b'\n_START_ARTICLE_\nZbrana dela Josipa Jur\xc4\x8di\xc4\x8da\n_START_SECTION_\nO Josipu Jur\xc4\x8di\xc4\x8du\n_START_PARAGRAPH_\nJosip Jur\xc4\x8di\xc4\x8d, rojen 4. marca 1844 na Muljavi je pomemben slovenski pisatelj in \xc4\x8dasnikar. Osnovno \xc5\xa1olo je obiskoval na Krki, nato pa v Vi\xc5\xa1nji Gori. Leta 1855 so ga poslali v ljubljansko normalko, ki jo je 2 leti nato kon\xc4\x8dal z odli\xc4\x8dnim uspehom. V \xc5\xa1olskem letu 1857/58 je Jo\xc5\xbee nadaljeval s \xc5\xa1olanjem na gimnaziji. Kot \xc4\x8detrto\xc5\xa1olcu mu je Slovenski glasnik objavil Pripovedko o beli ka\xc4\x8di (1861), \xc4\x8dez 2 leti pa so Bleiweisove Novice objavile njegove Spomine na deda. Do konca gimnazijskih let je objavil \xc5\xa1e naslednja dela: Prazna vera (1863), Jesensko no\xc4\x8d med slovenskimi polharji (1864), Jurij Kozjak (1864), Domen (1864), Tihotapec (1865), Jurij Kobila (1865), Dva prijatelja (1865), Ubo\xc5\xa1tvo in bogastvo (1865), Vrban Smukova \xc5\xbeenitev (1865), Spomini starega Slovenca (1865). Po maturi se je Jur\xc4\x8di\xc4\x8d leta 1865 odpravil na Dunaj, da bi \xc5\xa1tudiral klasi\xc4\x8dno jezikoslovje in slavistiko, vendar se je do poletnega semestra 1867 \xc5\xbee izpisal. V svojem dunajskem obdobju je napisal in objavil naslednje proznopripovedne spise: Grad Rojinje (1866), Klo\xc5\xa1trski \xc5\xbeolnir (1866), Deseti brat (1866), Golida (1866), H\xc4\x8di mestnega sodnika (1866), Nem\xc5\xa1ki valpet (1867), Dva brata (1867), Bo\xc5\xbeidar Tirtelj (1867), Kozlovska sodba v Vi\xc5\xa1nji gori (1867), Sosedov sin (1868), Sin kme\xc4\x8dkega cesarja (1869), Cvet in sad (1877). Ve\xc4\x8d kot polovico navedenega je Jur\xc4\x8di\xc4\x8d objavil v Slovenskem glasniku, ki je leta 1868 prenehal izhajati. Nato je v Mariboru postal glavni urednik Slovenskega naroda, v katerem je objavil \xc5\xa1e obraz Tele\xc4\x8dja pe\xc4\x8denka (1872), roman Ivan Erazem Tattenbach (1873) in pripoved Bela ruta, bel denar (1874). Leta 1879 je Jur\xc4\x8di\xc4\x8d mo\xc4\x8dno zbolel ( vnetje rebrne mrene, plevriti\xc4\x8dni eksudat) in 3. maja 1881 umrl.\n_START_SECTION_\nLjudska legenda\n_START_PARAGRAPH_\nLjudska literatura ka\xc5\xbee \xc5\xbeivljenje v neposredni resni\xc4\x8dnosti in elementarno mo\xc4\x8dni preprostosti. Strogih stilisti\xc4\x8dnih in metri\xc4\x8dnih pravil ne upo\xc5\xa1teva; avtorja njenih del navadno ne poznamo. Je torej anonimna. Raste iz ljudstva za ljudstvo. Sega v najstarej\xc5\xa1e \xc4\x8dase. Tedaj, ko ljudstvo \xc5\xa1e ni poznalo niti pisave niti tiska, so nadarjeni posamezniki \xc5\xbee ustvarjali slovestna dela v verzih in prozi. Njihova imena so se s \xc4\x8dasom pozabila, njihova dela pa so se zaradi priljubljenosti med ljudstvom ohranila in razmno\xc5\xbeila. Prehajala so od rodu do rodu, iz kraja v kraj. Pri tem so se v\xc4\x8dasih jezikovno, v\xc4\x8dasih pa tudi oblikovno in vsebinsko spremenile. Tako so ob istem delu dostikrat nastale ina\xc4\x8dice ali variante._NEWLINE_Legenda, (latinsko legendum, kar se mora brati) se je v starorimski cerkvi imenovala knjiga, iz katere so brali odlomke iz \xc5\xbeivljenja mu\xc4\x8dencev in svetnikov. V srednjem veku je bila najbolj znana\xc2\xa0\xc2\xbbLegenda aurea\xc2\xab\xc2\xa0= zbirka svetni\xc5\xa1kih \xc5\xbeivljenjepisov. V novej\xc5\xa1em \xc4\x8dasu pa legenda predstavlja zgodbo, v kateri nastopajo kr\xc5\xa1\xc4\x8dnske svete osebe. Namen legend je vzgajati in pou\xc4\x8diti preprostega \xc4\x8dloveka, kar je dobro in moralno sprejemljivo. Pripovedovalec je to dosegel skozi pripovedovanje legend o zglednih, dobrih in svetih osebah. Nekatere legende pa so samo pripovedovale o nekem \xc4\x8dude\xc5\xbenem dogodku za katerega je zaslu\xc5\xbena sveta oseba.\n_START_SECTION_\nPrimerjava del\n_START_PARAGRAPH_\nV vseh zgodbah se najve\xc4\x8dkrat pojavi verski motiv, kar je sprejemljivo, glede na to da zgoraj navedene zgodbe uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo med legende. Svetopisemske osebe in svetniki, ki so v obravnavanih delih omenjeni, lahko nastopijo na mesto pravlji\xc4\x8dnih oseb. 2. najbolj pogost motiv je motiv smrti. Najve\xc4\x8dkrat smrt nastopi kot kazen, ki doleti zlobne like. Pogost motiv je tudi motiv daru. Skoraj v vsaki zgodbi je junakovo ravnanje popla\xc4\x8dano z darom. Ta je lahko materialni ali duhovni. V nekaterih zgodbah se pojavlja tud motiv dreves- \xc4\x8dlovek stopa v stik z naravo, tu se po\xc4\x8duti varnega, v nekaj primerih se liki zavarujejo pred nevarnostjo tako da splezajo na drevo ( Deklica in psoglavci, Ka\xc4\x8da z belo glavo), hkrati pa je drevo kazalec nove poti. V ve\xc4\x8dini del so prisotna bajeslovna bitja, kot so rojenice, velikan, psoglavci, hudi\xc4\x8d, svetniki, in angeli. Vsi razen rojenic in svetnikov predstavljajo lik \xc5\xa1kodljivca. Motiv vislic, iskanja dela in incesta, prikazujeta takratno dru\xc5\xbebo, ki je cenila delo, kaznovala s smrtjo, incesta pa ni dopu\xc5\xa1\xc4\x8dala. Vse legende odsevajo navado iz \xc4\x8dasa zapisov, da so bili tujci, ki so potrkali na vrata, prijazno sprejeti. To je razvidno tudi iz tistih pripovedk (Stari voj\xc5\xa1\xc4\x8dak), kjer tujec ne do\xc5\xbeivi prijaznega sprejema, saj je v njih kr\xc5\xa1itev lepe navade kaznovana ali vsaj obsojana.Prijazen odnos do popotnikov pa je v ljudskem pripovedni\xc5\xa1tvu odlo\xc4\x8dilen za uspeh pravlji\xc4\x8dne osebe.\n_START_SECTION_\nInterpretacija zgodb\n_START_PARAGRAPH_\nVes \xc4\x8das se v zgodbah pojavljajo na\xc4\x8delo ugodja, na\xc4\x8delo realnosti in na\xc4\x8delo kriti\xc4\x8dnosti. Poimenujemo jih lahko tudi ono, jaz in nadjaz. Jaz predstavljajo literarni junaki. Ono predstavljajo liki \xc5\xa1kodljivca, ki silijo k na\xc4\x8delu ugodja in vodijo v sku\xc5\xa1njavo. Pred sku\xc5\xa1njavo jih lahko re\xc5\xa1i samo nadjaz, katerega predstavljajo rojenice in svetniki. Junakova usoda je odvisna od tega katero na\xc4\x8delo bo prevladalo. Na\xc4\x8delo ugodja velikokrat vodi v pogubo, medtem ko na\xc4\x8delu kriti\xc4\x8dnosti sledi sre\xc4\x8den konec.'