b'\n_START_ARTICLE_\nGvidon Guli\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini avstrijskega dr\xc5\xbeavnega uradnika Franca in gospodinje Elizabete Guli\xc4\x8d rojene \xc4\x8cu\xc5\xa1. Osnovno in srednjo \xc5\xa1olo je obiskoval v Trstu, kjer je leta 1905 tudi maturiral. Nato je \xc5\xa1tudiral na Visoki \xc5\xa1oli v Pragi in postal 1912 in\xc5\xbeenir strojni\xc5\xa1tva. Po specializaciji je postal vodilni strokovnjak za parne kotle v Sloveniji. V letih 1912\xe2\x88\x921915 je slu\xc5\xbeboval v Trstu, med drugim od 1913 tudi v patentni pisarni. Vojno je pre\xc5\xbeivel v Dolomitih, na so\xc5\xa1ki fronti in v letalskem centru na Mad\xc5\xbearskem. Leta 1918/1919 je kot prostovoljec v takratni slovenski vojski opravljal nalogo letalskega opazovalca v bojih za severno mejo. Po kon\xc4\x8dani vojni je bil 1919 je bil imenovan za komisarja v gradbeni direkciji v Ljubljani z nalogo, da organizira dr\xc5\xbeavno gradbeno upravo Slovenije, 1920 za preizku\xc5\xa1evalnega komisarja za parne kotle,  1922 za ravnatelja v Uradu za pospe\xc5\xa1evanje obrti v Ljubljani, 1931 je postal svetnik v In\xc5\xa1pekciji parnih kotlov, 1939 pa je bil imenovan za na\xc4\x8delnika strojno-elektri\xc4\x8dnega oddelka v Gradbenem ministrstvu v Beogradu in 1942 na zahtevo okupacijskih oblasti upokojen. Leta 1971 se je preselil v Ljubljano, kjer je ostal aktiven skoraj do smrti. Izdal je 17 strokovnih knjig, od tega 4 v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini in 13 v srbohrva\xc5\xa1\xc4\x8dini. Njegovi knjigi Parni kotel (1921) in Parni stroj in parna turbina (1927) sta bili med prvimi na slovenskem na tem podro\xc4\x8dju. Leta 1938 je bil odlikovan z redom sv. Save 4. in 3. stopnje.'