b'\n_START_ARTICLE_\nParadoks tolerance\n_START_PARAGRAPH_\nParadoks tolerance (ali paradoks strpnosti) pravi, da \xc4\x8de je dru\xc5\xbeba strpna do vsega brez omejitev, bo s\xc4\x8dasoma nestrpnost to sposobnost izkoristila ali uni\xc4\x8dila. Karl Popper je paradoks strpnosti prvi\xc4\x8d opisal leta 1945 in izrazil navidez paradoksno idejo: "da bi ohranili strpno dru\xc5\xbebo, mora biti dru\xc5\xbeba nestrpna do nestrpnosti." Paradoks strpnosti je pomemben koncept za razmi\xc5\xa1ljanje o tem, katere meje je mogo\xc4\x8de postaviti in ali bi jih bilo treba postaviti glede svobode govora.\n_START_SECTION_\nRazprave\n_START_PARAGRAPH_\nFilozof Karl Popper je paradoks definiral leta 1945 v "Odprta dru\xc5\xbeba in njeni sovra\xc5\xbeniki" zvezek 1 (v opombi 4 k poglavju 7).  _NEWLINE_ Manj znan je paradoks strpnosti: Neomejena toleranca mora voditi do izginotja strpnosti. \xc4\x8ce raz\xc5\xa1irimo neomejeno strpnost tudi do tistih, ki so nestrpni, \xc4\x8de nismo pripravljeni braniti strpne dru\xc5\xbebe pred napadom nestrpnih, potem bodo tolerantni pora\xc5\xbeeni in toleranca z njimi. - v tej formulaciji na primer ne navajam, da bi morali vedno zatreti izrekanje nestrpnih filozofij; dokler jim lahko racionalno ugovarjamo in jih nadzorujemo v javnem mnenju, bi bilo zatiranje zagotovo nespametno. Vendar bi morali uveljavljati pravico, da nestrpne zatremo, \xc4\x8de je potrebno, tudi s silo; kajti lahko se zlahka izka\xc5\xbee, da nas niso pripravljeni spoznati na ravni racionalnih argumentov, ampak za\xc4\x8dnejo z odrekanjem vseh argumentov; svojim sledilcem lahko prepovejo poslu\xc5\xa1anje racionalnih argumentov, ker je to varljivo, in jih nau\xc4\x8dijo, da na argumente odgovarjajo s pestmi ali pi\xc5\xa1tolami. Zato bi morali v imenu strpnosti uveljavljati pravico, da nismo strpni do nestrpnih. _NEWLINE_ Leta 1971 filozof John Rawls v A Theory of Justice zaklju\xc4\x8di, da mora pravi\xc4\x8dna dru\xc5\xbeba prena\xc5\xa1ati nestrpnost, ker bi sicer dru\xc5\xbeba potem bila nestrpna in tako nepravi\xc4\x8dna. Vendar Rawls tudi kot Popper vztraja, da ima dru\xc5\xbeba razumno pravico do samoohranitve, ki nadome\xc5\xa1\xc4\x8da na\xc4\x8delo strpnosti: "Medtem ko se netolerantna sekta sama ne more prito\xc5\xbeevati nad nestrpnostjo, bi bilo treba njeno svobodo omejiti le, \xc4\x8de strpni iskreno in z razlogom verjamejo, da je ogro\xc5\xbeena njihova lastna varnost in varnost institucij svobode."   _NEWLINE_Michael Walzer je v delu iz leta 1997 vpra\xc5\xa1al: "Ali naj toleriramo nestrpnost?" Trdi, da je ve\xc4\x8dina manj\xc5\xa1inskih verskih skupin, ki so dele\xc5\xbene strpnosti, vsaj v nekaterih pogledih nestrpna. V strpnem re\xc5\xbeimu se tak\xc5\xa1ni ljudje lahko nau\xc4\x8dijo tolerirati ali se vsaj obna\xc5\xa1ati, "kot da imajo to vrlino". _NEWLINE_Thomas Jefferson se je \xc5\xbee v svojem prvem inavguralnem govoru lotil pojma strpne dru\xc5\xbebe, nana\xc5\xa1ajo\xc4\x8d se na tiste, ki bi lahko destabilizirali Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave Amerike in njeno enotnost, reko\xc4\x8d: "... naj ostanejo nemoteno kot primeri varnosti, s katero lahko napako mnenja dopu\xc5\xa1\xc4\x8damo, \xc4\x8de ostaja razum da temu oporeka."\n_START_SECTION_\nToleranca in svoboda govora\n_START_PARAGRAPH_\nParadoks strpnosti je pomemben pri razpravi o tem, kak\xc5\xa1ne meje je treba postaviti glede svobode govora. Popper je trdil, da je dopustiti svobodo govora tistim, ki bi jo uporabili za odpravo samega na\xc4\x8dela, na katerega se opirajo, paradoksalno.  Rosenfeld trdi: "Zdi se protislovno raz\xc5\xa1iriti svobodo govora na skrajne\xc5\xbee, ki ... \xc4\x8de bodo uspe\xc5\xa1ni, neusmiljeno zatirali govor tistih, s katerimi se ne strinjajo", in poudarja, da imajo zahodnoevropske demokracije in ZDA nasprotne pristope na vpra\xc5\xa1anje strpnosti do sovra\xc5\xbenega govora.\n_START_SECTION_\nHomofilija in nestrpnost\n_START_PARAGRAPH_\nRazmerje med homofilijo (preferenca za interakcijo s tistimi s podobnimi lastnostmi) in nestrpnostjo se ka\xc5\xbee, ko se strpna oseba soo\xc4\x8da z dilemo izbire med vzpostavljanjem pozitivnega odnosa s strpnim posameznikom druge skupine ali vzpostavitvijo pozitivnega odnosa z nestrpnim \xc4\x8dlanom lastne skupine. V prvem primeru nestrpni \xc4\x8dlan v lastni skupini ne odobrava vzpostavljene povezave s posameznikom iz druge skupine, kar nujno vodi v negativen odnos nestrpnega do njegovega tolerantnega enakega; medtem ko v drugem primeru negativen odnos do posameznika druge skupine odobrava nestrpen \xc4\x8dlan lastne skupine in tako spodbuja pozitiven odnos med njima.  _NEWLINE_To dilemo sta Aguiar in Parravano obravnavala v Tolerating the Intolerant: Homophily, Intolerance, and Segregation in Social Balanced Networks  kjer je modelirana skupnost posameznikov, katerih odnose ureja spremenjena oblika Heiderjeve teorije ravnote\xc5\xbeja.'