b"\n_START_ARTICLE_\nVeselje in globoka mo\xc5\xbeganska stimulacija\n_START_SECTION_\nDefinicija\n_START_PARAGRAPH_\nEmocijo veselje je te\xc5\xbeko definirati in je kot koncept pogosto zamenjana s sre\xc4\x8do. Po stopnji intenzitete spada med mirnostjo in zadovoljstvom na eni strani in vzhi\xc4\x8denostjo na drugi. Kriterij za lo\xc4\x8devanje veselja od sre\xc4\x8de je faktor pojavljanja te emocije: \xc4\x8de je ta emocija direktna posledica nekega dogodka, potem je to veselje, \xc4\x8de pa je splo\xc5\xa1no po\xc4\x8dutje (dalj \xc4\x8dasa trajajo\xc4\x8de, konsistentno), govorimo o sre\xc4\x8di (Reevy, Ozer in Ito, 2010). Poznamo 6 osnovnih emocij: jeza, strah, veselje, \xc5\xbealost in gnus, ki ima vsaka svoje fiziolo\xc5\xa1ke zna\xc4\x8dilnosti, zakoreninjene v dolo\xc4\x8denih nevronskih poteh v mo\xc5\xbeganih. Z lociranjem le teh se ukvarja tehnika mapiranja nevronov in mo\xc5\xbeganskih predelov, neuroimaging, ki je za veselje definirala 9 odgovornih centrov: Brodmannovo obmo\xc4\x8dje v desnem superiornem temporalnem girosu, bazalni gangliji, talamus in mali mo\xc5\xbegani med najpomembnej\xc5\xa1imi (Vytal in Hamann, 2010).\n_START_SECTION_\nRaziskave\n_START_PARAGRAPH_\nV raziskavi\xc2\xa0\xc2\xbbWhat's in a Smile?\xc2\xab\xc2\xa0(S. Okun idr., 2004)je bil namen opisati nasmeh, smehljaj in evforijo, kot obliko veselja, za kar so predpostavljali, da sta odgovorni regiji v mo\xc5\xbeganih, imenovani ventrial striatum in nucleus accumbenss. Ker se je v preteklosti globoka mo\xc5\xbeganska stimulacija kot tehnika v terapiji pri motnjah v gibanju izkazala za uspe\xc5\xa1no, so hoteli njene zmo\xc5\xbenosti ugotoviti tudi pri zdravljenju obsesivne kompulzivne motnje, ki je povezana z depresijo. Ugotoviti so \xc5\xbeeleli emocionalne spremembe, povezane s stimulacijo ventralnega striatuma z elektrodami, ki so jih namestili na desno in levo stran nucleusa accumbensa. V raziskavi je sodelovala udele\xc5\xbeenka, z mo\xc4\x8dno, dolgotrajno obsesivno kompulzivno motnjo (OKM) in se ni odzivala na nobeno zdravljenje s kognitivno vedenjsko terapijo ali terapijo z zdravili, kot so: paroxetine, fluvoxmine, clomipramine in drugi. Z operacijo so vsadili 2 elektrodi za stimulacijo, narejeni po meri, s 3 mm kontaktom in 4 mm razmikom med kontaktoma. Skozi vsako elektrodo lo\xc4\x8deno so spustili razli\xc4\x8dne elektri\xc4\x8dne toke, vsaki\xc4\x8d s frekvenco 130 Hz, vmes pa so snemali obrazni izraz Pri elektri\xc4\x8dnem toku z mo\xc4\x8djo 2 voltov, je svoje po\xc4\x8dutje opisala kot\xc2\xa0\xc2\xbbgiddy\xc2\xab\xc2\xa0oziroma veselo, igrivo, vzneseno medtem ko je pri 2, 4, 6 in 8 voltih opisovala mo\xc4\x8dno vzhi\xc4\x8denost, evforijo, ob\xc4\x8dutek globoke sre\xc4\x8de in \xc5\xbeeljo po smehu. Ko so stimulirali levo elektrodo, se je na njenem obrazu pojavil asimetri\xc4\x8dni nasme\xc5\xa1ek v desno, in obratno. Ob stimuliranju obeh elektrod naenkrat se je spro\xc5\xbeil bilateralni nasme\xc5\xa1ek (na obeh straneh obraza z ob\xc4\x8dutkom vle\xc4\x8denja \xc5\xbeivca), prisotni nevrolog, psihiater ter nevrokirurg pa so potrdili jasno opa\xc5\xbeeno povezavo med stimulacijo in pravim \xc4\x8dustvenim ter fiziolo\xc5\xa1kim odzivom, zna\xc4\x8dilnim za veselje, ki pa ga je spremljal vonj in okus po kovini. Elektrodi so ji pustili v mo\xc5\xbeganski regiji in po enem letu se je pojavilo pomembno izbolj\xc5\xa1anje po\xc4\x8dutja in obsesivne kompulzivne motnje. Uspeh so po prvi hipotezi prisodili do zdaj neznanim povezavam med nucleusom accumbensom, ki je vpleten v motivacijo in nagrajevanje v mo\xc5\xbeganih, in obraznim motori\xc4\x8dnim vlaknom, ki izra\xc5\xa1\xc4\x8da iz notranje kapsule in se odra\xc5\xbea kot nasmeh. Po drugi hipotezi pa so opazili pristni limbi\xc4\x8dni nasmeh s prisotnostjo evforije in veselja zaradi aktivacije vlaken iz prefrontalnega korteksa in/ali cingulatnega girusa, ki potem skozi bazalne ganglije spro\xc5\xbei pristno veselje. Ta del mo\xc5\xbeganov je mo\xc4\x8dno povezan z ventralnim stratiumom._NEWLINE_V \xc5\xa1tudiji Smile and Laughter Induction and Intraoperative Predictors of Response to Deep Brain Stimulation for Obsessive Compulsive Disorder (U. Haq idr., 2011)je bil zajet vzorec udele\xc5\xbeencev, ki so imeli hude obsesivno kompulzivne motnje in se niso odzivali na druga zdravljenja. Elektrode za globoko mo\xc5\xbegansko stimulacijo so jim namestili okoli nucleus accumbensa z operacijo. Namen \xc5\xa1tudije je bil identificirati prediktorje odzivov na tako stimulacijo, ki bi bila predmet nadaljnih raziskav. Med potekom raziskave je bil prisoten nevrolog, ki je ocenjeval spremembe v obrazni mimiki in psihiater, ki je po Likartovi lestvici ocenjeval spremembe v OKM, anksioznosti in po\xc4\x8dutju, udele\xc5\xbeenci pa so imeli vse testne pogoje enake tem, opisanim v prvi \xc5\xa1tudiji, po vstavitvi elektrod pa so se vra\xc4\x8dali na testne meritve pri enem, dveh, treh, \xc5\xa1estih, 12 in 24 mesecih po aktivaciji, kjer so merili OKM simptome po Y-BOCS lestvici in depresijo po Hamilton ocenjevalni lestvici za depresijo. Udele\xc5\xbeenci so poro\xc4\x8dali o ob\xc4\x8dutkih evforije, veselja, ki jim je sledil nasme\xc5\xa1ek diametralno nasproten smeri elektrode v 1-2 sekundah po stimulaciji. Pri 4 od 6 udele\xc5\xbeencih se je nasme\xc5\xa1ek razvil v naravni smeh. Dvig razpolo\xc5\xbeenja je ostal tudi po izginotju nasme\xc5\xa1ka, vendar se je kon\xc4\x8dal s kon\xc4\x8dano stimulacijo. Ve\xc4\x8dji kot je bil dele\xc5\xbe stimulacije pogojev z nasme\xc5\xa1ki, ve\xc4\x8dje je bilo izbolj\xc5\xa1anje OKM po 24 mesecih. Najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i odzivi veselja so bili opa\xc5\xbeeni pri prvem postopku in pa po enem mesecu, potem pa se je zaradi habituacije intenzivnost odziva zmanj\xc5\xa1ala. Prav tako ni bila opa\xc5\xbeena korelacija med stimulacijo in trajnim zmanj\xc5\xa1anjem simptomov depresije._NEWLINE_V raziskavi In Double-blind optimization of subcallosal cingulate deep brain stimulation for treatment-resistant depression: a pilot study (Ramasubbu, Anderson, Haffenden, Chayda, H.T. Kiss, 2013) so preizku\xc5\xa1ali globoko mo\xc5\xbegansko stimulacijo v podcallosalnem cingulativnem girusu, kot tehniko zdravljenja depresije odporne na zdravljenje (treatment-resistant depression ali TRD), kjer je zdravljenje z antidepresivi neuspe\xc5\xa1no. Namen \xc5\xa1tudije je bil ugotoviti odnos med parametri dra\xc5\xbeljaja in posledicami za TRD pri udele\xc5\xbeencih. Po vstavitvi elektrod so vsak teden naklju\xc4\x8dno spreminjali frekvenco in pulz elektrod in napetost v voltih, brez da bi za to udele\xc5\xbeenci vedeli, in merili spremembe v razpolo\xc5\xbeenju in depresiji s Hamiltonovo ocenjevalno lestvico za depresijo na vsake dva tedna celih 6 mesecev, da bi dolo\xc4\x8dili dolgoro\xc4\x8dne spremembe v depresiji. Stimulacija z dalj\xc5\xa1imi \xc5\xa1irinami pulzov se je odra\xc5\xbeala s kratkoro\xc4\x8dnim izbolj\xc5\xa1anjem in veseljem. 2 udele\xc5\xbeenca pa sta pokazala dolgoro\xc4\x8dno izbolj\xc5\xa1anje depresije po 6 mesecih. Mehanizem ki je spro\xc5\xbeil izbolj\xc5\xa1anje ni ustrezno pojasnjen saj bi razli\xc4\x8dna trajanja impulzov lahko vplivala na nevronske poti dlje od lokacije elektrod, pove\xc4\x8dano veselje ob prvem poskusu vstavitve, ki so ga izkusili vsi udele\xc5\xbeenci pa pripisujejo aktivaciji mre\xc5\xbee okoli nucleusa accumbensa. Pojavila se je tudi habituacija na stimulacijo, ki je povzro\xc4\x8dila 30% upad rezultatov na HAM-D-17 lestvici \xc5\xbee po enem mesecu.\n_START_SECTION_\nPrednosti in pomanjkljivosti tehnike\n_START_PARAGRAPH_\nPodro\xc4\x8dje globoke mo\xc5\xbeganske stimulacije z elektrodami \xc5\xa1e ni dobro raziskano, saj je zelo mlado, postopek vstavitve pa zelo invaziven (Talan, 2009) in zato zahteva vsako posamezno odobritev s strani eti\xc4\x8dnih komisij in le za osebe, ki imajo hude te\xc5\xbeave z ob\xc4\x8dutenjem veselja ali obsesivno kompulzivnimi motnjami. To dopu\xc5\xa1\xc4\x8da le zelo majhne vzorce, posplo\xc5\xa1evanje mo\xc5\xbenosti induciranja veselja pri zdravih osebah ali na ve\xc4\x8djih skupinah posameznikov z motnjami pa ni mogo\xc4\x8de. Vse tri raziskave so pokazale da take stimulacije vklju\xc4\x8duje manipulacijo raziskovalca s \xc4\x8dustvi posameznika, ki je zahtevna, draga, dolgotrajna in na katero je mo\xc5\xbenost habituacije, kar spro\xc5\xbea tako eti\xc4\x8dne kot pragmati\xc4\x8dne pomisleke pri induciranju veselja skozi elektrode. V vseh treh \xc5\xa1tudijah so bili vzorci premajhni za statisti\xc4\x8dne analize, prinesle pa so le kratkotrajno izbolj\xc5\xa1anje po\xc4\x8dutja in pove\xc4\x8danje veselja, razen pri prvi \xc5\xa1tudiji, kjer se je po enem letu terapije z elektrodami pojavilo vsesplo\xc5\xa1no izbolj\xc5\xa1anje, s pomanjkljivostjo ene same udele\xc5\xbeenke, kar pa je onemogo\xc4\x8dilo vsakr\xc5\xa1no primerjavo z drugimi osebami in je torej nereprezentativno izbolj\xc5\xa1anje. Postopek pa vendarle omogo\xc4\x8da lokalizacijo\xc2\xa0\xc2\xbbveselja\xc2\xab\xc2\xa0v mo\xc5\xbeganskih centrih, ki so fizi\xc4\x8dno odgovorni zanj, in tako daje dober vpogled v nevronsko osnovo veselja (nucleus accumbens, ventrial striatum) ter mo\xc4\x8dne implikacije uspe\xc5\xa1nosti mo\xc5\xbenih terapij pri motnjah povezanih s tem v prihodnosti, ko se bodo skozi raz\xc5\xa1iritev polja lahko odpravile tudi take eksperimentalne napake, kot smo jim pri\xc4\x8da v obravnavanih \xc5\xa1tudijah. Izsledki pripomorejo tudi k pozitivni psihologiji v \xc5\xbeivljenju zdravega posameznika saj ponujajo novo izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de raziskav sre\xc4\x8de."