b'\n_START_ARTICLE_\n1. Mojzesova knjiga\n_START_PARAGRAPH_\n1. Mojzesova knjiga (hebrejsko \xd7\x91\xd7\xa8\xd7\x90\xd7\xa9\xd7\x99\xd7\xaa [Bereshit] = V za\xc4\x8detku; latinsko Genesis poslovenjeno Geneza = Stvarjenje; kratica 1 Mz) je prva knjiga Stare zaveze. Njeno ime izvira iz prvih besed knjige:\xc2\xa0\xc2\xbbV za\xc4\x8detku\xe2\x80\xa6\xc2\xab\xc2\xa0Geneza pripoveduje o prvotni zgodovini sveta (1\xc2\xa0Mz 1-11) in o patriarhalni zgodovini Izraelcev (1\xc2\xa0Mz 12-50).\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nPrvotna zgodovina obsega poznane zgodbe o Stvarjenju, Rajskem vrtu, Kajnu in Ablu, Noetu, Vesoljnem potopu in o Babilonskem stolpu. Patriarhalna zgodovina se za\xc4\x8dne z obljubo Boga Abrahamu, da\xc2\xa0\xc2\xbbIz tebe bom naredil velik narod\xc2\xab\xc2\xa0(1 Mz 12:2) in pripoveduje zgodbe o Abrahamu (1 Mz 12-25) in njegovih potomcih: Izak in njegova brata dvoj\xc4\x8dka Ezav in Jakob (1 Mz 26-36); o Jakobovi dru\xc5\xbeini, katere najpomembnej\xc5\xa1a figura je Jo\xc5\xbeef (1 Mz 37-50). Njegova zgodba nam pove, kako so Izraelci pri\xc5\xa1li v Egipt. Njihova osvoboditev je opisana v knjigi, ki sledi, Exodus. Geneza mora biti obravnavana kot del skupine tekstov, ki jih tradicionalno povezujemo v prvih pet knjig Svetega Pisma, imenovanih Tora ali Pentatevh.\n_START_SECTION_\nTri\xc2\xa0\xc2\xbbstruje\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\nZnanstveniki so identificirali tri knji\xc5\xbeevne tradicije v Genezi, tako kot v Devteronomiju, in jih po navadi imenujejo jahvisti\xc4\x8dna, elohisti\xc4\x8dna in duhovni\xc5\xa1ka struja. Jahvisti\xc4\x8dna struja, poimenovana po Jehovi, Bogu, je judovsko izro\xc4\x8dilo svete zgodbe, verjetno napisane okrog leta 950 pr. n. \xc5\xa1. Elohisti\xc4\x8dna struja, ki ozna\xc4\x8duje Boga kot Elohima in jo je mogo\xc4\x8de zaslediti v severnem izraelskem kraljestvu, je bila zapisana v letih 900 \xe2\x88\x92 700 pr. n. \xc5\xa1t. Duhovni\xc5\xa1ka struja, imenovana zaradi svojih kultnih interesov in pravil za duhovnike, je po navadi datirana v petem stoletju p.n. \xc5\xa1t. in je upo\xc5\xa1tevana kot zakonik, po katerem sta Ezra in Nehemija izvedla svojo reformo. Ker vsaka od teh struj vsebuje material, ki je veliko starej\xc5\xa1i od \xc4\x8dasa, ko je bil zbran v pisno obliko, vsebuje Geneza zelo stare pisne in besedne tradicije.\n_START_SECTION_\nApokrifi geneze\n_START_PARAGRAPH_\nPoznamo \xc5\xa1e psevdoepigrafsko delo, Apokrif Geneze (ni priznan z nobenim kanonom ali zapisom), eno najpomembnej\xc5\xa1ih del esenskih Judov, katerih del knji\xc5\xbenice je bil odkrit leta 1947 v jamah Qumrana blizu Mrtvega morja (Kumranski rokopisi). Zadnji od sedmih zvitkov, ki so bili najdeni v Jami I. je tudi najslab\xc5\xa1e ohranjen. Raziskave celotnega zvitka so pokazale, da je to zbirka apokripti\xc4\x8dnih polep\xc5\xa1av oseb iz Geneze in ne, kakor so sprva mislili, dolgo izgubljena\xc2\xa0\xc2\xbbLamehova apokalipsa\xc2\xab. Zvitek je sestavljen iz \xc5\xa1tirih delov: zgodba o Lamehu (stolpci 1-5), zgodba o Noetu (stolpci 6-15), tabela Narodov (stolpca 16 in 17) in zgodba o Abrahamu (stolpci 18-22). To delo je lep primer esenske bibli\xc4\x8dne eksegeze in ka\xc5\xbee veliko podobnost s psevdoepigrafsko Knjigo Jubilejev (ki predstavlja zelo domiselno verzijo Geneze). \xc4\x8ceprav se njuni izra\xc4\x8duni razlikujejo, imata knjigi skupen interes v koledarju. Ker zvitek vsebuje besedilo, ki se nana\xc5\xa1a na tisto, najdeno v Prvi Enohovi knjigi, obstaja mo\xc5\xbenost, da je Apokrif Geneze vir za Knjigo Jubilejev in 1. Enohovo knjigo. (Napisan je bil v Palestini v aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini in je najzgodnej\xc5\xa1i primer psevdoepigrafskega dela v tem jeziku. Zelo pomemben je za \xc5\xa1tudij lingvisti\xc4\x8dnega razvoja. Napisan je ali v 1. stoletju pr. n. \xc5\xa1. ali v 1. stoletju n. \xc5\xa1.)\n_START_SECTION_\nEridu Geneza\n_START_PARAGRAPH_\nV verski literaturi Mezopotamije se je staro-sumerska epika v glavnem ukvarjala z nastankom sveta, gradnjo mest in s Potopom. V epu preberemo, da je vesolje nastalo iz prvobitnega morja, rodili so se bogovi, ki so navadili \xc4\x8dloveka obdelovati zemljo, skrbeti za \xc5\xbeivino in kontinuirano \xc4\x8dastiti bogove. Kmalu so bila zgrajena mesta in nastale so kraljevine kot institucije. Iz nekega razloga pa so se bogovi odlo\xc4\x8dili uni\xc4\x8diti ljudi s potopom. Enki (akadsko Ea), ki se ni strinjal s to odlo\xc4\x8ditvijo, je to odkril Ziusudri (Utnapishtim-u), \xc4\x8dloveku, znanemu po svojem usmiljenju in poslu\xc5\xa1nosti. Ziusudra je po Enkijevem ukazu postavil veliko ladjo, s katero je uspe\xc5\xa1no izplul iz poplave. Nato se je vrgel na tla pred bogovoma An (Anu) in Enlil (Bel) in kot nagrado za njegovo kvalitetno \xc5\xbeivljenje je Ziusudra dobil nesmrtnost.'