b'\n_START_ARTICLE_\nAleksander Isa\xc4\x8denko\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0olal se je v Avstriji, kjer je na Dunaju \xc5\xa1tudiral slavistiko, germanistiko in primerjalno indoevropsko jezikoslovje. Slavistiko je poslu\xc5\xa1al pri enem vodilnih \xc4\x8dlanov pra\xc5\xa1kega lingvisti\xc4\x8dnega kro\xc5\xbeka Nikolaju Sergejevi\xc4\x8d Trubeckoju. Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju se je izpopolnjeval v Parizu, nato \xc5\xa1e eno leto v Pragi, kjer je tudi sam postal \xc4\x8dlan pra\xc5\xa1kega lingvisti\xc4\x8dnega kro\xc5\xbeka._NEWLINE_Svojo poklicno pot je za\xc4\x8del kot lektor za ruski jezik na dunajski filozofski fakulteti. Leta 1938 je pri\xc5\xa1el v Ljubljano, kjer je kot privatni docent predaval rusko oziroma vzhodnoslovansko zgodovinsko slovnico. Predaval je v Bratislavi, Olomoucu in nazadnje v Pragi. Vmes je gostoval po \xc5\xa1tevilnih evropskih in ameri\xc5\xa1kih univerzah. Nekaj let je \xc5\xbeivel v Berlinu, kjer je pri Nem\xc5\xa1ki akademiji znanosti sodeloval z germanisti in pomagal uvajati sodobne metode v germanistiki. Leta 1970 je prevzel katedro za splo\xc5\xa1no jezikoslovje na novoustanovljeni Univerzi v Celovcu. Bil je dopisni \xc4\x8dlan \xc4\x8de\xc5\xa1koslova\xc5\xa1ke, nem\xc5\xa1ke in avstrijske akademije znanosti, \xc4\x8dlan \xc5\xa1tevilnih jezikoslovnih dru\xc5\xa1tev in sourednik oz. urednik znanstvenih revij (npr. International Journal of Slavic Linguistics and Poetics, Russian Linguistics)._NEWLINE_Njegov opus obsega pribli\xc5\xbeno dvajset knjig in ve\xc4\x8d kot dvesto razprav, \xc4\x8dlankov in recenzij. Poleg \xc5\xa1ir\xc5\xa1ega obmo\xc4\x8dja splo\xc5\xa1nega in slovanskega primerjalnega jezikoslovja je obravnaval probleme posameznih slovanskih jezikov, predvsem ru\xc5\xa1\xc4\x8dine, vendar je napisal pomembne prispevke tudi o jezikih de\xc5\xbeel, kjer je deloval: o sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini, slova\xc5\xa1\xc4\x8dini in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8dini. Zanimale so ga vse ravnine jezika, tako s sinhronega kot diahronega stali\xc5\xa1\xc4\x8da, tudi metrika in knji\xc5\xbeevnost. V letih, ki jih je pre\xc5\xbeivel v Ljubljani, je objavil razpravo Nare\xc4\x8dje vasi Sele na Ro\xc5\xbeu (1939), ki je pomenila novost v slovenski dialektologiji, saj je opisovala glasovni in morfolo\xc5\xa1ki ustroj nekega nare\xc4\x8dja s strukturalno metodo. Drugo pomembno delo o sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini je Slovenski verz (1939), kjer je ob naslonitvi na izsledke ruskih in \xc4\x8de\xc5\xa1kih formalistov sku\xc5\xa1al dognati zakonitosti slovenske metrike. Napisal je razpravo o jeziku in izvoru Bri\xc5\xbeinskih spomenikov, kjer je zastopal tezo, da so le slovenska redakcija besedil, ki so nastali pod vplivom velikomoravskega starocerkvenoslovanskega izro\xc4\x8dila, kar je kritika zavrnila. Poro\xc4\x8den je bil s Trubeckojevo h\xc4\x8derko._NEWLINE_Medtem ko je deloval na celov\xc5\xa1ki univerzi, je stalno vzdr\xc5\xbeeval stike z ljubljansko slavistiko.'