b'\n_START_ARTICLE_\nDevetinpetdeset ikozaedrov\n_START_PARAGRAPH_\nDevetinpetdeset ikozaedrov je knjiga, ki so je napisali in ilustrirali Coxeter (1907-2003) in Du Val (1903-1987), V. T. Flather in Petrie. O\xc5\xa1tevil\xc4\x8dili so ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo stelacij pravilnih konveksnih ali platonskih ikozaedrov v skladu s pravili, ki jih je postavil Miller._NEWLINE_Najprej je bila izdana na Univerzi v Torontu v letu 1938, drugo izdajo je pripravil Springer-Verlag v letu 1982. K. In D. Crennell sta obnovila besedilo in ponovno narisala diagrame za Tarqiunovo tretjo izdajo v letu 1999. Dodala sta \xc5\xa1e nekaj snovi in fotografij.\n_START_SECTION_\nDu Val\n_START_PARAGRAPH_\nDu Val je prispeval simboli\xc4\x8dno ozna\xc4\x8devanje za dolo\xc4\x8danje mno\xc5\xbeice skladnih celic, ki so osnovane na opa\xc5\xbeanjih, da le\xc5\xbeijo v\xc2\xa0\xc2\xbblupinah\xc2\xab\xc2\xa0okrog prvotnega ikozaedra. Na osnovi tega je preizkusil vse mo\xc5\xbene kombinacije Millerjevih pravil in s tem je potrdil Coxeterjev bolj analiti\xc4\x8dni pristop.\n_START_SECTION_\nFlather\n_START_PARAGRAPH_\nFlatherjev prispevek je bil bolj posreden. Pripravil je modele vseh devetinpetdesetih ikozaedrov. Ko je prvi\xc4\x8d sre\xc4\x8dal Coxeterja je \xc5\xbee izdelal mnoge stelacije vklju\xc4\x8dno z neMillerjevimi primeri. Dodal je \xc5\xa1e popolno skupino devetinpetdesetih ikozaedrov, ki so bili ohranjeni v matemati\xc4\x8dni knji\xc5\xbenici Univerze v Cambridgu na Angle\xc5\xa1kem. Knji\xc5\xbenica je imela tudi nekaj neMillerjevih modelov, toda ni jasno kateri od njih je naredil Flather in katere Millerjevi \xc5\xa1tudentje .\n_START_SECTION_\nPetrie\n_START_PARAGRAPH_\nJohn Flinders Petrie je bil dolgoletni Coxetrov prijatelj. Tako je imel mo\xc5\xbenost spoznati \xc5\xa1tirirazse\xc5\xbeno geometrijo. On in Coxeter sta delala skupaj na mnogih metemati\xc4\x8dnih problemih. Njegov prispevek k devetinpetdesetim ikozaedrom je bil v mnogih brez\xc5\xa1tevilnih mno\xc5\xbeicah trirazse\xc5\xbenih risb, ki so ob\xc4\x8dudovanja vredne.\n_START_SECTION_\nCrennela\n_START_PARAGRAPH_\nZa tretjo izdajo sta Kate in David Crennell popolnoma obnovila besedilo ter ponovno narisala slike in diagrame.\n_START_SECTION_\nPregled devetinpedesetih ikozaedrov\n_START_PARAGRAPH_\nPred Coxeterjem sta samo Br\xc3\xbcckner in Wheeler opazila pomembno mno\xc5\xbeico stelacij, \xc4\x8deprav jih je bilo prej znanih zelo malo. Po izdaji dela Devetinpetdeset je Wenninger objavil navodila za izdelavo nekaterih modelov. \xc5\xa0tevil\xc4\x8denje v tej knjigi je postalo \xc5\xa1iroko uporabljano, \xc4\x8deprav je bilo v njem omenjenih samo nekaj stelacij.\n_START_SECTION_\nCrennell\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc5\xa1tevil\xc4\x8denju, ki je bilo dodano tretji izdaji, je Creenell prvih 32 oblik in zrcalnih modelov ter zadnjih 27 je kiralnih, ki imajo samo desne oblike. To je posledica reda v katerem so stelacije prikazane v knjigi.\n_START_SECTION_\nCelice\n_START_PARAGRAPH_\nV Du Valovi notaciji je vsaka lupina zapisana v mastnem tisku, to je a, b, c, ..., h kjer je a prvotni ikozaeder. Nekatere lupine se delijo v dve skupini celic, kot na primer e vklju\xc4\x8duje e\xe2\x82\x81 in e\xe2\x82\x82. Mno\xc5\xbeica f\xe2\x82\x81 se deli \xc5\xa1e na desno-su\xc4\x8dne in levo-su\xc4\x8dne oblike\n_START_SECTION_\nStranske ploskve\n_START_PARAGRAPH_\nVse stelacije se lahko izrazijo s pomo\xc4\x8djo diagrama stelacije. V diagramu, ki je prikazan, barve ozna\xc4\x8dujejo podro\xc4\x8dja\n_START_SECTION_\nWheeller\n_START_PARAGRAPH_\nWheeller je na\xc5\xa1el obliko ikozaedra, tako, da je izbral segmente premice iz diagrama stelacije. Lo\xc4\x8dil je med Keplerjevo in klasi\xc4\x8dnim postopkom stelacije. Coxeter je s sodelavci prezrl to razliko in je obravnaval vse kot stelacije.\n_START_SECTION_\nBr\xc3\xbcckner\n_START_PARAGRAPH_\nBr\xc3\xbcckner je naredil in fotografiral modele mnogih poliedrov. Od njih jih je bilo bolj malo ikozaedrov.'