b'\n_START_ARTICLE_\nJean Paul\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo in mladost\n_START_PARAGRAPH_\nJohann Paul Friedrich Richter, ki se je kasneje preimenoval v\xc2\xa0\xc2\xbbJeana Paula\xc2\xab, se je rodil kot sin u\xc4\x8ditelja in organista v Wundsiedlu. Leta 1765 je njegov o\xc4\x8de postal pastor v Joditzu in dobil leta 1776 bolj\xc5\xa1o zaposlitev v mestu Schwarzenbach ob Saali. Ozra\xc4\x8dje protestantskega \xc5\xbeupni\xc5\xa1\xc4\x8da je zaznamovalo njegovo otro\xc5\xa1tvo. Prek Ercharda Friedricha Vogla, ki je bil u\xc4\x8ditelj in \xc5\xbeupnik v sosednjem kraju Rehau, je pri\xc5\xa1el Jean Paul v stik z razsvetljenstvom. Stran od politi\xc4\x8dno-literarnih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d svojega \xc4\x8dasa je bil Jean Paul samouk in je imel pri 15 letih \xc5\xbee ob\xc5\xa1irno knji\xc5\xbeevno znanje. Leta 1779 je pri\xc4\x8del obiskovati gimnazijo v kraju Hof, kjer je spoznal svojega mladostni\xc5\xa1kega prijatelja Johanna Bernharda Hermanna, ki je postal zgled za \xc5\xa1tevilne junake njegovih romanov, kot je u\xc4\x8ditelj v delu Tiranski profesor (Siebenk\xc3\xa4s ). Nekaj mesecev kasneje mu je umrl o\xc4\x8de, kar je njegovo dru\xc5\xbeino privedlo v hudo materialno stisko. Gimnazija v Hofu stoji \xc5\xa1e danes in je poimenovana po njem. Velja kot ena najstarej\xc5\xa1ih gimnazij na Bavarskem in nasploh.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0tudijska leta\n_START_PARAGRAPH_\nMaja 1781 se je Jean Paul vpisal na fakulteto v Leipzigu, a teologije ni \xc5\xa1tudiral z veseljem. Svojo prihodnost je videl kot pisatelj. Po prvih literarnih poskusih je pisal predvsem satire v stilu Jonathana Swifta in Christiana Ludwiga Liscowa, ki so bile leta 1783 natisnjeni v zbirki pod naslovom Grenlandski procesi (Gr\xc3\xb6nl\xc3\xa4ndische Prozesse). To pa je bil \xc5\xbeal njegov edini uspeh. Leta 1784 se je moral Jean Paul vrniti v Hof k svoji mami. Kako se je tam po\xc4\x8dutil, je razvidno iz njegovega kasnej\xc5\xa1ega romana Tiranski profesor. Poleg rev\xc5\xa1\xc4\x8dine ga je te\xc5\xbeila \xc5\xa1e smrt njegovega prijatelja leta 1786 in samomor brata Heinricha leta 1789. \xc5\xa0ele ko je leta 1787 postal privatni u\xc4\x8ditelj, se je njegova stiska omilila.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek slave\n_START_PARAGRAPH_\nNiz njegovih literarnih uspehov se je za\xc4\x8del leta 1793 z romanom Nevidna lo\xc5\xbea (Die unsichtbare Loge). Jean Paul je rokopis poslal pisatelju Karlu Philippu Moritzu, ki je bil nad njim navdu\xc5\xa1en. Z njegovo pomo\xc4\x8djo je knjiga hitro dobila zalo\xc5\xbebo v Berlinu. Dotlej je uporabljal psevdonim J. P. F. Hasus, tu pa se je prvi\xc4\x8d uradno pojavil kot Jean Paul. Nevidna lo\xc5\xbea je ostal fragment, saj se je Jean Paul posvetil novemu romanu Hesperus (Hesperus oder 45 Hundposttage ).\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cas vzpona\n_START_PARAGRAPH_\nNa povabilo ob\xc4\x8dudovalke Charlotte von Kalb je Jean Paul leta 1796 obiskal Weimar. V literarnem sredi\xc5\xa1\xc4\x8du njegovega \xc4\x8dasa je bil spo\xc5\xa1tljivo sprejet, a je ostal odnos do klasikov, kot sta Goethe in Schiller, dokaj hladen in odmaknjen. Dve leti kasneje je Jean Paul tudi sam postal\xc2\xa0\xc2\xbbWeimarjanec\xc2\xab\xc2\xa0in je imel \xc5\xbee kar obse\xc5\xbeno zbirko literarnih del: Tiranski profesor (1796/97), \xc5\xbdivljenje Quintusa Fixleina (Das Leben des Quintus Fixlein)(1796), Veseli starec (Der Jubelsenior)(1797), Dolina Kampaner (Das Kampaner Tal)(1797). V Weimarju so se nakopi\xc4\x8dile tudi \xc5\xa1tevilne eroti\xc4\x8dne zveze: zaro\xc4\x8dil se je s Karolino von Feuuchtersleben, kar je zaradi stanovske razlike povzro\xc4\x8dilo nekaj te\xc5\xbeav, ko pa so bile te kon\xc4\x8dno odpravljene, je Jean Paul razdrl zaroko. Tudi pri Charlotte von Kalb si je moral izmisliti marsikatero strategijo, da je prepre\xc4\x8dil poroko. Na koncu pa vseeno ni u\xc5\xa1el usodi, in tako je leta 1800 na potovanju v Pariz spoznal Karolino Mayer, s katero sta se leto kasneje poro\xc4\x8dila._NEWLINE_Potovanje v Berlin je predstavljalo vi\xc5\xa1ek njegove literarne slave: Pruska kraljica Luisa, ki ga je spoznala na dvorcu svoje sestre Charlotte v mestecu Hildburghausen, se je izkazala za navdu\xc5\xa1eno bralko njegovih del. Ona je Jean Paula prepri\xc4\x8dala, da se je oktobra 1800 dokon\xc4\x8dno preselil v Berlin, kjer se je spoprijateljil z osebnostmi, kot sta brata August Wilhelm in Friedrich Schlegel ter Johann Ludwig Tieck, Friedrich Daniel Ernst Schleiermacher in Johann Gottlieb Fichte.\n_START_SECTION_\nPozna leta\n_START_PARAGRAPH_\nToda po\xc4\x8dasi se je pri\xc4\x8del Jean Paul spu\xc5\xa1\xc4\x8dati z vrha slave. Njegova naslednja romana Titan (1800-1803) in Nerodna leta (Flegeljahre) (1804/1805) pri bralcih nista ve\xc4\x8d vzbujala takega entuziazma, \xc4\x8deprav sodita danes med njegova najpomembnej\xc5\xa1a dela._NEWLINE_Leta 1804 se je z \xc5\xbeeno in dvema otrokoma preselil v Bayreuth. Tam je \xc5\xbeivel odmaknjeno z izjemo nekaj potovanj v Bamberg, kjer je obiskal E.T.A Hoffmanna, ali v Heidelberg, kjer so mu na predlog Hegla podelili naziv \xc4\x8dastnega doktorja. Njegova politi\xc4\x8dna stali\xc5\xa1\xc4\x8da so na\xc5\xa1la odziv predvsem pri patrioti\xc4\x8dno usmerjenih \xc5\xa1tudentih. Na obisku v Heidelbergu (1817) in Stuttgartu (1819) so ga ozna\xc4\x8dili kot\xc2\xa0\xc2\xbbnajljub\xc5\xa1ega pisatelja Nemcev\xc2\xab._NEWLINE_Njegova deli iz tega \xc4\x8dasa, kot sta na primer Levana ali nauk o vzgoji (Levana oder Erziehlehre) ali (Dr. Katzenbergers Badereise) , pa niso bila ve\xc4\x8d tako opevana kot dela iz zgodnej\xc5\xa1ega obdobja. Leta 1813 je Jean Paul pri\xc4\x8del pisati svoj zadnji veliki roman Komet (Der Komet), vendar je bila smrt njegovega sina Maxa prevelik udarec, zato je roman ostal fragment. Zadnja leta so ga pogosto pestile bolezni in leta 1823 je obolel za sivo mreno in po\xc4\x8dasi nato tudi oslepel. 14. novembra leta 1825 je umrl zaradi teko\xc4\x8dine v prsni votlini.\n_START_SECTION_\nLiterarni pomen\n_START_PARAGRAPH_\nJean Paul zaseda v nem\xc5\xa1ki literaturi posebno mesto in je imel \xc5\xbee od nekdaj dva pola bralcev. Pri nekaterih je visoko cenjen, drugi pa le zmajujejo z glavo in niso navdu\xc5\xa1eni nad njegovimi deli. August Willhelm Schlegel je njegove romane poimenoval kot samogovor, kjer avtor bralcu omogo\xc4\x8da sodelovanje. Jean Paul se je vedno poigraval s \xc5\xa1tevilnimi komi\xc4\x8dnimi ter nenavadnimi Njegova dela zaznamuje metaforika in zapleteno dogajanje._NEWLINE_Posebno bralke cenijo njegove romane, saj Jean Paul zelo nazorno prika\xc5\xbee \xc5\xbeenske like. Nikoli prej niso bili \xc5\xbeenski liki prikazani s tako psiholo\xc5\xa1ko globino, po drugi strani pa lahko tudi pri njem najdemo izrazito misogine elemente._NEWLINE_Podobno mnogovrsten in begajo\xc4\x8d kot njegovi romani je bil verjetno tudi zna\xc4\x8daj Jeana Paula. Bil je zelo dru\xc5\xbeaben in duhovit, hkrati pa tudi zelo \xc4\x8dustven ter po srcu ve\xc4\x8den otrok. Njegova dela vedno znova poka\xc5\xbeejo, kako mo\xc4\x8dno ga je zanimala literatura, poleg nje pa tudi druge znanosti, na primer astronomija._NEWLINE_Pri tako muhastem avtorju ni ni\xc4\x8d \xc4\x8dudnega, da je bilo njegovo razmerje do weimarskih klasikov Goetheja in Schillerja vedno ambivalantno. (Schiller naj bi rekel, da mu je Jean Paul\xc2\xa0\xc2\xbbtuj kot nekdo, ki je padel z lune\xc2\xab). Jean Paul se je vedno nekoliko odmikal od klasike in kljub nekaterim nespornim romanti\xc4\x8dnim vplivom ga ne moremo \xc5\xa1teti niti v romantiko. Tudi tukaj je ohranil distanco ter predvsem \xc4\x8disti humor, za katerega v klasi\xc4\x8dni resnosti in romanti\xc4\x8dni ironiji nikoli ni bilo pravega mesta. Zanj sta bili tako vizija razsvetljenstva kot tudi metafizike neuporabni, a sta kljub temu imeli prostor v njegovi podobi sveta. Omembe vredno je tudi to, da je kot prvi v svojih delih omenil motiv dvojnika ter ga tudi uporabil v ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dicah. V delu Tiranski profesorje dvojnika definiral kot osebo, ki vidi samega sebe.'