b'\n_START_ARTICLE_\nChicago (glasbena skupina)\n_START_SECTION_\nThe Big Thing\n_START_PARAGRAPH_\nSkupina, danes znana kot Chicago, je z delovanjem pri\xc4\x8dela 15. februarja 1967 na sestanku saksofonista Walterja Parazaiderja, kitarista Terryja Katha, bobnarja Dannyja Seraphina, trombonista Jamesa Pankowa, trobenta\xc4\x8da Leeja Loughnana in klaviaturista/pevca Roberta Lamma. Pred tem so Kath, Parazeider in Seraphine igrali v dveh skupinah: Jimmy Ford and the Executives in Missing Links. Parazeider, Pankow in Loughnane so se prvi\xc4\x8d sre\xc4\x8dali kot \xc5\xa1tudentje na DePaul University. Lamm, \xc5\xa1tudent na Roosevelt University, je prej igral v skupini Bobby Charles and the Wanderers. Sekstet se je poimenoval kot The Big Thing in najprej v no\xc4\x8dnih klubih v Chicagu izvajal top 40 hite. Kmalu je zasedba spoznala, da potrebujejo tenorista, ki bi dopolnjeval baritonista Lamma in Katha ter bas kitarista, ker Lamm na orgelskih bas pedalih ni prispeval zadostnega basovskega zvoka. Konec leta 1967 je bil tako v skupino povabljen lokalni tenorist in bas kitarist Peter Cetera.\n_START_SECTION_\nChicago Transit Authority in prvi uspehi\n_START_PARAGRAPH_\nDosegli so nekaj uspeha z izvajanjem priredb, medtem pa so pri\xc4\x8deli tudi z ustvarjanjem lastnih avtorskih skladb. Junija 1968 se je skupina na \xc5\xbeeljo managerja Jamesa Williama Guercie preselila v Los Angeles, Kalifornija, sklenila pogodbo z zalo\xc5\xbebo Columbia Records in se preimenovala v Chicago Transit Authority. V \xc4\x8dasu rednega nastopanja v no\xc4\x8dnem klubu Whisky a Go Go v West Hollywoodu je skupina postala bolj izpostavljena znanim glasbenim izvajalcem tistega \xc4\x8dasa. Kasneje so postali predskupina Janis Joplin in Jimija Hendrixa. Biografu skupine Williamu Jamesu Ruhlmannu je Walt Parazaider dejal, da mu je Jimi Hendrix neko\xc4\x8d dejal: \xc2\xbbJeez, vi trobilci ste kot en komplet plju\xc4\x8d in va\xc5\xa1 kitarist je bolj\xc5\xa1i od mene.\xc2\xab_NEWLINE_Prva plo\xc5\xa1\xc4\x8da skupine, ki je iz\xc5\xa1la aprila 1969, Chicago Transit Authority, je dvojni album, kar je precej redko za debitantski album. Album se je uvrstil na 17. mesto lestvice Billboard 200,, do leta 1970 je bilo prodanih milijon izvodov albuma, ki je tako postal platinast. Album vsebuje nekaj pop-rock skladb, kot so \xc2\xbbDoes Anybody Really Know What Time It Is?\xc2\xab, \xc2\xbbBeginnings\xc2\xab, \xc2\xbbQuestions 67 and 68\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbI\'m a Man\xc2\xab, ki so kasneje iz\xc5\xa1le kot singli. Za ta album je bila skupina nominirana za grammyja za najbolj\xc5\xa1ega novega izvajalca._NEWLINE_Po pripovedovanju Cetere bi morala zasedba nastopiti na Woodstocku, vendar je promotor Bill Graham, s katerim je skupina imela sklenjeno pogodbo, skupini v dnevu, ko bi morali nastopiti na Woodstocku, naprtil igranje v Fillmore Westu, in tako prepre\xc4\x8dil njihov nastop na Woodstocku. Tako je namesto Chicaga na Woodstocku nastopila Santana, katere mened\xc5\xbeer je takrat bil Graham. Kasneje se je izkazalo, da je bil nastop na Woodstocku prelomen za Santano. Leto kasneje, ko je potreboval zamenjavo za zvezdo ve\xc4\x8dera Joeja Cockerja in kasneje njegovo menjavo Jimija Hendrixa, je Graham za nastop v Tanglewoodu prijavil Chicago in s tem poskrbel za njihov \xc2\xbbvrhunski\xc2\xab\xc2\xa0nastop._NEWLINE_Po izdaji debitantskega albuma je skupina skr\xc4\x8dila svoje ime na \xc2\xbbChicago\xc2\xab, da bi se tako izognila morebitnim zapletom z istoimenskim podjetjem.\n_START_SECTION_\n70. leta: Chicago\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1970 je skupina izdala drugi album z naslovom Chicago (znan tudi kot Chicago II), ki je prav tako dvojni album. Osrednja skladba albuma je sedemdelna 13-minutna suita Pankowa z naslovom \xc2\xbbBallet for a Girl in Buchannon\xc2\xab. Suita je proizvedla dva top 10 hita: \xc2\xbbMake Me Smile\xc2\xab\xc2\xa0(9. mesto) in \xc2\xbbColour My World\xc2\xab, ki ju je odpel Kath. Med drugimi skladbami z albuma so \xc5\xa1e Lammova dinami\xc4\x8dna, vendar skrivnostna \xc2\xbb25 or 6 to 4\xc2\xab\xc2\xa0(prvi top 5 hit skupine), naslov katere namiguje na skladatelja, ki posku\xc5\xa1a pisati 25 ali 26 minut pred 4. uro zjutraj, zapel pa jo je Cetera; dalj\xc5\xa1a protivojna pesem \xc2\xbbIt Better End Soon\xc2\xab; na koncu pa \xc5\xa1e Ceterova \xc2\xbbWhere Do We Go from Here\xc2\xab, ki jo je navdihnil prvi pristanek na Luni. Notranji ovitek vsebuje seznam skladb, celotno besedilo pesmi \xc2\xbbIt Better End Soon\xc2\xab\xc2\xa0in dve izjavi: \xc2\xbbTa trud je treba zaporedoma upo\xc5\xa1tevati\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbS tem albumom posve\xc4\x8damo sebe, na\xc5\xa1o prihodnost in na\xc5\xa1o energijo ljudem revolucije. In revoluciji v vseh njenih oblikah.\xc2\xab Album je bil komercialno uspe\xc5\xa1en in se je povzpel na 4. mesto lestvice Billboard 200, ter leta 1970 pridobil zlat certifikat s strani Recording Industry Association of America (RIAA), leta 1991 pa platinastega. Skupina je bila nominirana za dva grammyja, za album leta in najbolj\xc5\xa1o vokalno pop izvedbo dueta ali skupine._NEWLINE_Chicago III, \xc5\xa1e en dvojni album, je iz\xc5\xa1el leta 1971 in dosegel 2. mesto lestvice Billboard 200. Z albuma sta iz\xc5\xa1la dva singla: \xc2\xbbFree\xc2\xab\xc2\xa0iz Lammove \xc2\xbbTravel Suite\xc2\xab, ki je dosegel 20. mesto lestvice Billboard Hot 100; in \xc2\xbbLowdown\xc2\xab, ki sta ga napisala Cetera in Seraphine, dosegel pa je 40. mesto lestvice singlov. Album je februarja 1971 prejel zlat certifikat in platinastega v novembru 1986._NEWLINE_Skupina je v 70. letih povpre\xc4\x8dno izdala album na leto. V tem \xc4\x8dasu so imena albumov skupine vsebovala ime skupine z rimsko \xc5\xa1tevilko, ki je ozna\xc4\x8devala za kateri album skupine po vrsti gre. Izjeme tega so \xc4\x8detvorni album v \xc5\xbeivo Chicago at Carnegie Hall, dvanajsti album Hot Streets in z arabsko \xc5\xa1tevilko ozna\xc4\x8den album Chicago 13. Album v \xc5\xbeivo ni bil o\xc5\xa1tevil\xc4\x8den, so pa zato vsebujo\xc4\x8de \xc5\xa1tiri plo\xc5\xa1\xc4\x8de ozna\xc4\x8deni z volumi I do IV._NEWLINE_Leta 1971 je skupina izdala \xc4\x8detvorni album v \xc5\xbeivo Chicago at Carnegie Hall, ki vsebuje \xc5\xbeive posnetke, ve\xc4\x8dinoma skladb s prvih treh albumov skupine, ki jih je skupina posnela med svojim tedenskim anga\xc5\xbemajem v Carnegie Hallu. Chicago so bili prva rock skupina, ki je za cel teden razprodala Carnegie Hall, album v \xc5\xbeivo pa je iz\xc5\xa1el v po\xc4\x8dastitev tega dose\xc5\xbeka. Poleg \xc5\xa1tirih vinilnih plo\xc5\xa1\xc4\x8d, je paket albuma vseboval nekaj politi\xc4\x8dnih sporo\xc4\x8dil "Mi [mladi] lahko spremenimo Sistem", vklju\xc4\x8dno s plakati in informacijami o registraciji volivcev. Album je takoj prejel zlat certifikat, kasneje pa je postal ve\xc4\x8dkrat platinast. William James Ruhlmann je o tem albumu dejal, da gre morda za najbolje prodajani set rock skupine. Album je ta rekord dr\xc5\xbeal 15 let. Skupina je v istem \xc4\x8dasu prejela \xc5\xa1e nagrado 1972 Trendsetter Award s strani revije Billboard. Kot je dejal bobnar Danny Seraphine, je vzrok dejstva, da nobeden od prvih \xc5\xa1tirih albumov skupine ni iz\xc5\xa1el na enojni plo\xc5\xa1\xc4\x8di, v produktivni ustvarjalnosti in dol\xc5\xbeini jazz rock skladb._NEWLINE_Leta 1972 je skupina izdala prvi enojni album, Chicago V, ki je dosegel vrh tako pop kot jazz lestvice Billboard. Album vsebuje single \xc2\xbbSaturday in the Park\xc2\xab, ki jo je napisal Robert Lamm, in katera me\xc5\xa1a vsakdanje \xc5\xbeivljenje ter politiko na bolj subtilen na\xc4\x8din. Single je dosegel v za\xc4\x8detku leta 1972 dosegel 3. mesto lestvice Billboard Hot 100. Drugi single, \xc2\xbbDialogue (Part I & II)\xc2\xab\xc2\xa0je prav tako skomponiral Lamm, vsebuje pa glasbeno \xc2\xbbdebato\xc2\xab\xc2\xa0med politi\xc4\x8dnim aktivistom (vokal Kath) in \xc5\xa1tudentom (vokal Cetera). Single je dosegel 24. mesto lestvice Billboard Hot 100._NEWLINE_Ostali albumi in singli so sledili v vsakem od naslednjih let. Chicago VI, ki je iz\xc5\xa1el leta 1973, je bil prvi album skupine, pri snemanju katerega je sodeloval brazilski jazzovski tolkalist Laudir de Oliveira, in prvi na katerem je Cetera prevzel vlogo glavnega vokalista. Po podatkih Ruhlmanna je de Oliveira sodeloval pri tem albumu kot studijski glasbenik, uradni \xc4\x8dlasn skupine pa je postal leta 1974. Chicago VI je vseboval dva top 10 singla, \xc2\xbbJust You \'n\' Me\xc2\xab, ki ga je napisal Pankow, in \xc2\xbbJust Feelin\' Stronger Every Day\xc2\xab, ki sta ga napisala Pankow in Cetera. Chicago VII, ki je iz\xc5\xa1el leto kasneje, je bil \xc5\xa1e en dvojni album. Z njega so iz\xc5\xa1li trije singli:\xc2\xa0\xc2\xbb(I\'ve Been) Searchin\' So Long\xc2\xab, Jamesa Pankowa, in \xc2\xbbCall On Me\xc2\xab, Leeja Loughnana, ki sta se uvrstila v top 10; ter od skupine Beach Boys navdihnjena \xc2\xbbWishing You Were Here\xc2\xab, Petra Cetere, ki se je uvrstila na 11. mesto lestvice. Leta 1975 je iz\xc5\xa1el Chicago VIII, ki je vseboval politi\xc4\x8dno alegorijo \xc2\xbbHarry Truman\xc2\xab\xc2\xa0(13. mesto) in nostalgi\xc4\x8dno \xc2\xbbOld Days\xc2\xab\xc2\xa0(5. mesto). Skupina se je poleti odpravila na skupno ameri\xc5\xa1ko turnejo z Beach Boysi, s katerimi so nastopali lo\xc4\x8deno, na koncu za finale, pa so nastopili skupaj. Albumi Chicago VI, VII in VIII so vsi dosegli vrh lestvice Billboard 200, vsi so prejeli zlate certifikate v letu izdaje, kasneje pa so vsi postali platinasti. Chicago VI je leta 1986 dosegel dvojni platinasti certifikat. Leta 1975 je iz\xc5\xa1el kompilacijski album Chicago IX: Chicago\'s Greatest Hits, ki je postal 5. zaporedni album skupine, ki je dosegel 1. mesto lestvice Billboard 200._NEWLINE_Chicago X iz leta 1976 vsebuje Ceterovo balado \xc2\xbbIf You Leave Me Now\xc2\xab, ki se je na vrhu ameri\xc5\xa1kih lestvic obdr\xc5\xbeala dva tedna, na vrhu britanskih lestvic pa tri tedne. To je bil prvi single skupine, ki je dosegel prvo mesto, skupini pa je 19. februarja 1977 prinesel tudi edinega grammyja do danes in sicer grammyja za najbolj\xc5\xa1o vokalno pop izvedbo dueta ali skupine. Single je v letu izdaje prejel tudi zlat certifikat s strani RIAA. Skladba se je le za las zna\xc5\xa1la na albumu in je bila posneta v zadnjih minutah. Po mnenju Ruhlmanna, je uspeh skladbe zasen\xc4\x8dil kasnej\xc5\xa1e zana\xc5\xa1anje na balade. Album je bil komercialno uspe\xc5\xa1en, dosegel je 3. mesto lestvice Billboard 200 in v istem letu prejel zlat in platinast certifikat, kasneje pa je postal dvakrat platinast ter bil nominiran za grammyja za album leta. 1976 je bilo prvo leto, ko so albumi prejeli platinaste certifikate s strani RIAA. Chicago X je bil za zalo\xc5\xbebo Columbia Records prvi platinasti album, zaradi \xc4\x8desar je skupino Chicago nagradila s 25-funtno (prib. 11,3 kg) tablico iz \xc4\x8diste platine, ki jo je naredil Cartier. (Revija Billboard je poro\xc4\x8dala, da gre za 30-funtno (prib. 13,6 kg) tablico.) Na podelitvi nagrad American Music Awards 31. januarja 1977 je skupina osvojila nagrado za najpopularnej\xc5\xa1o pop/rock duet/skupino, eno od sicer dveh nagrad AMA, ki jih je prejela._NEWLINE_Album iz leta 1977, Chicago XI, je vseboval Ceterovo balado \xc2\xbbBaby, What a Big Surprise\xc2\xab, ki je dosegla 4. mesto lestvice in je postala zadnji top 10 hit skupine. Chicago XI je bil komerciano uspe\xc5\xa1en, dosegel je 6. mesto lestvice Billboard 200 in v letu izdaje dosegel platinast certifikat._NEWLINE_Poleg snemanja in koncertiranja v 70. letih je skupina na\xc5\xa1la \xc4\x8das tudi za nastop v filmu in v nekaterih televizijskih oddajah. Leta 1972 je Guercio produciral in re\xc5\xbeisiral film Electra Glide in Blue, ki govori o policistu motoristu iz Arizone. Film je iz\xc5\xa1el leta 1973, zvezda filma je Robert Blake, v filmu pa so nastopili tudi Cetera, Kath, Loughnane in Parazaider. Skupina je tudi prispevala del soundtracka. Debitantski nastop na televiziji je skupina opravila februarja 1973, ko so bili Chicago edini rockovski izvajalec, ki je nastopil v televizijski oddaji o Dukeu Ellingtonu \xc2\xbbDuke Ellington ... We Love You Madly\xc2\xab\xc2\xa0na CBS. Izvedli so Ellingtonovo kompozicijo \xc2\xbbJump for Joy\xc2\xab. Julija 1973 je skupina nastopila v televizijski oddaji Dicka Clarka, Chicago in the Rockies, ki se je odvijala v najbolj gledanem terminu na ABC. Oddaja je bila snemana na Caribou Ranchu, snemalnem studiu izven mesta Boulder, Kolorado, lastnik katerega je bil Guercio. Edini glasbeni gost v oddaji je bil Al Green, ki je bil ocenjen za 1. mo\xc5\xa1kega vokalista leta 1972, revija Rolling Stone pa ga je imenovala za \xc2\xbbRock and roll zvezdo leta\xc2\xab. Tej oddaji je avgusta naslednje leto sledila oddaja Chicago ... Meanwhile Back at the Ranch, ki se je odvijala na ABC. Oddaja je bila posneta na isti lokaciji in zopet jo je produciral Dick Clark. Tokratna glasbena gosta sta bila Anne Murray in Charlie Rich. Clark je zatem produciral \xc5\xa1e tretjo oddajo s skupino Chicago, Chicago\'s New Year\'s Rockin\' Eve 1975, ki se je odvijala na ABC 31. decembra 1974. Med glasbenimi gosti so bili tudi The Beach Boys, The Doobie Brothers, Olivia Newton-John in Herbie Hancock. To je bila tretja oddaja \xc2\xbbRockin\' Eve\xc2\xab, ki jo je Clark produciral, in je tekmovala s tradicionalno novoletno oddajo Guyja Lombarda, ki je potekala \xc5\xbee 45. leto zapored. Clark je upal, da bo \xc2\xbbRockin\' Eve\xc2\xab\xc2\xa0postala vsakoletna oddaja.\n_START_SECTION_\nSmrt Terryja Katha in tranzicija\n_START_PARAGRAPH_\nLeto 1978 se je pri\xc4\x8delo z lo\xc4\x8ditvijo od Guercia. Skupina je svojih zadnjih pet albumov Chicago VI, VII, VIII, X in XI posnela v Guerciovem Caribou Ranchu, kjer je posnela tudi dve televizijski oddaji. V kasnej\xc5\xa1ih letih so \xc4\x8dlani skupine opisali Guerciov nakup Caribou Rancha, posebej spoznanje, da ima Guercio dovolj denarja za nakup Caribou Rancha, kot glavni razlog razo\xc4\x8daranja nad njim kot producentom. Menili so, da jih je finan\xc4\x8dno izkoristil. 23. januarja istega leta je zaradi strela iz pi\xc5\xa1tole, ki jo je, misle\xc4\x8d, da ni nabita, vase usmeril in ustrelil, umrl Kath. Po Kathovem pogrebu je \xc4\x8dlane skupine obiskal Doc Severinsen, ki je bil v tistem \xc4\x8dasu vodja ansambla v oodaji The Tonight Show Starring Johnny Carson, in jih spodbudil naj nadaljujejo s kariero. Po besedah pisatelja Jima Jeroma jih je obisk \xc2\xbbvrnil nazaj\xc2\xab\xc2\xa0in jim pomagal pri sprejetju odlo\xc4\x8ditve za nadaljevanje._NEWLINE_Po avdiciji ve\xc4\x8d kot 30 potencialnih zamenjav za Katha se je skupina odlo\xc4\x8dila za kitarista in kantavtorja Donnieja Dacusa. Skupini se je pridru\xc5\xbeil aprila 1978 med snemanjem filma Hair, ko je skupina pripravljala album Hot Streets. Energi\xc4\x8dni single \xc2\xbbAlive Again\xc2\xab\xc2\xa0je skupino pripeljal nazaj v top 15. Pankow je single napisal \xc2\xbbprvotno kot ljubezensko pesem, vendar celotno kot priznanje Kathovega vodilnega duha, ki sije od zgoraj dol\xc2\xab._NEWLINE_Hot Streets je produciral Phil Ramone. To je bil prvi album skupine, ki ni imel le \xc5\xa1tevilke, ampak druga\xc4\x8den naslov, in prvi, naslovnica katerega je vsebovala fotografijo \xc4\x8dlanov skupine, ki jo je posnel Norman Seeff. Ti dve potezi so mnogi razumeli kot znak, da se je skupina po Kathovi smrti spremenila. V dolo\xc4\x8deni meri se je skupina vrnila k stari shemi poimenovanja albumov, \xc4\x8deprav so naslovi albumov sedaj vsebovali predvsem arabske \xc5\xa1tevilke, rimske pa manj. Hot Streets je bil 12. album skupine. Dosegel je 12. mesto lestvice Billboard 200 in je bil prvi album skupine, ki se ni uvrstil v top 10. Album je zaznamoval tudi nekak\xc5\xa1en odmik od jazz rocka, ki ga je podpiral Kath, proti pop skladbam in baladam. Dacus je ostal v skupini do naslednjega albuma skupine, Chicago 13, ki je iz\xc5\xa1el leta 1979. Producent albuma je bil zopet Ramone, to pa je bil prvi studijski album skupine brez top 40 hita. Dacus je skupino zapustil po kon\xc4\x8dani promocijski turneji Chicago 13 leta 1980.\n_START_SECTION_\n80. leta: spreminjanje zvoka\n_START_PARAGRAPH_\nChicago XIV, ki je iz\xc5\xa1el leta 1980, je trobilsko sekcijo umaknil nekoliko v ozadje, singla z albuma pa se nista uvrstila med top 40. Producent albuma je bil Tom Dowd. Skupini se je priklju\xc4\x8dil nov kitarist Chris Pinnick, ki je s skupino ostal do leta 1985, na slede\xc4\x8di turneji pa se je skupini pridru\xc5\xbeil tudi saksofonist Marty Grebb. Grebb je predtem igral v skupini The Buckinghams, \xc5\xa1e prej pa sta s Cetero skupaj igrala v lokalni zasedbi The Exceptions. Album je dosegel 71. mesto lestvice Billboard 200 in ni prejel zlatega certifikata. Zaradi prepri\xc4\x8danja, da skupina ne bo nikoli ve\xc4\x8d komercialno uspe\xc5\xa1na, Columbia Records ni podalj\xc5\xa1ala pogodbe s skupino in je leta 1981 izdala drugi kompilacijski album skupine Greatest Hits, Volume II (znan tudi kot Chicago XV), s katerim je zalo\xc5\xbeba izpolnila pogodbene obveznosti._NEWLINE_V 2. polovici leta 1981 je skupina dobila novega producenta (David Foster), novo zalo\xc5\xbebo (Warner Bros. Records), \xc4\x8dlan skupine pa je postal klaviaturist, kitarist in pevec, Bill Champlin. Skupino sta v tem \xc4\x8dasu zapustila tolkalist Laudir de Oliveira in Marty Grebb. V \xc4\x8dasu Fosterjevega skrbni\xc5\xa1tva nad skupino je bilo manj poudarka na trobilih in ve\xc4\x8d poudarka na mo\xc4\x8dnih baladah, ki so postale zna\xc4\x8dilnost Chicaga 80. let. Novi zvok je skupini prinesel ve\xc4\x8d uspe\xc5\xa1nih singlov._NEWLINE_Pri naslednjem albumu, Chicago 16, ki je iz\xc5\xa1el leta 1982, je skupina prvi\xc4\x8d sodelovala z drugimi skladatelji, za nekatere skladbe pa je Foster v studio pripeljal studijske glasbenike (med njimi \xc4\x8dlane skupine Toto), in uporabljal novo tehnologijo (sintetizatorje), s \xc4\x8dimer je \xc2\xbbposodobil\xc2\xab\xc2\xa0in racionaliziral zvok. Trobilsko sekcijo je porinil \xc5\xa1e bolj stran in je pri nekaterih skladbah sploh ni uporabil. Skupina se je vrnila na lestvice z balado \xc2\xbbHard to Say I\'m Sorry/Get Away\xc2\xab, ki je bila uporabljena v soundtracku filma Summer Lovers. \xc2\xbbHard to Say I\'m Sorry\xc2\xab, ki sta ga napisala Cetera in Foster, je bil drugi single skupine, ki je dosegel vrh lestvice Billboard Hot 100 in skupini prinese nominacijo za grammyja za najbolj\xc5\xa1o vokalno pop izvedbo dueta ali skupine. Album je v letu izdaje prejel tako zlati kot platinasti certifikat in dosegel 9. mesto lestvice Billboard 200._NEWLINE_Chicago 17 iz leta 1984, je postal najbolje prodajani album v zgodovini skupine. Leta 1997 je postal 6x platinast s strani RIAA. Z albuma sta iz\xc5\xa1la dva top 10 singla: \xc2\xbbYou\'re the Inspiration\xc2\xab\xc2\xa0(avtorja Cetera in Foster) in \xc2\xbbHard Habit to Break\xc2\xab\xc2\xa0(avtorja Steve Kipner in John Lewis Parker). \xc2\xbbHard Habit to Break\xc2\xab\xc2\xa0je skupini prinesel \xc5\xa1e dve nominaciji za grammyja (posnetek leta in najbolj\xc5\xa1o vokalno pop izvedbo dueta ali skupine). Album je sicer vseboval \xc5\xa1e dva druga singla: \xc2\xbbStay the Night\xc2\xab, ki sta ga napisala Cetera in Foster (16. mesto) ter \xc2\xbbAlong Comes a Woman\xc2\xab, ki sta ga napisala Cetera in Mark Goldenberg (14. mesto). Na turneji je skupini kot tolkalist in vokalist pomagal Petrov brat, Kenny Cetera, ki je sicer sodeloval pri snemanju albuma Chicago 17, kjer je prispeval visoke harmonije._NEWLINE_Do leta 1985 se je skupina seznanila z najnovej\xc5\xa1im medijem, glasbenim televizijskim programom MTV in izdala videosposte za \xc5\xa1tiri skladbe. Leta 1985 je skupina prispevala skladbo \xc2\xbbGood for Nothing\xc2\xab, ki je iz\xc5\xa1la na dobrodelnem albumu We Are the World. Kot sodelujo\xc4\x8di izvajalci na albumu, je skupina skupaj z ostalimi izvajalci prejela svojo zadnjo nominacijo za grammyja za album leta._NEWLINE_Na podelitvi nagrad American Music Awards, 27. januarja 1986, so Chicago drugi\xc4\x8d osvojili nagrado za najljub\xc5\xa1o pop/rock skupino. To je zadnja nagrada AMA, ki jo je skupina prejela.\n_START_SECTION_\nOdhod Petra Cetere in nadaljnji uspeh\n_START_PARAGRAPH_\nGlavni vokalist skupine, Peter Cetera, je hkrati z delom Chicaga za\xc4\x8del \xc5\xa1e s solo kariero. Skupini je predlagal dogovor, da bi po turnejah imeli premor, da bi se tako lahko osredoto\xc4\x8dil na solo kariero (podobno kot je Phil Collins delal v skupini Genesis), vendar se \xc4\x8dlani skupine z dogovorom niso strinjali. Cetera je dokon\xc4\x8dno zapustil skupino poleti 1985. Kmalu je dosegel vrh lestvice s singloma \xc2\xbbGlory of Love\xc2\xab\xc2\xa0(skladbo iz filma The Karate Kid Part II) in \xc2\xbbThe Next Time I Fall\xc2\xab\xc2\xa0(duet z Amy Grant). Med prvih 10 na lestvici sta se uvrstila tudi \xc2\xbbOne Good Woman\xc2\xab\xc2\xa0(4. mesto) in duet s Cher, \xc2\xbbAfter All\xc2\xab\xc2\xa0(6. mesto). Leta 1992 je Cetera izdal svoj \xc4\x8detrti studijski album, World Falling Down, ki je vseboval tri hite na lestvicah Adult Contemporary, vklju\xc4\x8dno s singlom \xc2\xbbRestless Heart\xc2\xab. Namesto Cetere je \xc4\x8dlan Chicaga postal basist in kantavtor Jason Scheff, sin Presleyjevega basista Jerryja Scheffa. Pred snemanjem novega albuma je skupino zapustil tudi kitarist Chris Pinnick._NEWLINE_Pri zadnjem albumu Chicaga, ki ga je produciral Foster, Chicago 18, je namesto Pinnicka sodelovalo ve\xc4\x8d studijskih kitaristov, od katerih pa nih\xc4\x8de ni postal \xc4\x8dlan Chicaga. Album je iz\xc5\xa1el 29. septembra 1986. Z albuma so iz\xc5\xa1li tretjeuvr\xc5\xa1\xc4\x8deni single \xc2\xbbWill You Still Love Me?\xc2\xab, top 20 pop skladba \xc2\xbbIf She Would Have Been Faithful...\xc2\xab\xc2\xa0ter posodobljena verzija skladbe \xc2\xbb25 or 6 to 4\xc2\xab\xc2\xa0z videospotom. Kmalu po izdaji albuma je skupina medse sprejela kitarista Dawaynea Baileyja, nekdanjega \xc4\x8dlana Segerjevega Silver Bullet Banda. Bailey in Scheff sta predtem igrala v istih zasedbah in tako je Scheff v \xc4\x8dasu turneje Chicago 18 skupini predstavil Baileyja._NEWLINE_Pri naslednjem albumu, Chicago 19, je skupina zamenjala producenta Fosterja s koproducentoma Ronom Nevisonom, ki je predtem produciral dva albuma zasedbe Heart, in Chas Sandford, ki je sodeloval z Rodom Stewartom in Stevie Nicks. Skupina je zopet dosegla vrh lestvice, tokrat s singlom \xc2\xbbLook Away\xc2\xab, ki ga je napisala Diane Warren. To je bil tretji in zadnji single skupine, ki je dosegel vrh lestvice Billboard Hot 100. Skladba je bila kasneje imenovana kot najbolj\xc5\xa1a prvouvr\xc5\xa1\xc4\x8dena skladba lestvice Billboard Hot 100 leta 1989. Z albuma sta iz\xc5\xa1la \xc5\xa1e dva top 10 hita, \xc2\xbbI Don\'t Wanna Live Without Your Love\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbYou\'re Not Alone\xc2\xab, ki ju je odpel Champlin, \xc2\xbbWe Can Last Forever\xc2\xab, ki ga je odpel Scheff in je dosegel 55. mesto lestvice, ter \xc2\xbbWhat Kind Of Man Would I Be?\xc2\xab, ki se je uvrstil na 5. mesto lestvice. Zadnja od teh je bila remiksana za izdajo na kompilacijskem albumu (skupno 20.), Greatest Hits 1982\xe2\x80\x931989, in je postala hit.\n_START_SECTION_\n90. leta: ve\xc4\x8d sprememb in Stone of Sisyphus\n_START_PARAGRAPH_\nZa\xc4\x8detek 90. let je prinesel novo kadrovsko spremembo. Prvotni bobnar Danny Seraphine je bil maja 1990 odpu\xc5\xa1\xc4\x8den iz skupine. Nasledil ga je Tris Imboden, dolgoletni bobnar Kennyja Logginsa, koncertiral pa je tudi s Petrom Cetero. Prvi album, pri katerem je Imboden sodeloval, je bil Twenty 1, ki je dosegel 66. mesto lestvice Billboard 200, na naslovnici pa se je pojavil fragment logotipa skupine. Z albuma je iz\xc5\xa1el single \xc2\xbbChasin\' the Wind\xc2\xab, ki je dosegel 39. mesto lestvice Billboard Hot 100. Twenty 1 je bil zadnji album z originalnim materialom skupine za petnajst let._NEWLINE_23. julija 1992 je skupina dobila svojo zvezdo na Hollywoodski aleji slavnih._NEWLINE_Leta 1993 je skupina posnela 22. album Stone of Sisyphus. Ta album je bil znak skupinine vrnitve k tradicionalnim kompozicijam iz 70. let s poudarkom na trobilski spremljavi. Po reorganizaciji zalo\xc5\xbebe so novi vodje Reprise Records (sedaj \xc4\x8dlanice novo ustanovljene Warner Music Group) zavrnili celoten album. Album je tako petnajst let ostal neobjavljen, razen bootleg posnetkov in internetnih datotek. Ta poteza je prispevala k razhodu z zalo\xc5\xbebo. Razburjen nad zavrnitvijo albuma je Dawayne Bailey izrazil svoje ugovore, skupina pa konec leta 1994 ni podalj\xc5\xa1ala njegove letne pogodbe. V naslednjih letih je bilo veliko govoric in domnev o dogodkih okrog posnetkov. Nekaj let kasneje se je pojavil namig, da se je vodstvo skupine pogajalo z zalo\xc5\xbebo glede licenciranja obse\xc5\xbenega kataloga skupine, ko pa so se pogajanja ustavila, je zalo\xc5\xbeba o\xc4\x8ditno odvrnila s preklicem projekta. Album je iz\xc5\xa1el v podalj\xc5\xa1ani izdaji junija 2008 pri zalo\xc5\xbebi Rhino Records. Prejel je ugodne kritike tako s strani obo\xc5\xbeevalcev kot kritikov in je dosegel 122. mesto lestvice._NEWLINE_Po koncu turneje 1994 in sklenitvi pogodbe z zalo\xc5\xbebo Giant Records, je leta 1995 skupina izdala album Night & Day: Big Band, ki je vseboval skladbe, ki so jih originalno posneli Sarah Vaughan, Glenn Miller in Duke Ellington. Skupini se je v tem \xc4\x8dasu pridru\xc5\xbeil kitarist Bruce Gaitsch. Pri albumu je sodelovalo ve\xc4\x8d glasbenih gostov: Paul Shaffer (David Letterman), Joe Perry (Aerosmith) in The Gipsy Kings. Parazaider je kot odlo\xc4\x8dilno potezo za snemanje tega album ozna\xc4\x8dil nastop skupine leta 1973 v televizijski oddaji \xc2\xbbDuke Ellington ... We Love You Madly\xc2\xab. V za\xc4\x8detku leta 1995 je Keith Howland, ki je bil studijski glasbenik v Los Angelesu, postal novi kitarist skupine._NEWLINE_Leta 1998 je skupina izdala Chicago XXV: The Christmas Album, leto kasneje pa album v \xc5\xbeivo, Chicago XXVI.\n_START_SECTION_\nNovo tiso\xc4\x8dletje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 2000 je skupina licencirala vse posnetke pri zalo\xc5\xbebi Rhino Records, \xc4\x8detudi so bili posneti pri zalo\xc5\xbebah Columbia in Warner Bros. Leta 2002 je pri zalo\xc5\xbebi Rhino Records iz\xc5\xa1la dvojna kompilacija The Very Best of Chicago: Only The Beginning, ki je obsegala posnetke iz celotne kariere skupine. Kompilacija se je uvrstila v top 40. V ZDA je bilo prodanih ve\xc4\x8d kot 2 milijona izvodov albuma. Zalo\xc5\xbeba Rhino je pri\xc4\x8dela izdajati tudi remasterizirane verzije vseh albumov skupine, ki so prvotno iz\xc5\xa1li pri Columbii._NEWLINE_Ameri\xc5\xa1ki televizijski kanal VH1 je skupino gostil v 133. epizodi 1. sezone serije Behind the Music z naslovom \xc2\xbbChicago: Behind the Music\xc2\xab, ki je potekala 15. oktobra 2000._NEWLINE_V letih 2004, 2005 in 2009 so Chicago imeli skupne turneje z zasedbo Earth, Wind & Fire._NEWLINE_21. marca 2006 je iz\xc5\xa1el prvi novi studijski album skupine po Twenty 1, Chicago XXX, ki ga je produciral Jay DeMarcus, basist in vokalist country tria Rascal Flatts, dolgoletni ljubitelj Chicaga, na katerega je skupina tudi vplivala. To je bil tudi prvi album skupine, na voljo za digitalni prenos prek spleta. Album je dosegel 41. mesto ameri\xc5\xa1ke lestvice, z njega pa sta iz\xc5\xa1la dva manj\xc5\xa1a hita: \xc2\xbbFeel\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbLove Will Come Back\xc2\xab. Med turnejo leta 2005 je skupina \xc5\xbee izvajala skladbi \xc2\xbbFeel\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbCaroline\xc2\xab, ki sta iz\xc5\xa1li na tem albumu._NEWLINE_Marca, maja in oktobra je skupina ve\xc4\x8d tednov nastopala v hotelu MGM Grand Las Vegas. Julija 2006 je skupina izvedla ve\xc4\x8d koncertov s skupino Huey Lewis and the News._NEWLINE_2. oktobra 2007 je zalo\xc5\xbeba Rhino izdala dvojni kompilacijski album The Best of Chicago: 40th Anniversary Edition (Chicago XXXI), ki je vseboval posnetke iz celotne kariere skupine, podoben albumu The Very Best of: Only the Beginning, ki je iz\xc5\xa1el \xc5\xa1tiri leta prej._NEWLINE_Leta 2008 je v podalj\xc5\xa1anem formatu iz\xc5\xa1el album Stone of Sisyphus, neko\xc4\x8d znan kot opu\xc5\xa1\xc4\x8den Chicago XXII, sedaj pa uradno ozna\xc4\x8den kot Chicago XXXII._NEWLINE_Januarja 2009 se je skupini zaradi bolnega Imbodena za\xc4\x8dasno pridru\xc5\xbeil tolkalist in bobnar Drew Hester, sicer bobnar skupine Foo Fighters. Po vrnitvi Imbodena je Hester ostal v skupini do konca leta kot tolkalist. Avgusta 2009 je bil Champlin odpu\xc5\xa1\xc4\x8den iz skupine. Zamenjal ga je z grammyjem nominiran klaviaturist Lou Pardini, ki je sodeloval s Steviejem Wonderjem in zasedbo Santana.\n_START_SECTION_\n2010\xe2\x80\x93danes\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 2010 so Chicago imeli skupno turnejo s skupino The Doobie Brothers (kot so jo \xc5\xbee imeli v letih 1999, 2008 in kasneje leta 2017). Koncert iz leta 2011 v Chicagu, kjer so se Chicagu na koncu pridru\xc5\xbeili \xc4\x8dlani The Doobie Brothers, je posnela televizija HDNet. Skupina se je pojavila tudi v finalu 9. sezone American Idol. 24. julija 2011 je skupina nastopila v Red Rocksu v Koloradu, spremljal pa jo je Koloradski simfoni\xc4\x8dni orkester._NEWLINE_Pri albumu Chicago XXXIII: O Christmas Three je skupina ponovno zdru\xc5\xbeila mo\xc4\x8di s producentom Ramoneom, s katerim je posnela bo\xc5\xbei\xc4\x8dni album. Kot gostja je sodelovala Dolly Parton, album pa je iz\xc5\xa1el oktobra 2011. Pred tem je zalo\xc5\xbeba Rhino izdala dvojni album Chicago XXXIV: Live in \'75 s \xc5\xa1e neizdanimi \xc5\xbeivimi posnetki s koncertov v Capital Centru v Largu, Maryland, ki so potekali od 24. do 26. junija 1975. Leta 2012 sta se skupini Chicago in The Doobie Brothers odpravili na \xc5\xa1e eno skupno turnejo. Hester je zapustil skupino pred za\xc4\x8detkom turneje, nadomestil pa ga je najprej tolkalist Daniel de los Reyes, nato pa Danielov brat in nekdanji dolgoletni \xc4\x8dlan Santane, Walfredo Reyes Jr._NEWLINE_Leta 2013 so Lamm, Loughnane, Pankow in Parazaider kot Chicago nastopili v HBO filmu Clear History. V drugi polovici leta 2013 je skupina pri\xc4\x8dela z izdajanjem singlov novega albuma. Avgusta je iz\xc5\xa1el \xc2\xbbSomethin\' Comin\', I Know\xc2\xab, septembra \xc2\xbbAmerica\xc2\xab, decembra \xc2\xbbCrazy Happy\xc2\xab\xc2\xa0in januarja 2014 \xc2\xbbNaked in the Garden of Allah\xc2\xab. Album z naslovom Chicago XXXVI: Now je iz\xc5\xa1el 4. julija 2014. 25. in 28. januarja 2014 je skupina izvedla dva koncerta s \xc4\x8cika\xc5\xa1kim simfoni\xc4\x8dnim orkestrom. Februarja 2015 je skupina izdala dvojni album v \xc5\xbeivo, Chicago at Symphony Hall, s posnetki koncertov s \xc4\x8cika\xc5\xa1kim simfoni\xc4\x8dnim orkestrom._NEWLINE_Leta 2015 in 2016 so se Chicago odpravili na \xc5\xa1e eno skupno turnejo z Earth, Wind & Fire. Leta 2015 je bila skupina uvr\xc5\xa1\xc4\x8dena med nominirance za sprejetje v Hram slavnih rokenrola. Na slovesnosti 8. aprila 2016 je bila v Hram slavnih rokenrola sprejeta prvotna zasedba Chicaga, poleg nje pa so bili sprejeti \xc5\xa1e N.W.A., Deep Purple, Steve Miller in Cheap Trick. Februarja 2016 je v javnost pri\xc5\xa1la vest, da se bo prvotni bobnar Chicaga, Danny Seraphine, prvi\xc4\x8d po ve\xc4\x8d kot 25 letih ponovno pridru\xc5\xbeil skupini pri sprejetju v Dvorano slavnih. Peter Cetera se sprejetja ni udele\xc5\xbeil. Namesto Terryja Katha, je njegovo nagrado prevzela njegova h\xc4\x8di Michelle. Julija 2016 je skupina nastopila v televizijski oddaji Greatest Hits na ABC._NEWLINE_Potem ko je zaradi \xc2\xbbdru\xc5\xbeinskih zdravstvenih razlogov\xc2\xab\xc2\xa0maja 2016 za kratek \xc4\x8das zapustil skupino, je 25. oktobra 2016 pri\xc5\xa1la v javnost vest, da je Jason Scheff po 31 letih zapustil Chicago. Kot polnopravni \xc4\x8dlan ga je nadomestil basist in vokalist Jeff Coffey, ki ga je \xc5\xbee prej nadome\xc5\xa1\xc4\x8dal. Isto\xc4\x8dasno je polnopravni \xc4\x8dlan skupine postal saksofonist Ray Herrmann, ki je od leta 2005 na turnejah ve\xc4\x8dkrat nadome\xc5\xa1\xc4\x8dal Parazaiderja, ker je Parazaider prenehal z igranjem na turnejah. \xc4\x8ceprav se Parazaider ni ve\xc4\x8d udele\xc5\xbeeval turnej, je ostal \xc4\x8dlan skupine._NEWLINE_Januarja 2017 je CNN predvajala 2-urni biografski dokumentarni film o Chicagu z naslovom Now More Than Ever: The History of Chicago. Re\xc5\xbeiser filma je bil Peter Pardini, ne\xc4\x8dak \xc4\x8dlana skupine Louja Pardinija, film pa je producirala skupina. Film je bil na premieri najvi\xc5\xa1je ocenjen s strani populacije 25-54 let, na IMDb pa ima oceno 7.1. Dokumentarec je leta 2016 na Mednarodnem filmskem festivalu v Sedoni osvojil nagrado ob\xc4\x8dinstva \xc2\xbbBest of the Fest\xc2\xab. Istega leta je na 10. letnem filmskem festivalu v Fort Myers Beachu osvojil nagrado \xc2\xbbPeople\'s Choice\xc2\xab, Peter Pardini pa je kot re\xc5\xbeiser prejel nagrado \xc2\xbbRising Star Award\xc2\xab._NEWLINE_22. februarja je bilo objavljeno, da so Cetera, Lamm in Pankow, za svoje zasluge pisanja pesmi skupine Chicago, med nominiranci za sprejem v Dvorano slavnih avtorjev pesmi. Slovesnost je potekala 15. junija 2017 v hotelu Marriott Marquis v New Yorku._NEWLINE_Leta 2017 je uradna spletna stran skupine sporo\xc4\x8dila, da skupina pripravlja novi album, Chicago XXXVII._NEWLINE_17. septembra 2017 je v rodnem Riu de Janieru za posledicami miokardnega infarkta med koncertom umrl nekdanji tolkalist Chicaga, Laudir de Oliveira._NEWLINE_13. januarja 2018 je z velikim koncertom v Bensalemu, Pensilvanija, pri\xc4\x8dela skupina novo turnejo._NEWLINE_17. januarja 2018 je bobnar Tris Imboden sporo\xc4\x8dil novico, da zapu\xc5\xa1\xc4\x8da skupino, da bo tako lahko ve\xc4\x8d \xc4\x8dasa s svojo dru\xc5\xbeino. 19. januarja je basist in vokalist skupine, Jeff Coffey prek Facebooka sporo\xc4\x8dil, da tudi on zapu\xc5\xa1\xc4\x8da skupino zaradi napornih terminov koncertov. Skupina je sporo\xc4\x8dila, da se na mesto bobnarja seli dotedanji tolkalist Walfredo Reyes Jr. Vokalist Neil Donell, \xc4\x8dlan Chicago tribute skupine Brass Transit, je bil izbran za novega glavnega vokalista skupine, kot novi basist pa se je skupini pridru\xc5\xbeil studijski glasbenik Brett Simons. K tolkalom se je vrnil Daniel de los Reyes._NEWLINE_6. aprila 2018 je skupina izdala set Chicago: VI Decades Live (This is What We Do) s kronologijo \xc5\xbeivih posnetkov iz celotne zgodovine skupine._NEWLINE_Maja 2018 je bilo objavljeno, da tolkalist Daniel de los Reyes zapu\xc5\xa1\xc4\x8da skupino in bo igral v skupini The Zac Brown Band. 17. maja je skupina na uradni Facebook strani objavila vest, da se jim bo pridru\xc5\xbeil tolkalist \xc2\xbbRay\xc2\xab\xc2\xa0Ramon Yslas._NEWLINE_29. junija 2018 je skupina izdala album Chicago II: Live on Soundstage, ki vsebuje koncert iz novembra 2017, ko je skupina izvedla celoten drugi album._NEWLINE_Julija 2018 je skupina posodobila svojo uradno spletno stran, na kateri Parazaider ni bil ve\xc4\x8d naveden kot \xc4\x8dlan skupine, ampak pod rubriko \xc2\xbbPoklon ustanovnim \xc4\x8dlanom\xc2\xab. Parazaider se je sicer \xc5\xbee prej upokojil od turnej._NEWLINE_26. oktobra 2018 je skupina izdala album Chicago: Greatest Hits Live, ki vsebuje \xc5\xbeive posnetke iz PBS serije Soundstage iz leta 2017.\n_START_SECTION_\nLogotip\n_START_PARAGRAPH_\nKo se je skupina preimenovala iz Chicago Transit Authority v Chicago, je posodobila logotip. Navdih zanj je bil logotip Coca-cole, v odnosu s samim mestom Chicago in \xc5\xbeelja, da bi vizualno presegli individualne identitete \xc4\x8dlanov skupine. Logotip je oblikoval umetni\xc5\xa1ki direktor Columbia Records, John Berg, za vsako naslovnico albuma pa ga je dodelal Nick Fasciano. Berg je o logotipu dejal: \xc2\xbbLogotip Chicaga /.../ je iz moje skice dodelal Nick Fasciano.\xc2\xab_NEWLINE_Logotip je slu\xc5\xbeil kot glavna vizualna ikona skupine vse od albuma Chicago II naprej. V razli\xc4\x8dnih umetni\xc5\xa1kih oblikah in vizualnih podobah je bil del naslovnice vsakega albuma, razen petnajstega albuma, Greatest Hits, Volume II: na Chicago III se je pojavil kot ameri\xc5\xa1ka zastava, na Chicago V kot del lesa, na Chicago VI kot dolarski bankovec, na Chicago VII kot usnje, na Chicago VIII kot na\xc5\xa1itek, na Chicago X kot \xc4\x8dokolada, na Chicago XI kot zemljevid, na Chicago 13 kot stavba, na Chicago XIV kot prstni odtis, na Chicago 16 kot ra\xc4\x8dunalni\xc5\xa1ki silikonski \xc4\x8dip, na Chicago 17 kot paket, na Chicago 18 kot mozaik in na Chicago 19 kot akvarel. Naslovnica albuma Chicago IX je karikatura skupine v obliki logotipa._NEWLINE_Serijo naslovnic albumov kot samostojno katagolizirano delo je Paul Nini z ameri\xc5\xa1kega in\xc5\xa1tituta grafi\xc4\x8dnih umetnosti opisal kot \xc2\xbbresni\xc4\x8dni mejnik v oblikovanju naslovnic albumov plo\xc5\xa1\xc4\x8d\xc2\xab. Leta 2013 je bil ikoni\xc4\x8dni status naslovnic skupine razstavljen v umetni\xc5\xa1kem muzeju v New Yorku, center katere je bilo 95 naslovnic albumov, izbranih iz Bergovega kariernega portfolia. Berg, ki je ve\xc4\x8d kot dvajset let nadzoroval snovanje pribli\xc5\xbeno \xc5\xa1tirinajstih albumov Chicaga, je dejal, da je umetni\xc5\xa1ki uspeh izhajal iz kombinacije \xc2\xbbedinstvene situacije\xc2\xab\xc2\xa0skupine in njegovega polo\xc5\xbeaja v \xc2\xbbnajbolj\xc5\xa1i mo\xc5\xbeni slu\xc5\xbebi v najbolj\xc5\xa1em mo\xc5\xbenem \xc4\x8dasu, v centru grafi\xc4\x8dnega vesolja\xc2\xab. Leta 1976 je Berg prejel grammyja za najbolj\xc5\xa1o naslovnico albuma za Chicago X. V karieri je sicer skupno prejel \xc5\xa1tiri grammyje._NEWLINE_Knjiga Type and Image: The Language of Graphic Design je logotip skupine opisala kot \xc2\xbbtoplo vernakularno obliko, izvedeno v debelih pisemskih \xc4\x8drkah z viktorijanskimi pomiki v slogu \xc5\xa1portnih ekip in nalepk pomaran\xc4\x8dnih zabojnikov. V knjigi je omenjeno tudi kulturno in materialno ozdaje mesta Chicago kot navdih za logotip. Avtor je logotip povezal z atmosfero mesta Chicago, pri \xc4\x8demer je citiral prvega mened\xc5\xbeerja skupine, Jamesa Williama Guercia, da tiskana beseda ne more dokumentirati prave glasbene izku\xc5\xa1nje, da pa najbolj vse skupaj povzame ime Chicago, ker so se v tem mestu vsi \xc4\x8dlani rodili, \xc5\xa1olali in za\xc4\x8deli ustvarjati glasbo.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8clani skupine\n_START_PARAGRAPH_\nTrenutno igrajo v skupini le \xc5\xa1e trije originalni \xc4\x8dlani - Robert Lamm, Lee Loughnane in James Pankow.'