b'\n_START_ARTICLE_\nAgon\n_START_PARAGRAPH_\nAgon (gr\xc5\xa1ko \xe1\xbc\x80\xce\xb3\xcf\x8e\xce\xbd \xe2\x80\x93 tekmovanje) je del gr\xc5\xa1ke drame, posebej stare ati\xc5\xa1ke komedije, v kateri se spopadata dva igralca, ki predstavljata dve razli\xc4\x8dni mi\xc5\xa1ljenji. Pri tem obi\xc4\x8dajno vsakega spodbuja ena polovica zbora, eno pa je tudi mi\xc5\xa1ljenje samega pesnika, ki predstavlja osnovni motiv in glavno vsebino komedije. Dva najbolj znana agona sta v Aristofanovih Oblakih, kjer se spopadata Pravi\xc4\x8dni in Nepravi\xc4\x8dni govor, ter v njegovih \xc5\xbdabah, ko tekmujeta Ajshil in Evripid._NEWLINE_Agon ima zahtevno strukturo in lahko ima do devet delov. Uvodno pesem poje zbor ali polzbor, nato sledi kratko povabilo (\xce\xba\xce\xb1\xcf\x84\xce\xb1\xce\xba\xce\xb5\xce\xbb\xce\xb5\xcf\x85\xcf\x83\xce\xbc\xcf\x8c\xcf\x82) s katerim zborovodja spodbudi enega od igralcev, da spregovori. Prvi razpravljavec (protagonist) navede svoje argumente, pri \xc4\x8demer ga preostali na sceni lahko prekinjajo. Vrhunec njegove razlage je zadihani pnigos (ali "makron"), izgovorjen v pospe\xc5\xa1enem ritmu. Potem drugi igralec (antagonist) ponavlja celotno shemo in na koncu zbor v tako imenovanem sfragidi (\xcf\x83\xcf\x86\xcf\x81\xce\xb1\xce\xb3\xce\xaf\xcf\x82) presodi in dodeli zmago enemu od obeh razpravljavcev, pri \xc4\x8demer je to obi\xc4\x8dajno igralec, ki je govoril drugi po vrsti (antagonist). V Aristofanovih komedijah je agon obi\xc4\x8dajno za parodo, po njem igralci zapustijo sceno in sledi parabaza, najpomembnej\xc5\xa1i del zbora v komediji._NEWLINE_V gr\xc5\xa1ki tragediji agon ni poseben del drame, a so taki verbalni spopadi v\xc4\x8dasih vtkani v epizodij. Na primer v Sofoklovi Antigoni najdemo dialekti\xc4\x8dno razpravo (agon) med Antigono in Ismeno ter med Antigono in Kreontom o ljudski in bo\xc5\xbeanski pravici.'