b'\n_START_ARTICLE_\nBaskervillski pes\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nV urad Sherlocka Holmesa pride Dr. James Mortimer in ga prosi, naj razi\xc5\xa1\xc4\x8de smrt njegovega prijatelja Sir Charlesa Baskervilla. Sir Charles je umrl na svojem posestvu Baskerville Hall v Devonu, zdaj pa Mortimerja skrbi za njegovega ne\xc4\x8daka in edinega preostalega dedi\xc4\x8da Sir Henryja Baskervilla. Uradni vzrok smrti je bil sr\xc4\x8dni napad, vendar Mortimerju ne da miru dejstvo, da je Sir Charles umrl z izrazom groze na obrazu, ob njemu pa je na\xc5\xa1el stopinje orja\xc5\xa1kega psa. Obstaja namre\xc4\x8d legenda, da nad rodbino visi prekletstvo \xc5\xa1e od \xc4\x8dasa angle\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeavljanske vojne, ko je Hugo Baskerville prodal du\xc5\xa1o hudi\xc4\x8du da bi mu ta pomagal ugrabiti \xc5\xbeensko, kasneje pa naj bi ga ubila orja\xc5\xa1ka pasja prikazen. Sir Charles je verjel v prekletstvo in je o\xc4\x8ditno be\xc5\xbeal pred ne\xc4\x8dim, ko je umrl._NEWLINE_Primer vzbudi Holmesovo pozornost, zato pristane na sestanek s Sir Henryjem, ki je pripotoval iz Kanade, ko je izvedel za stri\xc4\x8devo smrt. Dru\xc5\xa1\xc4\x8dina postane \xc5\xa1e bolj sumni\xc4\x8dava, ko Sir Henry prejme anonimno svarilno pismo, kmalu po tem pa iz njegove hotelske sobe nepojasnjeno izgine njegov \xc5\xa1korenj. Kljub temu ostane neomajen v svoji nameri vrnitve na dru\xc5\xbeinsko posest. Po sestanku se Sir Henry in Mortimer odpravita nazaj proti hotelu, Holmes in Watson pa jima skrivoma sledita. Opazita, da Holmesovima klientoma sledi bradat mo\xc5\xbeak v ko\xc4\x8diji, vendar jima ne uspe ugotoviti njegove identitete._NEWLINE_Holmes nato po\xc5\xa1lje Watsona, da sam spremlja Sir Henryja na posestvo Baskerville. Tam izvesta, da naj bi se v okolici zadr\xc5\xbeeval pobegli kaznjenec Selden, hkrati pa jima butler Barrymore in njegova \xc5\xbeena povesta, da \xc5\xbeelita oditi. Pono\xc4\x8di sli\xc5\xa1i Watson \xc5\xbeensko jokati. O\xc4\x8ditno je, da je bila ga. Barrymore, vendar njen mo\xc5\xbe naslednje jutro to zanika. Watson posumi, da Barrymore nekaj skriva. Kmalu spozna brata in sestro, ki \xc5\xbeivita v bli\xc5\xbeini: prirodoslovca g. Stapletona in prelepo gd\xc4\x8d. Stapleton. Na sprehodu zasli\xc5\xa1ijo zlove\xc5\xa1\xc4\x8de tuljenje, ki ga Stapleton hitro pripi\xc5\xa1e zavijanju vetra. Ko sta Watson in gd\xc4\x8d. Stapleton za hip na samem, ga ona, misle\xc4\x8d, da je Sir Henry, posvari, naj br\xc5\xbe odide. Kasneje se Sir Henry in gd\xc4\x8d. Stapleton zares sre\xc4\x8data in se hitro zaljubita. To razbesni g. Stapletona, ki pa se za svoje vedenje kasneje opravi\xc4\x8di in povabi Sir Henryja na ve\xc4\x8derjo \xc4\x8dez nekaj dni._NEWLINE_Barrymore postane \xc5\xa1e bolj sumljiv, ko ga Watson in Sir Henry zalotita sredi no\xc4\x8di s sve\xc4\x8do v praznem delu hi\xc5\xa1e. Ga. Barrymore takrat prizna, da je signaliziral Seldnu, ki je v resnici njen brat. Sir Henry in Watson se po\xc5\xbeeneta za Seldnom, a jima ta uide v no\xc4\x8d, pri \xc4\x8demer pa Watson v daljavi opazi \xc5\xa1e enega \xc4\x8dloveka. Ko se dogovorijo, da bodo Seldnu omogo\xc4\x8dili pobeg iz dr\xc5\xbeave, jima Barrymore poka\xc5\xbee nov ko\xc5\xa1\xc4\x8dek sestavljanke: delno za\xc5\xbegano pismo, v katerem po\xc5\xa1iljatelj naro\xc4\x8di Sir Charlesu naj bo pri vhodu v \xc4\x8dasu njegove smrti, podpisano z inicialkami L.L.; po Mortimerjevem nasvetu Watson poizve pri Lauri Lyons iz bli\xc5\xbenje vasi, ki prizna, da je napisala pismo, saj je nameravala prositi Sir Charlesa da ji financira lo\xc4\x8ditev. Zatrdi pa, da na sestanek ni pri\xc5\xa1la. Watson nato v mo\xc4\x8dvirju izsledi mo\xc5\xbea, ki ga je videl pono\xc4\x8di, in spozna, da gre za Holmesa. Ta je skrivoma raziskoval na lastno pest in ugotovil, da sta g. Stapleton in domnevna gd\xc4\x8d. Stapleton pravzaprav mo\xc5\xbe in \xc5\xbeena ter da je Stapleton obljubil tudi Lauri Lyons, da se bo o\xc5\xbeenil z njo. Med pogovorom zasli\xc5\xa1ita krik in ko prihitita, najdeta truplo Seldna, ki je med begom padel in si zlomil vrat. Holmes sklepa, da ga je napadel pes, in sicer zato, ker je nosil Sir Henryjevo srajco._NEWLINE_Na posestvu Baskerville opazi Holmes sumljivo podobnost med Stapletonom in portretom Huga Baskervilla. Posumi, da je Stapleton v resnici neznani \xc4\x8dlan rodbine Baskerville in da se \xc5\xbeeli znebiti ostalih dedi\xc4\x8dev bogastva. Holmes odide z in\xc5\xa1pektorjem Lestradom, ki ga je medtem poklical, do Stapletonovega doma, kamor je od\xc5\xa1el Sir Henry na ve\xc4\x8derjo. Pred hi\xc5\xa1o ustrelita psa, ki ga je spustil Stapleton in je preganjal Sir Henryja. Domnevna peklenska mrcina je \xc4\x8disto navaden pes ve\xc4\x8dje rasti, le pobarvan s fosforjem, kar mu je v megleni no\xc4\x8di dalo videz po\xc5\xa1asti. V hi\xc5\xa1i najdeta zvezano gospo Stapleton, g. Stapleton pa uide \xc4\x8dez mo\xc4\x8dvirje. Vedo, da bo v naglici in temi gotovo zgre\xc5\xa1il pot do svojega skrivali\xc5\xa1\xc4\x8da in se pogreznil v blato, zato ga prepustijo smrti. V hi\xc5\xa1i kot zadnji dokaz najdeta \xc5\xa1e Sir Henryjev \xc5\xa1korenj, s katerim je Stapleton na\xc5\xa1\xc4\x8duval psa. Na koncu Holmes razlo\xc5\xbei Watsonu \xc5\xa1e preostale podrobnosti uganke: Stapleton je bil v resnici Rodger Baskerville, prej neznani sin istoimenskega Charlesovega brata iz Ju\xc5\xbene Amerike, \xc4\x8drne ovce dru\xc5\xbeine, ki je hlepel po dru\xc5\xbeinskem bogastvu. Psa je skrival v ko\xc4\x8di sredi mo\xc4\x8dvirja, ki jo je neko\xc4\x8d na\xc5\xa1el po naklju\xc4\x8dju. Watson je takrat res sli\xc5\xa1al njegovo zavijanje, kar pa je Rodger (\xc2\xbbg. Stapleton\xc2\xab) prikril z razlago, da gre za tuljenje vetra. Nato se partnerja skupaj odpravita nazaj v London.\n_START_SECTION_\nNastanek\n_START_PARAGRAPH_\nGlede nastanka zgodbe se v javnosti pojavlja mnogo \xc5\xa1pekulacij, tako glede navdiha, kot tudi avtorstva samega. Znano je, da je zametek nastal spomladi 1901, ko je bil Doyle na dopustu v Norfolku s prijateljem, novinarjem Bertramom Fletcherjem Robinsonom. Ta je \xc5\xbeivel v neposredni bli\xc5\xbeini Dartmoorja in odra\xc5\xa1\xc4\x8dal z zgodbami o duhovih in prikaznih, ki so bile tam zelo raz\xc5\xa1irjene. Doyleu je povedal legendo o pasji prikazni, ki stra\xc5\xa1i po Dartmoorju, in skupaj sta se odlo\xc4\x8dila, da napi\xc5\xa1eta grozljivko. Kasneje je bil Doyle tudi na obisku pri Robinsonu in skupaj sta pohajkovala po mo\xc4\x8dvirju. Priimek Baskerville sta si sposodila pri Robinsonovemu ko\xc4\x8dija\xc5\xbeu._NEWLINE_Sama zgodba, ki je navdihnila Baskervillskega psa, je najbr\xc5\xbe razli\xc4\x8dica legende o posestniku Richardu Cabellu, ki naj bi bil\xc2\xa0\xc2\xbbpo\xc5\xa1astno zloben mo\xc5\xbe\xc2\xab. Imel je sloves nemoralnega \xc4\x8dloveka, ki je prodal du\xc5\xa1o hudi\xc4\x8du. Neko\xc4\x8d je posumil, da mu je \xc5\xbeena nezvesta, zato jo je hudo pretepel. Ko je u\xc5\xa1la v mo\xc4\x8dvirje, jo je dohitel in v navalu besa zabodel do smrti, nato pa ga je napadel njen zvesti pes in mu raztrgal goltanec. Potem sta oba omahnila v smrt. Po tistem se je duh psa klatil po mo\xc4\x8dvirju, \xc5\xbealostno tulil in se ponovno prikazal vsaki generaciji Cabellov. Naziv lokacije, ki je navdihnila Doyla, pripisujejo njeni lastniki tudi pode\xc5\xbeelskem dvorcu Baskerville Hall sredi Walesa, saj okrog njegovih starih lastnikov kro\xc5\xbeijo podobne legende, vendar je zgodba manj verjetna._NEWLINE_Doyle se je \xc5\xbee zgodaj odlo\xc4\x8dil, da bo to kriminalka s Holmesom v glavni vlogi, glede Robinsonovega prispevka pa so se njegove izjave spreminjale. V pismu uredniku revije Strand, v katerem je ponudil novo zgodbo, je zapisal, da je Robinson prispeval osnovni motiv in podrobnosti, ki so dale dartmoorsko vzdu\xc5\xa1je, zato mora biti naveden kot soavtor. V dejanski izdaji je od tega ostala opomba, v kateri se Robinsonu zahvaljuje za zametek zgodbe ter pomo\xc4\x8d pri podrobnostih, mu je pa odstopil del honorarja. Kasneje so se pojavile trditve, da je Doyle Robinsonu ukradel zgodbo, nato pa ga zastrupil (Robinson je umrl razmeroma mlad) da bi prepre\xc4\x8dil \xc5\xa1kandal. Zgodovinar, ki je raziskoval v tej smeri, je lokalno \xc5\xbeupnijo zaprosil celo za izkop Robinsonovega trupla da bi dokazal zastrupitev, a je \xc5\xbeupnija to zavrnila. Tudi velika ve\xc4\x8dina drugih zgodovinarjev se ne strinja s tako skrajno tezo.\n_START_SECTION_\nIzid in odziv\n_START_PARAGRAPH_\nRoman je za\xc4\x8del izhajati po delih v reviji Strand Magazine avgusta 1901. Niti Doyle si ni predstavljal, kak\xc5\xa1na senzacija bo njegova zgodba; po vsej dr\xc5\xbeavi so ljudje \xc4\x8dakali v vrstah za nakup izvoda in revija je bila prvi\xc4\x8d v svoji zgodovini primorana natisniti \xc5\xa1esti ponatis. V knji\xc5\xbeni obliki je iz\xc5\xa1el 2. aprila 1902, opremljen z ilustracijami Sidneyja Pageta. Londonski zalo\xc5\xbenik George Newnes je dal natisniti 25.000 izvodov za doma\xc4\x8di trg in 15.000 za distribucijo v britanskih kolonijah. Izdaja za ameri\xc5\xa1ki trg je iz\xc5\xa1la 15. aprila v nakladi 70.000 izvodov. Zaradi fenomenalnega uspeha je ameri\xc5\xa1ka revija Collier\xe2\x80\x99s Weekly Doylu ponudila tako visok honorar za nove zgodbe, da se je ta odlo\xc4\x8dil Holmesa\xc2\xa0\xc2\xbbobuditi od mrtvih\xc2\xab. Naslednje delo s tem protagonistom je bila kratka zgodba\xc2\xa0\xc2\xbbThe Adventure of the Empty House\xc2\xab. V njej Doyle razlo\xc5\xbei, kako je Holmes pre\xc5\xbeivel tisti usodni spopad s profesorjem Moriartyjem v\xc2\xa0\xc2\xbbThe Final Problem\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nRokopis\n_START_PARAGRAPH_\nDoyleov izvirni rokopis je leta 1902 ameri\xc5\xa1ki zalo\xc5\xbenik razdelil po listih za namene promocije knjige \xe2\x80\x93 uporabili so jih kot eksponate v izlo\xc5\xbebah knjigotr\xc5\xbecev. Od 185-190 listov, kot jih je po oceni vseboval, je ohranjenih le \xc5\xa1e 36, med njimi celotno 11. poglavje, ki ga zdaj hrani javna knji\xc5\xbenica New Yorka. Ostali so po raznih univerzitetnih knji\xc5\xbenicah in zasebnih zbirkah. Nazadnje odkriti list iz 12. poglavja je bil leta 2012 prodan na dra\xc5\xbebi za 158.500 USD.\n_START_SECTION_\nPriredbe\n_START_PARAGRAPH_\nPo romanu je kasneje nastalo tudi ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo filmov, prvi je bil \xc5\xbee leta 1914 nem\xc5\xa1ki nemi film Der Hund von Baskerville, v katerem je junaka zaigral Alwin Neu\xc3\x9f. Verjetno najbolj znana upodobitev je ameri\xc5\xa1ki film Baskervillski pes iz leta 1939, znamenit po tem, da sta Basil Rathbone in Nigel Bruce dala likoma Holmesa in Watsona podobo, po kateri sta prepoznavna \xc5\xa1e danes. Igralca sta po tistem ustvarila celo serijo filmov o Holmesovih dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8dinah. Baskervillski pes re\xc5\xbeiserja Terenca Fisherja iz leta 1959 je bil prvi barvni film, posnet po tej zgodbi; v njem sta glavni vlogi zaigrala Peter Cushing kot Holmes in Andr\xc3\xa9 Morell kot Watson, kot Sir Henry Baskerville pa je nastopil Christopher Lee.'