b'\n_START_ARTICLE_\nObrazni tumor tasmanskih vragov\n_START_PARAGRAPH_\nObrazni tumor tasmanskih vragov (DFTD), ki verjetno izvira iz Schwannovih celic je agresiven, nevirusni, nalezljivi parazitski rak, ki prizadane tasmanske vrage. Prvi \xe2\x80\x9euradni primer\xe2\x80\x9c je bil opisan v Avstraliji, leta 1996. V naslednjem desetletju je bolezen pusto\xc5\xa1ila med tasmanskimi vragi, z ocenami upada populacije v razponu od 20% do celo 50% , \xc4\x8dez ve\xc4\x8d kot 65% dr\xc5\xbeave. Prizadete populacije z visoko gostoto naseljenosti utrpijo do 100% smrtnost v 12-18 mesecih. Bolezen je v glavnem osredoto\xc4\x8dena na vzhodno polovico Tasmanije. Vidni znaki DFTD se ka\xc5\xbeejo z lezijami in oteklinami okrog ust. Te se razvijejo v rakaste tumorje, kateri se lahko \xc5\xa1irijo od obraza po celem telesu. Potem, ko se lezije prvi\xc4\x8d pojavijo, vragi po navadi umrejo v roku \xc5\xa1estih mesecev zaradi odpovedi organov, sekundarne oku\xc5\xbebe ali metaboli\xc4\x8dnega stradanja. Tumorji motijo hranjenje in obolela \xc5\xbeival lahko umre od lakote. Obrazni tumor tasmanskega vraga prizadane tako samce kot sami\xc4\x8dke. Trenutna populacija se je skr\xc4\x8dila za 70% od leta 1996. \xc5\xa0tevilke iz leta 2010 ka\xc5\xbeejo, da je oku\xc5\xbeeno 80% populacije. Najverjetnej\xc5\xa1a pot prenosa je preko grizenja, \xc5\xa1e posebej, ko pridejo podo\xc4\x8dniki v neposredni stik z bolnimi celicami. Drugi na\xc4\x8dini prenosa vklju\xc4\x8dujejo, vendar niso omejeni na, u\xc5\xbeitje oku\xc5\xbeenega trupla ali na oku\xc5\xbebo ob delitvi hrane, pri \xc4\x8demer oba vklju\xc4\x8dujeta prenos tujih celic med nepovezanimi posamezniki. Najdenih je bilo \xc5\xa1est samic z delno imunostjo. V upanju, da bi re\xc5\xa1ili populacijo, se je pri\xc4\x8dela vzreja v ujetni\xc5\xa1tvu.\n_START_SECTION_\nZna\xc4\x8dilnosti\n_START_PARAGRAPH_\nCelice tasmanskih vragov imajo 14 kromosomov, medtem, ko najstarej\xc5\xa1i znani sev celice tumorja vsebuje trinajst kromosomov, od katerih je devet prepoznavnih, \xc5\xa1tirje pa so mutirani nosilci tumorskih markerjev. Novej\xc5\xa1i sevi imajo \xc5\xa1e dodaten mutiran kromosom s tumorskim markerjem, torej skupno \xc5\xa1tirinajst kromosomov. Raziskovalci so identificirali raka, kot nevroendokrini tumor in odkrili enake kromosomske preureditve v vseh rakavih celicah. V anomaliji celotnega seta kromosomov je DFTD podoben pasjemu nalezljivemu spolnemu tumorju (CTVT), tj. rak psov, ki se prena\xc5\xa1a s fizi\xc4\x8dnimi stiki psov. Med razli\xc4\x8dnimi spremembami prisotnimi v genomu tumorja je mogo\xc4\x8de odkriti ve\xc4\x8d enojnih osnovnih mutacij ali kratkih vstavljanj in brisanj, kot so izbrisi na kromosomih 1, 2 in 3 ali trisomija na 5p. Nekateri od mutiranih ali izbrisanih genov v DFTD so RET, FANCD2, MAST3 in gen podoben BTNLD9._NEWLINE_Teorija, da bi same rakaste celice lahko bile ku\xc5\xbeni povzro\xc4\x8ditelj (Teorija transplantanta tujka) je bila prvi\xc4\x8d podprta s strani raziskovalcev AM. Pearsa, K. Swifta in sodelavcev. Leta 2006 sta Pearse in Swift analizirala DFTD celice ve\xc4\x8d vragov na razli\xc4\x8dnih lokacijah in ugotovila, da ne samo, da so vse celice oku\xc5\xbeene z DFTD genetsko med seboj enake, temve\xc4\x8d se tudi genetsko razlikujejo od svojih gostiteljev in od vseh znanih Tasmanskih vragov. Torej mora rak izvirati iz posameznika in se \xc5\xa1iriti prej, kot pa se pojavljati lo\xc4\x8deno v vsaki \xc5\xbeivali. Izmed 104 tumorjev razli\xc4\x8dnih tasmanskih vragov je bilo z analizo genoma (mitohondrijski in jedrski) ugotovljeno 21 razli\xc4\x8dnih podklonov. Pozneje so bili znanstveniki pri\xc4\x8da razvoju tumorjev iz ran pri prej neoku\xc5\xbeenem vragu, ki so bili povzro\xc4\x8deni z ugrizi oku\xc5\xbeenega vraga, kar potrjuje teorijo, da se bolezen \xc5\xa1iri s pomo\xc4\x8djo vnosa tujega tkiva. Od junija 2005 so bile odkrite tri samice, katere so delno odporne na DFTD._NEWLINE_Nadaljnje raziskave na univerzi v Sydneyu so pokazale, da se nalezljivi obrazni rak lahko \xc5\xa1iri zaradi nizke raznolikosti v imunskih genih vragov (MHC razreda 1 in 2). Enaki geni so najdeni tudi v tumorjih, tako da imunski sistem vragov ne prepozna celic tumorja za tuje. Obstajajo vsaj \xc5\xa1tirje in ve\xc4\x8d sevi raka, ki ka\xc5\xbeejo na to, da se bolezen razvija in lahko postane \xc5\xa1e bolj virulentna. Sevi lahko ote\xc5\xbeijo poskuse razvijanja cepiva, hkrati pa mutacija raka lahko pomeni tudi raz\xc5\xa1iritev na druge sorodne vrste, kot so severne vre\xc4\x8daste ma\xc4\x8dke (Dasyurus hallucatus)._NEWLINE_V dokumentu objavljenem januarja 2010 v izdaji publikacije Science je mednarodna skupina raziskovalcev napovedala, da obrazni tumor tasmanskih vragov verjetno izvira iz Schwannovih celic enega samega vraga. Schwannove celice lahko najdemo v perifernem \xc5\xbeiv\xc4\x8dnem sistemu in proizvajajo mielin ter druge proteine bistvene za delovanje \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih celic v perifernem \xc5\xbeiv\xc4\x8dnem sistemu. Raziskovalci so vzor\xc4\x8dili 25 tumorjev in spoznali, da so tumorji genetsko identi\xc4\x8dni. Z uporabo metode globokega sekveniranja so opisali tumorje s transkriptomom, naborom genov, ki so aktivni v tumorjih. Transkriptomi so se tesno ujemali s tistimi iz Schwannovih celic, ki so razkrili visoko aktivnost v ve\xc4\x8dini genov, ki kodirajo mielinske bazi\xc4\x8dne proteine. S strani skupine je bilo identificiranih nekaj specifi\xc4\x8dnih ozna\xc4\x8devalcev, vklju\xc4\x8dujo\xc4\x8d MBP in PRX gene, kateri lahko omogo\xc4\x8dijo veterinarjem, da la\xc5\xbeje lo\xc4\x8dijo DFTD od drugih vrst raka ter navsezadnje pomagajo identificirati ciljno genetsko pot za zdravljenje._NEWLINE_Posledica zmanj\xc5\xa1anja \xc5\xbeivljenjske dobe vragov zaradi DFTD je zgodnej\xc5\xa1e razmno\xc5\xbeevanje le-teh v divjini, sode\xc4\x8d po nekaterih poro\xc4\x8dilih mnogih \xc5\xbeivijo samo zato, da bi sodelovali v enem razmno\xc5\xbeevalnem ciklusu. \xc5\xa0tudija ka\xc5\xbee, da so Tasmanski vragi spremenili svoje razmno\xc5\xbeevalne navade v odgovor na bolezen. Samice so se pred pojavom bolezni za\xc4\x8dele razmno\xc5\xbeevati v drugem letu starosti,se tri leta parile letno, dokler niso naravno poginile. Zdaj se navadno razmno\xc5\xbeujejo v prvem letu starosti in kmalu zatem zaradi tumorjev poginejo. Sumi se, da se bolezen \xc5\xa1iri med tasmanskimi vragi med parjenjem, ko drug drugega grizejo. Na omejenem podro\xc4\x8dju je bilo opa\xc5\xbeeno \xc5\xa1irjenje DFTD med socialnimi interakcijami. Obrazni tumor tasmanskih vragov je en izmed treh nalezljivih rakov.\n_START_SECTION_\nPatologija\n_START_PARAGRAPH_\nRast velikih tumorjev ovira hranjenje, tako da je stradanje pogost vzrok smrti pri obolelih vragih. Vklju\xc4\x8devanje organov in dodatne oku\xc5\xbebe so tudi mo\xc5\xbeen dejavnik smrti, lokalizirano vklju\xc4\x8devanje bezgavk in sistemati\xc4\x8dne metastaze so obi\xc4\x8dajne. Rak napade tudi srce, tumorji pa so sposobni raztopiti tudi dele lobanje.\n_START_SECTION_\nOdziv na bolezen in ohranjanje vrste\n_START_PARAGRAPH_\nPopulacijo divjih tasmanskih vragov redno spremljajo, da bi sledili \xc5\xa1irjenju bolezni ter identificirali spremembe v razsajanju bolezni. Spremljanje na terenu vklju\xc4\x8duje prestrezanje vragov na dolo\xc4\x8denem obmo\xc4\x8dju, da bi preverili prisotnost bolezni in dolo\xc4\x8dili \xc5\xa1tevilo obolelih \xc5\xbeivali. To isto obmo\xc4\x8dje je obiskano ve\xc4\x8dkrat, da bi tako karakterizirali \xc5\xa1irjenje bolezni v dalj\xc5\xa1em \xc4\x8dasovnem obdobju. Doslej je bilo ugotovljeno, da so lahko kratkoro\xc4\x8dni u\xc4\x8dinki bolezni na dolo\xc4\x8denem obmo\xc4\x8dju resni. Dolgoro\xc4\x8dno spremljanje na ponavljajo\xc4\x8dih se obmo\xc4\x8djih bo bistvenega pomena, da se oceni ali bodo ti u\xc4\x8dinki ostali, ali pa si populacija lahko opomore. Terenski delavci prav tako testirajo u\xc4\x8dinkovitost zatiranja bolezni tako, da lovijo in odstranjujejo obolele vrage. Upajo\xc4\x8de bi odstranitev obolelih vragov iz divje populacije morala zmanj\xc5\xa1ati raz\xc5\xa1irjenost bolezni in tako omogo\xc4\x8diti vragom pre\xc5\xbeivetje onstran svojih mladostni\xc5\xa1kih let in vzreje. \xc5\xa0tudija meni, da sedanji sistem izlo\xc4\x8danja ni uspel zavreti \xc5\xa1irjenja bolezni._NEWLINE_Z namenom ohranitve vrste sta bili osnovani dve populaciji neobolelih vragov v mestnem objektu, v predmestju Hobart mesta Taroona ter na Marijinem otoku, na vzhodni obali Tasmanije. Ena izmed mo\xc5\xbenosti za ohranitev je tudi gojitev \xc5\xbeivali v ujetni\xc5\xa1tvu v \xc5\xbeivalskih vrtovih. Upad \xc5\xa1tevila vragov na celini je tudi ekolo\xc5\xa1ki problem, saj je njihova navzo\xc4\x8dnost v tasmanskih gozdovih najverjetneje prepre\xc4\x8dila naselitev rde\xc4\x8de lisice, ki je bila nezakonito vpeljana na Tasmanijo leta 2001. Obstaja mo\xc5\xbenost, da bi bili mladi\xc4\x8di tasmanskih vragov izpostavljeni plenjenju rde\xc4\x8de lisice, ker bi bili dalj\xc5\xa1e \xc4\x8dasovno obdobje prepu\xc5\xa1\xc4\x8deni sami sebi._NEWLINE_Kot odgovor na vpliv DFTD na populacijo Tasmanskih vragov je bilo 47 tasmanskih vragov poslanih na celino, kjer je Avstralski park za divje \xc5\xbeivali, da bi poskusili ohraniti genetsko raznolikost vrste. Najve\xc4\x8dji od teh prizadevanj je Barrington Tops \xe2\x80\x9eVra\xc5\xbeja barka\xe2\x80\x9c v Novem Ju\xc5\xbenem Walesu, pobuda Avstralskega parka za plazilce. Cilj tega projekta je ustvariti nabor tiso\xc4\x8d gensko reprezentativnih vragov in na njem je sedaj glavni poudarek prizadevanj za ohranitev vrste. Poleg tega se Tasmanski polotok \xc5\xa1teje kot mogo\xc4\x8de \xe2\x80\x9e\xc4\x8disto obmo\xc4\x8dje\xe2\x80\x9c z eno samo, ozko dostopno to\xc4\x8dko,ki je nadzorovana s fizi\xc4\x8dnimi ovirami. Tasmansko Ministrstvo za primarno industrijo in vode eksperimentira z izlo\xc4\x8ditvijo oku\xc5\xbeenih \xc5\xbeivali z nekaj znaki uspeha._NEWLINE_Leta 2008 so bili mnenja, da ima vrag po imenu Cedric naravno imunost proti bolezni, vendar sta se mu proti koncu leta 2008 na obrazu razvila dva tumorja. Tumorja sta bila odstranjena in uradno mnenje je bilo, da se Cedric dobro odziva, vse do septembra 2010, ko so odkrili, da se je rak raz\xc5\xa1iril na plju\xc4\x8da. Ob odkritju so ga uspavali. V sredini leta 2009 je bil, kot pregled bolezni, razvit diagnosti\xc4\x8dni test krvi. V za\xc4\x8detku leta 2010 so znanstveniki na\xc5\xa1li nekajo tasmanskih vragov, ve\xc4\x8dinoma v severovzhodnem delu Tasmanije, ki so gensko dovolj druga\xc4\x8dni, da njihova telesa raka prepoznajo kot tujek. Oni imajo samo eno histokompatibilno sestavo, medtem ko imajo rakaste celice dve._NEWLINE_S trenutno populacijo, od leta 1996 zmanj\xc5\xa1ano za 70%, znanstveniki, v kolikor se ne najde zdravila, napovedujejo izumrtje tasmanskih vragov do leta 2035._NEWLINE_Ena izmed \xc5\xa1tudij je kot pomo\xc4\x8d pri prizadevanjih za ohranitev vrste priporo\xc4\x8dila banko \xc5\xbeenskih spolnih celic, saj je bila stopnja pre\xc5\xbeivetja jaj\xc4\x8dec v njihovi \xc5\xa1tudiji 70%._NEWLINE_V letu 2010 je obstajalo upanje, da bi EBC-46, zdravilo za obrazne tumorje psov, ma\xc4\x8dk in konjev, lahko bilo uspe\xc5\xa1no pri zdravljenju DFTD._NEWLINE_Cepljenja z obsevanimi rakastimi celicami se niso izkazala za uspe\xc5\xa1na._NEWLINE_Raziskava objavljena 27. junija 2011 v Proceedings of the National Academy of Sciences, predlaga izbiro genetsko raznolikega zaroda, izbranega na podlagi genomskega zaporedja._NEWLINE_V letu 2011 so bili glavni raziskovalec David Phalen (Center zdravja in ohranjanja Wildlife, Univerza v Sydneyu) skupaj s Stephenom Pyecroftom (Ministrstvo za primarno industrijo in vode v Tasmaniji), Antonyjem Moorom in Angelo Frimberger, (veterinarsko-onkolo\xc5\xa1ki svetovalci) nagrajeni s Tasmanskim priznanjem za njihov projekt Raziskava kemoterapijskih snovi, ki u\xc4\x8dinkujejo na obrazni tumor tasmanskih vragov.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1996 je fotograf v bli\xc5\xbeini Mount Wiliama na severovzhodu Tasmanije posnel ve\xc4\x8d slik vragov z obraznimi tumorji. Pribli\xc5\xbeno ob enakem \xc4\x8dasu so kmetje poro\xc4\x8dali o upadu \xc5\xa1tevila vragov. Menna Jones se je prvi\xc4\x8d sre\xc4\x8dala z boleznijo leta 1999, v bli\xc5\xbeini Little Swanporta, ter leta 2001 na polotoku Freycinet ujela tri vrage z obraznimi tumorji. Populacija vragov se je na polotoku dramati\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1ala . V marcu leta 2003 je Nick Mooney napisal dopis, ki naj bi kro\xc5\xbeil med \xc5\xbeivalskimi vrtovi in naravnimi parki, v katerem je prosil za vi\xc5\xa1je prispevke za \xc5\xa1tudijo te bolezni.Vendar pa je bila pro\xc5\xa1nja izlo\xc4\x8dena, \xc5\xa1e preden je bil dopis predstavljen Bryanu Greenu, takratnemu ministru za primarno industrijo, okolje in vode. V aprilu leta 2003 je tasmanska vlada kot odgovor na bolezen ustanovila delovno skupino. Septembra leta 2003 je Nick Mooney v dnevnem \xc4\x8dasopisu The Mercury z boleznijo seznanil splo\xc5\xa1no javnost ter predlagal karanteno za zdrave tasmanske vrage. Takrat se je zdelo, da je mogo\xc4\x8d vzrok retrovirus, vendar pa Dr\xc5\xbeavni laboratorij za zdravje \xc5\xbeivali ni imel potrebnih sredstev za podrobnej\xc5\xa1o raziskavo te mo\xc5\xbenosti. Tasmanski sklad za ohranitev je bil kriti\xc4\x8den do tasmanske vlade, \xc4\x8de\xc5\xa1 da ne zagotavlja dovolj sredstev za raziskavo bolezni ter izjavili, da bi DFTD lahko predstavljala nevarnost tudi za \xc5\xbeivali in ljudi. Leta 2004 je Kathryn Medloc odkrila tri nenavadno oblikovane lobanje vragov v evropskem muzeju ter opis enega vraga, ki je umrl za posledicami bolezni podobni DFTD v londonskem \xc5\xbeivalskem vrtu._NEWLINE_Prvotno so menili, da DFTD povzro\xc4\x8da virus, vendar v rakastih celicah niso odkrili dokaza, ki bi podprl teorijo. Drugi predlagani vzroki so bili kalicivirusi, natrijev fluoroacetat, druge kmetijske kemikalije in spremembe habitata v povezavi z retrovirusi. Sumili so tudi toksine iz okolja._NEWLINE_Teorijo transplantanta tujka so lahko prvi\xc4\x8d preverili marca leta 2006, ko je tasmanski vrag iz zavarovanega parka pobegnil na obmo\xc4\x8dje bolezni in kasneje, po ponovni vrnitvi v park oku\xc5\xbeil drugo \xc5\xbeival._NEWLINE_Po preiskavi imunskega sistema vragov so znanstveniki, leta 2007, odkrili, da se njihov imunski sistem med bojem s patogenom obna\xc5\xa1a normalno, kar je privedlo do domneve, da vragi rakavih celic ne zaznajo kot tujke. \xc5\xa0tudija iz leta 2007 je predvidela tudi, da bi vragi lahko izginili na omejenih podro\xc4\x8djih v 10 - 15 letih, ter da se bo bolezen raz\xc5\xa1irila po vsej populaciji in povzro\xc4\x8dila izumrtje vrste v 25 - 35 letih._NEWLINE_Leto kasneje so v mastnem tkivu ve\xc4\x8d tasmanskih vragov odkrili karcinogeno kemikalijo odporno na ogenj, polibromiran bifenil.\n_START_SECTION_\nDruge vrste\n_START_PARAGRAPH_\nNalezljivi raki, ki jih povzro\xc4\x8dajo kloni malignih celic, so izjemno redki. Edini drugi znani vrsti sta pasji nalezljivi spolni tumor (CTVT), ki ga znanost pozna \xc5\xbee 100 let, in nalezljivi sarkom mre\xc5\xbenice pri sirijskih hr\xc4\x8dkih, ki se med hr\xc4\x8dki prena\xc5\xa1a s pikom komarja Aedes aegypti._NEWLINE_Mutacija obraznega tumorja tasmanskega vraga bi lahko pomenila, da se bo \xc5\xa1iril tudi na druge vrste'