b'\n_START_ARTICLE_\nAnton Vogrinec\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v kme\xc4\x8dki dru\xc5\xbeini o\xc4\x8detu Antonu in materi Ur\xc5\xa1uli. Osnovno \xc5\xa1olo je obiskoval v Vidmu pri Ptuju, gimnazijo pa na Ptuju in v Mariboru. Bogoslovje je \xc5\xa1tudiral v Celovcu (bil je so\xc5\xa1olec Frana Ksaverja Me\xc5\xa1ka) in bil tam 1896 posve\xc4\x8den v duhovnika._NEWLINE_Kot kaplan je v letih 1897 in 1898 slu\xc5\xbeboval na Prevaljah, kot provizor 1898 v Grebinju (Griffen) in od leta 1898 do 1900 v \xc5\xa0marjeti (St. Margareten) in v Voglah (Winklern). Kot \xc5\xbeupnik pa od 1900 do 1902 v Bel\xc5\xa1aku (Weissenstein) pri Pliberku ter od 1902 do 1947 v Libeli\xc4\x8dah. V letih 1936 in 1937 je bil tudi upravitelj dekanije Dravograd. V \xc4\x8dasu druge svetovne vojne, leta 1941 je bil izseljen na Hrva\xc5\xa1ko, od tam je zbe\xc5\xbeal v Sti\xc4\x8dno in se po kon\xc4\x8dani vojni vrnil v Libeli\xc4\x8de._NEWLINE_Vogrinec je bil narodno zelo zaveden in je veliko pripomogel, da so Libeli\xc4\x8de 1922 pripadle Kraljevini SHS. Na njegovo pobudo so v Libeli\xc4\x8dah zgradili novo \xc5\xa1olo, skrbel pa je tudi, da so nadarjeni u\xc4\x8denci lahko odhajali v vi\xc5\xa1je \xc5\xa1ole.\n_START_SECTION_\nTeologija\n_START_PARAGRAPH_\nKer je Vogrinec dalj\xc5\xa1e obdobje deloval v versko me\xc5\xa1anih krajih je imel dosti stikov s protestanti in tako je deloma pod vplivom protestantske teologije, deloma pa zaradi lastnih pogledov in izku\xc5\xa1enj, za\xc4\x8dutil potrebo po spremembah v lastni verski skupnosti. Plod njegovih premi\xc5\xa1ljevanj je obse\xc5\xbena knjiga Nostra maxima culpa!, ki je iz\xc5\xa1la 1904 na Dunaju in v Leipzigu. Vogrinec je \xc5\xbeelel dose\xc4\x8di reformo v liturgiji (predvsem kar se ti\xc4\x8de narodnega jezika), cerkvenem petju, nekaterih zakramentih, postu, celibatu. Pozival je Cerkev naj se pove\xc5\xbee z brezpravnim delavskim slojem in pospe\xc5\xa1uje izobrazbo preprostega ljudstva ter se otrese konservativnosti._NEWLINE_Vogrinec je nastopil teolo\xc5\xa1ko odgovorno, vendar ostro, odgovor rimske kongregacije pa je bil hiter in brezkompromisen. Z odlokom izdanim 3. junija, 1904 je bila njegova knjiga uvr\xc5\xa1\xc4\x8dena na zloglasni Index Librorum Prohibitorum (to je verjetno edina knjiga kakega slovenskega avtorja na tem cerkvenem indeksu). \xc5\xbde 22. junija 1904 je moral v Celovcu podpisati naslednjo izjavo: Zelo poni\xc5\xbeno spodaj podpisani preklicujem vse skupaj in posami\xc4\x8d, kar sem napisal in izdal pod naslovom Nostra maxima culpa. Vse napa\xc4\x8dne in zmotne misli, ki jih vsebuje ta knjiga, zavra\xc4\x8dam in se brez ugovora v vseh podrobnostih podrejam sodbi Svete kongregacije... Skesano obljubim, da ne bom nikoli ve\xc4\x8d izdajal knjig ali spisov brez potrditve ali dovoljenja cerkvenih predstojnikov...'