b'\n_START_ARTICLE_\nVinko Trinkaus\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nTrinkaus je pred vojno obiskoval ni\xc5\xbejo gimnazijo v Trbovljah, potem pa se je zaposlil kot delavec v hrastni\xc5\xa1kem rudniku in steklarni, leta 1944 je od\xc5\xa1el v partizane. Po vojni je bil med drugim tajnik Zveze svobod in prosvetnih dru\xc5\xa1tev (1957 do 1961), glavni urednik Delavska enotnosti (1961 do 1965), novinar pri Teoriji in praksi (1965 do 1971), nato nekaj let v svobodnem poklicu. Leta 1970 je za\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati na FSPN v Ljubljani, nato pa je zaposlil na GZS (1977 do 1984). Za literarno delo je prejel Kajuhovo nagrado.\n_START_SECTION_\nLiterarno delo\n_START_PARAGRAPH_\nTrinkaus je za\xc4\x8del pisati \xc5\xbee kot dijak. Kasneje pa je v svojih delih zajemal snov iz NOB in kriti\xc4\x8dno obravnaval socialno problematiko, zlasti zasavskega rudarskega okolja. Napisal je romane \xc4\x8crna dolina (1971), Prvi bataljoni (1972), Brigade s hribov (1973), Velika stavka (1974), Upanje (1993), Podjetnica (1998) in drame oziroma radijske igre Pesem o morju in zvezdah (uprizorjena 1953), Ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje (1969), Zru\xc5\xa1ek (1969), Veliki na\xc4\x8drt (1971), Tiha dolina (1973), General Kacijanar (1995).'