b"\n_START_ARTICLE_\nSupraseljski kodeks\n_START_PARAGRAPH_\nSupraseljski kodeks (imenovan tudi Petkov zbornik) je starocerkvenoslovanski cirilski rokopis iz konca 10. stoletja. Velja za najob\xc5\xa1irnej\xc5\xa1i preostanek starocerkvenoslovanskega kanonskega slovstva in najstarej\xc5\xa1i ohranjeni pisni dokument v slovanskem jeziku. Imenuje se po Supraseljskem samostanu pri Bjalistoku. Od 20. septembra 2007 je na UNESCOvem seznamu Spomini sveta.\n_START_SECTION_\nOpis\n_START_PARAGRAPH_\nRokopis sestoji iz 285 listov finega pergamenta in je po obliki menajon za mesec marec v stilu bizantinskih rokopisov iz tiste dobe. Po vsebini je priro\xc4\x8dnik za molitve in branja v predvelikono\xc4\x8dnem \xc4\x8dasu. Vsebuje tudi 24 \xc5\xbeivljenjepisov kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih svetnikov in 23 pridig. Med temi so podani trije spisi Janeza Zlatousta, in sicer \xc5\xbdivljenje svetih 40 mu\xc4\x8dencev, \xc5\xbdivljenje meniha Jakoba in Govor za cvetno nedeljo._NEWLINE_Supraseljski kodeks je nastal v vzhodni Bolgariji, najverjetneje v preslavski knji\xc5\xbeni \xc5\xa1oli v \xc4\x8dasu prvega bolgarskega cesarstva (681 - 1018), natan\xc4\x8dneje v \xc4\x8dasu vladanja carja Petra (927-969). Ni znano, kdaj in kako je rokopis zapustil bolgarska tla in za\xc5\xa1el na Poljsko. Z vso verjetnostjo je bil rokopis del za\xc4\x8detnega premo\xc5\xbeenja samostana Supra\xc5\x9bl, morda kot darilo bizantinskega patriarha Joahima I.  Samostan je namre\xc4\x8d \xc5\xbee od samega za\xc4\x8detka hranil rokopise, pozneje pa knjige. Baje je samostanska knji\xc5\xbenica \xc5\xbee leta 1557 hranila preko 200 knjig, leta 1645 pa kar 587 knjig To knji\xc5\xbenico je leta 1823 raziskal ruski slavist Mikhail Bobrowski in v njej na\xc5\xa1el tudi ta kodeks.\n_START_SECTION_\nStiki s Kopitarjem\n_START_PARAGRAPH_\nBobrowski je takoj uvidel, da gre za izredno va\xc5\xbeno pri\xc4\x8devanje slovanske zgodovine, zato je poslal fotografije nekaterih listov in prepis dalj\xc5\xa1ih odlomkov rokopisa v Sankt Peterburg, kjer so jih strokovnjaki preu\xc4\x8dili in nato izdali poglobljen \xc5\xa1tudij z opisom dela  Ko je Jernej Kopitar, ki je takrat delal na Dunaju, sli\xc5\xa1al za rokopis, je prepri\xc4\x8dal Bobrowskega, da mu je poslal nekaj listov. S podatki iz teh listov je Kopitar podprl svojo teorijo o nastanku stare cerkvene slovan\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki jo je razvil v delu Glagolita Clozianus (iz\xc5\xa1lo leta 1836). Te liste je Kopitar fotografiral in vrnil Bobrowskemu v Vilnius, in ta mu je z zaupanjem poslal \xc5\xa1e eno po\xc5\xa1iljko, in sicer sam za\xc4\x8detek rokopisa, vsega 118 strani. Verjetno je Kopitar \xc5\xa1e \xc5\xa1tudiral te liste, ko ga je doletela smrt (1844), zato se material nikoli ni povrnil v Vilnius.\n_START_SECTION_\nDana\xc5\xa1nji lastniki rokopisa\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi del kodeksa, 118 listov, ki je ostal v Kopitarjevi knji\xc5\xbenici, je po njegovi smrti pre\xc5\xa1el v last Ljubljanskega Liceja in nato Narodne in univerzitetne knji\xc5\xbenice Slovenije, kjer se \xc5\xa1e danes nahaja v okviru Kopitarjeve zbirke slovanskih rokopisov. Drugi del je skoraj v celoti (151 listov) odkupila dinastija Zamoyski, \xc4\x8digar vidnej\xc5\xa1i predstavniki so bili izgnani po novembrski (1830) in po januarski vstaji (1863), in rokopisi so pre\xc5\xa1li v varstvo Narodne knji\xc5\xbenice v Var\xc5\xa1avi, vendar le do druge svetovne vojne, ki je zabrisala vsako sled za njimi. Pojavili so se spet leta 1968 v ZDA v privatni lasti Herberta Moeller-ja, ki jih je odstopil Poljski narodni knji\xc5\xbenici. Preostalih 16 listov je bilo v privatni lasti do leta 1856, ko jih je odkupila Ruska narodna knji\xc5\xbenica iz Sankt Peterburga, ki jih \xc5\xa1e danes hrani.\n_START_SECTION_\nNatisi rokopisa\n_START_PARAGRAPH_\nSupraseljski rokopis je \xc5\xa1tudiralo veliko oseb, bodisi iz zgodovinskega kot iz jezikoslovnega stali\xc5\xa1\xc4\x8da. Zaradi zanimanja, ki ga je ta kodeks zbudil med izvedenci v raznih strokah, je bil tudi ve\xc4\x8dkrat objavljen._NEWLINE_Rokopis je prvi\xc4\x8d objavil Fran Miklo\xc5\xa1i\xc4\x8d (Monumenta linguae palaeoslovenicae e codice Suprasliensi, Dunaj 1845), seveda samo tiste dele. ki jih je dobil (kot fotografije!) od Kopitarja. Bodisi zaradi slabo preglednih originalov (= fotografij), bodisi zaradi prevajalskih napak, se te izdaje smatrajo za neto\xc4\x8dne in so bile v naslednjih natisih popravljene._NEWLINE_Drugi natis kodeksa je pripravil leta 1904 Sergej Sever'janov in obsega celoten razpolo\xc5\xbeljiv rokopis pod naslovom Suprasal'skaja rukopis' (Pamjatniki staroslavjanskogo jazika), Sankt Peterburg 1904). Poleg staroslovanskega teksta so podani odlomki originalnih pridig v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini, pa tudi nekateri izrazi iz drugih staroslovanskih tekstov._NEWLINE_Ponatis Sever'janova je iz\xc5\xa1el leta 1956 v Grazu, z uporabo najnovej\xc5\xa1ih tehnik fotografije._NEWLINE_Poslednja in najob\xc5\xa1irnej\xc5\xa1a izdaja je iz\xc5\xa1la leta 1982 v Bolgariji (Jordan Zaimov in Mario Capaldo: Supras'lski ili Retkov sbornik, Sofija 1982\xe2\x80\x931983). Vsakemu listu je prilo\xc5\xbeena gr\xc5\xa1ka verzija teksta in fotografija drugih staroslovenskih tekstov z isto vsebino._NEWLINE_Na razpolago je tudi elektronska verzija Sever'janove izdaje (Corpus Cyrillo-Methodianum Helsingiense, 7-bit ASCII).\n_START_SECTION_\nZanimivost\n_START_PARAGRAPH_\nZadnja stran rokopisa, o\xc5\xa1tevil\xc4\x8dena 260, prina\xc5\xa1a tudi slede\xc4\x8di zaklju\xc4\x8dni stavek:_NEWLINE_g(ospod)i pomilui ret'ka amin._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina izvedencev sodi, da se je s temi besedami podpisal kopist, ki naj bi se torej imenoval Ret'ko - odtod tudi poljudno imenovanje Petkov zbornik namesto bolj tehni\xc4\x8dnega Supraseljski kodeks."