b'\n_START_ARTICLE_\nAnton Jan\xc5\xa1a\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v Breznici pri \xc5\xbdirovnici. Ker je bil zelo nadarjen za slikarstvo, prav tako kot njegova dva brata (doma so si na skednju uredili atelje) so se vsi trije, kljub temu, da niso znali brati in pisati, odpravili na Dunaj, da bi se v bakrorezni \xc5\xa1oli izu\xc4\x8dili risarske obrti. Brat Lovro je \xc5\xa1tudij tudi kon\xc4\x8dal in postal profesor na slikarski akademiji, Anton pa se je kljub svojemu talentu za slikanje odlo\xc4\x8dil za \xc4\x8debelarjenje. Leta 1769 je za\xc4\x8del intenzivno ukvarjati s \xc4\x8debelarstvom, saj so ga \xc4\x8debele in vse kar je bilo z njimi povezano, zanimale \xc5\xbee od majhnih nog. Doma so namre\xc4\x8d imeli nad sto panjev, pred katerimi so se zbirali sosedje in se pogovarjali o \xc4\x8debelarjenju in kmetovanju. Leto kasneje je Jan\xc5\xa1a opravil izpite in postal najprej \xc4\x8debelar pri Ni\xc5\xbejeavstrijski kmetijski dru\xc5\xbebi, kasneje pa u\xc4\x8ditelj \xc4\x8debelarstva na \xc4\x8debelarski \xc5\xa1oli v Augartni na Dunaju, ki jo je ustanovila Marija Terezija. \xc4\x8cebelaril je na cesari\xc4\x8dinem vrtu Augarten in potoval po ostalih avstrijskih de\xc5\xbeelah, kjer je predstavljal svoje odkritje povezano s preva\xc5\xbeanjem \xc4\x8debel na ajdovo pa\xc5\xa1o._NEWLINE_Zaslovel s svojimi predavanji, na katerih se je kazalo njegovo zelo natan\xc4\x8dno poznavanje \xc4\x8debel. V nem\xc5\xa1kem jeziku je napisal dve pomembni knjigi: Razpravo o rojenju \xc4\x8debel (1771) in Popolni nauk o \xc4\x8debelarstvu. Slednja je iz\xc5\xa1la \xc5\xa1ele po njegovi smrti, leta 1775. Knjigo je kasneje prevedel in dopolnil Peter Pavel Glavar. Jan\xc5\xa1a je v Popolnem nauku o \xc4\x8debelarstvu zapisal:\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8cebele (od drugih be\xc4\x8dele zavoljo be\xc4\x8danja ali njihovega \xc5\xa1umenja in glasu tako imenovane) so vrsta muh, ustvarjene od Boga zato, da s svojo pridnostjo in neutrudnim delom previdijo in oskrbe \xc4\x8dloveka s potrebnim medom in voskom. Med vsemi od Boga ustvarjenimi stvarmi ali \xc5\xbeivalmi ni nobena za \xc4\x8dloveka tako pridna in koristna in manj\xc5\xa1e stre\xc5\xbebe ali \xc5\xbeive\xc5\xbea ali stro\xc5\xa1kov potrebna stvar kakor \xc4\x8debela.\xc2\xab\xc2\xa0Ti deli sta \xc5\xa1e vedno zelo pou\xc4\x8dni, saj nauke iz njih \xc4\x8debelarji \xc5\xa1e dandanes upo\xc5\xa1tevajo. Cesarica Marija Terezija je po njegovi smrti izdala odlok, po katerem so morali vsi \xc4\x8debelarski u\xc4\x8ditelji u\xc4\x8diti po njegovih knjigah._NEWLINE_Kot \xc4\x8debelar je poznan po spremembi velikosti panjev in njihovi obliki, ki je omogo\xc4\x8dila skladanje panjev v blok. Ker je bil tudi izjemen slikar je panjske kon\xc4\x8dnice, to so stranice nekdanjih \xc4\x8debeljih panjev ali kranji\xc5\xa1\xc4\x8d, tudi poslikaval s kranjskimi motivi. Na kon\xc4\x8dnicah so oziroma prevladujejo predvsem poslikave, slikane z oljnimi barvami, ki prikazujejo \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke slabosti, posvetni motivi ter slike, ki sme\xc5\xa1ijo dolo\xc4\x8dene poklice. V za\xc4\x8detku 20. stoletja je  s spremembo na\xc4\x8dina \xc4\x8debelarjenja poslikovanje ve\xc4\x8dinoma izginilo, vendar pa se je mnogo kon\xc4\x8dnic ohranilo in so trenutno na ogled po razli\xc4\x8dnih muzejih in zasebnih zbirkah. Slikanje na sprednje stranice panjev je posebno zna\xc4\x8dilno za slovenski alpski prostor. Jan\xc5\xa1a je ovrgel zmotno prepri\xc4\x8danje, da so troti vodonosci, sklepal, da matico oplodijo v zraku in da je \xc4\x8debele koristno voziti na pa\xc5\xa1o. Izna\xc5\xa1el je tudi mati\xc4\x8dnjak in populariziral Scopolijeva odkritja o \xc4\x8debelah._NEWLINE_Slovenski \xc4\x8debelarji so njegov \xc4\x8debelnjak ohranili, leta 1884 pa mu je \xc4\x8debelarsko in sadjerejsko dru\xc5\xa1tvo na njegovo rojstno hi\xc5\xa1o postavilo spominsko plo\xc5\xa1\xc4\x8do. Po njem nosi ime \xc4\x8debelarski muzej v Radovljici in \xc4\x8debelarska plemenilna postaja na koncu doline Zavr\xc5\xa1nice. Jan\xc5\xa1ev rojstni dan je bil izbran za svetovni dan \xc4\x8debel.'