b'\n_START_ARTICLE_\nCarl Gustav Jung\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nJung se je rodil 26. 7. 1875 v Kesswilu (\xc5\xa0vica) v premo\xc5\xbenej\xc5\xa1i me\xc5\xa1\xc4\x8danski dru\xc5\xbeini, veliko njegovih sorodnikov je bilo po poklicu pastorjev, tudi njegov o\xc4\x8de. Jungov dedek je bil rektor univerze in, kot je sam pravil, nezakonski sin Goetheja. \xc5\xbde zelo zgodaj se je za\xc4\x8del zanimati za jezik in literaturo, \xc5\xa1ole pa ni maral. Po gimnaziji je \xc5\xa1olanje nadaljeval s \xc5\xa1tudijem medicine na Univerzi v Baslu, ob doktoratu medicine si je pridobil tudi doktorat prava. Dru\xc5\xbeini se je zameril, saj je v sklopu svojega \xc5\xa1tudija psihologije opravljal poskuse v obliki spiritisti\xc4\x8dnih seans na svoji sestri\xc4\x8dni Heleni._NEWLINE_Njegova prva slu\xc5\xbeba je bila bilo mesto asistenta v umobolnici v Z\xc3\xbcrichu, pod profesorjem Eugenom Bleulerjem. Kasneje je delal v Parizu, kjer je raziskoval in utemeljil razliko med ekstravertirano histerijo in introvertirano shizofrenijo. Preden se je sre\xc4\x8dal z Freudom, sta nanj mo\xc4\x8dno vplivala tudi francoski psiholog Alfred Binet in \xc5\xa1vicarski spiritist Theodor Flournoy. Leta 1907 je 32 letni Jung prvi\xc4\x8d obiskal Freuda na Dunaju. Jung je namre\xc4\x8d ob temi prisilne nevroze zagovarjal Freuda. Skupaj sta leta 1909 odpotovala v Ameriko na Clark University, kjer so Jungu tudi podelili \xc4\x8dastni doktorat. Postal je urednik \xc4\x8dasopisa Jahrbuch fur psychoanlytische und psychopathologishe Forschungen, ki sta ga izdajala Freud in Bleuler._NEWLINE_Kmalu se je Jung pri\xc4\x8del oddaljevati od Freudovega gibanja in pri\xc4\x8del z utemeljevanjem analiti\xc4\x8dne psihologije, ki pa pred javnostjo dolgo ni u\xc5\xbeivala ugleda. Med letoma 1913 in 1914 je predaval v Italiji in Angliji (v Londonu). Kasneje je ustanovil psiholo\xc5\xa1ki klub v Z\xc3\xbcrichu, v tem \xc4\x8dasu pa je razvijal koncept kolektivne podzavesti. V \xc4\x8dasu prve svetovne vojne je bil mobiliziran kot zdravnik-stotnik, kasneje pa je potoval po svetu (Anglija, ZDA, vzhodna Afrika, Indija)._NEWLINE_Leta 1903 se je poro\xc4\x8dil z Emo Rauschenbach, ki mu je rodila pet otrok. Leta 1939 je postal predsednik Deutche Gesselschaft, psihoanalitik Gustav Bally pa mu je o\xc4\x8dital, da je prestopil na stran nacistov, to pa mu \xc5\xa1e danes nekateri o\xc4\x8ditajo, saj je v Hitlerju videl arhetip. Jung je proti temu protestiral, saj je vzel Hitlerja le kot zgled. Leta 1944 je delal kot redni profesor za medicinsko psihologijo na Univerzi v Baslu. V tem \xc5\xbeivljenjskem obdobju je pre\xc5\xbeivel sr\xc4\x8dni infarkt in omejil svoje delo._NEWLINE_V \xc4\x8dasu svojega \xc5\xbeivljenja je Jung pridobil ogromno nagrad, predaval je na razli\xc4\x8dnih univerzah, prejel pa je tudi \xc4\x8dastne doktorate mnogih univerz, med njimi sta tudi Harvard in Cambridge. Imenovan je bil tudi za \xc4\x8dastnega \xc4\x8dlana mednarodnih znanstvenih dru\xc5\xa1tev in akademij._NEWLINE_Umrl je v 86. letu \xc5\xbeivljenja v Kunsachtu (\xc5\xa0vica).\n_START_SECTION_\nPomen\n_START_PARAGRAPH_\nPri Jungu je bila v ospredju miselnost, da \xe2\x80\x9coseba \xc5\xbeivi enako od ciljev kakor od vzrokov,\xe2\x80\x9d zato je kombiniral vzro\xc4\x8dnost s smotrnostjo in teleologijo, naukom, po katerem ima vse dogajanje v naravi in dru\xc5\xbebi svoj cilj. Sedanje \xc4\x8dlovekovo ravnanje je po njegovem odvisno tako od pretekle stvarnosti kot tudi od prihodnje mo\xc5\xbenosti. Za razumevanje Jungovega dela je pomembna njegova opredelitev \xc4\x8dlovekove celotne osebnosti oziroma psihe, kot jo je sam poimenoval, kot skupek ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih medsebojno delujo\xc4\x8dih sistemov. To so: osebna nezavedno, kolektivno nezavedno, ki vklju\xc4\x8duje arhetipe, oseba, anima, animus in senca. Temu je dodal \xc5\xa1e usmerjenost, funkcije ter osebnost samo. Od tod je izpeljal svoje teorije, ki vklju\xc4\x8dujejo tudi koncept introvertnosti in ekstravertnosti ter koncept kompleksa; podrobneje bodo opisane v nadaljevanju.\n_START_SECTION_\nOsebno in kolektivno nezavedno\n_START_PARAGRAPH_\nOsebna nezavedno/podzavedno je tista, ki vsebuje do\xc5\xbeivljaje, ki se jih je neko\xc4\x8d individuum zavedal, a jih je potem iz razli\xc4\x8dnih vzrokov/razlogov potla\xc4\x8dil, pozabil oziroma so bili vtisi pre\xc5\xa1ibki, da bi napravili trajen, zavesten vtis. Kolektivna nezavedno/podzavedno pa je mesto, kjer se nahajajo spominski sledovi, ki segajo tudi v pra\xc4\x8dlove\xc5\xa1ke, \xc5\xbeivalske prednike in so podobni oziroma univerzalni pri vseh ljudeh. Razlog za to je, da imamo vsi podobno konstitucijo mo\xc5\xbeganov, skupen evolucijski razvoj, kulturen razvoj in naravnih zakonitosti (npr. letni \xc4\x8dasi, dnevi in no\xc4\x8di, ipd.). Jung je s tem raz\xc5\xa1iril Freudovo individualno nezavedno na kolektivno nezavedno. Vendar kolektivni spomin ni prirojen, prirojena je le sposobnost o\xc5\xbeivljati do\xc5\xbeivljanje preteklih rodov. Zato je kolektivna nezavest nekak\xc5\xa1na podpoda osebnosti, njena zanemaritev pa je lahko izvor nezavestnih motenj v obliki bolezenskih simptomov ali fobij. Sestavljena je iz arhetipov, univerzalnih oblik misli, ki vsebujejo prvine \xc4\x8dustev in nastanejo po ponavljanju do\xc5\xbeivljanj skozi dolge rodove. Ko primer so po ponavljanju viharjev, groma, bliska idr. nastali pojmi energije in sile. Arhetipe vsebujejo tudi miti in bajke - denimo arhetip rojstva, smrti, juna\xc5\xa1tva, bogov/Boga, demonov, \xc5\xbeivali. Nekateri izmed arhetipov pa so se razvili mo\xc4\x8dneje od drugih in se uveljavili kot samostojni sistemi v osebnosti: oseba, anima, animus ter senca.\n_START_SECTION_\nArhetipi\n_START_PARAGRAPH_\nPersona je maska, ki jo nosi oseba in njena naloga je ugoditev normam dru\xc5\xbebe ter hkrati zakrivanje dejanske narave osebe. Torej je z drugo besedo to \xe2\x80\x9cjavna osebnost\xe2\x80\x9d. V vsakem \xc4\x8dloveku sta arhetip \xc5\xbeenske (anima) in mo\xc5\xa1kega (animus), ki omogo\xc4\x8data razumevanje narave nasprotnega spola. Razvila naj bi se skozi rodove, zaradi skupnega \xc5\xbeivljenja. Nazadnje pa \xc5\xa1e arhetip sence - slednjega je \xc4\x8dlovek podedoval iz ni\xc5\xbejih stopenj razvoja in je odgovoren za \xc4\x8dlovekovo pojmovanje izvirnega greha. Odgovoren je za neprijetne, dru\xc5\xbebeno nesprejemljive misli \xc4\x8dustva ter dejanja in ob zunanji projekciji dobi podobo hudi\xc4\x8da. \xc4\x8ce je katerakoli stran osebnosti zanemarjena, bo vedno delovala kot sredi\xc5\xa1\xc4\x8de rezistence/upora, kar lahko povzro\xc4\x8di nevroti\xc4\x8dnost. Za doseg zdrave osebnosti je potrebno vsakemu sistemu dati mo\xc5\xbenosti, da se popolnoma razvije, kar je Jung poimenoval individuacijski proces.\n_START_SECTION_\nPsiholo\xc5\xa1ki tipi\n_START_PARAGRAPH_\nV nasprotju z arhetipi (podzavest), so psiholo\xc5\xa1ki tipi stvar zavesti. Jung je svojo teorijo predstavil na kongresu v M\xc3\xbcnchnu leta 1913. Izhajal je iz histerije dementiae praecox, najbolj obravnavane oblike shizofrenije, ki jo je opredelil Eugen Bleuler, in nasprotujo\xc4\x8di si smeri libida poimenoval ekstrainverzija in introinverzija. Nekatera izstopajo\xc4\x8da nasprotja Jung ponazarja z dihotomnimi oznakami: pasiven - aktiven, previden - brezbri\xc5\xbeen, obziren - zaupljiv, hladen - topel idr. Ekstravertnost in introvertnost imata smer navzven in navznoter, oba sta izraz du\xc5\xa1evne energije.\n_START_SECTION_\nNov pristop\n_START_PARAGRAPH_\nJung se je lotil psihoterapije na stopnji, kjer so ostali odpovedali, sve\xc5\xbeih zgledov ni imel. Freudova psihoanaliza utemeljuje zgodnje faze osebnostnega razvoja, ve\xc4\x8dina psihologov pa se je poleg razvojne psihologije ukvarjala z anomalijami v razvoju, manj pa s pozitivno psihologijo. Jung to stanje prese\xc5\xbee, ko za pomembni izpostavi dve indikaciji: \xc5\xbeivljenjski preobrat po 35-tem letu in \xe2\x80\x9cpovpre\xc4\x8dnega \xc4\x8dloveka\xe2\x80\x9d. Izpostavlja proces individuacije, v vlogi ozave\xc5\xa1\xc4\x8danja v nezavesti ostalih delov osebnosti, kar pacienta vzpodbuja k zavestnem odlo\xc4\x8danju in predstavlja izziv eti\xc4\x8dnega ravnanja ter prenove osebnosti. Po Freudu je prevzel razlago sanj kot bolezenskih simptomov v psihoterapiji, a se je od njega oddaljil. Zavra\xc4\x8dal je znane knjige z razlagami in stereotipne pojasnitve, pravil je, da je treba dobro poznati zavestno situacijo \xe2\x80\x9csanja\xc4\x8da\xe2\x80\x9d in se vanj v\xc5\xbeiveti. Razlaga je pogosto popolnoma v nasprotju z dogajanjem v sanjah, njegovo vodilo je vpra\xc5\xa1anje: \xc4\x8cemu smo imeli sanje? Tako je postopno opustil metodo prostih asociacij, ki naj bi bile vse prej kot proste, prej zakonito usmerjene in se posveti situaciji \xc4\x8dloveka. Predlagal je, da je umetnost mogo\xc4\x8de uporabiti za laj\xc5\xa1anje ob\xc4\x8dutkov tesnobe, strahu ter za \xc4\x8dlovekovo obnovo in ozdravitev. Umetni\xc5\xa1ke podobe iz sanj pa naj bi bile v pomo\xc4\x8d pri odpravljanju travm. Tudi Jung sam je pogosto risal, slikal ter izdeloval predmete, ko se je zna\xc5\xa1el v \xc4\x8dustveni stiski.\n_START_SECTION_\nOdmik od Freuda\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je prva leta stikov s Freudom Jung veljal za njegovega naslednika, sta se zaradi nestrinjanj raz\xc5\xa1la. V sporu o libidu in spolnosti sta drug drugemu o\xc4\x8ditala celo nevroti\xc4\x8dnost. Pomembno je, da opredelimo njuna razhajanja, zaradi katerih se je Jung osamosvojil in pri\xc5\xa1el do druga\xc4\x8dnih spoznanj od Freuda. Pri slednjem so klju\xc4\x8dnega pomena nagoni, Jung pa izpostavlja razvoj in te\xc5\xbenjo po izpopolnitvi. Njuno prvo nestrinjanje je temeljilo na razli\xc4\x8dnih konceptih nezavednega, pri \xc4\x8demer je Jung trdil, da je Freudova teorija nepopolna in po nepotrebnem negativna ter opisana zgolj kot skladi\xc5\xa1\xc4\x8de zatrtih \xc4\x8dustev in \xc5\xbeelja. Razhajala sta se tudi v vrednotenju razvoja: Freud je poudarjal individualni otro\xc5\xa1ki razvoj, Jung pa vrstni razvoj osebnosti.'