b'\n_START_ARTICLE_\nSimfonija \xc5\xa1t. 9 (Beethoven)\n_START_PARAGRAPH_\nSimfonija \xc5\xa1t. 9 v d molu, opus 125_NEWLINE_Zdi se, da je Ludwig van Beethoven (1770-1827) svojo 9. simfonijo snoval skozi vse \xc5\xbeivljenje, saj so se v tem delu zgostila vsa skladateljeva \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka in glasbena spoznanja. Beethoven si je svoje \xc5\xbeivljenje prizadeval, da bi glasbeni izraz ukrojil po vzvi\xc5\xa1enih humanisti\xc4\x8dnih idealih, v katere je sam brezpogojno verjel. Plemeniti ljudje njegove dobe so verjeli v bratstvo med ljudmi in v prihodnost osvobojenega \xc4\x8dloveka bolj, kot se to lahko posre\xc4\x8di nam po zgodovinskih izku\xc5\xa1njah zadnjih dveh stoletij. \xc5\xbde leta 1792 je mladega Beethovna v rojstnem Bonnu profesor Eulogius Schneider ogrel za Schillerjevo Odo radosti. Ob\xc4\x8de\xc4\x8dlove\xc5\xa1ko sporo\xc4\x8dilo pesnitve se ga je globoko dotaknilo. Leta 1812 jo je hotel uglasbiti v obliki uverture s zborom. Enega od njenih verzov je vklju\xc4\x8dil v libreto svoje edine opere Fidelio._NEWLINE_Leta 1822 si je v bele\xc5\xbenico po \xc5\xa1vicarski ljudski pesmi zapisal glavno temo \xc4\x8detrtega stavka simfonije. Ustvarjanje 9. simfonije je trajalo skozi vse leto 1823, Beethoven pa se je za uporabo zbora in solistov v finalu doko\xc4\x8dno odlo\xc4\x8dil \xc5\xa1ele potem, ko je \xc5\xbee dokon\xc4\x8dal prve tri stavke. Obliko simfoni\xc4\x8dnega stavka z zborom in klavirjem je sicer razvil \xc5\xbee leta 1808 v svoji Koralni fantaziji, op.80, vendar je bila uporaba velikega zbora in vokalnih solistov v klasi\xc4\x8dni simfoniji za tiste \xc4\x8dase s formalnega stali\xc5\xa1\xc4\x8da nekaj nezasli\xc5\xa1anega in je predstavljala veliko tveganje. Vendar je skladatelj po titanskem prvem stavku, ki zaradi skrivnostnega lebdenja padajo\xc4\x8dih \xc4\x8distih intervalov u\xc4\x8dinkuje kot nezemeljska glasba sfer, po kontrapunkti\xc4\x8dno zapleteni motoriki hitrega scherza in po sanjski viziji poduhovljene \xc4\x8dlove\xc4\x8dnosti, ki jo predstavlja tretji stavek, moral najti sredstva, primerna za upodobitev njegove trdne vere v radostno prihodnost \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva._NEWLINE_Delo je dokon\xc4\x8dal v februarju 1824, prva izvedba pa je bila v dvornem opernem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du pri Koro\xc5\xa1kih vratih na Dunaju 7. maja istega leta. Dirigiral je sam skladatelj, ki pa je bil tedaj \xc5\xbee popolnoma gluh, zato sta izvedbo dejansko vodila kapelnik Michael Umlauf in koncertni mojster Ignaz Schuppanzigh. O\xc4\x8dividci so zapisali, da je Beethovna po zadnjih akordih Ode radosti altistka Karoline Unger prijela za roko in ga obrnila proti publiki. \xc5\xa0ele tedaj je lahko zaznal navdu\xc5\xa1enje, ki ga je vzbudila njegova veli\xc4\x8dastna stvaritev. Beethovnova Deveta je v kratkem \xc4\x8dasu zaslovela in danes predstavlja simbol sodelovanja med ljudmi dobre volje. Njen zapis so med drugimi redkimi nesmrtnimi dose\xc5\xbeki zemeljskih prebivalcev kot sporo\xc4\x8dilo nezemljanom vgradili v sondo, ki je zapustila na\xc5\xa1e oson\xc4\x8dje, izvajali so jo ob padcu berlinskega zidu in prav gotovo nobena druga glasba ni bolj primerna za himno nove, v mirnem sodelovanju zdru\xc5\xbeene Evrope.'