b'\n_START_ARTICLE_\nRekviem (cikel pesmi)\n_START_PARAGRAPH_\nRekviem, cikel pesmi ruske pesnice Ane Ahmatove, nastal v letih 1935\xe2\x88\x921940.\n_START_SECTION_\nOzadje nastanka\n_START_PARAGRAPH_\nCikel pesmi je Ahmatova za\xc4\x8dela pisati leta 1935, temo zanj je \xc4\x8drpala iz lastnega \xc5\xbeivljenja, ko je pred Leningrajskim zaporom v mno\xc5\xbeici prestra\xc5\xa1enih in la\xc4\x8dnih ljudi \xc4\x8dakala na razglasitev sodbe glede svojega sina Leva Gumiljeva. Rekvijem je tako nastajal dolgih 5 let, vse do leta 1940. Pesmi ni zapisala ve\xc4\x8d kot 10 let, temve\xc4\x8d jih je hranila zgolj v svoji glavi, saj se je bala posledic, ki bi jih lahko do\xc5\xbeivela, \xc4\x8de bi pesem pri\xc5\xa1la v roke takratne oblasti, ki je bila pod Stalinovim nadzorom. Re\xc5\xbeim je v tistem \xc4\x8dasu avtorici prepovedoval kakr\xc5\xa1nokoli objavljanje pesmi, vendar se je Rekvijem ne glede na to po skritih vezeh kamlu raz\xc5\xa1iril tudi za meje Rusije in svojo prvo - sicer delno - izdajo do\xc5\xbeivel leta 1963 v Nem\xc4\x8diji. V celoti je bil tekst prvi\xc4\x8d objavljen \xc5\xa1ele 21 let po avtori\xc4\x8dini smrti in sicer leta 1987 v Rusiji._NEWLINE_Ahmatova v pesmih prevzame glas tiso\xc4\x8derih trpe\xc4\x8dih \xc5\xbeen in mater, ki so v letih Stalinovega re\xc5\xbeima izgubile svoje mo\xc5\xbee ali otroke. Pesnica je z njimi delila svojo bole\xc4\x8dino, strah in nemo\xc4\x8d, saj je tudi sama do\xc5\xbeivela izgubo svojega prvega mo\xc5\xbea, ruskega pesnika in esejista Nikolaja Gumiljova, ki so ga po krivi obto\xc5\xbebi leta 1921 ustrelili. Tudi njej tretji mo\xc5\xbe Nikolaj Punin je po krivi obto\xc5\xbebi sodelovanja z bolj\xc5\xa1eviki kon\xc4\x8dal v gulagu, kjer je od iz\xc4\x8drpanosti in bolezni umrl. V tistem \xc4\x8dasu so oblasti tudi ve\xc4\x8dkrat zaprle njenega sina Leva in tako njemu kot njej nemalokrat grozili s smrtjo. Rekviem, druga\xc4\x8de ma\xc5\xa1a za umrle, je za avtorico natanko to. Poklon vsem umrlim in trpe\xc4\x8dim, ki sami niso zmogli spregovoriti o svojem trpljenju, zato je skozi njihove o\xc4\x8di s svojimi besedami spregovorila avtorica.\n_START_SECTION_\nZgradba cikla\n_START_PARAGRAPH_\nCikel sestoji iz ve\xc4\x8d poglavij, v katerih so zastopane razli\xc4\x8dne ideje in misli. Da bi zajela najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1a ob\xc4\x8dutja \xc4\x8dloveka, se deli cikla med seboj razlikujejo tudi po \xc5\xa1tevilu kitic in verzov ter po ritmu in rimi. V Predgovoru, ki ga je dopisala \xc5\xa1ele nekaj let pred smrtjo, leta 1961, pove, da ni tako kot mnogi intelektualci pobegnila v tujino, pa\xc4\x8d pa je ostala v Rusiji, kjer je trpela skupaj s svojim ljudstvom, ki ga ni hotela zapustiti. Temu uvodu sledi del z naslovom Namesto predgovora, v katerem avtorica pojasni, kaj je bil povod za nastanek Rekviema. Hotela je spregovoriti v imenu vseh trpe\xc4\x8dih, ki sami tega ne zmorejo. V Posvetilu se spomni tistih, ki so skupaj z njo v neskon\xc4\x8dnih vrstah zaporov \xc4\x8dakali na izvr\xc5\xa1itev krivi\xc4\x8dnih sodb. Obsodi zlo\xc4\x8dinski sistem, ki je na tiso\xc4\x8de ljudi obsodil na pogubo in propad. Mogo\xc4\x8dne metafore rabljene v tem delu cikla nakazujejo nenadomestljivo vrzel in \xc5\xbealost, ki so jo obsojeni pustili za seboj._NEWLINE_V Uvodu govori o izgubi lepote Leningrada in o temi, ki je zajela vso Rusijo. Sledi deset pesmi ozna\xc4\x8denih z rimskimi \xc5\xa1tevilkami, v katerih je poudarjena osebna avtori\xc4\x8dina izku\xc5\xa1nja. Prika\xc5\xbee nam podobo osamljene \xc5\xbeenske, na nekaterih delih \xc5\xbee skoraj zblaznele od trpljenja in obupa. Niha med okrutno realnostjo \xc4\x8dakanja na svojega sina in brezupom, ki jo vedno bolj zajema. Pred nami razgrinja svoje spomine in \xc4\x8dustva. Bralcu so podani tudi to\xc4\x8dni \xc4\x8dasovni podatki, ki so ponekod opremljeni tudi z datumom. Vsebinski prelom se zgodi v sedmi pesmi, kjer se pesmica ob sinovi obsodbi preda malodu\xc5\xa1ju in ne vidi ve\xc4\x8d nikakr\xc5\xa1nega upanja za njegovo re\xc5\xa1itev. Ideja, ki nam jo sporo\xc4\x8da skozi verze, je jasno razvidna: \xc4\x8de \xc5\xbeelimo pre\xc5\xbeiveti bole\xc4\x8dino, moramo postati kot kamen. Neuni\xc4\x8dljivi in trdi, saj le tako ne bomo \xc4\x8dutili trpljenja okoli nas.V osmi pesmi avtorica poziva smrt, naj zavoljo nje pohiti s svojim prihodom, saj je bole\xc4\x8dina, ki jo ob\xc4\x8duti na tem svetu, premo\xc4\x8dna. Naveli\xc4\x8dana je \xc4\x8dakanja in smrti sporo\xc4\x8da, da je pripravljena na njen prihod. Vse, kar jo je navezovalo na zemeljski svet, je izginilo skupaj z vero v bolj\xc5\xa1o prihodnost.V deseti pesmi, Kri\xc5\xbeanje, je zajeta tragedija in bole\xc4\x8dina tiso\xc4\x8derih mater, ki so bile pri\xc4\x8da usmrtitvi svojih sinov. Njihovo bole\xc4\x8dino primerja z bole\xc4\x8dino Kristusve matere Marije, ki na kri\xc5\xbeu opazuje smrt svojega sina._NEWLINE_Epilog je sestavljen iz dveh delov. V prvem se ponovno obra\xc4\x8da k tistim, ki so skupaj z njo \xc4\x8dakali v neskon\xc4\x8dnih jetni\xc5\xa1kih vrstah. V molitvi se obra\xc4\x8da na Boga. V molitvi pa ne prosi zase, pa\xc4\x8d pa za vse tiste, ki so umrli v temnicah zaporov. V drugem delu epiloga pesnica opisuje mogo\xc4\x8do prihodnost, v kateri ji ruski narod postavi spomenik, za katerega pa ne \xc5\xbeeli, da bi stal na njenem rojstnem kraju, pa\xc4\x8d pa pred zidovi je\xc4\x8d, kjer je pretrpela toliko \xc4\x8dasa. Ne \xc5\xbeeli, da svet pozabi trpljenje ruskega ljudstva in gorja vsakega posameznika.'