b'\n_START_ARTICLE_\nAnton Bruckner\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je kot prvi od enajstih otrok va\xc5\xa1kega u\xc4\x8ditelja. Njegov o\xc4\x8de je bil tudi va\xc5\xa1ki organist, borno u\xc4\x8diteljsko pla\xc4\x8do pa si je dopolnjeval z igranjem violine na svatbah in veselicah. Po o\xc4\x8detovi smrti je mati preprosila predstojnike v starodavni opatiji v bli\xc5\xbenjem St. Florianu, da so trinajstletnega Antona sprejeli v cerkveni zbor in samostansko \xc5\xa1olo. Da ga je lahko vzdr\xc5\xbeevala, je delala kot dekla. V samostanski \xc5\xa1oli je Bruckner prejel odli\xc4\x8dno glasbeno vzgojo; poleg kontrapunkta in harmonije se je u\xc4\x8dil tudi orgel in violine. \xc5\xa0olanje je nadaljeval na u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8du v Linzu, postal je u\xc4\x8ditelj in slu\xc5\xbeboval v manj\xc5\xa1ih gornjeavstrijskih krajih, hkrati pa se je vztrajno izpopolnjeval v igranju orgel, harmoniji in generalbasu. Leta 1845 se je kot u\xc4\x8ditelj vrnil na samostansko \xc5\xa1olo v St. Florian in tam leta 1850 postal tudi prvi organist opatijske cerkve. Zaslovel je kot mojstrski improvizator na orglah in leta 1856 je po zahtevni avdiciji zasedel mesto organista v katedrali v Linzu. V tem \xc4\x8dasu je za\xc4\x8del dolgotrajen in temeljit \xc5\xa1tudij glasbene teorije; harmonije, kontrapunkta in oblikoslovja pri dunajskem profesorju Simonu Sechterju. Leta 1861 je za orglami piaristovske cerkve na Dunaju opravljal zaklju\xc4\x8dni izpit pred strogimi profesorji konservatorija. Dvorni kapelnik Johann Herbeck je po njegovi improvizaciji fuge pripomnil:\xc2\xa0\xc2\xbbOn bi moral izpra\xc5\xa1evati nas!\xc2\xab_NEWLINE_Na skladateljevo umetni\xc5\xa1ko pot je odlo\xc4\x8dilno vplivalo sre\xc4\x8danje z glasbo Richarda Wagnerja. Leta 1865 je v M\xc3\xbcnchnu prisostvoval izvedbi opere Tristan in Izolda in od tedaj je bil zaprise\xc5\xbeen \xc4\x8dastilec sa\xc5\xa1kega mojstra. To mu je kasneje \xc5\xa1kodilo, saj se je zapletel v zagrizene spore med wagnerjanci in Brahmsovimi privr\xc5\xbeenci pod vodstvom srditega glasbenega kritika Eduarda Hanslicka._NEWLINE_V Linzu je Bruckner tudi dru\xc5\xbebeno uveljavil, za\xc4\x8del je zahajati v dru\xc5\xbebo in je 1860 postal zborovodja mo\xc5\xa1kega zbora Frohsinn (Veselost), ki mu je posvetil svojo prvo mojstrovino (poprej je zlo\xc5\xbeil vrsto ma\xc5\xa1 in drugih nabo\xc5\xbenih del), sedemglasno Ave Marijo. V tem \xc4\x8dasu je za\xc4\x8del resno razmi\xc5\xa1ljati o poroki, vendar se je vedno znova nesre\xc4\x8dno zaljubljal v rosno mlada dekleta. Ko ga je leta 1866 zavrnila lepa mesarjeva h\xc4\x8di, sedemnajstletna Josefine Lang, je do\xc5\xbeivel te\xc5\xbeak \xc5\xbeiv\xc4\x8dni pretres. Bil je tudi iz\xc4\x8drpan od neumornega garanja in \xc5\xa1tudija, saj se celo \xc5\xbeivljenje ni otresel iz mladostne bede izvirajo\xc4\x8dega strahu pred rev\xc5\xa1\xc4\x8dino in se je venomer preobremenjeval z delom. Za\xc4\x8dasno se mu je pomra\xc4\x8dil um. Obsedla ga je manija \xc5\xa1tetja: pre\xc5\xa1teval je gumbe na oblekah, bisere v ogrlicah, liste na drevju in zvezde na nebu, tako da so ga morali nekaj mesecev zdraviti v sanatoriju za \xc5\xbeiv\xc4\x8dne bolezni. Od tedaj se v Linzu ni ve\xc4\x8d dobro po\xc4\x8dutil in leta 1868 si je na\xc5\xa1el slu\xc5\xbebo na dunajskem konservatoriju, kjer je prevzel mesto svojega nekdanjega profesorja Sechterja. Previdni Bruckner si je izgovoril, da ga bo slu\xc5\xbeba v Linzu dve leti \xc4\x8dakala, za primer, \xc4\x8de bi se mu na Dunaju kaj ponesre\xc4\x8dilo. Vendar se je v prestolnici polagoma uveljavil. Ob slu\xc5\xbebi na konservatoriju je pou\xc4\x8deval tudi kontrapunkt in harmonijo na dunajski univerzi ter klavir na \xc5\xbeenskem u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8du Sv. Ane._NEWLINE_Leta 1875 je bil po tretji prijavi kljub Hanslickovemu nasprotovanju nastavljen kot predavatelj na dunajski univerzi in tam je ostal do konca. Kot profesorja so ga zelo spo\xc5\xa1tovali, med drugim je mo\xc4\x8dno vplival na mladega Gustava Mahlerja, pri njem pa se je med \xc5\xa1tudijem prava na Dunaju u\xc4\x8dil skladanja tudi Slovenec Viktor Parma. Bruckner je po letu 1880 dosegel priznanje in visoke \xc4\x8dasti, postal je \xc4\x8dastni doktor dunajske univerze, bil je dvorni organist, njegove simfonije so izvajali v Leipzigu in M\xc3\xbcnchnu, mladi privr\xc5\xbeenci Wagnerjevega sloga Gustav Mahler, Franz Schalk in Hugo Wolf pa so vsepovsod podpirali njegovo glasbo. V glasbeni zgodovini bo ostal zapisan kot avtor sakralne glasbe (med temi deli je najbolj znan Te Deum iz leta 1886) in devetih orja\xc5\xa1kih simfonij, v katerih je prignal simfoni\xc4\x8dno obliko in zvok do skrajnih meja._NEWLINE_Sam se je vedno imel za nadaljevalca Beethovnovega dela in devet Beethovnovih simfonij mu je pomenilo ustvarjalni izziv. Simfoni\xc4\x8dne oblike se je lotil pozno (prvo ohranjeno simfoni\xc4\x8dno delo, tako imenovano Simfonijo 0 je napisal iz leta 1863), saj je hotel pred tem popolnoma obvladati m\xc3\xa9tier. Bil je tudi zelo ob\xc4\x8dutljiv za kritiko in je svojo glasbo nenehoma dopolnjeval in popravljal.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nSkladatelj Anton Bruckner je eden velikanov glasbene zgodovine. Potem, ko je na\xc5\xa1el svoj stil, je bil neodvisen in se je nenehno razvijal. Kompozicijsko izstopa enajst simfonij, od katerih jih je danes v veljavi devet. Zna\xc4\x8dilno zanj je bilo, da je pred starostjo 40 let pisal v glavnem zborovsko glasbo, ma\xc5\xa1e, motete pa tudi posvetno glasbo, prvenstveno za mo\xc5\xa1ki zbor. Najpomembnej\xc5\xa1a dela iz tega obdobja so Requiem (1848), Missa solemnis (1854) in 146 Psalmov (1858). Kasneje se je posvetil simfonijam.'