b'\n_START_ARTICLE_\nMary Wollstonecraft\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo in mladost\n_START_PARAGRAPH_\nMary Wollstone se je rodila v Spitalfieldsu, ki je danes del Londona. \xc4\x8ceprav v svojih otro\xc5\xa1kih letih ni trpela pomanjkanja, je njen o\xc4\x8de dru\xc5\xbeinsko imetje polagoma zapravljal za razne \xc5\xa1pekulativne in neuspele projekte in tako povzro\xc4\x8dal \xc4\x8dedalje ve\xc4\x8djo nestabilnost v dru\xc5\xbeini. Naposled je Wollstonecraftovo celo prisilil, da mu je predala denar, ki bi ga sicer podedovala ob polnoletnosti. Tudi sicer je bil nasilen, saj je v pijanosti pogosto pretepal svojo \xc5\xbeeno. Zato je Wollstonecraftova kot najstnica pogosto le\xc5\xbeala pred vrati spalnice svoje matere, da bi jo za\xc5\xa1\xc4\x8ditila. Devetnajstletna je zapustila dom, vendar se je vrnila po dveh letih in skrbela za hudo bolno mater. V svojih delih je pogosto citirala njene zadnje besede:\xc2\xa0\xc2\xbbMalo potrpe\xc5\xbeljivosti, pa bo vse minilo\xc2\xab._NEWLINE_Enako za\xc5\xa1\xc4\x8ditni\xc5\xa1ka in ob\xc4\x8dasno materinska je bila vse \xc5\xbeivljenje tudi do svojih sester Everine in Elize. Leta 1784 je Elizo, ki je najverjetneje trpela poporodno depresijo, prepri\xc4\x8dala, naj zapusti svojega mo\xc5\xbea in otroka. Tako je \xc5\xbee zgodaj pokazala svojo pripravljenost podvomiti v dru\xc5\xbebene norme, vendar pa je bila njena sestra zato vse \xc5\xbeivljenje dru\xc5\xbebeno izob\xc4\x8dena, otrok pa je kmalu umrl._NEWLINE_Mladost Wollstonecraftove so oblikovala \xc5\xa1tevilna prijateljstva. Prvo med njimi je bilo z Jane Arden v Beverleyu. Neko\xc4\x8d ji je pisala takole:\xc2\xa0\xc2\xbbOblikovala sem si romanti\xc4\x8dno predstavo o prijateljstvu ... V svojem premi\xc5\xa1ljevanju o ljubezni in prijateljstvu sem nekoliko osamljena. Biti moram na prvem mestu ali pa ni\xc4\x8d.\xc2\xab Drugo in pomembnej\xc5\xa1e prijateljstvo je bilo z umetnico Fanny Blood. Po mnenju Wollstonecraftove ji je Fanny odprla razum za nove mo\xc5\xbenosti. Leta 1783 so Fanny, Wollstonecraftova in njeni sestri skupaj odprle \xc5\xa1olo v Islingtonu, kasneje pa so jo preselili v Newington Green. \xc4\x8cez dve leti se je prezadol\xc5\xbeena Fanny Blood poro\xc4\x8dila z irskim trgovcem Hughom Skeysom, kmalu pa se je izkazalo, da je na smrt bolna. Da bi se njeno zdravje izbolj\xc5\xa1alo, se je preselila v Lizbono, tam pa je zanosila in njeno zdravje se je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1alo. Wollstonecraftova je \xc5\xa1olo opustila in leta 1785 tudi sama od\xc5\xa1la v Lizbono skrbet za Fanny. Ko je Fanny \xc5\xa1e istega leta umrla, jo je hudo prizadelo. O izgubi te svoje mladostne prijateljice se je deset let pozneje spominjala v Pismih s \xc5\xa0vedske in Norve\xc5\xa1ke.\n_START_SECTION_\nPrva novega rodu\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Fanny se je Wollstonecraftova decembra 1785 vrnila v Anglijo in ob vrnitvi na\xc5\xa1la Fannyjina uboga star\xc5\xa1a, ki sta se \xc5\xbeelela vrniti v svojo irsko domovino. Pogosto so ji rekli, da bi lahko slu\xc5\xbeila s pisanjem, zato je napisala 162-stranski pamflet O vzgoji h\xc4\x8dera (izvirno Thoughts on the Education of Daughters) in denar izro\xc4\x8dila prijatelji\xc4\x8dinim star\xc5\xa1em. V vsem, kar je po\xc4\x8dela, je jasno razvidna njena \xc4\x8dustvena, velikodu\xc5\xa1na in impulzivna narava._NEWLINE_Skromno pla\xc4\x8dilo, ki ga je prejela za Vzgoja h\xc4\x8dera, jo je vzpodbudilo, da je resneje za\xc4\x8dela premi\xc5\xa1ljevati o slu\xc5\xbeenju kruha s peresom, zaradi pamfleta pa ji je zrastel tudi u\xc4\x8diteljski ugled. Svojo \xc5\xa1olo je zapustila in prebila nekaj tednov na etonskem kolid\xc5\xbeu, kjer jo je profesor Prior priporo\xc4\x8dil za guvernanto h\xc4\x8dera lorda Kingsborougha, irskega vikonta, najstarej\xc5\xa1ega sina grofa Kingstona. Poletje 1787 je lordova dru\xc5\xbeina pred odhodom na celinsko Evropo prebila skupaj z Mary Wollstonecraft v toplicah Bristol Hot-wells. Mary je tam napisala kratko zgodbo, naslovljeno Mary, izmi\xc5\xa1ljena zgodba (Mary, a Fiction), ki je temeljila na njenem prijateljstvu s Fanny Blood. Margaret King, njena najljub\xc5\xa1a u\xc4\x8denka iz tega \xc4\x8dasa, je pozneje povedala, da se je ob njej\xc2\xa0\xc2\xbbosvobodila vseh svojih praznoverij\xc2\xab_NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu se je Wollstonecraftova dokon\xc4\x8dno odlo\xc4\x8dila, da postane pisateljica. To je bila resni\xc4\x8dno radikalna izku\xc5\xa1nja, saj so se s pisateljevanjem v tistem \xc4\x8dasu lahko pre\xc5\xbeivljale le redke \xc5\xbeenske. V pismu sestri Everini leta 1787 je svojo odlo\xc4\x8ditev pojasnjevala s tem, da \xc5\xbeeli postati\xc2\xa0\xc2\xbbprva novega rodu\xc2\xab Preselila se je v London in si s pomo\xc4\x8djo liberalnega zalo\xc5\xbenika Josepha Johnsona poiskala stanovanje in slu\xc5\xbebo. Prevajala je razli\xc4\x8dna besedila (ob tem se je nau\xc4\x8dila franco\xc5\xa1\xc4\x8dine in nem\xc5\xa1\xc4\x8dine)), na primer Neckerjevo razpravo O pomenu verskih prepri\xc4\x8danj in Salzmannovo delo Elementi morale za otroke, ter za Johnsonovo revijo Analytical Review pisala recenzije romanov in drugih besedil. Tedaj je tudi napisala svojo knjigo za otroke Izvirne zgodbe iz resni\xc4\x8dnega \xc5\xbeivljenja (Original Stories from Real Life), v kateri je uporabila izku\xc5\xa1njo svojega dela pri dru\xc5\xbeini Kingsborough. Knjigo so natisnili v devetih izdajah, zadnji\xc4\x8d leta 1818. Izdajo iz leta 1791 je ilustriral William Blake. Z branjem in sre\xc4\x8devanjem z intelektualci, kot sta bila na primer Thomas Paine in William Godwin, ki so prihajali na razvpite ve\xc4\x8derje, ki jih je prirejal Johnson, si je mo\xc4\x8dno raz\xc5\xa1irila obzorje._NEWLINE_V Londonu se je Wollstonecraftova zaljubila v sicer \xc5\xbee poro\xc4\x8denega umetnika Henryja Fuselija. Kot pravi, so jo popolnoma prevzeli veli\xc4\x8dastnost njegove du\xc5\xa1e, hitro dojemanje in ljubka simpati\xc4\x8dnost. Zakoncema je predlagala ohlapno razmerje v troje, vendar pa je bila Fuselijeva \xc5\xbeena zgro\xc5\xbeena in razmerje s Fuselijem, \xc4\x8de je sploh pri\xc5\xa1lo do njega, je propadlo. Po Fuselijevi zavrnitvi se je Wollstonecraftova zaradi poni\xc5\xbeanja, pa tudi da bi sodelovala v razburljivih dogodkih revolucije, ki jo je proslavila v svojem nedavnem Zagovor \xc4\x8dlovekovih pravic (Vindication of the Rights of Men) odlo\xc4\x8dila, da odide v Francijo. Zagovor je nastal kot odziv na Razmi\xc5\xa1ljanja o revoluciji v Franciji Edmunda Burka. Teme se jo posredno dotaknila tudi v Zagovoru pravic \xc5\xbeensk (A Vindication of the Rights of Woman)._NEWLINE_Ob vsem tem te\xc5\xbekem \xc5\xbeivljenju je \xc5\xbeivela skromno, kot se je le dalo, da je pomagala dru\xc5\xbeini. Vzdr\xc5\xbeevala je o\xc4\x8deta. Financirala je svoji sestri, da sta lahko postali u\xc4\x8diteljici. Enega brata je spravila v kraljevo mornarico, drugega, ki je opravljal pripravni\xc5\xa1tvo pri odvetniku, ki ga ni maral, je pla\xc4\x8dala, da je lahko od\xc5\xa1el drugam, ko pa se je izkazalo, da mu kljub temu ne gre, mu je omogo\xc4\x8dila emigracijo v Ameriko. Sku\xc5\xa1ala je razvozlati o\xc4\x8detove posle, vendar so bili preve\xc4\x8d zmedeni, da bi ji to uspelo. Poleg vsega tega dela je prevzela \xc5\xa1e skrb za sedemletno siroto neke svoje prijateljice. To je bilo \xc5\xbeivljenje tridesetletne Mary Wollstonecraft leta 1789, v \xc4\x8dasu pred padcem Bastilje; plemenito \xc5\xbeivljenje, ki se ga je pozneje dotaknil \xc5\xa1e duh francoske revolucije, ga ujel v veliki vihar, pretresel in izgubil med ru\xc5\xa1evinami. Pisma sestram in tesni prijateljicam iz tega \xc4\x8dasa niso elegantna in uradna, kot je bilo takrat v navadi, temve\xc4\x8d izlivi \xc4\x8dustev, v katerih jasno spoznamo njeno nesre\xc4\x8dnost in trpljenje. Pogosto posku\xc5\xa1a sprejeti bo\xc5\xbejo kazen in si obupno \xc5\xbeeli smrti.\n_START_SECTION_\nFrancija in Imlay\n_START_PARAGRAPH_\nWollstonecraftova se je decembra 1792 preselila v Pariz, kak mesec pred usmrtitvijo Ludvika XVI., ko je bilo ozra\xc4\x8dje na vreli\xc5\xa1\xc4\x8du. Spoznala se je \xc5\xa1e z drugimi obiskovalci iz Anglije, med drugim Helen Marijo Williams, in se pridru\xc5\xbeila krogu zdomcev, ki so bili tedaj v mestu. Takrat je ravno napisala Zagovor pravic \xc5\xbeenske (A Vindication of the Rights of Woman) in bila pripravljena postaviti svoje predstave na preizku\xc5\xa1njo. Ob me\xc5\xa1anju svojih zamisli in idej francoske revolucije je posku\xc5\xa1ala s svojo doslej najbolj romanti\xc4\x8dno zvezo. Spoznala je ameri\xc5\xa1kega pustolovca Gilberta Imlaya in se strastno zaljubila vanj. \xc5\xa0e ve\xc4\x8d, potem ko je Wollstonecraftova v Zagovoru pravic \xc5\xbeenske zavrnila spolnost v razmerjih, se je ob Imlayu za\xc4\x8dela silno zanimati zanjo. Zanosila je in 14. maja rodila deklico, ki ji je po svoji mladostni prijateljici dala ime Fanny Imlay._NEWLINE_Ko so se politi\xc4\x8dne razmere zaostrile in je Anglija razglasila vojno s Francijo, so se vsi angle\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavljani zna\xc5\xa1li v hudi nevarnosti. Da bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditil Wollstonecraftovo, jo je Imlay leta 1793, \xc4\x8detudi nista bila poro\xc4\x8dena, dal vpisati kot svojo \xc5\xbeeno. Prijatelji Wollstonecraftove, npr. Thomas Paine, niso imeli take sre\xc4\x8de in so jih pozaprli, nekatere pa celo obglavili. Ko je Wollstonecraftova zapustila Francijo, se je \xc5\xa1e naprej imenovala Mrs. Imlay, s \xc4\x8dimer je do neke mere za\xc5\xa1\xc4\x8ditila svojo h\xc4\x8der._NEWLINE_Imlay, ki si ni \xc5\xbeelel udoma\xc4\x8dene in materinske Wollstonecraftove, jo je kon\xc4\x8dno zapustil. Obljubil ji je, da se bo vrnil v Le Havre, kjer je rodila otroka, vendar pa so jo njegove dolge zamude pri pisanju in dolge odsotnoti prepri\xc4\x8dale, da ima drugo \xc5\xbeensko. V pismih neu\xc4\x8dakano hrepeni po njem, kar je \xc5\xa1e toliko bolj razumljivo, saj se je zna\xc5\xa1la sredi revolucije sama z dojen\xc4\x8dkom.\n_START_SECTION_\nAnglija in Godwin\n_START_PARAGRAPH_\nWollstonecraftova se je aprila 1795 vrnila v London, da bi poiskala Imlaya, vendar jo je zavrnil. Maja 1795 je posku\xc5\xa1ala, morda z opijem, samomor, vendar jo je Imlay nekako (ni jasno, kako) re\xc5\xa1il. V poslednjem poskusu, da bi ga znova pridobila, se je zanj odpravila na neka poslovna pogajanja v Skandinavijo in sku\xc5\xa1ala urediti poslovne te\xc5\xbeave, ki so ga pestile. Na to te\xc5\xbeko in tvegano potovanje, med katerim je ves \xc4\x8das pisala Imlayu, se je podala samo s h\xc4\x8derkico in slu\xc5\xbeabnico. Ko se je vrnila v Anglijo in dokon\xc4\x8dno spoznala, da je njunemu razmerju konec, je znova posku\xc5\xa1ala s samomorom. Na de\xc5\xbeevno no\xc4\x8d je od\xc5\xa1la ven in da bi se njene obleke napojile z vodo, se je okrog pol ure sprehajala in nato sko\xc4\x8dila v Temzo, vendar so jo re\xc5\xa1ili. Wollstonecraftova je svoj poskus samomora opisala kot popolnoma razumen:\xc2\xa0\xc2\xbbLahko le ob\xc5\xbealujem, da so me, ko je bila grenkoba smrti \xc5\xbee mimo, na ne\xc4\x8dlove\xc5\xa1ki na\xc4\x8din spet vrnili v \xc5\xbeivljenje in trpljenje. Vendar odlo\xc4\x8denosti ne gre begati z razo\xc4\x8daranjem, niti ne bom dopustila, da bi bil to le divji poskus, saj je \xc5\xa1lo za eno najmirnej\xc5\xa1ih dejanj razuma. Kar se tega ti\xc4\x8de, sem odgovorna le sama sebi. \xc4\x8ce bi me skrbelo spo\xc5\xa1tovanje, me one\xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8dajo druge stvari.\xc2\xab_NEWLINE_Wollstonecraftova se je po\xc4\x8dasi vrnila k pisateljevanju in se znova za\xc4\x8dela dru\xc5\xbeiti s krogom Josepha Johnsona ter prek Williama Godwina predvsem z Mary Hays, Elizabeth Inchbald in Sarah Siddons. Godwin je bil razvpit zaradi svojega zavra\xc4\x8danja romantike in poroke, vendar je bil v zasebnem \xc5\xbeivljenju pripravljen priznati mo\xc4\x8d tudi \xc4\x8dustvom in ne le razumu. Edinstveno razmerje med Godwinom in Wollstonecraftovo se je za\xc4\x8delo po\xc4\x8dasi, skozi pisma, in se razvilo v strastno ljubezen. Godwin, ki je prebral pisma, ki jih je pisala Inlayu iz Skandinavije (zbrana so iz\xc5\xa1la kot Pisma, napisana med kratkim bivanjem na \xc5\xa0vedskem, Norve\xc5\xa1kem in Danskem), je pozneje dejal:\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8ce je kdaj obstajala knjiga z namenom, da bi se \xc4\x8dlovek zaljubil v pisca, je to zame ta knjiga. O svoji bole\xc4\x8dini govori na na\xc4\x8din, ki nas napolnjuje z oto\xc5\xbenostjo in nas raztaplja v razbolelosti, hkrati pa izra\xc5\xbea duha, ki nas napolnjuje z ob\xc4\x8dudovanjem\xc2\xab. Ko je Wollstonecraftova zanosila, sta se odlo\xc4\x8dila, da se poro\xc4\x8dita, zato da bi bil otrok zakonski. Ob tem se je razkrilo, da Wollstonecraftova ni bila nikdar poro\xc4\x8dena z Imlayem, zaradi \xc4\x8desar sta z Godwinom izgubila \xc5\xa1tevilne prijatelje. Po poroki 29. marca 1797 se je par preselil v sosednji hi\xc5\xa1i, imenovani Poligon (The Polygon), da bi oba \xc5\xa1e naprej lahko ohranila svojo samostojnost. Pogosto sta se sporazumevala preko pisem. Vsekakor pa je bilo njuno, \xc4\x8detudi \xc5\xbeal prekratko razmerje sre\xc4\x8dno in trdno. Videti je bilo, da sta - kon\xc4\x8dno - na\xc5\xa1la \xc4\x8dustveno sre\xc4\x8do in intelektualno ujemanje, ki sta ga oba iskala.\n_START_SECTION_\nSmrt in Godwinovi spomini\n_START_PARAGRAPH_\n30. avgusta 1797 je Wollstonecraftova ponovno rodila h\xc4\x8der, kateri je dala ime Mary. \xc4\x8ceprav je porod sprva potekal brez te\xc5\xbeav, se je pozneje izkazalo, da so kosi posteljice ostali v Wollstonecraftovi in se oku\xc5\xbeili. 10. septembra je zaradi poporodne mrzlice umrla. Godwin je bil obupan:\xc2\xa0\xc2\xbbTrdno verjamem, da na svetu ni njej enake. Izkusil sem, da sva bila ustvarjena za to, da osre\xc4\x8diva drug drugega, in ne pri\xc4\x8dakujem ve\xc4\x8d, da bi bil kdajkoli lahko spet sre\xc4\x8den\xc2\xab._NEWLINE_Januarja 1798 je Godwin objavil Spomine na avtorico Zagovora za pravice \xc5\xbeenske (Memoirs of the Author of a Vindication of the Rights of Woman). \xc4\x8ceprav je menil, da je svojo \xc5\xbeeno upodobil z ljubeznijo, so\xc4\x8dutjem in iskrenostjo, je bil ob razkritju Wollstonecraftovinih nezakonskih otrok, ljubezenskih afer in poskusov samomora marsikdo zgro\xc5\xbeen. Robert Southey ga je obto\xc5\xbeil\xc2\xa0\xc2\xbb\xc5\xbeelje sle\xc4\x8di svojo umrlo \xc5\xbeeno do golega\xc2\xab. Ob branju Godwinovega opisa si lahko ustvarimo sliko Wollstonecraftove kot \xc5\xbeenske z mo\xc4\x8dnimi \xc4\x8dustvi, ki jih uravnote\xc5\xbea razum, pa tudi kot bolj versko skepti\xc4\x8dne, kakor bi lahko sklepali iz drugih besedil.\n_START_SECTION_\nO vzgoji h\xc4\x8dera (1787) in Izvirne zgodbe (1788)\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi dve knjigi Wollstonecraftove se posve\xc4\x8data vzgoji. Delo O vzgoji h\xc4\x8dera (Thoughts on the Education of Daughters) je bonton, zato se ne ukvarja le z vpra\xc5\xa1anji morale, temve\xc4\x8d tudi z izbranim obla\xc4\x8denjem. Taka besedila so bila priljubljena vse osemnajsto stoletje, \xc5\xa1e zlasti pri srednjem razredu, ki se je takrat za\xc4\x8del oblikovati in je v njih videl mo\xc5\xbenost za razvoj lastnih norm vedenja v nasprotju z aristrokratskimi. \xc4\x8ceprav je Wolstonecraftova v tem besedilu zve\xc4\x8dine neizvirna in povr\xc5\xa1na, pa se na trenutke, npr. pri opisu trpe\xc4\x8de samske \xc5\xbeenske , zazdi, da ne namerava le ponavljati za drugimi._NEWLINE_Leto kasneje je z Izvirnimi zgodbami iz resni\xc4\x8dnega \xc5\xbeivljenja (Original Stories from Real Life) Wollstonecraftova napisala \xc5\xa1e eno vzgojno besedilo, tokrat za otroke. V njej modra in dobrohotna gospodi\xc4\x8dna Mason svetuje deklicama Mary and Caroline (poimenovanima po h\xc4\x8derah Lady Kingsborough). V besedilu Wollstonecraftova poudarja pomen razumnega mi\xc5\xa1ljenja pri vzgoji deklet, kar postane temeljna zna\xc4\x8dilnost njenih del. Deklici spodbuja, naj bosta so\xc4\x8dutni z \xc5\xbeivalmi in reve\xc5\xbei, svari pa ju tudi, naj ju nikar ne odnesejo \xc4\x8dustva. S tem ravnote\xc5\xbejem med razumom in strastjo lahko postaneta dobri odrasli osebi.\n_START_SECTION_\nZagovor pravic ljudi (1790)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1790 je Edmund Burke objavil Razmi\xc5\xa1ljanja o revoluciji v Franciji (Reflections on the Revolution in France). Burke, zagovornik ameri\xc5\xa1ke revolucije, je z zavra\xc4\x8danjem francoske revolucije dodobra pretresel svoje sodobnike. Knjiga je spro\xc5\xbeila tako imenovano spornost revolucije, niz sramotilnih spisov proti Burkovemu besedilu. Zagovor pravic ljudi Wollstonecraftove je bil prvi med \xc5\xa1tevilnimi jeznimi odzivi v vojni, v kateri so se pojavila tudi druga znana dela kot npr. Pravice \xc4\x8dloveka Thomasa Paina. Vendar se Wollstonecraftova ni odzvala le na Razmi\xc5\xa1ljanja, temve\xc4\x8d tudi na Burkovo Filozofsko preiskovanje izvora na\xc5\xa1ih idej o sublimnem in lepem (A Philosophical Enquiry into the Origin of Our Ideas of the Sublime and Beautiful; 1756), v katerem zagovarja tezo, da je lepota povezana s \xc5\xa1ibkostjo in \xc5\xbeenskostjo, sublimno pa povezano z mo\xc4\x8djo in mo\xc5\xa1kostjo. Wollstonecraftova obrne Burkovo retoriko v Razmi\xc5\xa1ljanjih proti avtorju samemu; pravi, da njegova teatralnost, kot npr. pretirani in na\xc4\x8di\xc4\x8dkani opis trpljenja Marije Antoinette, vse dr\xc5\xbeavljane spremeni v \xc5\xa1ibka dekletca, ki jih prepri\xc4\x8da \xc5\xa1ov ... Zavrne tudi Burkovo razredno stali\xc5\xa1\xc4\x8de, \xc4\x8de\xc5\xa1 da ga je ganilo le trpljenje Marije Antoineete, mizerija revnih stradajo\xc4\x8dih francoskih \xc5\xbeensk pa mu ne pride blizu. Namesto Burkovega zana\xc5\xa1anja na tradicijo in vladarja se Wollstonecraftova mo\xc4\x8dno zavzema za uporabo razuma. Razlo\xc5\xbei, da \xc4\x8de bi veljal njegov sistem, bi morali \xc5\xa1e danes imeti su\xc5\xbeenjstvo, saj so jih imeli tudi v preteklosti. Wollstonecraftova ne zavrne potrebe po empatiji v \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih odnosih, vendar skoraj vselej trdi, da ta za kohezivnost dru\xc5\xbebe ni zadostna (na nekem mestu pravi:\xc2\xa0\xc2\xbbTaka rev\xc5\xa1\xc4\x8dina zahteva ve\xc4\x8d kot solze - za trenutek se ustavim, da bi se zbrala\xc2\xab\xc2\xa0), vsak polo\xc5\xbeaj je treba vedno tudi razumsko raz\xc4\x8dleniti. Zanimivo pa Zagovor pravic ljudi kon\xc4\x8da s sklicevanjem na Biblijo:\xc2\xa0\xc2\xbbON se boji Boga in ljubi sobitja.\xe2\x80\x94Glej vso dol\xc5\xbenost \xc4\x8dloveka!\xc2\xab Stali\xc5\xa1\xc4\x8da v tej knjigi so bila za takratno javno mnenje izjemno napredna (esejist Horace Walpole jo je imenoval hijena), vendar so to stali\xc5\xa1\xc4\x8da, ki so dandanes splo\xc5\xa1no sprejeta. Vsekakor danes ta stali\xc5\xa1\xc4\x8da niso revolucionarna, razen njenega mnenja o splavu. V politiki dvesto let po izidu knjige je feministi\xc4\x8dni pogled, ki bi splavu nasprotoval, ve\xc4\x8dinoma pozabljen, toda Wollstonecraftova je bila gore\xc4\x8da nasprotnica splava. Del Zagovora pravic \xc5\xbeenske je namenjen obsojanju spolnega izkori\xc5\xa1\xc4\x8danja \xc5\xbeensk, govori pa tudi o umetni prekinitvi nose\xc4\x8dnosti, o kateri Wollstonecraftova zapi\xc5\xa1e, da je\xc2\xa0\xc2\xbbkr\xc5\xa1enje zakonov narave, ki redko ostane nekaznovano\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nZagovor pravic \xc5\xbeenske (1792)\n_START_PARAGRAPH_\nZagovor pravic \xc5\xbeenske gradi me\xc5\xa1anica zvrsti, od politi\xc4\x8dne razprave prek bontona do razprave o vzgoji. Za opis polo\xc5\xbeaja \xc5\xbeensk v dru\xc5\xbebi Wollstonecraftova o\xc4\x8drta povezave med \xc5\xa1tirimi pojmi: pravicami, razumom, vrlinami in dol\xc5\xbenostjo. Poudariti je treba, da so za Wollstonecraftovo pravice in dol\xc5\xbenosti nelo\xc4\x8dljivo prepletene - kdor ima pravice, ima tudi dol\xc5\xbenosti. Jedrnato pravi:\xc2\xa0\xc2\xbbBrez pravic ne more biti dol\xc5\xbenosti\xc2\xab._NEWLINE_Eden glavnih vidikov Zagovora je, da morajo biti \xc5\xbeenske izobra\xc5\xbeene intelektualno, da bodo lahko prispevale k dru\xc5\xbebi. Piscem bontonov, kot sta James Fordyce in John Gregory, ki trdijo, da \xc5\xbeenska ne potrebuje intelektualne izobrazbe, ter filozofom vzgoje, kot je Jean-Jacques Rousseau, ki v Emilu trdi, da naj se \xc5\xbeenske vzgaja v veselje njihovih mo\xc5\xbe, odgovarja jedko in brezkompromisno. \xc5\xbdenske naj bodo intelektualne\xc2\xa0\xc2\xbbspremljevalke\xc2\xab\xc2\xa0svojih mo\xc5\xbe in, morda \xc5\xa1e pomembneje, \xc4\x8de dru\xc5\xbeba prepu\xc5\xa1\xc4\x8da vzgojo otrok \xc5\xbeenskam, morajo biti izobra\xc5\xbeene, da bodo lahko predale znanje potomcem. Wollstonecraftova meni, da \xc5\xbeenske niso trapaste in plitve (imenuje jih npr. tudi\xc2\xa0\xc2\xbb\xc5\xa1panjeli\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbigra\xc4\x8dke\xc2\xab) zato, ker bi bile \xc5\xbee po naravi manj razumne, temve\xc4\x8d ker jim mo\xc5\xbeje prepre\xc4\x8dujejo dostop do izobrazbe. Najbolj pa si Wollstonecraftova prizadeva pokazati na omejitve, ki so posledica neprimerne vzgoje \xc5\xbeensk.\xc2\xa0\xc2\xbbVse od rojstva pou\xc4\x8devana, da je oblast \xc5\xbeensk lepota, se misel prilagodi telesu, in ob potikanju po svoji zlati kletki i\xc5\xa1\xc4\x8de le na\xc4\x8dine za obo\xc5\xbeevanje lastne je\xc4\x8de.\xc2\xab S tem sku\xc5\xa1a povedati, da bi \xc5\xbeenske brez \xc5\xa1kodljive miselnosti, ki jim jo za\xc4\x8dnejo privzgajati \xc5\xbee v ranem otro\xc5\xa1tvu in ki se osredoto\xc4\x8da na lepoto in dose\xc5\xbeke, lahko dosegle mnogo ve\xc4\x8d._NEWLINE_Ni jasno, do kolik\xc5\xa1ne mere je Wollstonecraftova verjela, da so \xc5\xbeenske enakovredne mo\xc5\xa1kim na na\xc4\x8din, kot to razumemo danes. Gotovo ni bila feministka v sodobnem pomenu besede in si v svojih besedilih ni prizadevala za enake pravice ali pravico glasovanja. Vendarle pa pravi, da so v Bo\xc5\xbejih o\xc4\x8deh vsi ljudje enaki, saj so vsi zavezani istim moralnim zakonom. Take trditve o enakosti lahko primerjamo z njenimi mislimi o prednosti mo\xc5\xa1ke mo\xc4\x8di in sr\xc4\x8dnosti. Znamenita je naslednja dvoumna izjava Wollstonecraftove: \xc2\xa0\xc2\xbbNe mislite, da \xc5\xbeelim obrniti red stvari. Pojasnila sem \xc5\xbee, da so zaradi ustroja svojih teles mo\xc5\xa1ki po Previdnosti oblikovani tako, da lahko dose\xc5\xbeejo ve\xc4\x8djo krepost. Govorim o spolu na splo\xc5\xa1no, niti malo pa ne mislim, da bi se morali dose\xc5\xbeki razlikovati po svoji naravi. Kako bi se pravzaprav sploh mogli, \xc4\x8de ima krepost le en ve\xc4\x8dni standard? Zato moram iz doslednosti razuma \xc5\xa1e naprej trdno zagovarjati, da imajo isto preprosto smer, kot da obstaja Bog.\xe2\x80\x9d_NEWLINE_Med stvarmi, ki jih Wollstonecraftova v Zagovoru najostreje kritizira, je tudi la\xc5\xbena in \xc4\x8dezmerna ob\xc4\x8dutljivost, posebno pri \xc5\xbeenskah. Mnenja je, da \xc5\xbeenske, ki se vdajo ob\xc4\x8dutljivosti,\xc2\xa0\xc2\xbbzamaje vsako drobno \xc4\x8dustvo\xc2\xab in ker so\xc2\xa0\xc2\xbbplen \xc4\x8dutov\xc2\xab, ne morejo razumno misliti. S tem ne \xc5\xa1kodujejo le sebi, temve\xc4\x8d vsej dru\xc5\xbebi. To niso \xc5\xbeenske, ki bi lahko prispevale k razvoju dru\xc5\xbebe (priljubljena ideja osemnajstega stoletja), take jo bodo kve\xc4\x8djemu uni\xc4\x8dile. Wollstonecraftova ne trdi, da morajo razum in \xc4\x8dustva delovati neodvisno; namesto tega naj si bodo v medsebojno pomo\xc4\x8d. To se jasno odra\xc5\xbea tudi v njenem lastnem slogu, ki ob\xc4\x8dasno postane zelo \xc4\x8dustven._NEWLINE_Poleg ve\xc4\x8djih filozofskih trditev so v Zagovoru podane tudi konkretne vzgojne smernice. V poglavju 12 (\xc2\xbbO vzgoji naroda\xc2\xab) meni, da bi morali vse otroke poslati v\xc2\xa0\xc2\xbbdr\xc5\xbeavno dnevno \xc5\xa1olo\xc2\xab, treba pa jih je vzgajati tudi doma, da jim\xc2\xa0\xc2\xbbprivzgojimo ljubezen do doma in doma\xc4\x8dih veselj\xc2\xab. Zavzema se tudi za soizobra\xc5\xbeevalno \xc5\xa1olanje, \xc4\x8de\xc5\xa1 da naj bi bili mo\xc5\xa1ki in \xc5\xbeenske, katerih poroka ohranja dru\xc5\xbebo, izobra\xc5\xbeeni na enak na\xc4\x8din._NEWLINE_Wollstonecraftova je svoje besedilo napisala za srednji razred, ki je po njenem\xc2\xa0\xc2\xbbnajnaravnej\xc5\xa1e stanje\xc2\xab. Vendar je na \xc5\xa1tevilne na\xc4\x8dine omejen in podpira bur\xc5\xbeoazni pogled na svet. Spodbuja skromnost in delavnost in napada bogate z istimi besedami, kot jih uporablja za obto\xc5\xbebe \xc5\xbeensk o malovrednosti. Vendar pa ni ravno prijateljica revnih. Po njenem narodnem izobra\xc5\xbeevalnem na\xc4\x8drtu naj bi bili revni po devetem letu starosti lo\xc4\x8deni od bogatih in pou\xc4\x8devani drugje.'