b'\n_START_ARTICLE_\nPoljska nasledstvena vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPoljska nasledstvena vojna je potekala med letoma 1733 in 1735 med Avstrijo in Rusijo na eni ter Francijo, \xc5\xa0panijo in Savojo-Sardinijo na drugi strani._NEWLINE_Povod za vojno je bila smrt poljskega kralja Avgusta II. Mo\xc4\x8dnega. Ob izbiri njegovega naslednika je bilo poljsko plemstvo neenotno, kar je omogo\xc4\x8dilo tujim silam, da so se vme\xc5\xa1ale in uveljavljale svoje interese. Francija in \xc5\xa0panija sta vojno raz\xc5\xa1irili v Porenje in Italijo. Mirovna pogodba, dokon\xc4\x8dno potrjena \xc5\xa1ele leta 1738, je potrdila poljsko krono sinu prej\xc5\xa1njega kralja, sa\xc5\xa1kemu volilnemu knezu Frideriku Avgustu II., ki je postal poljski kralj Avgust III.; uveljavila je velike ozemeljske prerazporeditve v Italiji in zagotovila Franciji Lotaringijo.\n_START_SECTION_\nDogodki na Poljskem\n_START_PARAGRAPH_\nPoljsko plemstvo po smrti kralja Avgusta II., Mo\xc4\x8dnega (1. februar 1733) ni bilo enotno glede izbire njegovega naslednika. Poljske sosede, Avstrija, Prusija in Rusija, so se sprva zavzemale za kandidaturo portugalskega princa Emanuela, ne\xc4\x8daka cesarja Karla VI. Ko pa se je izkazalo, da ta nima nobene mo\xc5\xbenosti za izvolitev, sta Avstrija in Rusija podprli kandidaturo sina prej\xc5\xa1njega kralja, sa\xc5\xa1kega volilnega kneza Friderika Avgusta II. Podpora tujcu je poenotila Poljake v podpori kandidatu poljske narodne stranke Stanislavu Leszczy\xc5\x84skemu (ki je bil pod za\xc5\xa1\xc4\x8dito \xc5\xa0vedov poljski kralj \xc5\xbee v letih 1704-09, po \xc5\xa1vedskem porazu pri Poltavi proti ruskemu carju Petru Velikemu pa je moral poljsko krono vrniti Avgustu Mo\xc4\x8dnemu). Poljski sejm je v prisotnosti 12.000 delegatov septembra 1733 v Var\xc5\xa1avi izvolil Stanislava Leszczy\xc5\x84skega za poljskega kralja._NEWLINE_Rusija je naslednji mesec v odgovor poslala nad Var\xc5\xa1avo veliko vojsko. Leszczy\xc5\x84ski je zbe\xc5\xbeal v Gdansk. Rusi so v novem sejmu (3.000 delegatov) uveljavili izvolitev sa\xc5\xa1kega volilnega kneza, ki je postal poljski kralj z imenom Avgust III., in za\xc4\x8deli oblegati Gdansk. Ker pa je bil Stanislav Leszczy\xc5\x84ski tast francoskega kralja Ludvika XV., je bilo to za francoskega ministrskega predsednika kardinala Fleuryja prilo\xc5\xbenost, ki se mu je ponudila, da z vojsko re\xc5\xa1i problem, ki se je nakazoval s krepitvijo vezi med vovjodino Lotaringijo in Avstrijo. Francijo je povezal s \xc5\xa0panijo in Savojo-Sardinijo v protihabsbur\xc5\xa1ko koalicijo in oktobra 1733 napovedal Avstriji vojno, \xc4\x8de\xc5\xa1 da se vpleta v poljsko dinasti\xc4\x8dno vpra\xc5\xa1anje. Obleganemu Gdansku je poslal po morju pomo\xc4\x8d, ki pa je bila premajhna, da bi lahko uspela. Junija 1734 so Rusi zavzeli Gdansk. Leszczy\xc5\x84ski se je zatekel v Prusijo. Skupina njegovih poljskih plemi\xc5\xa1kih prista\xc5\xa1ev je ustanovila novembra 1734 voja\xc5\xa1ko organizacijo konfederacija dzikowska, ki se je sku\xc5\xa1ala boriti proti Rusom, a brez uspeha._NEWLINE_Burbonski dr\xc5\xbeavi, Francija in \xc5\xa0panija, sta se udele\xc5\xbeili poljske nasledstvene vojne predvsem zaradi svojih interesov v Porenju in Italiji.\n_START_SECTION_\nBoji v Porenju in Italiji\n_START_PARAGRAPH_\nFrancosko, ve\xc4\x8d kot stoletno prizadevanje, raz\xc5\xa1iriti Francijo do Rena, je ogro\xc5\xbeala na\xc4\x8drtovana poroka med lotarin\xc5\xa1kim vojvodo Francem I. in avstrijsko dedinjo nadvojvodinjo Marijo Terezijo, ki bi pripeljala Lotaringijo med avstrijske dedne de\xc5\xbeele. Zato je francoska vojska tri dni po vojni napovedi Avstriji vdrla v Lotaringijo in z zavzetjem Kehla (oktober 1733) pri Strasbourgu prestopila Ren. Isto\xc4\x8dasno je Savoja-Sardinija vdrla v Lombardijo in je \xc5\xa0panija preko Toskane in pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave napadla kraljestvo Neapelj-Sicilija._NEWLINE_Avstrija se je zna\xc5\xa1la v nezavidljivem polo\xc5\xbeaju. Svojo vojsko je v zadnjih letih precej zanemarila. Pri\xc4\x8dakovala je pomo\xc4\x8d Velike Britanije in Nizozemske, ki pa sta ostali nevtralni. Zaveznica Rusija je bila predale\xc4\x8d od boji\xc5\xa1\xc4\x8d. Pruski kralj Friderik Viljem I. je sicer ponudil, da se s svojo mo\xc4\x8dno in zgledno organizirano vojsko udele\xc5\xbei vojne kot enakopravni partner na avstrijski strani, a Karel VI. je ponudbo odklonil in se je zadovoljil z 10.000 vojaki, ki jih je bila Prusija dol\xc5\xbena prispevati kot pomo\xc4\x8d cesarstvu._NEWLINE_V severni Italiji se je novembra 1733 Savoji pridru\xc5\xbeila Francija, vendar (zaradi nezaupanja med poveljnikoma in nezanimanja \xc5\xa0pancev za to obmo\xc4\x8dje) napadalcem ni uspelo zavzeti Mantove. V maju 1734 je cesarski poveljnik Mercy (grof Claude Florimond de) pripeljal veliko vojsko preko Alp v Italijo. Prva velika bitka pri Parmi, junija 1734, ni prinesla odlo\xc4\x8ditve (Mercy je v bitki padel), septembra pa so bili Avstrijci pri Guastalli premagani._NEWLINE_Avstrija je bila naj\xc5\xa1ibkej\xc5\xa1a v ju\xc5\xbeni Italiji, kje je njene malo\xc5\xa1tevilne \xc4\x8dete maja 1734 v Apuliji pri Bitontu premagala \xc5\xa1tevil\xc4\x8dno veliko mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a vojska \xc5\xa1panskega prestolonaslednika Don Carlosa, kasnej\xc5\xa1ega \xc5\xa1panskega kralja Karla III. Zavzel je Neapelj in kmalu nato tudi Sicilijo in se okronal za kralja kraljestva Neapelj-Sicilija._NEWLINE_V Porenju so Francozi junija 1734 na desnem bregu Rena zavzeli utrjeno cesarsko mesto Philippsburg, potem pa jih je uspel princ Evgen Savojski zaustaviti._NEWLINE_Leta 1735 so cesarju v Porenje pri\xc5\xa1le na pomo\xc4\x8d ruske pomo\xc5\xbene \xc4\x8dete. Francozi so se za\xc4\x8deli po\xc4\x8dasi umikati proti Trieru. Zaradi nadaljnjih nesoglasij med Savojci in \xc5\xa0panci je zamrlo bojevanje v Italiji. Francozi so se zbali, da bi na avstrijski strani v vojno posegli Velika Britanija in Nizozemska. Oktobra 1735 so na Dunaju z Avstrijci sklenili preliminarni mir, ki je kasneje tudi obveljal.\n_START_SECTION_\nDolo\xc4\x8dila mirovne pogodbe\n_START_PARAGRAPH_\nAvgust III. je ostal poljski kralj. Stanislav Leszczy\xc5\x84ski je dobil za \xc4\x8das svojega \xc5\xbeivljenja v vladanje Lotaringijo, ki je po njegovi smrti (1766) pripadla Franciji. Avstrija je kraljevino Neapelj-Sicilija prepustila Don Carlosu, ta pa je Avstriji odstopil Parmo in Piacenzo. Avstrijci so lahko obdr\xc5\xbeali Lombardijo razen Novare in Tortone, ki ju je za sodelovanje v vojni dobila Savoja-Sardinija. Franc I. Lotarin\xc5\xa1ki je v zameno za Lotaringijo dobil Veliko vojvodino Toskano (ki pa mu je po izumrtju Medi\xc4\x8dejcev leta 1737 pripadala tudi po pravilih dedovanja); v Lotaringiji mu je ostala le grofija Falkenstein._NEWLINE_Ob dokon\xc4\x8dni potrditvi mirovnega sporazuma med Avstrijo in Francijo novembra 1738 na Dunaju je Francija priznala pragmati\xc4\x8dno sankcijo (ob pridr\xc5\xbeani pravici tretjega) in s tem nadvojvodinjo Marijo Terezijo za dedinjo avstrijskih dednih de\xc5\xbeel. Kmalu so k sporazumu pristopile tudi druge udele\xc5\xbeenke vojne.'