b'\n_START_ARTICLE_\nIronija\n_START_PARAGRAPH_\nIronija je trop, pri katerem je pravi pomen v nasprotju z dobesednim pomenom besed. Ironija je sredstvo posmeha. Primer ironije lahko najdemo \xc5\xbee v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju, npr. ko nevljudne\xc5\xbeu odgovorimo: \xc2\xbbHvala za va\xc5\xa1o prijaznost\xc2\xab, a v resnici z besedo prijaznost \xc5\xbeelimo opozoriti na njegovo neprijaznost. Je tudi osnovni na\xc4\x8din pripovedovanja v satiri._NEWLINE_Dvopomenskost je njena glavna zna\xc4\x8dilnost. Definicija ironije, ki je navedena zgoraj, odgovarja tako imenovani verbalni ironiji, ki jo mnogi literarni teoretiki postavljajo nasproti situacijski ironiji. Za verbalno ironijo je zna\xc4\x8dilno, da je ironik namenoma ironi\xc4\x8den. Ironi\xc4\x8den je lahko tudi nasmeh. Tudi primer situacijske ironije sre\xc4\x8damo v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju, ko se na primer \xc5\xbeelimo izogniti dolo\xc4\x8deni osebi, pa se zato ne udele\xc5\xbeimo nekega dogodka, a nato to isto osebo sre\xc4\x8damo ravno nekje, kjer je nismo pri\xc4\x8dakovali. O njej govorimo takrat, ko se neki posameznik pojavi v situaciji, kateri se je sku\xc5\xa1al izogniti in je tudi naredil vse, kar je v njegovi mo\xc4\x8di, da do situacije, v kateri se trenutno nahaja, ne bi pri\xc5\xa1lo._NEWLINE_Ironija je skozi razli\xc4\x8dna \xc4\x8dasovna obdobja menjala svoj pomen in obseg: anti\xc4\x8dno pojmovanje, ironija v romantiki in sodobno pojmovanje ironije. Meje napram humorju, parodiji, sarkazmu in groteski, celo la\xc5\xbei so pogosto zabrisane; vsi ti pojavi obstajajo drug z drugim. Sme\xc5\xa1nost je pogosto prisotna v ironiji, vendar ni nujna. Te\xc5\xbeave se pojavijo, ko naslovnik ironije ne prepozna (nepoznavanje konteksta, nepoznavanje pravega mnenja tvorca, nepozornost). Lahko je vezana na stavek, izjavo, verz, lahko na odstavek, kitico, lahko pa je prisotna v celotnem besedilu.\n_START_SECTION_\nVerbalna ironija\n_START_PARAGRAPH_\nZanjo je zna\xc4\x8dilno neskladje med izre\xc4\x8denim oz. napisanim in namero. Kvintilijan je verbalno ironijo jedrnato opisal z naslednjima povedma: "Govori se eno, misli se drugo," in "Nekaj je treba razumeti nasprotno, kot se misli." Sicer pa je verbalna ironija pogosto sredstvo tako v vsakdanjem govoru kot tudi v literaturi. V govoru se pravi pomen poudari z intonacijo, mimiko, gestami, medtem ko je v zapisanem besedilu ironi\xc4\x8dni pomen besede razviden iz stav\xc4\x8dne stave, oziroma je za njegovo prepoznavo potrebno poznavanje konteksta. _NEWLINE_Mojster ironije je Ivan Cankar, mnoga njegova dela preveva ironi\xc4\x8dno stali\xc5\xa1\xc4\x8de do takratnega stanja v slovenski politiki in dru\xc5\xbebi. V\xc4\x8dasih je ironi\xc4\x8den \xc5\xbee sam naslov, npr. drame Za narodov blagor (1901), saj v sami igri izvemo, da se dela ravno v nasprotju z narodovo dobrobitjo. Vzemimo primer verbalne ironije iz Cankarjevega dela Pohuj\xc5\xa1anje v dolini \xc5\xa1entflorjanski (1907), ko v 9. prizoru 3. dejanja Peter goste pozdravlja in sprejema z ironi\xc4\x8dnimi opazkami, tako je dacar \xc2\xbbvseh \xc4\x8dednosti za\xc4\x8detek!\xc2\xab, \xc4\x8deprav ima Peter o njem v resnici ravno nasprotno mnenje, kar je razvidno iz naslednjega prizora, ko Peter opominja popotnika, naj ne bo pohleven, ker bi ga to pripeljalo do tega, da bi mu bil celo dacar nadrejen. Le-tega pa si dacar ne zaslu\xc5\xbei. _NEWLINE__NEWLINE_Pa \xc5\xa1e primera verbalne ironije iz Cankarjevega dela Hlapci iz leta 1910. V drugem dejanju Nadu\xc4\x8ditelj svojega kolega Komarja ozna\xc4\x8di z naslednjimi besedami:_NEWLINE_Nadu\xc4\x8ditelj: \xc2\xbbDragi Komar, vi ste bili zmirom trdi in neusmiljeni v svojem prepri\xc4\x8danju.\xc2\xab_NEWLINE_\xc5\xbde nekaj vrstic kasneje, ko Komarja ni v bli\xc5\xbeini, pa pove, kaj si o njem zares misli: _NEWLINE_Nadu\xc4\x8ditelj:\xc2\xa0\xc2\xbbBrata bi izdal, zoper o\xc4\x8deta bi pri\xc4\x8dal in mater bi zatajil!\xc2\xab_NEWLINE_To je ironija zato, ker Komar Nadu\xc4\x8ditelju verjame, ko mu ta izreka besede hvale. Ironik je v tem primeru Nadu\xc4\x8ditelj, ki namerno izreka besede, katerih dejanski pomen je v nasprotju z dobesednim pomenom._NEWLINE__NEWLINE_\xc5\xa0e enega izmed primerov verbalne ironije najdemo v istem delu, in sicer v \xc4\x8detrtem dejanju, ko je Jerman \xc5\xbee osovra\xc5\xbeen s strani ostalih krajanov in spra\xc5\xa1uje Lojzko, kaj o njem govorijo:_NEWLINE_Lojzka: \xc2\xbbNe odla\xc5\xa1aj! . . . Reci, da si bolan ... in res si bolan, iz o\xc4\x8di ti gleda bolezen . . .\xc2\xab_NEWLINE_Jerman: \xc2\xbbKaj so rekli?\xc2\xab _NEWLINE_Lojzka: \xc2\xbbDa te preselijo, je rekel eden; drugi je rekel, da brez podpisov; v deveto faro, je rekel tretji in se je smejal.\xc2\xab_NEWLINE_Jerman:\xc2\xa0\xc2\xbbLepo so povedali.\xc2\xab_NEWLINE_Jerman na to odgovori z ironijo, saj besede krajanov ne predvidevajo zanj ni\xc4\x8d lepega, kve\xc4\x8djemu slabega, grdega, torej izgon na slab\xc5\xa1e delovno mesto._NEWLINE_Verbalno ironijo najdemo tudi v Pre\xc5\xa1ernovem sonetu iz cikla Zabavljivi sonetje:_NEWLINE_\xc2\xbbPrekosili res bomo vse narode,_NEWLINE_Najstar\xc5\xa1i med jeziki jezik bode,_NEWLINE_Ki se iz te \xc4\x8dobodre bo naredil,_NEWLINE_Ker bomo tak govorili v Emoni, _NEWLINE_ko \xc5\xbelobodrali so tam v Babiloni,_NEWLINE_Ko bil jim Bog je govorico zmedel.\xc2\xab_NEWLINE_Dejansko ilir\xc5\xa1\xc4\x8dina ne bo prekosila vseh narodov, hkrati to ne bo najstarej\xc5\xa1i jezik med vsemi jeziki. Gre za posmeh lirskega subjekta takratnim te\xc5\xbenjam (1/2 19. stoletja) uvesti skupni, ilirski jezik._NEWLINE__NEWLINE_Poleg verbalne ironije obstajajo tudi situacijska ironija, dramska ironija, romanti\xc4\x8dna ironija, sokratska ironija.\n_START_SECTION_\nSituacijska ironija\n_START_PARAGRAPH_\nZanjo je zna\xc4\x8dilno neskladje med namero in rezultatom, med pri\xc4\x8dakovanim in dejanskim rezultatom. Kon\xc4\x8dno stanje je ravno nasprotno od pri\xc4\x8dakovanega. Ironija usode je, ko izgleda, da se usoda ali bogovi poigravajo s svetom, ljudmi. Situacijska ironija je nenamerna/slu\xc4\x8dajna (D. C. Muecke jo poimenuje unintentional irony oziroma unconscious irony),  saj gre za ironijo neke situacije ali dogodka, v katerih ni osebe ironika, obstajata pa \xc5\xbertev ironije ter opazovalec ironije. Ponazarja jo pregovor: \xc2\xbbKdor drugemu jamo koplje, sam vanjo pade.\xc2\xab\xc2\xa0O situacijski ironiji pa govori tudi pesem Alanis Morissette Ironic\'. V slede\xc4\x8di kitici pa ni opisana samo situacijska ironija:_NEWLINE_\xc2\xbbMr. Play It Safe was afraid to fly_NEWLINE_He packed his suitcase and kissed his kids goodbye_NEWLINE_He waited his whole damn life to take that flight_NEWLINE_And as the plane crashed down he thought_NEWLINE_"Well isn\'t this nice...\xc2\xab_NEWLINE_Nekdo, ki se je bal leteti z letalom, se kon\xc4\x8dno opogumi, vendar je \xc5\xbee ta prvi let zanj usoden._NEWLINE_V njej najdemo tudi verbalno ironijo:  "Well isn\'t this nice..."; "No, kaj ni to lepo ..."\xc2\xab;_NEWLINE_pomen izreka pa je ravno nasproten od dobesednega pomena besede lepo, saj letalo strmoglavi._NEWLINE__NEWLINE_Situacijska ironija je po zgoraj navedeni definiciji tudi lepljenje nalepk o \xc5\xa1kodljivosti kajenja na \xc5\xa1katlice cigaret. Pojavi se namre\xc4\x8d neskladje med namenom in pri\xc4\x8dakovanim rezultatom. Namen nalepk je opozoriti kadilca na \xc5\xa1kodljivost kajenja, vseeno pa kadilec nalepko prebere lahko \xc5\xa1ele, ko si \xc5\xa1katlico cigaret kupi.\n_START_SECTION_\nDramska ironija\n_START_PARAGRAPH_\nZanjo je zna\xc4\x8dilno neskladje med izre\xc4\x8denim oz. napisanim in zavestjo oz. vedenjem. Gledalec oz. bralec ima vsaj eno informacijo ve\xc4\x8d od nastopajo\xc4\x8dih oz. literarnih likov. Pogosto gre za kombinacijo verbalne in situacijske ironije._NEWLINE_Je osrednja ironija gledali\xc5\xa1\xc4\x8da. Zanjo je zna\xc4\x8dilno to, da bralec oziroma ob\xc4\x8dinstvo, ki spremlja prikaz umetni\xc5\xa1kega dela, ve o dogajanju v samem delu in o literarnih likih ve\xc4\x8d kot sami literarni liki. Eden izmed literarnih likov, ki bo \xc5\xbertev ironije, uporablja vsa sredstva, da bi se izognil nekim dogodkom, usodi, a ga ista dejanja pripeljejo v situacijo, kateri se je \xc5\xbeelel izogniti. \xc5\xbdrtev ironije se \xc5\xa1e ne zaveda, da se je zna\xc5\xa1el v tak\xc5\xa1ni situaciji, medtem ko je ironija njegove situacije \xc5\xbee znana gledalcem, bralcem, po navadi pa tudi \xc5\xbee kateremu izmed ostalih literarnih likov. D. S. Muecke dramsko ironijo uvrsti kot podvrsto situacijske ironije.Dramska ironija je glavno sredstvo zapleta v tragediji. V gr\xc5\xa1ki tragediji izhaja iz strukture odnosov, ki zagotavljajo absolutno zmago usodnega nad \xc4\x8dlovekovimi hotenji. Ironija, uporabljena v gr\xc5\xa1kih tragedijah, se imenuje tudi objektivna ironija._NEWLINE_V Sofoklejevem Kralju Oidipusu najdemo primer dramske ironije. Bralec oz. gledalec drame ve, da je morilec, ki ga Odjip i\xc5\xa1\xc4\x8de, on sam, medtem ko se osebe v igri tega ne zavedajo. Ojdip je sin kralja Laja, kateremu je bilo napovedano, da ga bo ubil lastni sin. Zaradi strahu pred smrtjo se kralj Laj sinu odpove \xc5\xbee ob rojstvu, dale\xc4\x8d od doma ga vzgaja pastir Polybos, vendar se prerokba vseeno uresni\xc4\x8di. Laja je umoril njegov lastni sin Ojdip, ki pa se v \xc4\x8dasu umora \xc5\xa1e ni zavedal, da je krvnik lastnega o\xc4\x8deta. V tem primeru je tragi\xc4\x8dna ironija v tem, da se je izpolnila usoda, kateri je kralj Laj na vsak na\xc4\x8din \xc5\xbeelel ube\xc5\xbeati. Vse odlo\xc4\x8ditve, ki jih osebe v drami sprejmejo, z namenom, da bi se izognile napovedani usodi, peljejo naravnost k njej, npr. poroka Ojdipa z lastno materjo. _NEWLINE_Dramska ironija ni zna\xc4\x8dilna samo za dramske zvrsti literature. Najdemo jo npr. tudi v Homerjevi Odiseji, se Odisej preoble\xc4\x8den v bera\xc4\x8da vrne na rodno Itako in poslu\xc5\xa1a pogovor snubcev svoje \xc5\xbeene, ki verjamejo, da je le-ta mrtev.\n_START_SECTION_\nRomanti\xc4\x8dna ironija\n_START_PARAGRAPH_\nPo Schleglu je romanti\xc4\x8dna ironija stanje notranje svobode, ki omogo\xc4\x8da ironi\xc4\x8dno distanco celo do lastnih misli, \xc4\x8dustev, domi\xc5\xa1ljije, kriti\xc4\x8dno razbijanje pesni\xc5\xa1kega razpolo\xc5\xbeenja, sentimentalnih \xc4\x8dustev; ambivalenca zanosa in skepticizma. Kot na\xc4\x8din pripovedovanja se je pogosto pojavljal v obdobju romantike. Pripovedovalec izrecno pose\xc5\xbee v dogajanje pripovedi in jo komentira, najpogosteje z ironijo. Ima ob\xc4\x8dutek genialne nadmo\xc4\x8di, ki ga vodi k poigravanju z ljudmi in odnosi med njimi. Drugo ime zanjo je tudi subjektivna ironija. V svojih delih so se je med drugim poslu\xc5\xbeevali tudi Heinrich Haine,  Friedrich Wilhelm Nietzsche, Thomas Mann, Ivan Tav\xc4\x8dar.\n_START_SECTION_\nSokratska ironija\n_START_PARAGRAPH_\nSokratu je ironija bistveno sredstvo debate. Imela je pedago\xc5\xa1ki namen: navidezna nevednost prisili sogovornika k natan\xc4\x8dnej\xc5\xa1emu in samostojnemu mi\xc5\xa1ljenju. Sokrat se pretvarja, da ve manj od tistih, ki po njegovem vejo manj od njega; on, ki ne zna, spra\xc5\xa1uje tiste, ki znajo. Sokrat se ka\xc5\xbee manjvrednega ali manj obve\xc5\xa1\xc4\x8denega, kot v resnici je. Namen tak\xc5\xa1nega pogovora je ta, da se preko debate poka\xc5\xbee, da je sogovorec v zmoti.'