b'\n_START_ARTICLE_\nJohn Locke\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRojen je bil v manj\xc5\xa1em pode\xc5\xbeelskem naselju Wrington blizu Bristola v grofiji Somerset. Kljub temu, da se je njegov o\xc4\x8de, jurist po poklicu, bojeval v angle\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavljanski vojni na parlamentarni strani, se je sam izogibal politi\xc4\x8dni izbiri. V skladu s svojo strogo puritansko vzgojo je \xc5\xbee mlad zagovarjal na\xc4\x8dela verske zmernosti in strpnosti. Na Westminster School, kamor je \xc5\xa1el pod mentorstvom mecena Alexandra Pophama, \xc4\x8dlana angle\xc5\xa1kega parlamenta in biv\xc5\xa1ega o\xc4\x8detovega poveljnika, ki je bilo \xc5\xbee takrat najbolj\xc5\xa1e priporo\xc4\x8dilo za kasnej\xc5\xa1i \xc5\xa1tudij na angle\xc5\xa1kih univerzah, si je pridobil humanisti\xc4\x8dno izobrazbo. Na \xc5\xa1tudiju in u\xc4\x8diteljevanju na Christ Church v Oxfordu, kjer je bival med letoma 1652 in 1677 se je seznanil s tremi takrat glavnimi miselnimi tokovi v Angliji: s tradicionalno sholastiko, ki je \xc5\xa1e\xc2\xa0\xc2\xbbkraljevala\xc2\xab\xc2\xa0v univerzitetnem \xc5\xbeivljenju, s pisateljskim krogom platonistov iz Cambridgea in intelektualno najvitalnej\xc5\xa1im kartezijanskim racionalizmom, ki se je na otok \xc5\xa1iril s kontinenta._NEWLINE_Medtem ko se sholastika in pre\xc5\xbeitki renesan\xc4\x8dnega platonizma zdeli Locku pre\xc5\xbeiveti, je pozornost preusmeril na Descartesa, ki ga je v mnogo\xc4\x8dem na skupnih izhodi\xc5\xa1\xc4\x8dih v kon\xc4\x8dni obliki revidiral z izdajo dela Esej o \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem razumu (1690). Le-tega je za\xc4\x8del kot plod razpravljanja s prijatelji pisati \xc5\xbee leta 1671. V tem delu, ki ga je \xc5\xa1ir\xc5\xa1e proslavilo, je poudaril vpliv izkustva pri pridobivanju racionalnih spoznanj._NEWLINE_Ker na Univerzi v Oxfordu ni bilo mesta za intelektualne inovatorje, je \xc5\xbee tekom \xc5\xa1tudija preusmeril pozornost na razvijajo\xc4\x8do se znanost in zato \xc5\xa1tudiral \xc5\xa1e medicino ter kemijo. Med drugimi se je seznanil tudi z Boylom in bil sprejet v Kraljevo dru\xc5\xbebo (ang. Royal Society). Leta 1666 se je na Oxfordu seznanil z lordom Ashleyem, kasnej\xc5\xa1im grofom Shaftesburijskim, ki je bil tam zaradi zdravstvenih te\xc5\xbeav. Locke je nanj s svojim medicinskim znanjem in intelektualno razgledanostjo napravil vtis in lord Ashley ga je vzel leta 1667, po kraj\xc5\xa1em iskanju dela, v slu\xc5\xbebo osebnega zdravnika ter ostal njegov dosmrtni pomo\xc4\x8dnik in prijatelj. V Londonu je nadaljeval svoje izobra\xc5\xbeevanje na podro\xc4\x8dju medicine pod tutorstvom Thomasa Sydenhama, katerega miselni vpliv se najbolj odra\xc5\xbea prav v delu Esej o \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem razumu. Lockovo znanje zdravilstva je bilo postavljeno na najve\xc4\x8djo preizku\xc5\xa1njo, ko je se je zdravstveno stanje lorda Ashleya poslab\xc5\xa1alo in ga je Locke prepri\xc4\x8dal, da gre na tvegano operacijo odstranitve ciste iz obolelih jeter. Ta je bila uspe\xc5\xa1na in lord Ashley je zasluge za svoje pre\xc5\xbeivetje pripisal prav Locku, zaradi \xc4\x8desar se je njuno prijateljstvo le \xc5\xa1e poglobilo._NEWLINE_Ko je leta 1672 grof Shaftesburyjski postal lord kancler, drugi najvplivnej\xc5\xa1i polo\xc5\xbeaj kronskih ministrov, in ustanovitelj gibanja whigovcev, za\xc4\x8detnikov liberalne stranke v Veliki Britaniji, je njegov politi\xc4\x8dni uspeh mo\xc4\x8dno vplival tudi na njegove politi\xc4\x8dne ideje._NEWLINE_Zaradi politi\xc4\x8dnih sprememb, ki so grofa in skupaj z njim Locka privedle v nemilost, se je moral dvakrat odpraviti v izgnanstvo: leta 1675, ko je pre\xc5\xbeivel tri leta v Franciji, kjer se je seznanil z vodilnimi misleci tiste dobe in je kot tutor spremljal bodo\xc4\x8dega politika Caleba Banksa, in leta 1683, ko je grof Shaftesbury sodeloval v uporu proti vzponu katoli\xc5\xa1kega kralja Jakoba II. na oblast. V vmesnem obdobju, ko je politi\xc4\x8dni karieri njegovega delodajalca kazalo bolje, se je vrnil v Anglijo in na njegovo pobudo napisal Dve razpravi o vladanju. Sprva je bilo sicer mi\xc5\xa1ljeno, da jo je sestavil kasneje, v \xc4\x8dasu Veli\xc4\x8dastne revolucije, leta 1688, a so kasnej\xc5\xa1e raziskave razpravo datirale veliko prej. Tako delo pridobi na objektivizmu, saj se zdi bolj generalna razprava proti monarhi\xc4\x8dnem absolutizmu in postavi posameznikovo strinjanje za temelj politi\xc4\x8dne legitimizacije. Kljub temu, da so njegove ideje o naravnih pravicah; pravica do \xc5\xbeivljenja, svobode in lastnine, pogosto povezane z gibanjem whigovcev, se danes zdijo zelo revolucionarne za takratno obdobje v angle\xc5\xa1ki zgodovini._NEWLINE_Leta 1683 sta se Locke in grof umaknila na Nizozemsko, kjer sta nekaj \xc4\x8dasa \xc5\xbeivela pod la\xc5\xbenimi imeni, da bi se izognila izro\xc4\x8ditvi. Grof je na Nizozemskem umrl, Locke pa je v tem obdobju napisal svoj Esej o \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem razumu in politi\xc4\x8dne spise Pismo o strpnosti. Na Nizozemskem se je gibal v razli\xc4\x8dnih intelektualnih krogih podobno prosto misle\xc4\x8dih modrecev, kjer je dovzetno sprejemal ideje Barucha Spinoze o lo\xc4\x8ditvi cerkve in dr\xc5\xbeave, ki so se odra\xc5\xbeala v njegovem zadnjem delu. V obdobju revolucije leta 1688 se je vrnil v Anglijo, kjer so njegova dela Esej o \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem razumu, Dve razpravi o vladanju in Pismo o strpnosti, do\xc5\xbeivela velik uspeh._NEWLINE_Zadnja leta je ob slab\xc5\xa1em zdravju, ko so ga obremenjevali astmati\xc4\x8dni napadi, pre\xc5\xbeivel na pode\xc5\xbeelskem dvorcu v prijateljski zvezi s filozofinjo lady Masham in njenim mo\xc5\xbeem. Ve\xc4\x8dinoma je izpopolnjeval svoja dela, ohranjal korespondenco in polemiziral z intelektualnimi nasprotniki. O razsvetljenskih idejah je razpravljal z najve\xc4\x8djimi intelektualci tistega obdobja, kot sta John Dryden in Isaac Newton. Locke se nikoli ni poro\xc4\x8dil, niti ni imel otrok._NEWLINE_Umrl je 28. decembra 1704 na posesti sira Francisa Mashama, v katere neposredni bli\xc5\xbeini je pokopan.\n_START_SECTION_\nPomen in vplivi\n_START_PARAGRAPH_\nLocka \xc5\xa1tejemo med naslednike idej Francisa Bacona, imel pa je velik vpliv na razvoj sodobne politi\xc4\x8dne filozofije - skupaj z Hugom Grotiusom, Thomasom Hobbesom, Samuelom Pufendorfom, Jean-Jacques Rousseaujem in Immanuelom Kantom je sooblikoval idejo dru\xc5\xbebene pogodbe, ki utemelji dr\xc5\xbeavo kot pogodbo med oblastjo in ljudmi in mo\xc4\x8dno vpliva na revolucije v 18. in 19. stoletju. Njegovim liberalisti\xc4\x8dnim idejam, ki so spodbijale takrat uveljavljeno bo\xc5\xbeansko pravo kraljev, pripisujejo vsebinski vpliv na politi\xc4\x8dni ustroj oblasti v Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah Amerike. Velja za za\xc4\x8detnika modernih konceptov identitete in osebnosti, sledi njegovih idej o mi\xc5\xa1ljenju pa se pojavljajo v razpravah poznej\xc5\xa1ih filozofov, kot so Hume, Rousseau in Kant._NEWLINE_V njegovem Pismu o toleranci, izdanem leta 1689, je pozival k verskem miru, trde\xc4\x8d, da nobeno zemsko bitje ne more zagotovo trditi o bo\xc5\xbejih resnicah, \xc4\x8detudi bi smelo in znalo, pa vsiljevanje ene same vere ne bi imelo \xc5\xbeelenega efekta, saj prepri\xc4\x8danja ne moremo spremeniti s silo, poenotenje vere pa bi pripeljalo do \xc5\xa1e ve\xc4\x8d dru\xc5\xbebenih izgredov, kot spo\xc5\xa1tovanje raznolikosti. V delu omenja tudi, da bi v dru\xc5\xbebi smele obstajati samo vere, ki sprejemajo versko toleranco, zaradi \xc4\x8desar je delo v cerkvenih krogih do\xc5\xbeivelo buren odziv. Vseeno pa je njegovo mnenje med ljudmi postalo zelo priljubljeno in pospe\xc5\xa1ilo proces sprejemanja verskih patentov o toleranci.\n_START_SECTION_\nZanimivosti\n_START_PARAGRAPH_\nV 18. poglavju druge knjige Dve razpravi o vladanju, je pisatelj zapisal:\xc2\xa0\xc2\xbb\xe2\x80\xa6kjer se kon\xc4\x8da zakon, se za\xc4\x8dne tiranija,\xe2\x80\xa6\xc2\xab, ki ostaja eden izmed temeljev dana\xc5\xa1njega prava.'