b'\n_START_ARTICLE_\nKnji\xc5\xbenica Bo\xc5\xbeidar Kantu\xc5\xa1er\n_START_PARAGRAPH_\nKnji\xc5\xbenica Bo\xc5\xbeidar Kantu\xc5\xa1er (prvotno Mednarodna knji\xc5\xbenica za sodobno glasbo - Biblioth\xc3\xa8que Internationale de Musique Contemporaine, B.I.M.C.) je neprofitno dru\xc5\xa1tvo. Ustanovljena je bila leta 1968 z namenom promovirati sodobno glasbo tako, da se omogo\xc4\x8di dostop do zalo\xc5\xbeenih in nezalo\xc5\xbeenih partitur vsega sveta. V ta namen knji\xc5\xbenica centralizira te partiture (brez estetske pristranskosti) in sestavlja seznam, nato pa omogo\xc4\x8da njihovo odkritje s pomo\xc4\x8djo informatike. Ob njenem nastanku sta jo subvencionirala Mestna ob\xc4\x8dina Fontainebleau in francosko Ministrstvo za kulturo, kasneje pa Mestna ob\xc4\x8dina Pariz in Ministrstvo za kulturo. Od leta 2006 je zbirka partitur in posnetkov (ve\xc4\x8d kot 24.500 dokumentov, leta 2012) dostopna v Parizu v Mediateki Hector Berlioz in preko njenih spletnih storitev.\n_START_SECTION_\nCilji\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xab\xc2\xa0Razpr\xc5\xa1enost glasbenih del na\xc5\xa1ega \xc4\x8dasa pri razli\xc4\x8dnih zalo\xc5\xbenikih po vsem svetu in \xc5\xa1e pomembneje dejstvo, da ve\xc4\x8dina od njih ostane v obliki rokopisa, predstavljata skoraj nepremostljivo oviro za vsakogar, ki si \xc5\xbeeli ustvariti natan\xc4\x8dno sliko sodobne glasbene produkcije. To oviro bi bilo mogo\xc4\x8de premagati le, \xc4\x8de bi se zdru\xc5\xbeili interesenti - na prvem mestu skladatelji in glasbeni zalo\xc5\xbeniki, seveda pa ob podpori izvajalcev in drugih glasbenih strokovnjakov.\xc2\xa0\xc2\xbb (odlomek iz biltena B.I.M.C.)\n_START_SECTION_\nCentralizacija in informatizacija\n_START_PARAGRAPH_\nZa omogo\xc4\x8danje vpogleda v vlo\xc5\xbeena glasbena dela in sestavljanje baze podatkov, potrebnih za distribucijo le-teh, knji\xc5\xbenica namerava centralizirati zalo\xc5\xbeena in nezalo\xc5\xbeena dela sodobne glasbe (od 20. stoletja dalje) in njihove posnetke. Ne glede na estetsko pripadnost lahko vsak skladatelj/ica vlo\xc5\xbei svoje partiture in posnetke, razen del, ki so namenjena izklju\xc4\x8dno izobra\xc5\xbeevanju. Knji\xc5\xbenica redno spodbuja skladatelje in zalo\xc5\xbenike, naj vlo\xc5\xbeijo svoja dela, s poudarjanjem pomembnosti takega vlo\xc5\xbeka za njihovo promocijo. V prizadevanju za multi-centralizacijo (odpiranje ve\xc4\x8d posvetovalnih mest), so ve\xc4\x8d let prosili skladatelje in zalo\xc5\xbenike, naj vlo\xc5\xbeijo ve\xc4\x8d izvodov vsake partiture. Pogovori o sodelovanju so potekali z Lincoln centrom v New Yorku, njihov trud pa je bil popla\xc4\x8dan v letih 1975\xe2\x80\x931985, ko so postavili drugi center v Sloveniji (idejo so o\xc5\xbeivili leta 1999, nato pa jo opustili)._NEWLINE_Za vsako vlo\xc5\xbeeno delo je bila izdelana kartica, ki je bila natisnjena v \xc5\xa1tevilnih izvodih. V namen ve\xc4\x8dkratne uvrstitve vsake kartice je baza podatkov za vsako vlo\xc5\xbeeno partituro vsebovala naslednje: priimek in ime skladatelja, leto in dr\xc5\xbeavo rojstva ter narodnost, naslov dela, trajanje, leto nastanka skladbe, nomenklaturirana zasedba, eventuelno zalo\xc5\xbenik in leto izdaje. Kasneje so se ti podatki pojavili v katalogih, nato pa so bili vneseni v informati\xc4\x8dni sistem Mediateke Hector Berlioz. Poleg tega je za vsakega skladatelja ustvarjen dostopen biografski zapis. Ker vse informacije v partiturah pogosto niso vklju\xc4\x8dene, je pridobitev vseh potrebnih podatkov za realizacijo njihovega vnosa ena najpomembnej\xc5\xa1ih nalog dru\xc5\xa1tva.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0irjenje podatkov\n_START_PARAGRAPH_\nDistribucija podatkov, ki dovoljuje objektivno in celovito informacijo o sodobnih glasbenih delih, danes poteka preko spletne strani Mediateke Hector Berlioz. Pred tem so katalogi bili natisnjeni, in sicer v dveh publikacijah - v eni so bila dela razvr\xc5\xa1\xc4\x8dena po zasedbah, v drugi pa po abecednem redu imen skladateljev. Te kataloge so redno tiskali in jih po\xc5\xa1iljali naro\xc4\x8dnikom po celem svetu. Katalogi so imeli in \xc5\xa1e vedno imajo pomembno mesto v akademskih in javnih glasbenih knji\xc5\xbenicah v ZDA, Kanadi, Evropi, Avstraliji in na Japonskem. Na za\xc4\x8detku (od leta 1968) so \xc5\xa1irili informacije tako, da so naro\xc4\x8dnikom po\xc5\xa1iljali kartoteke. Razvr\xc5\xa1\xc4\x8dene so bile po abecednem redu skladateljev, zasedbah, narodnosti skladatelja ter po abecednem redu, narodnosti skladatelja ter po zasedbah, trajanju dela, letu nastanka, in po zalo\xc5\xbebah (nezalo\xc5\xbeena dela po zasedbah). Ena kartica, tiskana v ve\xc4\x8d izvodih, je vsebovala vse podatke za dolo\xc4\x8deno partituro. Ista kartica se je nahajala v sedmih razli\xc4\x8dnih kartotekah in s tem je imelo vsako delo sedem razli\xc4\x8dnih dostopov. Interesenti so se naro\xc4\x8dili na eno ali ve\xc4\x8d kartotek po svoji izbiri, zato so se njihove kartoteke posodobile, medtem ko so dobivali nove po\xc5\xa1iljke kartic. Nove kartice so se po\xc5\xa1iljale naro\xc4\x8dnikom v sorazmerju z vlo\xc5\xbeitvijo novih glasbenih del v knji\xc5\xbenico.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nOb nastanku knji\xc5\xbenice leta 1968 so jo \xc5\xa1tevilni skladatelji pisno podprli, med njimi Henri Dutilleux, Andr\xc3\xa9 Jolivet, Darius Milhaud in Henri Sauguet. U\xc5\xbeivala je tudi za\xc4\x8detno podporo javnosti, zlasti v Les Lettres fran\xc3\xa7aises ali v Combat, kjer so pozdravljali to uspe\xc5\xa1no pobudo. Kmalu so za\xc4\x8dele \xc5\xa1tevilne glasbene ustanove po vsem svetu z zanimanjem spremljati razvoj dru\xc5\xa1tva. Prvi sede\xc5\xbe BIMC-ja je bil v Fontainebleauju v prvem nadstropju vile Lavaurs, kjer so v kleti bili tudi pripomo\xc4\x8dki za tehni\xc4\x8dne storitve, na primer snemalni studio in tiskarski stroj. V za\xc4\x8detku sedemdesetih let je sede\xc5\xbe knji\xc5\xbenice prenesen v Pariz. Vse do leta 2002 je knji\xc5\xbenica zavzemala dva nadstropja aneksa k Cit\xc3\xa9 Internationale des Arts na bregovih Sene, nato pa se je za kratek \xc4\x8das preselila v konservatorij CNR, Rue de Madrid. Od leta 2006 je knji\xc5\xbenica del Mediateke Hector Berlioz na Pari\xc5\xa1kem visokem glasbenem konservatoriju (CNSMDP). Preimenovala se je v Knji\xc5\xbenico Bo\xc5\xbeidar Kantu\xc5\xa1er v \xc4\x8dast skladatelju Bo\xc5\xbeidarju Kantu\xc5\xa1erju, ki je bil eden od njenih ustanovnih \xc4\x8dlanov in direktor od 1968 do 1999. Drugi ustanovni \xc4\x8dlani dru\xc5\xa1tva so Leon Barzin, Louis-No\xc3\xabl Belaubre, Jacques Phytilis, Jean-Jacques Werner, Pierre Wissmer in Didier Duclos.'