b'\n_START_ARTICLE_\nBogovec Jernej\n_START_PARAGRAPH_\nBogovec Jernej je zgodovinski roman Ivana Preglja, ki je v celoti prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1el v Domu in svetu leta 1923. Sledil je ponatis v Izbranih spisih II leta 1928, leta 1964 pa je iz\xc5\xa1el v Izbranih delih Ivana Preglja (tretja knjiga). Termin bogovec pomeni protestantski duhovnik. V romanu je uporabljena zgodovinska snov, katero tvori zgodba o do\xc5\xbeivetjih zgodovinskih osebah (Jernej Knafelj, Dachs, baron Nikolaj) in izmi\xc5\xa1ljenih osebah (Mreta, Juta). Zgodba je postavljena v konkretni \xc4\x8das in prostor, ki sta dolo\xc4\x8dena z realnim zgodovinskim \xc4\x8dasom in slovenskim in srednjeevropskim prostorom. Gre za konec protestantizma na Slovenskem.\n_START_SECTION_\nPobude za nastanek dela\n_START_PARAGRAPH_\nSlovstvena pobuda so mu bili Luteranci Antona Kodra (Kres 1882). Nasproti Kodru, ki v svoji povesti posega v za\xc4\x8detke protestantizma na Slovenskem, se je Pregelj poglobil v njegov konec in prikazal duh \xc4\x8dasa, notranjost ljudi, zlasti pa je hotel upodobiti tragiko umirajo\xc4\x8dega novoverstva in njegovih zadnjih vernikov. Pisatelj je o namenu svojega dela povedal, da je hotel pokazati "kako umre zadnje protestantstvo v katoli\xc5\xa1kem slovenskem \xc5\xbeivlju." Roman je v tem oziru ne samo zgodovinsko du\xc5\xa1evna \xc5\xa1tudija, temve\xc4\x8d tudi izraz neke pi\xc5\xa1\xc4\x8deve miselnosti. Avtor \xc5\xa1e dodaja: "Ustaljena slovenska katoli\xc5\xa1ka verna du\xc5\xa1a ne prenese tujega duha." V zgodbi je tako hotel prikazati razli\xc4\x8dnost katoli\xc5\xa1kih in protestantskih naukov. Delo pa je predvsem izraz pisateljeve notranje prizadetosti in ta prizadetost se dobro \xc4\x8duti v posameznih dogodkih.\n_START_SECTION_\nPovzetek zgodbe\n_START_PARAGRAPH_\nZgodba pripoveduje o propadu zadnjega predikanta (protestantskega pridigarja) na Slovenskem. Bogovcu Jerneju protestantizem ne prepoveduje u\xc5\xbeivanja spolnosti, zato je lahko imel celo svojo dru\xc5\xbeino, ki je \xc5\xbee razpadla. Ker Jernej no\xc4\x8de ostati osamljen, se predaja novim ljubezenskim na\xc4\x8drtom, vendar ne more uresni\xc4\x8diti svojih \xc5\xbeelja zaradi bolezni, ki jo pospe\xc5\xa1uje njegov zunanji, oblastni\xc5\xa1ki poraz, predvsem pa njegove zasebne moralne norme. Po smrti \xc5\xbeene Agnes se ambivalentno nave\xc5\xbee na baronico Judito (v gradu njenega mo\xc5\xbea je na\xc5\xa1el za\xc4\x8dasno pribe\xc5\xbeali\xc5\xa1\xc4\x8de pred vedno bolj napadalnimi katoliki), po njeni zavrnitvi in odselitvi v katoli\xc5\xa1ki Kranj (kar pomeni tudi njen dokon\xc4\x8den in odkrit prestop h katolicizmu), se zaljubi v Juto. Toda tudi tokrat se mu njegove \xc5\xbeelje ne izpolnijo, saj naredi dekle samomor ob mrtvem bratu, s katerim je \xc5\xbeivela v incestnim razmerju. Po vseh teh poskusih ostane Jerneju dosegljiva samo dekla konjskih hlapcev \xe2\x80\x93 Mreta, vendar se ji odpove v imenu moralnih norm, na katere ne prisega samo on, temve\xc4\x8d vse osebe iz njegove okolice, \xc4\x8deprav postajajo Jerneju vedno bolj tuje, ker sprejemajo katolicizem._NEWLINE_Vzporedno se kr\xc4\x8di prostor, ki mu je Jernej prvotno vladal kot verski oblastnik: zapustiti je moral Kranj in pribe\xc5\xbeati v grad Brdo. Od tedaj pa gre vse samo \xc5\xa1e navzdol. Na porodu skupaj z otrokom umre njegova posiljena h\xc4\x8di Gertruda. Vanjo je bil zaljubljen Erazem Wassermann, ki Jerneja spremlja in ga varuje, za Erazmom pa gleda Sned\xc4\x8deva Agata, vendar se Erazem ne zmeni za njo. Prinesejo mu novico, da mu je v Gradcu umrl sin Luka, pred tem pa je sprejel katoli\xc5\xa1ko vero. Jernej se zato razo\xc4\x8daran vdaja pija\xc4\x8di. Ko gre v gorsko vas Kokro spovedat ranjenega lovca, z neprevidnimi besedami spravi v smrt njega in njegovo sestro in prile\xc5\xbenico Juto. Na bo\xc5\xbei\xc4\x8dni ve\xc4\x8der v jezi nad katoli\xc4\x8dani podre razpelo otro\xc4\x8dnic \xe2\x80\x93 skrunitev po pomoti pla\xc4\x8da s smrtjo va\xc5\xa1ki beb\xc4\x8dek. Jernej zboli, Erazem in Agata ga stra\xc5\xbeita in negujeta. Erazma vojaki \xc5\xa1kofa Toma\xc5\xbea Hrena ubijejo, \xc5\xbealujo\xc4\x8do Agato ob njegovem truplu pa raztrgajo sestradani volkovi. Jerneja najdejo preganjalci mrtvega v ko\xc4\x8di revne vla\xc4\x8duge Mrete, ki jo je pred dnevi spreobrnil v luteranko.\n_START_SECTION_\nZgradba\n_START_PARAGRAPH_\nRoman je sestavljen iz treh delov: prologa, osrednjega dela in epiloga. Prolog in epilog tvorita okvir knji\xc5\xbeevnega dela. Prolog je vzorec celotne zgradbe romana, epilog pa idejni povzetek._NEWLINE_Prolog: V prologu je strnjen skoraj dve stoletji dolg preddogajalni \xc4\x8das, ki ni prikazan zaporedno, pa\xc4\x8d pa so vsi dogodki postavljeni na isto \xc4\x8dasovno ravnino, kar oblikuje iluzijo ustavljenega \xc4\x8dasa. Prvi del prologa je podoba sveta v pri\xc4\x8dakovanju konca, kar ustvari s prikazom nebesnih in zemeljskih znamenj ter opisov \xc5\xbeivljenjskih usod posameznih bogovcev in vidcev. Skrajno to\xc4\x8dko dose\xc5\xbee tik pred napovedanim koncem. Tu se \xc4\x8das ustavi. V mitolo\xc5\xa1ko oblikovanem ekspresionisti\xc4\x8dnem modelu sveta pa ustavljeni \xc4\x8das preneha biti iluzija in odra\xc5\xbea posebni na\xc4\x8din \xc4\x8dlovekovega do\xc5\xbeivljanja \xc4\x8dasa tik pred katastrofo. Drugi del pa je uvod v zgodbo o Jerneju Knafliju._NEWLINE_Osrednji del: Osrednji del je podan kot pripovedoval\xc4\x8devo poro\xc4\x8danje o nekem dogajanju. Gre za poro\xc4\x8dani govor, ki ga lahko razdelimo na pripovedoval\xc4\x8devo pripovedovanje in komentiranje ter na dele\xc5\xbe knji\xc5\xbeevnih oseb. Dogajanje je omejeno na minimum. Zunanjega dogajanja skoraj ni. Poka\xc5\xbee se le v klju\xc4\x8dnih dogodkih, kot je sre\xc4\x8danje bogovca in cerkovnika v stolpu Kranjske cerkve ali Jernejeva pot v Kranj ali prizor, ko u\xc4\x8ditelj odkrije mrtvega bogovca. Vse ostalo dogajanje pa je zgo\xc5\xa1\xc4\x8deno v \xc4\x8dlovekovo notranjost._NEWLINE_Epilog: Epilog je prav tako kot prolog sestavljen iz dveh delov, le da je njun vrstni red zamenjan. Prvi del je epilog zgodbe o Jerneju Knafliju, drugi del pa je paraboli\xc4\x8den prikaz zunanje in notranje resni\xc4\x8dnosti. Epilog nam potrdi, da bogov\xc4\x8deva smrt ni bila ne tragi\xc4\x8dna ne juna\xc5\xa1ka, pa\xc4\x8d pa je bogovec moralni zmagovalec. Dosegel je to, kar je hotel: pomirjanje s samim sabo.\n_START_SECTION_\nKarakteristika oseb\n_START_PARAGRAPH_\nPri analizi oseb zasledimo prisotnost baro\xc4\x8dnih zna\xc4\x8dilnosti. Osebe ne ozna\xc4\x8dujejo le same sebe, ampak tudi neke druge osebe. V romanu vse tri mo\xc5\xa1ke osebe odsevajo druga drugo. Erazem je idealizirana podoba mladega bogovca. Dachs pa ga dopolnjuje v sedanjosti, v dejanjih, ki jih bogovec ne upa ali ne zna narediti. V nasprotje pisatelj Erazmu postavi brata Adama, Dachsu pa njunega o\xc4\x8deta. Enako je pri \xc5\xbeenskah. Ker glavnega \xc5\xbeenskega lika ni, je na njegovo mesto postavljena bogov\xc4\x8deva\xc2\xa0\xc2\xbbduhovina\xc2\xab\xc2\xa0Agneza. Njena osebnost je dopolnjena v \xc5\xa1tirih \xc5\xbeive\xc4\x8dih \xc5\xbeenskah: Agati, Juti, Juditi in Mreti. Hermina Jug-Kranjec pa je tu naredila \xc5\xa1e eno povezavo. Pravi, da za vse te osebe najdemo prefiguracijo v osebah Stare in Nove zaveze. Tako Adam predstavlja Kajna, Erazem Abela, Dachs Janeza in Wassermann Jude\xc5\xbea. Bogovec je prefiguracija za Kristusa, vse pa odsevajo Adama. Pri \xc5\xbeenskih likih pa sta Agata in Judita prefiguraciji Mariji v Novi zavezi, Juta in Mreta pa za Marijo in Magdaleno. Vse \xc5\xa1tiri pa odsevajo Evo iz Stare zaveze.\n_START_SECTION_\nDogajalni \xc4\x8das in dogajalni prostor\n_START_PARAGRAPH_\nZunanje dogajanje je postavljeno v \xc4\x8das slovenskega protestantizma, ko so konec leta 1600 za\xc4\x8dele delovati protireformacijske komisije, ki jih je na Kranjskem vodil Toma\xc5\xbe Hren. \xc4\x8cas je omejen na pribli\xc5\xbeno tri mesece. Zajema \xc4\x8das od pozne jeseni 1600 do zgodnje pomladi 1601. Ta \xc4\x8das omejujeta dva dogodka. Prvi je jezuitska predstava igre o Savlu in Davidu, posve\xc4\x8dena \xc5\xa1kofu Hrenu. Ta del tudi simboli\xc4\x8dno napove dokon\xc4\x8dni propad protestantizma._NEWLINE_Drugi dogodek, ki omejuje \xc4\x8das, je prihod komisije s \xc5\xa1kofom Hrenom na \xc4\x8delu, februarja 1601. Notranje dogajanje je izsek iz letnega in dnevnega \xc4\x8dasa ter iz zgodovinskega in bogov\xc4\x8devega \xc4\x8dasa. V osrednjem delu romana je zgodovinski \xc4\x8das dolo\xc4\x8den s preganjanjem protestantskega gibanja. Bogov\xc4\x8dev \xc4\x8das je njegov zadnji del \xc5\xbeivljenja in smrt. Roman se dogaja v pozni jeseni in zgodnji pomladi, vsi dogodki se zgodijo ob ve\xc4\x8deru, skozi no\xc4\x8d in se kon\xc4\x8dajo v zgodnjem jutru. Za ozna\xc4\x8ditev tega \xc4\x8dasa je Pregelj uporabil tudi terminologijo cerkvenega koledarja._NEWLINE_Dogajalni prostor je v romanu natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8den. Zgodba se ve\xc4\x8dinoma dogaja v Brdu. Nekaj dogodkov se je zgodilo v Kranju oz. na poti med Kranjem in Brdom. Ekspresionisti\xc4\x8dno predstavo notranjega prostora oblikuje mesto s senco gore, polje s kri\xc5\xbeem in gazjo ter gozd z ribnikom, drevesi vislicami in potjo, prekrito s koreninami. To predstavlja t. i. odprti svet. Nasproti temu stoji t. i. zaprti svet, ki je predstavljen z gradom, z njegovimi sobami, hodniki in kapelo.\n_START_SECTION_\nSnov in motivi\n_START_PARAGRAPH_\nSnov je pisatelj poiskal v tisti krajevni zgodovini, ki jo omenja \xc5\xbee v svoji rapsodiji Kako je na Gorenjskem. Morda je pri \xc5\xa1tudiju dobe \xc5\xa1el gledat v Valvasorja in Dimitza, neposredno je zajemal iz zgodovinskih drobcev Antona Koblarja: Luterani v Kranju in pa iz Letopisa mesta Kranjskega, ki ga je objavil Janez Parapat v Letopisu Slov. matice 1870 in v njih na\xc5\xa1el oporo za svojo zgodbo. Zunajliterarna zgodovinska snov je problematika propada slovenskega protestantizma. Vanjo je vklju\xc4\x8dil pisatelj \xc5\xa1e snov Svetega pisma, ki jo je paraboliziral in jo vpletel v zgodbo o Jerneju Knafliju._NEWLINE_Nekatere motive je Pregelj izbral iz Stare in Nove zaveze Svetega pisma. Tako se pojavijo motivi: motiv katastrofe kot bo\xc5\xbeje kazni, motiv krvoskrunstva (Juta in Logar) in motiv krizamnika. V besedilu najdemo motiv \xc4\x8dloveka kot jezne \xc5\xbeivali, ki preraste v simbol prispodobe \xc4\x8dlovekove duhovne in telesne nesvobode. Nato se pojavi motiv smrti, ki se ka\xc5\xbee kot smrt na porodu, kot utopitev, kot le zgolj smrt \xc4\x8dloveka ali kot smrt vere. Pojavijo se \xc5\xa1e motivi hi\xc5\xa1e, drevesa in kri\xc5\xbea, ki prav tako prerastejo v simbole. Motiv hi\xc5\xa1e predstavlja bogov\xc4\x8devo brezdomnost. Motiv drevesa je ravno tako znani motiv ekspresionizma, ki je nosilec in simbol \xc5\xbeivljenjskega boja. Od tu tudi pridemo do motiva kri\xc5\xbea, ki se poka\xc5\xbee v svoji tradicionalni vlogi simbola \xc4\x8dlovekovega trpljenja za izvirni greh.\n_START_SECTION_\nJezik\n_START_PARAGRAPH_\nV pripovedi se prepletajo trije jeziki, sloven\xc5\xa1\xc4\x8dina kot glavni jezik in nem\xc5\xa1\xc4\x8dina ter latin\xc5\xa1\xc4\x8dina kot spremljevalna jezika. Raba obeh tujih jezikov ka\xc5\xbee njuno prisotnost v slovenskem zgodovinskem prostoru. Njihova glavna vloga je, da prekinjata zgradbo sporo\xc4\x8dila v slovenskem jeziku._NEWLINE_Slovenski deli: V slovenskem delu je veliko besed, ki so zna\xc4\x8dilne za slovenski jezik 16. stol. Pisatelj je s tem \xc5\xbeelel ustvariti ve\xc4\x8dje podo\xc5\xbeivljanje \xc4\x8dasa, v katerem se odvija zgodba. V besedilu je veliko ponavljanja besed ali besednih zvez, ki ka\xc5\xbeejo na dogajanje v \xc4\x8dloveku; izstopata refren in primere._NEWLINE_Nem\xc5\xa1ki deli: Vsi nem\xc5\xa1ki deli so pre\xc4\x8drkovani v latinico, ampak kjub temu grafi\xc4\x8dno izstopajo. Velikokrat nastopijo na za\xc4\x8detku ali na koncu dialoga, ki poteka v slovenskem jeziku._NEWLINE_Latinski deli: V pripovedoval\xc4\x8devem delu jih najdemo malo. Najve\xc4\x8dkrat so prevedeni ali sproti razlo\xc5\xbeeni. Z njimi sku\xc5\xa1a pripovedovalec ustvariti predstavo o dobi, ki jo opisuje. V dialogih je teh delov veliko ve\xc4\x8d. Tukaj so ti deli znamenja obrednega jezika in ka\xc5\xbeejo na to, da so ga uporabljale zaprte skupine.\n_START_SECTION_\nSo\xc4\x8dasna kritika\n_START_PARAGRAPH_\nJosip Vidmar opozarja na druga\xc4\x8dnost romana, in sicer s tem, da ugotavlja v njem neskladje med heroi\xc4\x8dno tragi\xc4\x8dnostjo zgodovinske snovi, tj. propadom slovenskega protestantizma, in njenim neprimernim upovedenjem v romanu, kjer da je v glavnem predstavljena skozi do\xc5\xbeivljanje ene same, neprimerno izbrane glavne knji\xc5\xbeevne osebe. Meni, da v njem ni veli\xc4\x8dine ne tiste preproste odlo\xc4\x8dnosti, ki je znak zdravih in harmoni\xc4\x8dnih \xc4\x8dlove\xc4\x8dnosti, ne zaupanja v samega sebe. V tej razkrajajo\xc4\x8di se in neo\xc5\xbeivljeni osebnosti je hotel Pregelj predvsem predstaviti propad protestantizma v slovenskih zemljah. Prav tako se mu ne zdi ne plemenito in ne velikodu\xc5\xa1no, da je Pregelj izbral za predstavnika protestantizma, ki je bilo juna\xc5\xa1ko in ki je imelo v na\xc5\xa1ih krajih te\xc5\xbeaven politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj \xe2\x80\x93 slabi\xc4\x8da._NEWLINE_Kritik, podpisan samo z za\xc4\x8detnico R., pa izhaja s katoli\xc5\xa1kih, torej popolnoma druga\xc4\x8dnih idejnih izhodi\xc5\xa1\xc4\x8d. Roman oceni pozitivno, in sicer ob Plebanusu Joanesu za najbolj\xc5\xa1i roman Preglja. V oceni glavne knji\xc5\xbeevne osebe oziroma njene upodobitve v romanu pa se oba kritika presenetljivo ujemata. R.-ju je enako kot Vidmarju Jernej Knafelj poosebitev slovenskega protestantskega gibanja, z njegovo upodobitvilo pa je zaradi \xc5\xbee omenjenega odnosa do protestantizma v nasprotju z Vidmarjem popolnoma zadovoljen._NEWLINE_Stali\xc5\xa1\xc4\x8di obeh kritikov pri\xc4\x8data o tem, da je Pregelj zelo dobro poznal romanti\xc4\x8dni koncept: prelom med poganstvom in kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvom, med antiko in srednjim vekom..., junak pa mora biti primeren\xc2\xa0\xc2\xbbheroi\xc4\x8dnemu\xc2\xab\xc2\xa0\xc4\x8dasu, ko je\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8dlovek nastopal z vso svojo duhovno in telesno energijo\xc2\xab. Ta koncept je Pregelj bistveno preoblikoval in ga uporabil kot osnovo za ekspresionisti\xc4\x8dni roman. Namesto heroi\xc4\x8dnega junaka je za glavno knji\xc5\xbeevno osebo vzel antijunaka, mu dal ime in poklic znanega protestantskega predikanta Jerneja Knaflija in ga postavil v prelomni zgodovinski \xc4\x8das, in sicer v \xc4\x8das preloma med dvema verama. Pravzaprav v ospredju sploh ni \xc4\x8dlovek, temve\xc4\x8d predvsem odnos med njim in svetom stvari in pojmov, ki ga grozljivo izrivajo iz njegove v stoletjih pridobljene vloge upravljalca in stvarnika predmetnega sveta._NEWLINE_Tine Debeljak ugotavlja, da je \xc5\xa1el v Bogovcu\xc2\xa0\xc2\xbbPregelj najdlje v duhovnost in idejnost\xc2\xab, da je roman\xc2\xa0\xc2\xbbnajtipi\xc4\x8dnej\xc5\xa1a na\xc5\xa1a ekspresionisti\xc4\x8dno-individualisti\xc4\x8dna umetnina\xc2\xab. Prav tako kot prej\xc5\xa1nja ocenjevalca meni, da je Jernej Knafelj nedvomno negativen lik. Le ena od Debeljakovih tez \xe2\x80\x93 trditev, da gre pri obravnavanem romanu za \xc4\x8disti ekspresionizem \xe2\x80\x93 je bila sprejeta s pridr\xc5\xbekom in omejitvijo, da gre v romanu verjetneje za me\xc5\xa1anje oz. spajanje ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih stilov. Pojav je razumljiv tako zaradi zelo opaznih baro\xc4\x8dnih in drugih stilnih prvin v besedilu kot tudi zaradi ukoreninjene miselnosti, da proza, predvsem dalj\xc5\xa1a, ekspresionisti\xc4\x8dnim oblikovalnim te\xc5\xbenjam ni ustrezala in je zato ostala\xc2\xa0\xc2\xbbstranski produkt gibanja\xc2\xab; ne nazadnje pa tudi zaradi \xc5\xa1e vedno veljavnega prepri\xc4\x8danja, da gre pri Bogovcu za zgodovinski roman.'