b"\n_START_ARTICLE_\nSan Mart\xc3\xadnov pohod \xc4\x8dez Ande\n_START_SECTION_\nZasnova zamisli o pohodu \xc4\x8dez Ande\n_START_PARAGRAPH_\nDve leti po pristanku v Ameriki, je San Mart\xc3\xadn dobil povelje, da brani province R\xc3\xada de la Plata od \xc5\xa1panskih enot, ki so prihajale iz obmo\xc4\x8dja visokega Peruja. Argentinske revolucionarne oblasti so na\xc4\x8drtovale zavzetje obmo\xc4\x8dja visokega Peruja in Lime, sredi\xc5\xa1\xc4\x8de \xc5\xa1panskih sil v Ju\xc5\xbeni Ameriki, iz ju\xc5\xbene strani, s \xc4\x8dimer se San Mart\xc3\xadn ni strinjal. Zamislil si je zavzetje z osvoboditvijo \xc4\x8cila, in sicer preko Andov, ter od tam prihod do perujskih obal po morski poti. San Mart\xc3\xadn je tako za\xc4\x8del s pripravami za pohod \xc4\x8dez Ande. Prosil je argentinske oblasti ter takratnega vodja Juan Mart\xc3\xadna de Pueyrredona, naj mu dodelijo guvernerstvo takratne province Cuyo, obmo\xc4\x8dje, ki danes vklju\xc4\x8duje province Mendoza, San Juan in San Luis, ter to tudi dosegel avgusta leta 1814. Ustalil se je v provinci Mendoza in tam za\xc4\x8del s pripravami, ki so trajale tri leta, ter hkrati skrbel tudi za razvoj te province.\n_START_SECTION_\nOrganizacija andske vojske\n_START_PARAGRAPH_\nSan Mart\xc3\xadn je postavil glavni tabor za zbiranje in urjenje andske vojske na obrobju province Mendoza, na kraju z imenom El Plumerillo. To ozemlje je bilo v lasti Francisca de Paula de Lareta, ki je odstopil ozemlje v najem. Brigadir Bernardo O'Higgins je bil tisti, ki je ustvaril dokon\xc4\x8dno podobo tabora, ki je bil, s pomo\xc4\x8djo prebivalcev Mendoze, dokon\xc4\x8dan v \xc5\xa1estih mesecih._NEWLINE_Andska vojska je bila osnovana na dveh jedrnih voja\xc5\xa1kih enotah, ki so obstajale v Mendozi: Pomo\xc5\xbeno telo iz \xc4\x8cil, pod vodstvom kolonela Juana Gregoria de las Herasa in civilne voja\xc5\xa1ke enote iz province Mendoza. Na za\xc4\x8detku, je bilo le 400 vojakov in 4 topovi, kar ni bilo dovolj za spopad s \xc5\xa1panskimi silami, zato je San Mart\xc3\xadn 14. avgusta 1814 uvedel prostovoljno slu\xc5\xbeenje. Okoli oktobra 1815, je rasto\xc4\x8da andska vojska \xc5\xa1tela \xc5\xbee 1600 mo\xc5\xbe pehote 1000 konjenikov in 220 topni\xc4\x8darjev z desetimi topovi. Marca 1816 je San Mart\xc3\xadn prosil za priklju\xc4\x8ditev dveh konjeni\xc5\xa1kih enot granaderosov, ki so se nahajali v visokem Peruju. Bataljona pehote 8 in 11, prvi bataljon lovcev in topni\xc5\xa1tvo so se namestili na zahodu, oficirji in vodje so bili nastanjeni v bli\xc5\xbeini, granaderosi pa so zasedli \xc5\xa1tiri poslopja na severu. Na jugu sta se nahajali kraj nastanitve San Mart\xc3\xadna ter general\xc5\xa1tab, na vzhodu pa je bil postavljen 100 metrov dolg zid, kjer so se vojaki urili v streljanju. Kon\xc4\x8dna podoba andske vojske je \xc5\xa1tela 3 generale, 28 vodij, 207 oficirjev, 15 predstavnikov civilnega osebja, 3778 vojakov in 1329 pomo\xc5\xbenih vojakov, kar predstavlja v skupnem se\xc5\xa1tevku 5432 mo\xc5\xbe. Vojska je \xc5\xa1tela tudi 18 topov, 1500 konjev in 9820 mul.\n_START_SECTION_\nSan Mart\xc3\xadnovi sodelavci\n_START_PARAGRAPH_\nZa uspeh San Mart\xc3\xadnovega ambicioznega na\xc4\x8drta je bilo potrebno sodelovanje vseh prebivalcev. Eden od klju\xc4\x8dnih sodelavcev je bil menih Luis Beltr\xc3\xa1n, ki je skrbel za oro\xc5\xbearno in \xc5\xbertvoval celo cerkveni zvon, da bi iz njega naredil topove. Tudi \xc5\xbeene so imele svojo vlogo in sicer, pod vodstvom San Mart\xc3\xadnove \xc5\xbeene Remedios de Escalada, so te skrbele za \xc5\xa1ivanje uniform in zastav, tkale odeje za mrzle no\xc4\x8di ter obdelovale usnje za izdelavo grobih gorskih \xc5\xa1kornjev. Veliko obrtnikov je pomagalo pri gradnji voja\xc5\xa1kih zgradb, furmani pa so vojski zastonj preva\xc5\xbeali vse potrebne materiale. Pomo\xc4\x8d pa je pri\xc5\xa1la tudi iz drugih argentinskih provinc: 2000 kosov posu\xc5\xa1enega mesa, 2000 sabelj in 200 \xc5\xa1otorov iz Buenos Airesa ter 4000 odej in 500 pon\xc4\x8dev iz province C\xc3\xb3rdoba.\n_START_SECTION_\nStrategija pohoda\n_START_PARAGRAPH_\nDa bi bil napad z Andov u\xc4\x8dinkovit, je moral San Mart\xc3\xadn natan\xc4\x8dno preu\xc4\x8diti vse mo\xc5\xbene poti \xc4\x8dez Ande, ne da bi pri tem vzbudil sum pri \xc5\xa0pancih. Zato je San Mart\xc3\xadn, z izgovorom da formalno sporo\xc4\x8di delitev provinc R\xc3\xada de la Plata od mati\xc4\x8dne dr\xc5\xbeave, poslal v Santiago de \xc4\x8cile, kjer je v imenu \xc5\xa1panskega kralja vladal guverner Francisco Marc\xc3\xb3 del Pont, Jos\xc3\xa9ja Antonia \xc3\x81lvareza Condarca, in\xc5\xbeenirja in kemika, ki je slovel po dobrem spominu. Poslal ga je po najdalj\xc5\xa1em prelazu, imenovanim Los Patos, saj je predvideval, da ga bo Marc\xc3\xb3 poslal nazaj po najkraj\xc5\xa1em prelazu Uspallata. San Mart\xc3\xadn se ni motil, in tako je lahko Condarco, ob vrnitvi v tabor El Plumerillo za\xc4\x8drtal natan\xc4\x8dni zemljevid obeh prelazov, ki je kasneje San Mart\xc3\xadnu omogo\xc4\x8dil prehod \xc4\x8dez Ande.\n_START_SECTION_\nDogovori z domorodci Pehuen\xc4\x8di\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde od leta 1814 je imel San Martin prijateljske odnose z domorodci Pehuen\xc4\x8di , ki so \xc5\xbeiveli v ju\xc5\xbenem delu Mendoze. Da bi si zagotovil njihovo podporo pri svojih na\xc4\x8drtih, je v utrdbi San Carlos pri mejni \xc4\x8drti Diamante, sklical zborovanje s plemeni Pehuen\xc4\x8dev, s poglavarjem Nec\xc3\xba\xc3\xb1anom na \xc4\x8delu. \xc5\xbdelel je dose\xc4\x8di privolitev za prehod \xc4\x8dez njihova ozemlja in sodelovanje pri po\xc5\xa1iljanju neresni\xc4\x8dnih podatkov \xc5\xa0pancem v \xc4\x8cile. S pomo\xc4\x8djo tolma\xc4\x8da jim je razlo\xc5\xbeil, da jih \xc5\xa0panci nameravajo napasti s \xc4\x8cil, da bi jih ubili in jim zasegli zemljo ter njihove \xc5\xbeene. Po kratkem zasedanju in volitvah sta San Mart\xc3\xadn in poglavar Pehuen\xc4\x8dev zape\xc4\x8datila njuno prijateljsko sodelovanje, ki se je izkazalo za klju\xc4\x8dnega pri uresni\xc4\x8ditvi na\xc4\x8drtov pohoda \xc4\x8dez Ande.\n_START_SECTION_\nIzvedba pohoda\n_START_PARAGRAPH_\n18. januarja 1817 je bila andska vojska pripravljena za odhod iz tabora El Plumerillo. San Mart\xc3\xadn jo je razdelil v dve koloni. Prva je od\xc5\xa1la kolona pod vodstvom generala Juan Gregorio de las Herasom (778 vojakov), druga pa pod vodstvom Miguel E. Solerja, Jos\xc3\xa9 de San Mart\xc3\xadna in Bernarda O'Higginsa (4600 vojakov). Prva in tudi glavna kolona je \xc5\xa1la \xc4\x8dez prehod Los Patos, druga pa \xc4\x8dez prehod Uspallata. Ti dve koloni sta predstavljali temeljni napadalni koloni. Njun cilj je bil prispeti do Santiaga. Na poti so do\xc5\xbeiveli tudi nekatere spopade (v Potrerillu, Achuppallasi in v Coimasu), vendar so vselej premagali \xc5\xa0pance. Ostale kolone so bile: kolona \xc4\x8dez prehod Paso de Guana, pod vodstvom komandanta Manuel Cabot (140 mo\xc5\xbe) s ciljem Coquimbe in Serena, kamor so prispeli 15.februarja; kolona \xc4\x8dez prehod Paso de El Portillo, pod vodstvom Jos\xc3\xa9 Le\xc3\xb3na Lemasa (50 vojakov) s ciljem San Gabriel ter kolona \xc4\x8dez prehod Paso de El Planch\xc3\xb3n, pod vodstvom kolonela Ram\xc3\xb3na Freireja (105 vojakov, katerim se je pridru\xc5\xbeilo 1800 \xc4\x8cilencev), s ciljem Curic\xc3\xb3 in Talca. Iz Tucumana pa je 14.januarja 1817 od\xc5\xa1la \xc4\x8detrta izmed pomo\xc5\xbenih kolon, pod vodstvom kolonela Francisca Zelada (250 vojakov). \xc5\xa0la je preko prehoda Paso de Come Caballos in njen cilj sta bila mesta Copiap\xc3\xb3 in Huasco. Mesto Copiap\xc3\xb3 je 13.februarja pri\xc5\xa1lo pod oblast andske vojske. Ve\xc4\x8dji del vojske je prispel v San Andr\xc3\xa9s de T\xc3\xa1rtaro in 8.februarja zasegel zaselek San Felipe, kjer se jim je pridru\xc5\xbeila kolona Las Herasa.\n_START_SECTION_\nPogoji\n_START_PARAGRAPH_\nPohod \xc4\x8dez Ande je predstavljal velik izziv, saj so vojaki v\xc4\x8dasih morali hoditi po poti, ki ni bila \xc5\xa1ir\xc5\xa1a od 50 cm ter se spopadati z vi\xc5\xa1insko boleznijo, ki je vojakom povzro\xc4\x8dila mo\xc4\x8dne glavobole, bole\xc4\x8dine v u\xc5\xa1esih in utrujenost. V 24 dneh so vojaki prehodili 750 kilometrov ter pre\xc4\x8dkali pet gorskih verig, pri \xc4\x8demer je najvi\xc5\xa1ja \xc5\xa1tela 5000 m. Vsak vojak je moral nositi svojo nahrbtnik, obleko, oro\xc5\xbeje, strelivo ter voditi mule in \xc5\xbeivino.\n_START_SECTION_\nPreva\xc5\xbeanje\n_START_PARAGRAPH_\nPri pohodu \xc4\x8dez Ande niso vojaki \xc5\xa1li samo pe\xc5\xa1, ampak so tudi jezdili mule, ki so predstavljale idealno prevozno sredstvo za gore, in konje. Andska vojska je \xc5\xa1tela 10000 mul in 1600 konjev.\n_START_SECTION_\nPrehranjevanje\n_START_PARAGRAPH_\nAndska vojska se je prehranjevala s posu\xc5\xa1enim mesom ali charquijem, \xc4\x8desnom in \xc4\x8debulo. Poleg posu\xc5\xa1enega mesa, je za prehranjevanje andska vojska \xc5\xa1tela 600 glav \xc5\xbeivine. Pri pripravi hrane, so vojaki dodali toplo vodo in koruzno moko. Zato, da so lahko prehranili vojsko, je bilo potrebnih 510 mul s hrano in 113 mul z vinom. Veliko te\xc5\xbeavo je predstavljalo tudi pomanjkanje vode, saj kljub temu, da je veliko rek v gorah, te niso bili dostopne zaradi prepadov. Zato je San Mart\xc3\xadn, ki je predvidel to te\xc5\xbeavo, skrbno za\xc4\x8drtal pot tako, da je bilo vedno na voljo dovolj vode.\n_START_SECTION_\nZa\xc5\xa1\xc4\x8dita pred mrazom\n_START_PARAGRAPH_\nDa bi se vojaki za\xc5\xa1\xc4\x8ditili pred nizkimi andskimi temperaturami (-15 in -20 stopinj Celzija), jim je San Mart\xc3\xadn priskrbel visoke in \xc5\xa1iroke \xc4\x8devlje, ki so bili znotraj oblo\xc5\xbeeni z volnenim blagom ter jim redno dajal za piti alkohol, da bi se ogreli. Prav tako so s sabo nosili drva, in ko so uporabili zalogo, so za\xc4\x8deli kuriti iztrebek \xc5\xbeivali, da so se lahko ogreli in kuhali.\n_START_SECTION_\nOro\xc5\xbeje\n_START_PARAGRAPH_\nPri spopadih so vojaki uporabljali sablje, mu\xc5\xa1kete ter topove. Topove so zaradi te\xc5\xbee prena\xc5\xa1ali v vozovih in na najbolj strmih pobo\xc4\x8djih s pomo\xc4\x8djo \xc5\xa1krip\xc4\x8devja.\n_START_SECTION_\nUspeh pohoda\n_START_PARAGRAPH_\nPrva zmaga andske vojske se je zgodila 12. februarja 1817 pri kraju Chacabuco. Andska vojska je nato do\xc5\xbeivela poraz pri Canchi Rayadi 18. marca 1818 in \xc5\xa0pancem je uspelo ponovno zbrati svojo vojsko. Navkljub porazu, je andska vojska 5. aprila 1818 premagala \xc5\xa0pance pri Maip\xc3\xba in s tem dokon\xc4\x8dno utrdila svobodo \xc4\x8cila."