b'\n_START_ARTICLE_\nBoris Race\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini zidarskega mojstra. Ljudsko \xc5\xa1olo je obiskoval v rojstnem kraju, ni\xc5\xbejo gimnazijo pa v Gorici. Leta 1931 se je dru\xc5\xbeina preselila v Ljubljano. Tu je kon\xc4\x8dal Tehni\xc4\x8dno srednjo \xc5\xa1olo na gradbenem oddelku. V letih 1937\xe2\x80\x931943 je slu\xc5\xbeboval pri arhitektih Khamu in Ogrinu ter gradbenemu podjetju T\xc3\xb6nnies. Takoj po kapitulaciji Jugoslavije se je povezal z Osvobodilno fronto. Zbiral je oro\xc5\xbeje, \xc5\xa1iril ilegalni tisk in oskrboval skladi\xc5\xa1\xc4\x8da s tehni\xc4\x8dnim materialom. Po reorganizaciji OF je bil povezan z dvema sabota\xc5\xbenima skupinama. V decembru 1941 se je preko arhitekta Mihevca vklju\xc4\x8dil v delo centralne tehnike Komunisti\xc4\x8dne partije Slovenije. \xc4\x8clan KPS je postal 2. novembra 1942. Najprej je vodil tehniko Petra\xc4\x8d, od avgusta 1942 do aprila 1943 pa tehniko na Kodeljevem. Ko so italijanske okupacijske oblasti njeno delovanje odkrile, je bil junija 1943 obsojen na 30 let zapora. Iz kaznilnice v Parmi je bil izpu\xc5\xa1\xc4\x8den 31. decembra 1943. Od za\xc4\x8detka januarja 1944 je bil aktivni partizanski u\xc4\x8ditelj v Hrpeljah, nato je prevzel vodstvo tehnike Slavnik v Brkinih. Junija 1944 je postal na\xc4\x8delnik gradbenega odbora Pokrajinske tehnike pokrajinskega komiteja KPS za Slovensko primorsko, nato \xc5\xa1e namestnik pokrajinskega tehnika za Primorsko. Njegovo delo je Partizanska tiskarna Slovenija. Maja 1945 je postal vodja tehni\xc4\x8dnega oddelka Urada za tisk pri pokrajinskem narodnoosvobodilnem odboru (PNOO) v Trstu. Marca 1946 je za\xc4\x8del delati v pisarni PNOO, marca 1947 pa je postal sekretar gospodarske komisije pri PNOO. Po resoluciji Informbiroja je septembra 1948 za\xc4\x8del delati v komunisti\xc4\x8dni partiji Svobodnega tr\xc5\xbea\xc5\xa1kega ozemlja; na kongresu 1949 so ga izvolili v njen centralni komite in tajni\xc5\xa1tvo odgovornega za agitacijo in propagando. V letih 1949\xe2\x80\x931957 je bil tajnik Slovensko-hrva\xc5\xa1ke prosvetne zveze, pozneje Slovenske prosvetne zveze, sedanje Zveze slovenskih kulturnih dru\xc5\xa1tev. Marca 1953 je ustanovil lastno gradbeno podjetje, ki ga je vodil do 1983. V tem \xc4\x8dasu je bil med drugim \xc4\x8dlan odbora za gradnjo Kulturnega doma v Trstu in \xc4\x8dlan odbora Tr\xc5\xbea\xc5\xa1ke kreditne banke. Najpomembnej\xc5\xa1e je njegovo delo v Slovensko kulturno-gospodarski zvezi; 1954 je postal \xc4\x8dlan njenega izvr\xc5\xa1nega odbora, od 1964 do 1987 pa je bil z dveletno prekinitvijo njen predsednik._NEWLINE_Tudi njegova publicisti\xc4\x8dna dejavnost je obse\xc5\xbena. V Primorskem dnevniku je objavljal poro\xc4\x8dila z ob\xc4\x8dnih zborov Slovenske prosvetne zveze in Slovenske kulturno-gospodarske zveze. Posebno va\xc5\xbeno je poro\xc4\x8dilo iz leta 1951 O nacionalni problematiki Slovencev na Tr\xc5\xbea\xc5\xa1kem. V Primorskem dnevniku je napisal \xc5\xa1tevilne uvodnike. Objavljal je tudi v Jadranskem koledarju, Na\xc5\xa1ih razgledih in Delu. Za mednarodno konferenco o manj\xc5\xa1inah, ki je bila v Trstu 1974, je sestavi referat Globalna re\xc5\xa1itev problemov slovenske narodnostne skupnosti bo tudi u\xc4\x8dinkovito sredstvo v boju proti fa\xc5\xa1izmu pri nas in poro\xc4\x8dilo Politi\xc4\x8dni boji Slovencev na Tr\xc5\xbea\xc5\xa1kem, na Gori\xc5\xa1kem in v Bene\xc4\x8diji za svoje pravice. Za svoje delo je prejel ve\xc4\x8d priznanj in odlikovanj.'