b'\n_START_ARTICLE_\nJoseph Butler\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje in izobrazba\n_START_PARAGRAPH_\nJoseph Butler se je rodil 18.5.1692 v prezbiterijansko dru\xc5\xbeino v mestu Wantage, Berkshire, v Angliji. Sprva je obiskoval eno izmed akademij, ki so nasprotovale takratni angle\xc5\xa1ki cerkvi (Samuel Jones dissenting Academy) . V \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija je prebiral in preu\xc4\x8dil dela Johna Lockeja in Samuela Clarka in kasneje Clarku napisal pismo, kjer je izpostavil dva problema njegovih argumentov za bo\xc5\xbejo enotnost in vsenavzo\xc4\x8dnost, v prikazu obstoja in zna\xc4\x8dilnosti Boga. Butlerjeva kritika je vodila v vzajemno ob\xc4\x8dudovanje. Clarke je kasneje njuno dopisovanje objavil, s tem da je ohranil Butlerjevo anonimnost. Kmalu za tem se je Butler pridru\xc5\xbeil anglikanski cerkvi in se prepisal na fakulteto Oriel, ki je sestavni del Univerze v Oxford. Tam je stkal tudi tesno prijateljstvo z enim izmed so-\xc5\xa1tudentov Edwardom Talbotom, sinom Williama Talbota, takratnega Oxfordskega \xc5\xa1kofa.\n_START_SECTION_\nCerkvena kariera\n_START_PARAGRAPH_\nPo kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju ga je 26.10.1718 v svoji pala\xc4\x8di William Talbot, sailsburski \xc5\xa1kof posvetil v diakona, kasneje pa \xc5\xa1e v duhovnika. Kmalu za tem je na piporo\xc4\x8dilo Talbota in Clarka postal pridigar pri Rollski kapeli (kapela povezana z londonskimi sodi\xc5\xa1\xc4\x8di), kjer je slu\xc5\xbeil do leta 1726. V tem obdobju je diplomiral iz civilnega prava. 1726 je objavil zbirko svojih pridig pod naslovom Fifteen Sermons preached at the Rolls Chapel (petnajst pridig, ki jih je pridigal v rolski kapeli). V ponovni izdaji dve leti kasneje je bilo delo objavljeno s popravki in z dodatkom pomembnega sinopti\xc4\x8dnega predgovora. Leta 1736 je objavil svoje najpomemnej\xc5\xa1e delo v sklopu naravne teologije z naslovom Analogy of Religion (analogija religije). To delo je vsebovalo dve pomembni disertaciji; o osebni identiteti in dobrobitu. Istega leta je bil imenovan za duhovnika kraljice Caroline, \xc5\xbeene Georga II. Leto po njeni smrti (1738) je bil povi\xc5\xa1an v bristolskega \xc5\xa1kofa, \xc5\xa1e dve leti kasneje pa je postal dekan katedrale St. Paul. Prihodke, ki mu jih je zagotavljal ta naziv je uporabil za finan\xc4\x8dno podporo svojega delovanja v Bristolu. Ta polo\xc5\xbeaj je obdr\xc5\xbeal vse do novega naziva durhamskega \xc5\xa1kofa, do katerega je domnevno pri\xc5\xa1el z zavrnitvijo ponudbe, da bi postal nad\xc5\xa1kof Canterburyja. \xc5\xa0tevilne izmed njegovih pridig, ki so nastale proti koncu njegove duhovni\xc5\xa1ke kariere, so bile objavljene posami\xc4\x8dno, nekatere med njimi pa so bile zbrane v delo Six Sermons on Public Occasions (\xc5\xa1est pridig o javnih dogodkih). Temu je sledila publikacija dela Durham Charge (durhamska obto\xc5\xbeba), v kateri je kritiziral delo duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine njegove \xc5\xa1kofije.\n_START_SECTION_\nMI\xc5\xa0LJENJE IN KRITIKA\n_START_PARAGRAPH_\nVsa njegova dela so bila neposredno povezana z odpravljanjem njegovih dol\xc5\xbenosti v vlogi anglikanskega duhovnika in napredkom njegove kariere. Njegov namen ni bil vzpostaviti sistem verske filozofije ali dokazati, da vera res obstaja, temve\xc4\x8d braniti vero pred ugovori skeptikov ter zagotoviti inteligenten razlog za sprejetje oziroma vzpostavitev verskih prepri\xc4\x8danj. Butlerjev literarni slog ni bil mikaven, vendar je bil ravno njegov na\xc4\x8din pisanja tisti, ki je njegovim argumentom dal mo\xc4\x8d in jih naredil u\xc4\x8dinkovite. Skrb in natan\xc4\x8dnost, s katero je Butler razpravljal o najmanj\xc5\xa1ih podrobnostih, je bralca v\xc4\x8dasih odvrnila od glavne smeri argumenta.\n_START_SECTION_\nNapad na deizem\n_START_PARAGRAPH_\nV letih svojega \xc5\xbeivljenja in tudi po smrti je bil Butler najbolj poznan po svojem delu Analogy of religion, Natural and Revealed, ki \xc5\xa1e stoletja kasneje ostaja glavna opora argumentov kristjanov proti neveri. Njegov napad na deizem je v angle\xc5\xa1kih cerkvah in pri modernih u\xc4\x8denjakih vzbujal resno zaskrbljenost, saj so na njegovo delo gledali kot na reakcijo na deizem. Deizem namre\xc4\x8d zavra\xc4\x8da vero v razodetje, osnovni element kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva, prav tako pa zavra\xc4\x8da povezanost med cerkvijo in veroizpovedjo. S takim mi\xc5\xa1ljenjem in svojimi dejanji se je izkazal za skrbnega in obzirnega kristjana, saj je bil zelo zaskrbljen glede propada religioznega \xc5\xbeivljenja v Angliji in v cerkvi sami.\n_START_SECTION_\nAnalogy of religion, Natural and revealed\n_START_PARAGRAPH_\nButler je sprejel razliko med naravno religijo (versko resnico, ki jo lahko razumemo s preu\xc4\x8devanjem naravnega sveta) in razodeto religijo ( versko resnico, ki jo lahko razumejo le tisti s posebnim znanjem razodetja.) Analogija Religije, naravne in razodete, je bila mi\xc5\xa1ljena kot obramba le teh dveh pred tistimi, ki so trdili, da sta neskladni z razumom in ki so v bibijskih spisih na\xc5\xa1li neskladje s konceptom pravi\xc4\x8dnega in ljube\xc4\x8dega Boga. Menil je, da razodetje le\xc5\xbei izven podro\xc4\x8dja razuma in ne more biti razumljiva \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki inteligenci. Poudaril je, da so \xc5\xa1tevilni naravni pojavi prav tako skrivnostni in nedojemljivi, saj \xc4\x8dlovek \xc5\xa1e ni pridobil potrebnega znanja, da bi jih razumel. Zato moramo vsemu, kar ni bilo dokon\xc4\x8dno dokazano kot neresni\xc4\x8dno dati mo\xc5\xbenost, da bi lahko bilo resni\xc4\x8dno.\n_START_SECTION_\nFifteen Sermons preached at the Rolls Chapel\n_START_PARAGRAPH_\nV prvi izmed svojih petnajstih pridig je Butler analiziral \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko naravo, tako da jo je razdelil v tri elemente: Strasti in \xc4\x8custva; Ljubezen do samega sebe in Dobrosr\xc4\x8dnost; ter Vest. Te elemente je razvrstil v hierarhijo, v kateri je bila na vodilnem polo\xc5\xbeaju vest. Prav vest, ki jo je imenoval na\xc4\x8delo razmisleka in refleksno na\xc4\x8delo odobravanja je bila sposobnost, ki je upo\xc5\xa1tevala vse motive in nagnjenosti k dejanjem ter nekatera sprejela, drugih pa ne. \xc4\x8ceprav se je Butler v\xc4\x8dasih skliceval na vest kot glas Boga, je zelo o\xc4\x8ditno verjel v avtonomijo vesti kot posvetni organ znanja. Vest je bila vrhovna avtoriteta, \xc4\x8de ne celo vrhovna mo\xc4\x8d. \xc4\x8clovek je bil primoran upo\xc5\xa1tevati svojo vest, ker je bila le-ta zakon njegove narave.'