b"\n_START_ARTICLE_\nSonetje nesre\xc4\x8de\n_START_PARAGRAPH_\nSonetje nesre\xc4\x8de so cikel \xc5\xa1estih sonetov, katere je France Pre\xc5\xa1eren napisal med bivanjem v Celovcu leta 1832. Prvi\xc4\x8d so bili objavljeni v 4. zvezku Kranjske \xc4\x8cbelice leta 1834, druga objava pa je sledila v Poezijah leta 1846. To je druga generalna izpoved Pre\xc5\xa1ernovega \xc5\xbeivljenjskega nazora. Njena predhodnica je elegija Slovo od mladosti, saj v obeh delih izpoveduje osebno spoznanje o \xc5\xbeivljenju in svojem mestu v njem, to spoznanje pa privzdigne in posplo\xc5\xa1i v notranje povezan \xc5\xbeivljenjski nazor, tako da bi pesmi lahko uvrstili v filozofsko, natan\xc4\x8dneje v bivanjsko liriko. Elegija Slovo od mladosti za\xc4\x8denja, Sonetje nesre\xc4\x8de pa dokon\xc4\x8dno uveljavijo slovensko pesni\xc5\xa1ko romantiko. Sonetje nesre\xc4\x8de imajo posebno vrednost za razumevanje in razlago Pre\xc5\xa1ernove poezije v letih 1832 do 1834. Narava ljubezenskega pa tudi domovinskega, poetolo\xc5\xa1kega in satiri\xc4\x8dnega pesni\xc5\xa1tva iz tega obdobja je mnogo bolj razlo\xc5\xbeljiva upo\xc5\xa1tevajo\xc4\x8d tragi\xc4\x8dne bivanjske polo\xc5\xbeaje, polne nesre\xc4\x8de, razo\xc4\x8daranja in resignacije, kakr\xc5\xa1ni so se razkrili iz Sonetov nesre\xc4\x8de. Najprej jih je bilo sedem, nato pa je uvodni sonet Pov'do let starih \xc4\x8dudne izro\xc4\x8dila v rokopisu \xc4\x8drtal, saj naj bi bil motivno preve\xc4\x8d zapleten._NEWLINE_Soneti so razporejeni smotrno, iz njihovega zaporedja se ka\xc5\xbee zaporedje spoznanj, ki ni naklju\xc4\x8dno in ga ni mogo\xc4\x8de obrniti.\n_START_SECTION_\nOkoli\xc5\xa1\xc4\x8dine nastanka\n_START_PARAGRAPH_\nMed bivanjem v Celovcu spomladi leta 1832 se je pesnika lotilo tragi\xc4\x8dno razpolo\xc5\xbeenje. Za\xc4\x8del je razmi\xc5\xa1ljati, da bi napisal romanti\xc4\x8dno ljubezensko tragedijo. Tragi\xc4\x8dno ob\xc4\x8dutje se je stopnjevalo zaradi nejasnega in moralno zapletenega razmerja z Marijo Johano Khlun, poleg tega pa so ga spremljale te\xc5\xbeave z izpiti, ob\xc4\x8dutek izkoreninjenosti iz doma\xc4\x8dega kraja ter nedoma\xc4\x8dnosti v me\xc5\xa1\xc4\x8danskem svetu, zlasti pa slutnja neuspeha in nesre\xc4\x8de na poklicni poti. Pre\xc5\xa1eren je bil namre\xc4\x8d \xc5\xa1e dobra tri leta po doktoratu (1828) brezpla\xc4\x8dni praktikant. V tem \xc4\x8dasu je dvakrat (avgusta 1829 in maja 1830) neuspe\xc5\xa1no prosil za razpisano pla\xc4\x8dano praktikantsko mesto pri dav\xc4\x8dnem uradu v Celovcu, zatem je leta 1832 sledil odvetni\xc5\xa1ki in sodni\xc5\xa1ki izpit, na katerem je pri\xc5\xa1el v spor z izpra\xc5\xa1evalcem, \xc4\x8demur je posledi\xc4\x8dno sledila zadostna ocena, ki za njegovo napredovanje do samostojnega odvetnika ni bila brez pomena. Oktobra 1832 je namre\xc4\x8d prvi\xc4\x8d prosil za razpisano odvetni\xc5\xa1ko mesto, vendar brez uspeha.\n_START_SECTION_\nInterpretacija\n_START_PARAGRAPH_\nO Vrba! Sre\xc4\x8dna, draga vas doma\xc4\x8da je sonet domoto\xc5\xbeja. Domoto\xc5\xbeje tokrat se\xc5\xbee dlje nazaj, kot je seglo v elegiji Slovo od mladosti, in sicer dale\xc4\x8d nazaj v svet naivne in varne zavesti. To je svet doma\xc4\x8de vasi, kjer obstaja \xc5\xbeivljenje, ki je \xc5\xa1e lahko sre\xc4\x8dno v preprostem delu, v trdni zakonski ljubezni in v varni veri star\xc5\xa1ev. Privid idile je samo ena stran uvodnega soneta, saj je zraven nje in nad njo namre\xc4\x8d zavest, da je ta idila zanj izgubljena in ostaja samo \xc5\xa1e v spominu. Do tega stanja so pripeljali porazi vseh prvotnih ver in utvar o sre\xc4\x8di, prisotna je celo izguba vere v samega sebe. Poglavitni razlog, s katerim Pre\xc5\xa1eren motivira prehod ali padec iz prvotne duhovne varnosti v izgubljenost, oziroma iz sre\xc4\x8de v nesre\xc4\x8do, je vedenje, spoznanje, pravi, da bi bil v nevednosti sre\xc4\x8den. Za\xc4\x8detek njegovega prekletstva je namre\xc4\x8d\xc2\xa0\xc2\xbbuka \xc5\xbeeja\xc2\xab, ki je\xc2\xa0\xc2\xbbgoljfiva ka\xc4\x8da\xc2\xab, katera ga je izgnala iz raja, oziroma doma\xc4\x8de vasi. V ciklusu ima ta sonet funkcijo uvoda, ki ka\xc5\xbee na za\xc4\x8detno duhovno stanje. V rokopisu za prvo objavo je bila pod sonetom zapisana opomba k zadnjemu verzu:\xc2\xa0\xc2\xbbRib\xc4\x8dova hi\xc5\xa1a, v kateri je pevec rojen, je nar perva za cerknjo svetiga Marka.\xc2\xab\xc2\xa0Nato jo je Pre\xc5\xa1eren pre\xc4\x8drtal in nadomestil s kraj\xc5\xa1o\xc2\xa0\xc2\xbbVerbenski patron\xc2\xab._NEWLINE_Popotnik pride v Afrike pu\xc5\xa1avo je sonet razo\xc4\x8daranja. Prej\xc5\xa1njega dopolnjuje v tem, da natan\xc4\x8dneje osvetli prvo usodno postajo na poti spoznanja, in sicer padec iz naivne vere v nevero. Ta izku\xc5\xa1nja je prikazana na obeh ravninah soneta \xe2\x80\x93 v alegori\xc4\x8dnih kvartinah in neposrednih, razlagajo\xc4\x8dih tercinah. Kvartini vsebujeta paraboli\xc4\x8dno zgodbo o popotniku, ki zaide v pu\xc5\xa1\xc4\x8davo, na brezpotju ga ujame no\xc4\x8d in v upanju \xc4\x8daka na luno, da mu osvetli pot. Toda ko ta vzide, se pred njim poka\xc5\xbee grozljiva no\xc4\x8dna pokrajina, polna zveri. Terceti razlo\xc5\xbeita zgodbo in jo preslikata na pesnikovo \xc5\xbeivljenje. Ko namre\xc4\x8d pade zagrinjalo \xc4\x8dlovekovih lepih pri\xc4\x8dakovanj, se razkrije svet resnice, ki je svet strahu, groze in gnusa ter eno samo brezizhodno brezno. Popotnik je torej prispodoba za \xc4\x8dloveka, ki potuje skozi \xc5\xbeivljenje, izguba poti pa je prispodoba za izgubo smisla v \xc5\xbeivljenju. Ka\xc4\x8de in levi predstavljajo nesre\xc4\x8do in nadloge._NEWLINE_Hrast, ki ga vihar na tla zimski tre\xc5\xa1ne je sonet pora\xc5\xbeenosti. Kvartini zavzema prispodoba o hrastu, ki ga je podrl zimski vihar in mu nobena pomlad ve\xc4\x8d ne more vzbuditi resni\xc4\x8dne mo\xc4\x8di, pa tudi \xc4\x8de po\xc5\xbeene nekaj zelenih vej. Tercini iz te alegori\xc4\x8dne zgodbe izlu\xc5\xa1\xc4\x8dita misel, da kogar usoda (\xc2\xbbsovra\xc5\xbena sre\xc4\x8da\xc2\xab) pobije ob tla, mu ni ve\xc4\x8d pomo\xc4\x8di, upiranje je zaman in njegova pot je hiranje. Gre za zavest \xc4\x8dlovekovih nemo\xc4\x8di, ki se neogibno iztekajo v smrt. Stanje pora\xc5\xbeenosti tukaj privede do skrajnosti, saj v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de zavesti prodre ob\xc4\x8dutek popolne ujetosti v nesre\xc4\x8dno usodo. Ta polo\xc5\xbeaj je posledica in zaostritev prej\xc5\xa1njega soneta, v katerem odkrije\xc2\xa0\xc2\xbbbrezno brez vse re\xc5\xa1ne poti.\xc2\xab\xc2\xa0_NEWLINE_Komur je sre\xc4\x8de dar bila klofuta je sonet vdanosti. Iz prej\xc5\xa1njega soneta nadaljuje temo fatalizma, in sicer tako, da jo stopnjuje in utemelji s trdo preizku\xc5\xa1njo, saj spozna, da ljudem kot je on, \xc5\xbeivljenje ne bo nikoli naklonjeno. Ob notranji dotol\xc4\x8denosti se okrepi motiv smrti, ki se je pojavil v sklepu prej\xc5\xa1njega soneta, in dobi glavno mesto v naslednjem. Komur je usoda prisodila nesre\xc4\x8do, naj se \xc5\xa1e toliko trudi, a nikdar ne dose\xc5\xbee sre\xc4\x8de in miru. Lirski subjekt opisuje tegobe in nesre\xc4\x8de tistih, ki imajo tak\xc5\xa1no nesre\xc4\x8do v \xc5\xbeivljenju, kakor on sam. Mir jim v \xc5\xbeivljenju lahko prinese le smrt. Smrt torej izgublja svojo konotacijo strahu in groze ter vse bolj postaja kraj po\xc4\x8ditka, miru in odre\xc5\xa1itve._NEWLINE_\xc5\xbdivljenje je\xc4\x8da, \xc4\x8das v nji rabelj hudi je sonet smrti. Tema smrti, ki se pojavlja \xc5\xbee na koncu tretjega soneta in nato \xc5\xa1e izraziteje v sklepu \xc4\x8detrtega soneta, postane tukaj glavna tema, ki je navzo\xc5\xbea skozi vse \xc5\xa1tiri kitice. Izra\xc5\xbea namre\xc4\x8d \xc5\xbeeljo po smrti, celo hrepenenje po njej, predstavlja mu odre\xc5\xa1itev iz trpljenja. Smrt je tukaj konec in ni\xc4\x8d ve\xc4\x8d, odsotna je vsakr\xc5\xa1na onostranska razse\xc5\xbenost kot prostor odre\xc5\xa1itve od trpljenja. Zanjo uporabi izraz\xc2\xa0\xc2\xbbtrohljivost\xc2\xab. V tercetnem delu za\xc4\x8dne na\xc5\xa1tevati razloge, zakaj si \xc5\xbeeli smrti ter kaj mu resni\xc4\x8dno dela \xc5\xbeivljenje neznosno. Je namre\xc4\x8d polno skrbi, trpljenja, obupa in kesanja. Poziva\xc2\xa0\xc2\xbbprijazno smrt\xc2\xab\xc2\xa0naj \xc4\x8dim prej pride in ga odre\xc5\xa1i. Ko bo namre\xc4\x8d mrtev, ga krivice ne bodo ve\xc4\x8d dosegle._NEWLINE_\xc4\x8cez tebe ve\xc4\x8d ne bo, sovra\xc5\xbena sre\xc4\x8da je sonet ravnodu\xc5\xa1nosti in resignacije. Kot sklepni sonet nosi posebno vsebinsko te\xc5\xbeo, saj zaklju\xc4\x8di vsa prej\xc5\xa1nja ob\xc4\x8dutja in ravnodu\xc5\xa1no sprejme svojo usodo oziroma se z njo sprijazni. Razlaga Sonetov nesre\xc4\x8de in vseh njihovih zapletenih mest je odvisna od tega soneta. Resignacija nasproti svoji zli usodi, nasproti lastni\xc2\xa0\xc2\xbbsovra\xc5\xbeni sre\xc4\x8di\xc2\xab, ki se je pojavljala \xc5\xbee prej, se v tem sonetu razvije do kraja in pre\xc5\xbeema celotno besedilo. V tem sonetu se odprejo polo\xc5\xbeaji popolne notranje onemoglosti: omrtvi\xc4\x8denost srca in duha, izginotje upa in strahu. Notranji viharji so mu preobrazili telo, srce in duha. Iz du\xc5\xa1e je pregnal ljubezen in posledi\xc4\x8dno je kakor tnalo ravnodu\xc5\xa1en za udarce usode. Zanimivo je, da na tej to\xc4\x8dki odpade motiv smrti, ki je bil prej v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du. Notranja otrplost in neob\xc4\x8dutljivost ka\xc5\xbee na pesnikovo odpornost na \xc5\xbeivljenjske udarce. To stanje sicer nima ve\xc4\x8d nobene zveze z upanjem ali smislom, pojavi se neke vrste utrjenost in mo\xc4\x8d, saj je lirski subjekt postal odporen na \xc5\xbeivljenjske preizku\xc5\xa1nje in ni\xc4\x8d ve\xc4\x8d ga ne more prizadeti.\n_START_SECTION_\nPov'do let starih \xc4\x8dudne izro\xc4\x8dila\n_START_PARAGRAPH_\nPodobno kot ob nekaterih satiri\xc4\x8dnih sonetih, je Pre\xc5\xa1eren tudi tokrat uporabil anti\xc4\x8dno zgodbo, da bi z njo ponazoril svojo misel. Tako je v kvartetni del postavil staro zgodbo o dekletu, ki se kot vampir vra\xc4\x8da iz groba ljubit svojega izvoljenca, njena ljubezen pa ne prina\xc5\xa1a zadovoljstva, temve\xc4\x8d muko. V tercinah pa sledi pojasnilo paraboli\xc4\x8dne vampirske zgodbe. Gre za Pre\xc5\xa1ernovo spoznanje in to\xc5\xbebo hkrati, da je njegova najgloblja pesni\xc5\xa1ka inspiracija mra\xc4\x8dna in da je poezija, ki jo daje, dale\xc4\x8d od svetle in harmoni\xc4\x8dne lepote, saj prihaja iz trpe\xc4\x8de notranjosti.\n_START_SECTION_\nMetaforika v sonetih\n_START_PARAGRAPH_\nV drugem sonetu zasledimo svetopisemsko pu\xc5\xa1\xc4\x8davsko metaforiko oziroma paraboliko. Prispodobo o \xc4\x8dloveku, ki zaide v divjo pu\xc5\xa1\xc4\x8davo in se znajde v brezizhodni situaciji in obdan z zvermi, pa bi lahko povezali z Dantejevo Bo\xc5\xbeansko komedijo. V \xc4\x8detrtem sonetu se metafore navezujejo na gr\xc5\xa1ko mitologijo, svoji nesre\xc4\x8di namre\xc4\x8d ne more uiti, tudi \xc4\x8de bi imel mo\xc4\x8d Gigantov in vse darove Pluta (denar). Metaforika zadnjega soneta opozarja na premik v Pre\xc5\xa1ernovem slogu: opazno je preslojevanje k\xc2\xa0\xc2\xbbni\xc5\xbejemu\xc2\xab, vsakdanjemu besedju iz kme\xc4\x8dkega \xc5\xbeivljenja (na primer butara, ple\xc4\x8da, podplat je ko\xc5\xbea \xc4\x8dez in \xc4\x8dez postala, tnalo), kar se je dogajalo \xc5\xbee v prvem, tretjem in petem sonetu. To ka\xc5\xbee, da se je Pre\xc5\xa1ernovo izra\xc5\xbeanje odmikalo od anti\xc4\x8dne, kr\xc5\xa1\xc4\x8danske in renesan\xc4\x8dne tradicije k slogu, ki je bil bli\xc5\xbee pesnikovemu prvotnemu jezikovnemu poreklu."