRAPH_\nV filozofiji je bil predstavnik racionalizma. Trdil je, da vse izjave pripadajo bodisi sinteti\xc4\x8dnim sodbam bodisi analiti\xc4\x8dnim sodbam. Tako pri ugotavljanju, ali je sodba resni\xc4\x8dna ali ne, bodisi razlikujemo dejstva bodisi to ugotovimo brez raziskave dejstev preko tega, ali sodba resni\xc4\x8dna ali neresni\xc4\x8dna sama po sebi. Tovrstno razlikovanje je bilo v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du empiristi\xc4\x8dne tradicije filozofije, ki je nastala v \xc4\x8dasu med Leibnizem in Kantom, pa tudi v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du Kantove filozofije. V 20. stoletju je postala temelj logi\xc4\x8dnega pozitivizma. S\xc4\x8dasoma je za\xc4\x8delo prevladovati mnenje, da sta vsa logika in matematika sestavljeni iz analiti\xc4\x8dnih sodb, vso znanje o empiri\xc4\x8dnem svetu pa iz sinteti\xc4\x8dnih sodb, kar je mo\xc4\x8dno vplivalo na na\xc4\x8din raziskovanja obeh podro\xc4\x8djih._NEWLINE_Izhajajo\xc4\x8d iz takega razlikovanja je vpeljal pojem alternativnih mo\xc5\xbenih svetov, pri katerem je mo\xc5\xbeen vsaki svet oz. jih je neskon\xc4\x8dno, vendar so\xc4\x8dasno ne bi mogli obstajati oz. uresni\xc4\x8denje ene mo\xc5\xbenosti izklju\xc4\x8di uresni\xc4\x8denje druge. Take mo\xc5\xbenosti imenujemo tudi so-mo\xc5\xbenosti. Tako celota katerekoli vrste somo\xc5\xbenosti sestavlja mo\xc5\xbeni svet. Leibniz je v delu Teodiceja zapisal, da bi Bog lahko ustvaril katerikoli mo\xc5\xbeno svet, vendar se je kot popolno bitje odlo\xc4\x8dil, da bo ustvaril najbolj\xc5\xa1ega izmed mo\xc5\xbenih. Tako je svet s svobodno volje bolj\xc5\xa1i od tistega, kjer tega ni, s \xc4\x8demer pojasnjuje prisotnost krivice in zla v svetu. Njegovemu stali\xc5\xa1\xc4\x8du se je posmehoval Voltaire v romanu Kandid, v katerem doktor Pangloss nenehno ponavlja, da je \xc2\xbbv najbolj\xc5\xa1em vseh mo\xc5\xbenih svetov vse najbolj\xc5\xa1e urejeno.\xc2\xab_NEWLINE_Druga misel, ki jo je Leibniz uveljavil v filozofiji, je t. i. na\xc4\x8delo zadostnega razloga. Za vse, kar biva, mora obstajati razlog, zakaj biva, in za vsako resni\xc4\x8dno trditev mora obstajati razlog, zakaj jo sprejemamo kot resni\xc4\x8dno. Tako se mora za primerno razlago vsake stvari najprej poiskati zadosten razlog zanjo, tj. v posameznem primeru se mora najprej ugotoviti, v katero vrsto resni sodi (analiti\xc4\x8dna ali sinteti\xc4\x8dna), nato pa raziskati vrsto zadosnega razloga.\n_START_SECTION_\nTeorija monad\n_START_PARAGRAPH_\nLeibniz je bil prepri\xc4\x8dan, da temeljne sestavine snovi oz. materije niso materialne, temve\xc4\x8d so nematerialna sredi\xc5\xa1\xc4\x8da. To\xc4\x8dke pripravljenosti za dejavnost, ki sestavljajo bivajo\xc4\x8do materijo, je razumel kot \xc2\xbbto\xc4\x8dke\xc2\xab\xc2\xa0zavesti, ki zavzemajo to\xc4\x8dke v prostoru. Imenoval jih je monade (iz gr\xc5\xa1ke besede mon\xc3\xa1des, enota ali enost), ki ne sodelujejo med seboj (ljudje npr. nismo dele\xc5\xbeni vzajemne zavesti), vendar pa jih je Bog ustvaril za skupno \xc5\xbeivljenje v istem svetu in s tem zaukazal harmonijo delovanja. Monade se mo\xc4\x8dno razlikujejo med seboj po intenzivnosti, od tistih, ki sestavljajo anorgansko materijo na spodnjem koncu lestvice, do \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega duha in najprej do Boga, ki je najvi\xc5\xa1ja monada.\n_START_SECTION_\nDelo na podro\xc4\x8dju matematike\n_START_PARAGRAPH_\nLeibniz je prvi uporabil znak \xc2\xb7 za produkt in znak : za kvocient. Leta 1673 je sestavil ra\xc4\x8dunski stroj, ki je znal tudi mno\xc5\xbeiti in deliti. Opiral se je na stroj, ki ga je izumil Blaise Pascal, francoski matematik in filozof. Med svojim prvim bivanjem v Londonu od januarja do marca 1673 ga je predstavil Kraljevi dru\xc5\xbebi. _NEWLINE_Skupaj z Newtonom velja za za\xc4\x8detnika sodobnega infinitezimalnega ra\xc4\x8duna, kar je njegov najpomembnej\xc5\xa1i dose\xc5\xbeek v matematiki. Leta 1676 ga je razvil neodvisno od Newtona. Leibnizove razprave z matematiki, ki so sodili v Newtonov krog, so pozneje pripeljale do spora, katerega jedro je bilo, kateri je prvi utemeljil infinitezimalni ra\xc4\x8dun. Kraljeva dru\xc5\xbeba se je leta 1711 odlo\xc4\x8dila za Newtona, vendar spor v resnici nikoli ni bil re\xc5\xa1en._NEWLINE_Leta 1675 je Leibniz razdelal prvi konvergen\xc4\x8dni kriterij za vrste v zgodovini matematike, kriterij za alternirajo\xc4\x8de vrste. V njem je implicitno uporabil sodobno definicijo konvergence._NEWLINE_Raziskoval je razvoje \xc5\xa1tevil v veri\xc5\xbene ulomke.\n_START_SECTION_\nSinologija\n_START_PARAGRAPH_\nLeibniz velja za za\xc4\x8detnika sinologije. Verjetno je bil prvi evropski intelektualec, ki se je zanimal za kitajsko civilizacijo. Dopisoval si je z evropskimi kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi misijonarji nastanjenimi na Kitajskem in bral njihova dela. Zaklju\xc4\x8dil je, da se lahko Evropejci veliko nau\xc4\x8dijo iz konfucijanske eti\xc4\x8dne tradicije. Razmi\xc5\xa1ljal je o mo\xc5\xbenosti, da so kitajski znaki nezavedna oblika njegove univerzalne karakteristike. Z navdu\xc5\xa1enjem je zapisal kako heksagrami iz I \xc4\x8cinga odgovarjajo dvoji\xc5\xa1kim \xc5\xa1tevilom od 0 do 111111, in poudaril da je ta odslikava dokaz glavnih kitajskih dose\xc5\xbekov v smislu filozofske matematike, ki jo je ob\xc4\x8dudoval.\n_START_SECTION_\nPoimenovanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo njem se imenuje udarni krater Leibnitz na Luni in asteroid glavnega pasu 5149 Leibniz.'