b'\n_START_ARTICLE_\nViljem Osvajalec\n_START_SECTION_\nOzadje\n_START_PARAGRAPH_\nVikingi (Norsemen) so najprej za\xc4\x8deli obiskovati de\xc5\xbeelo, ki je kasneje postala Normandija, v poznem 8. stoletju. Stalno so se naselili pred letom 911, ko sta Rollo, eden voditeljev Vikingov, in kralj Karel III. Preprosti iz Francije dosegla sporazum o predaji grofije Rouen Rollu. Posesti okoli Rouena so postala jedro kasnej\xc5\xa1ega vojvodstva Normandije. Normandija je verjetno bila uporabljena kot opori\xc5\xa1\xc4\x8de, ko so se konec 10. stoletja obnovili napadi Vikingov na Anglijo, kar je poslab\xc5\xa1alo odnose med Anglijo in Normandijo. V prizadevanjih za izbolj\xc5\xa1anje razmer je kralj Ethelred II. Nepripravljeni sprejel Emo iz Normandije, sestro normandijskega vojvode Riharda II. kot svojo drugo \xc5\xbeeno leta 1002. _NEWLINE_Danski napadi v Angliji so se nadaljevali in Ethelred je poiskal pomo\xc4\x8d pri Rihardu. Zatekel se je v Normandijo leta 1013, ko je danski kralj Sven Haraldsson (dansko Svend Tvesk\xc3\xa6g) odpeljal Ethelreda in njegovo dru\xc5\xbeino iz Anglije. Svenova smrt v letu 1014 je omogo\xc4\x8dila, da se je Ethelred vrnil domov, vendar je Svenov sin Knut izpodbijal Ethelredova pri\xc4\x8dakovanja. Ethelred je nepri\xc4\x8dakovano umrl leta 1016, Knut pa je postal kralj Anglije. Ethelred in Ema sta imela dva sinova, Edvarda in Alfreda, ki sta od\xc5\xa1la v izgnanstvo v Normandijo, medtem ko je njihova mati Ema postala druga Knutova \xc5\xbeena._NEWLINE_Po Knutovi smrti leta 1035 je angle\xc5\xa1ki prestol dobil Harold Harefoot, njegov sin s svojo prvo \xc5\xbeeno, medtem ko je njegov danski sin Harthacnut postal kralj na Danskem. Anglija je ostala nestabilna. Alfred se je leta 1036 vrnil v Anglijo, da bi obiskal svojo mamo in morda izpodbijal Harolda kot kralja. Ena zgodba povezuje grofa Godwina iz Wessexa s smrtjo Alfreda, drugi pa krivijo Harolda. Ema je od\xc5\xa1la v izgnanstvo v Flandrijo, dokler po Haroldovi smrti leta 1040 Harthacnut ni postal kralj, njegov polbrat Edvard pa je sledil Harthacnutu v Anglijo; Edvard je bil razgla\xc5\xa1en za kralja po Harthacnutovi smrti junija 1042.\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nViljem se je rodil leta 1027 ali 1028 pri kraju Falaise v Normandiji, najverjetneje proti koncu leta 1028 . Bil je edini sin Roberta I., vojvode Normandije, sina Riharda II., vojvode Normandije. Njegova mati Herleva je bila h\xc4\x8di Fulberta Falai\xc5\xa1kega; Fulbert je bil morda strojar ali balzamer. Bila je morda pripadnica vojvodskega gospodinjstva, vendar se ni poro\xc4\x8dila z Robertom. Namesto tega se je kasneje poro\xc4\x8dila s Herluinom de Contevillejem, s katerim je imela dva sinova: Oda iz Bayeuxa in Roberta, grofa iz Mortaina, in h\xc4\x8der, katere ime ni znano. Valter, eden od Herlevovih bratov, je postal Viljemov zagovornik in za\xc5\xa1\xc4\x8ditnik. Robert je imel h\xc4\x8der Adelizo s \xc5\xa1e eno ljubico._NEWLINE_Robert je 6. avgusta 1027 postal vojvoda Normandije in nasledil svojega starej\xc5\xa1ega brata Riharda III., ki mu je uspelo pridobiti naslov prej\xc5\xa1nje leto. Robert in njegov brat sta bila v sporu za nasledstvo. Rihardova smrt pa je bila nenadna. Nekateri so Roberta obto\xc5\xbeili, da je ubil svojega brata, a tega ni mogo\xc4\x8de dokazati. V Normandiji so vladale nemirne razmere saj so plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine prezirale Cerkev in Alan III. Bretanski je vodil vojno proti vojvodstvu kot poskus prevzema nadzora. Do leta 1031 je Robert zbral precej\xc5\xa1njo podporo plemi\xc4\x8dev, od katerih so mnogi postali vidni v Viljemovem \xc5\xbeivljenju. Vklju\xc4\x8dili so Robertovega strica, nad\xc5\xa1kofa Roberta, ki je prvotno nasprotoval vojvodi Osbernu, ne\xc4\x8daku Gunnorju, \xc5\xbeeni vojvode Riharda I. in grofu Gilbertu iz Brionna, vnuku Riharda I. Po njegovem pristopu je Robert nadaljeval podporo Normanom za angle\xc5\xa1ke kneze Edvarda in Alfreda, ki sta bila \xc5\xa1e vedno v izgnanstvu v severni Franciji._NEWLINE_So znaki, da je Robert lahko na kratko dvoril h\xc4\x8derki kralja Knuta, vendar zakon ni bil sklenjen. Ni jasno, ali bi Viljem ostal v vrsti za dedovanje, \xc4\x8de bi imel Robert zakonitega sina. Predhodni vojvode so bili nezakoniti, Viljemovo povezovanje z o\xc4\x8detom pa na vojvodskih listinah ka\xc5\xbee, da je Viljem veljal za Robertovega najverjetnej\xc5\xa1ega naslednika. Leta 1034 se je vojvoda Robert odlo\xc4\x8dil, da se odpravi na romanje v Jeruzalem. \xc4\x8ceprav so ga nekateri njegovi podporniki posku\xc5\xa1ali odvrniti od potovanja, je Robert januarja 1035 sklical svet in zdru\xc5\xbeeni normanski bogata\xc5\xa1i so prisegli Viljemu kot njegovemu dedi\xc4\x8du pred odhodom v Jeruzalem. Umrl je v za\xc4\x8detku julija v Nici ob vra\xc4\x8danju v Normandijo.\n_START_SECTION_\nIzzivi\n_START_PARAGRAPH_\nViljem se je spoprijemal z nekaterimi izzivi, ko je postal vojvoda, tudi s svojim nezakonskim rojstvom in mladostjo: po dokazih je imel takrat sedem ali osem let. U\xc5\xbeival je podporo svojega velikega strica nad\xc5\xa1kofa Roberta, pa tudi francoskega kralja Henrika I., ki mu je omogo\xc4\x8dil, da mu je uspelo v o\xc4\x8detovem vojvodstvu. Podpora, dana izgnanim angle\xc5\xa1kim princem v poskusu vrnitve v Anglijo leta 1036 ka\xc5\xbee, da so skrbniki nove vojske posku\xc5\xa1ali nadaljevati o\xc4\x8detovo politiko, vendar je smrt nad\xc5\xa1kofa Roberta marca 1037 odstranila enega glavnih Viljemovih podpornikov in razmere v Normandiji so hitro postale kaoti\xc4\x8dne._NEWLINE_Anarhija v vojvodstvu je trajala do leta 1047 in nadzor mladega vojvode je bila ena prednostnih nalog tistih, ki so se borili za oblast. Sprva je zanj skrbel Alan iz Bretanje, ko je Alan umrl konec 1039 ali oktobra 1040, je Viljema prevzel Gilbert Brionne. Gilbert je bil umorjen v nekaj mesecih in tudi drugi skrbnik, Turchetil, je umrl v \xc4\x8dasu Gilbertove smrti. \xc5\xa0e en skrbnik, Osbern, je bil v zgodnjih 1040-ih v Viljemovem domu umorjen, medtem ko je vojvoda spal. Re\xc4\x8deno je, da je bil materin stric Valter ob\xc4\x8dasno prisiljen skriti mladega vojvodo v hi\xc5\xa1e kmetov, \xc4\x8deprav je to zgodbo lahko okrasil angle\xc5\xa1ki kronist in benediktinski menih Vitalis. Zgodovinar Eleanor Searle navaja, da je bil Viljem vzgojen s tremi bratranci, ki so kasneje postali pomembni v njegovi karieri, to so bili Viljem fitzOsbern, Roger de Beaumont in Roger iz Montgomeryja. \xc4\x8ceprav so se \xc5\xa1tevilni norve\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8di ukvarjali z lastnimi zasebnimi vojnami in spori med Viljemovim manj\xc5\xa1inami, so \xc5\xa1e vedno priznali vojvodsko vlado, cerkvena hierarhija pa je podpirala Viljema._NEWLINE_Kralj Henrik je \xc5\xa1e naprej podpiral mladega vojvodo, vendar so se konec leta 1046 Viljemovi nasprotniki zdru\xc5\xbeili v uporu, ki je bil osrednji v Spodnji Normandiji in ga je vodil Guy iz Burgundije ob podpori Nigela, vikonta iz Cotentina, in Ranulfa, vikonta iz Bessina. Glede na zgodbe, ki imajo lahko legendarne poudarke, je bil poskus, da bi Viljema ujeli v Valognesu, vendar je pobegnil pod pokroviteljstvom teme in iskal zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de pri kralju Henriku. V za\xc4\x8detku leta 1047 sta se Henrik in Viljem vrnila v Normandijo in sta zmagala v bitki pri Val-\xc3\xa8s-Dunesu blizu Caena. Viljem je prevzel oblast v Normandiji in kmalu po bitki razglasil bo\xc5\xbeje preverjanje (Treuga Dei) v svojem vojvodstvu, da bi omejil vojno in nasilje z omejevanjem dneva v letu, ko je bil boj dovoljen. \xc4\x8ceprav je bila bitka pri Val-\xc3\xa8s-Dunesu prelomnica v Viljemovem nadzoru vojvodine, ni bila konec njegovega boja, da bi prevzel oblast nad plemstvom. V obdobju od 1047 do 1054 se je skoraj neprekinjeno vojskoval, z manj\xc5\xa1imi krizami pa vse do leta 1060.\n_START_SECTION_\nUtrditev mo\xc4\x8di\n_START_PARAGRAPH_\nNaslednja Viljemova prizadevanja so bila proti Guyu Burgundskemu, ki se je umaknil na svoj grad v Brionne, ki ga je Viljem oblegal. Po dolgih prizadevanjih mu je leta 1050 uspelo izgnati Guya. Glede nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8de mo\xc4\x8di grofa An\xc5\xbeujskega, Geoffreyja Martela, se je Viljem pridru\xc5\xbeil kampanji proti njemu, zadnji znani med njima. Uspelo jim je zajeti trdnjavo Angevin. Geoffrey je posku\xc5\xa1al raz\xc5\xa1iriti svojo oblast v grofijo Maine, \xc5\xa1e posebej po smrti Hugha IV. iz te grofije leta 1051. Glavni nadzor nad grofijo Maine je imela dru\xc5\xbeina Bell\xc3\xaame, ki je nadzirala Bell\xc3\xaame na meji grofije Maine in Normandije, kakor tudi utrdbe v Alen\xc3\xa7onu in Domfortu. Bell\xc3\xaamejem nadrejen je bil francoski kralj, Domfort pa je bil pod prevlado Geoffreyja Martela in vojvoda Viljem je bil Alen\xc3\xa7onu nadrejen. Dru\xc5\xbeina Bell\xc3\xaame, katere ozemlje je bilo precej strate\xc5\xa1ko name\xc5\xa1\xc4\x8deno med tremi razli\xc4\x8dnimi nadrejenimi, je lahko igrala z vsakim od njih proti drugim in jim zagotovila dejansko neodvisnost._NEWLINE_Po smrti Hugha iz Maine je Geoffrey Martel zasedel Maine v tekmi z Viljemom in kraljem Henrikom; s\xc4\x8dasoma jim je uspelo speljati Geoffreyja iz grofije in v tem \xc4\x8dasu je Viljem lahko zase zagotovil dru\xc5\xbeinske Bell\xc3\xaamejeve trdnjave v Alen\xc3\xa7onu in Domfortu. Tako je lahko uveljavil svojo prevlado nad dru\xc5\xbeino Bell\xc3\xaame in jo prisilil, da je delovala dosledno v interesu Normanov. Leta 1052 sta se kralj in Geoffrey Martel zdru\xc5\xbeila proti Viljemu, ko so nekateri normanski plemi\xc4\x8di za\xc4\x8deli nasprotovati Viljemovi rasto\xc4\x8di mo\xc4\x8di. Viljem se je ukvarjal z voja\xc5\xa1kimi akcijami zoper svoje plemi\xc4\x8de vse do leta 1053, pa tudi z novim nad\xc5\xa1kofom Rouena Maugerjem. Februarja 1054 so kralj in normanski uporniki za\xc4\x8deli dvojni vdor na vojvodino. Henrik je vodil glavno pot skozi grofijo \xc3\x89vreux, medtem ko je drugo krilo pod kraljevim bratom Odom napadlo vzhodno Normandijo._NEWLINE_Viljem je moral svoje sile razdeliti na dve skupini. Prva se je spoprijela s Henrikom, druga, ki je vklju\xc4\x8devala nekatere Viljemove \xc4\x8dvrste podpornike, kot so Robert, grof Eu, Walter Giffard, Roger Mortemer in Viljem de Warenne, se je spoprijela z drugo silo. Ta druga vojska je premagala napadalce v bitki pri Mortemerju. Poleg umiritve obeh vdorov je bitka omogo\xc4\x8dila cerkvenim navija\xc4\x8dem, da so Maugerja umaknili iz nad\xc5\xa1kofije Rouen. Mortemer je tako zaznamoval \xc5\xa1e eno prelomno to\xc4\x8dko pri Viljemovem nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dem nadzoru vojvodine, \xc4\x8deprav se je njegov spor s francoskim kraljem in grofom An\xc5\xbeujskim nadaljeval do leta 1060. Henrik in Geoffrey sta leta 1057 \xc5\xa1e enkrat vdrla v Normandijo in bila pora\xc5\xbeena v bitki pri Varavillu. To je bil zadnji vdor v Normandijo v Viljemovem \xc5\xbeivljenju. Leta 1058 je Viljem pri\xc5\xa1el v okro\xc5\xbeje Dreux in prevzel Tillieres-sur-Avre in Thimert. Henrik je posku\xc5\xa1al Viljema pregnati, vendar se je obleganje Thimerta vleklo dve leti do Henrikove smrti. Smrt grofa Geoffreyja in kralja leta 1060 je utrdila premik v ravnovesju mo\xc4\x8di proti Viljemu. _NEWLINE_Eden od Viljemovih dogodkov je bila njegova poroka z Matildo Flandrijsko, h\xc4\x8derjo grofa Baldwina V. iz Flandrije. Zveza je bila sklenjena leta 1049, vendar je pape\xc5\xbe Leon IX. oktobra 1049 prepovedal sklenitev poroke na koncilu v Rheimsu. Poroka je bila kljub temu sklenjena v zgodnjih 1050-ih, ki je pape\xc5\xbe ni kaznoval. Glede na vir, ki na splo\xc5\xa1no ne \xc5\xa1teje za zanesljivega, pape\xc5\xa1ka sankcija ni bila varna do leta 1059, vendar pa so bili odnosi med pape\xc5\xa1ko-normansko vojsko v desetih letih na splo\xc5\xa1no dobri, normanski duhovniki pa so lahko brez te\xc5\xbeav obiskali Rim. Pape\xc5\xa1ka sankcija poroke je zahtevala ustanovitev dveh samostanov v Caenu \xe2\x80\x93 enega naj bi ustanovil Viljem in enega Matilda. Poroka je bila pomembna pri okrepitvi Viljemovega statusa, saj je bila Flandrija eno mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih francoskih ozemelj s povezavami do francoske kraljeve hi\xc5\xa1e in nem\xc5\xa1kih cesarjev. Sodobni pisatelji so menili, da je bila poroka, ki je ustvarila \xc5\xa1tiri sinove in pet ali \xc5\xa1est h\xc4\x8derk, uspe\xc5\xa1na.\n_START_SECTION_\nVidez in zna\xc4\x8daj\n_START_PARAGRAPH_\nNoben verodostojen Viljemov portret ni bil najden. Njegove podobe na tapiseriji iz Bayeuxa ter njegovi pe\xc4\x8dati in kovanci so konvencionalne predstavitve, namenjene uveljavljanju njegove avtoritete. Je nekaj pisnih opisov trmastega in robustnega videza z glasnim glasom. U\xc5\xbeival je v odli\xc4\x8dnem zdravju do starosti, \xc4\x8deprav je v kasnej\xc5\xa1em \xc5\xbeivljenju postal precej debel. Bil je dovolj mo\xc4\x8dan, da je potegnil loke, ki jih drugi niso mogli potegniti in bil zelo vzdr\xc5\xbeljiv. Geoffrey Martel ga je opisal kot borca in konjenika. Preiskava Viljemove stegnenice, edine kosti, ki je ohranjena, ko so uni\xc4\x8dili preostanek njegovih posmrtnih ostankov, je pokazala, da je bil visok pribli\xc5\xbeno 1,75 metra._NEWLINE_Obstajajo zapisi dveh mentorjev mladega vojvode v poznih 1030-ih in zgodnjih 1040-ih, vendar je obseg Viljemovega izobra\xc5\xbeevanja nejasen. Ni bil znan kot pokrovitelj avtorjev in malo je dokazov, da je sponzoriral u\xc4\x8denjake ali druge intelektualne dejavnosti. Orderik Vitalis ugotavlja, da se je Viljem posku\xc5\xa1al nau\xc4\x8diti branja starega angle\xc5\xa1kega jezika pozno v \xc5\xbeivljenju, vendar ni mogel posvetiti dovolj \xc4\x8dasa naporu in se mu je hitro odrekel. Zdi se, da je bil Viljemov glavni hobi lov. Zdi se, da je bil njegov zakon s Matildo zelo ljube\xc4\x8d. Srednjeve\xc5\xa1ki pisci so Viljema kritizirali zaradi pohlepa in krutosti, vendar so njegovo osebno bogastvo cenili sodobniki.\n_START_SECTION_\nNormanska uprava\n_START_PARAGRAPH_\nNormanska vlada pod Viljemom je bila podobna vladi, ki je obstajala pod starej\xc5\xa1imi vojvodami. To je bil precej preprost upravni sistem, zgrajen okrog vojvodskega gospodinjstva, ki ga je sestavljala skupina uradnikov, tudi stevardi, slu\xc5\xbeabniki (butlerji) in mar\xc5\xa1ali. Vojvoda je nenehno potoval po vojvodini, potrjeval listine in zbiral prihodke. Ve\xc4\x8dina dohodkov je prihajala iz vojvodskih posesti, pa tudi od cestnin in nekaj davkov. Ta dohodek je pobrala komora, eden od oddelkov._NEWLINE_Viljem je v svoji vojvodini vzgojil tesne odnose s cerkvijo. Sodeloval je v cerkvenih svetih in opravil ve\xc4\x8d imenovanj normanskih \xc5\xa1kofov, vklju\xc4\x8dno imenovanje Maurilija za nad\xc5\xa1kofa Rouena. \xc5\xa0e eno pomembno imenovanje je bil Viljemov polbrat Odo za \xc5\xa1kofa Bayeuxa leta 1049 ali 1050. Prav tako se je opiral na duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino za nasvet, vklju\xc4\x8dno na Lanfranca, ne Normana, ki je v poznih 1050-ih postal eden izmed pomembnih Viljemovih svetovalcev in ostal \xc5\xa1e v 1060-ih. Viljem je bil velikodu\xc5\xa1en do Cerkve, med 1035 do 1066 je normanska aristokracija ustanovila vsaj 20 novih samostanskih hi\xc5\xa1, vklju\xc4\x8dno z obema samostanoma v Caenu.\n_START_SECTION_\nAngle\xc5\xa1ko nasledstvo\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Edvarda Spoznavalca, ki je bil brez otrok, so se za angle\xc5\xa1ko krono potegovali trije: Viljem, Harold Godwinson in Viking kralj Harald III. Sigurdsson. Viljem je imel neposredno krvno sorodstvo s kraljevo dru\xc5\xbeino prek svoje tete Eme (bila je Edvardova mati). Viljem se je precej zana\xc5\xa1al na to, da bo kralj, ker mu je Edvard obljubil krono, ko je bil pri njem na obisku v Londonu._NEWLINE_Januarja 1066 je bil kljub Edvardovi oporoki in po glasovanju zbora modrih (witenagemot) Harold Godwinson okronan za kralja Anglije. Takoj po kronanju je novi kralj sestavil veliko floto ladij in zbral pehoto v obrambo svojega prestola. Harold se je po zmagi nad svojim bratom Tostigom Godwinsonom in Haraldom Hardradom na severu spoprijel z Viljemom na jugu. Njune sile so se spopadle v bitki pri Hastingsu, v kateri je bil Harold ustreljen s pu\xc5\xa1\xc4\x8dico v oko in ubit.\n_START_SECTION_\nPohod proti Londonu\n_START_PARAGRAPH_\nViljem je dva tedna \xc4\x8dakal na uradno predajo angle\xc5\xa1ke krone, ampak witenagemot je oklical za kralja precej mladega Edgarja \xc3\x86thelinga. Takoj je bila Viljemova naslednja tar\xc4\x8da London. Iz svoje utrdbe v Kentu je ponosno s svojo vojsko korakal in s tem vlival strah angle\xc5\xa1kim prebivalcem. Toda Viljem je bil pora\xc5\xbeen na Londonskem mostu in se je odlo\xc4\x8dil, da bo napadel London s severovzhoda. Po pehotnih okrepitvah je pre\xc4\x8dkal Temzo skozi Wallingford in tam v zgodnjem decembru prisilil nad\xc5\xa1kofa Stiganda v predajo. \xc4\x8cez nekaj dni mu je \xc3\x86thling osebno izro\xc4\x8dil krono v Berkhamstedu. Kot Viljem I. je bil kronan za bo\xc5\xbei\xc4\x8d 1066 v Westministrski opatiji.\n_START_SECTION_\nPrvi ukrepi\n_START_PARAGRAPH_\nViljem je po kronanju ostal v Angliji in posku\xc5\xa1al pomiriti doma\xc4\x8de plemi\xc4\x8de. Preostali grofi \xe2\x80\x93 Edvin (iz Mercije), Morkar (Northumbrije) in Waltheof (iz Northamptona) \xe2\x80\x93 so bili potrjeni v svojih de\xc5\xbeelah in naslovih. Waltheof je bil poro\xc4\x8den z Viljemova ne\xc4\x8dakinjo Judith, predlagana je bila tudi poroka med Edvinom in eno od Viljemovih h\xc4\x8dera. Videti je, da je Edgar Etheling dobil posesti. Iste \xc5\xa1kofe so \xc5\xa1e naprej imeli cerkveni uradi kot pred vdorom, tudi Stigand. Toda dru\xc5\xbeine Harolda in njegovih bratov so izgubile svoje posesti, pa tudi nekateri drugi, ki so se borili proti Viljemu v Hastingsu. Do marca je bil Viljem dovolj varen, da se je vrnil v Normandijo, vendar je vzel s seboj Stiganda, Morkarja, Edvina, Edgarja in Waltheofa. Zapustil je svojega polbrata Oda, \xc5\xa1kofa iz Bayeuxa, ki je bil odgovoren za Anglijo, skupaj z drugim vplivnim podpornikom Viljemom FitzOsbernom, sinom nekdanjega skrbnika. Mo\xc5\xa1ki sta bila imenovana za grofa \xe2\x80\x93 fitzOsbern v Herefordu (ali Wessexu) in Odo v Kentu. \xc4\x8ceprav je imenoval dva Normana, je obdr\xc5\xbeal \xc5\xa1tevilne angle\xc5\xa1ke \xc5\xa1erife. Neko\xc4\x8d v Normandiji je novi angle\xc5\xa1ki kralj od\xc5\xa1el v Rouen in opatijo Fecampa, nato pa se je udele\xc5\xbeil posve\xc4\x8denja novih cerkva v dveh normanskih samostanih._NEWLINE_Medtem ko je bil Viljem v Normandiji, je nekdanji zaveznik Eustace, grof Boulonjski, napadel v Dovru, vendar je bil zavrnjen. Za\xc4\x8del se je tudi odpor Angle\xc5\xbeev. Edrik Divji je napadel Hereford in upore v Exetru, kjer je bila Haroldova mati Gita v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du upora. FitzOsbern in Odo sta te\xc5\xbeko nadzorovala domorodno prebivalstvo in sta se lotila gradnje grajskih zgradb, da bi ohranila kraljestvo. Viljem se je vrnil v Anglijo decembra 1067 in od\xc5\xa1el v Exeter, ki ga je oblegal. Mesto je vzdr\xc5\xbealo 18 dni in ko ga je Viljem zavzel, je zgradil grad, da bi zagotovil nadzor. Haroldovi sinovi so medtem napadli jugozahodno Anglijo iz opori\xc5\xa1\xc4\x8da na Irskem. Njihove sile so pristale blizu Bristola, vendar jih je Eadnoth premagal. V Britaniji je bil Viljem v Winchestru, kjer se mu je kmalu pridru\xc5\xbeila njegova \xc5\xbeena Matilda, ki je bila okronana maja 1068.\n_START_SECTION_\nAngle\xc5\xa1ki odpor\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1068 sta se Edvin in Morkar uprla, podprl ju je Gospatric, grof Northumbrijski. Kronist Orderik Vitalis navaja, da je bil Edvinov razlog za upor predlagana poroka med njim in eno od Viljemovih h\xc4\x8dera, ki se ni zgodila, drugi razlogi pa so bili verjetno nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8da mo\xc4\x8d Viljema fitzOsberna v Herefordshiru, ki je vplivala na Edvinovo mo\xc4\x8d v lastni grofiji. Kralj je na Edvinovih posestih zgradil grad v Warwicku. Edvin in Morkar sta se pokorila, vendar je Viljem nadaljeval gradnjo v Yorku in Nottinghamu, preden se je vrnil na jug. Na svoji jugozahodni poti je kralj za\xc4\x8del graditi gradove v Lincolnu, Huntingdonu in Cambridgeu. Imenoval je podpornike, ki so bili odgovorni za te nove utrdbe, med njimi Viljema Peverela v Nottinghamu in Henryja Beaumontskega v Warwicku. Potem se je kralj leta 1068 vrnil v Normandijo._NEWLINE_V za\xc4\x8detku leta 1069 se je Edgar Eheling uprl in napadel York. \xc4\x8ceprav se je Viljem vrnil v York in zgradil \xc5\xa1e en grad, je Edgar ostal svoboden in se jeseni pridru\xc5\xbeil kralju Svenu iz Danske. Danski kralj je pripeljal veliko floto v Anglijo in napadel York, Exeter in Shrewsbury. York so zasedle zdru\xc5\xbeene sile Edgarja in Svena. Edgarja so njegovi podporniki razglasili za kralja, vendar se je Viljem hitro odzval, pri tem pa je podcenjeval celinski upor v Le Mansu. Viljem je simboli\xc4\x8dno nosil svojo krono v ru\xc5\xa1evine Yorka na bo\xc5\xbei\xc4\x8dni dan leta 1069. Edgar, ki je izgubil ve\xc4\x8dino podpore, je pobegnil na \xc5\xa0kotsko, kjer je bil kralj Malcolm III. poro\xc4\x8den z Edgarjevo sestro Margaret. Waltheof, ki se je pridru\xc5\xbeil uporu, se je skupaj z Gospatricom vdal, oba pa sta imela mo\xc5\xbenost zadr\xc5\xbeati svoja posestva. A Viljem \xc5\xa1e ni kon\xc4\x8dal. \xc4\x8cez zimo je korakal \xc4\x8dez Pennines in premagal preostale upornike v Shrewsburyju pred gradnjo gradov v Chestru in Staffordu. Ta pohod, ki je vklju\xc4\x8deval po\xc5\xbeiganje in uni\xc4\x8denje dela pode\xc5\xbeelja, kar so po\xc4\x8dele kraljeve sile, je obi\xc4\x8dajno znan kot "Pregon severa" (Harrying of the North). Kon\xc4\x8dal se je aprila 1070, ko je Viljem na obredu nosil svojo krono za veliko no\xc4\x8d v Winchestru.\n_START_SECTION_\nCerkvene zadeve\n_START_PARAGRAPH_\nMedtem ko se je v Winchestru leta 1070 Viljem sre\xc4\x8dal s tremi pape\xc5\xa1kimi legati \xe2\x80\x93 Johnom Minutusom, Petrom in Ermenfridom iz Siona \xe2\x80\x93, ki jih je poslal pape\xc5\xbe Aleksander II. Legati so slovesno obkro\xc5\xbeili Viljema na velikono\xc4\x8dnem dvoru. Zgodovinar David Bates vidi to kronanje kot slovesen pape\xc5\xa1ki "pe\xc4\x8dat odobritve" Viljemove osvojitve. Legati in kralj so nato nadaljevali z vrsto cerkvenih svetov, namenjenih reformiranju in reorganizaciji angle\xc5\xa1ke cerkve. Stigand in njegov brat, Ethelmer, \xc5\xa1kof Elmham, so bili odstranjeni kot \xc5\xa1kofje. Nekateri doma\xc4\x8di opati so bili tudi odpu\xc5\xa1\xc4\x8deni. Koncil v Whitsunu je imenoval Lanfranca za novega canterburyjskega nad\xc5\xa1kofa in Thomasa Bayeuxa za novega nad\xc5\xa1kofa v Yorku, ki je zamenjal Ealdreda, ki je umrl septembra 1069. Za Viljemovega polbrata Oda bi morda pri\xc4\x8dakovali, da bo imenovan v Canterburyju, toda Viljem verjetno ni \xc5\xbeelel dati toliko mo\xc4\x8di dru\xc5\xbeinskemu \xc4\x8dlanu. Drugi razlog za imenovanje je lahko bil pritisk pape\xc5\xbea, da imenuje Lanfranca. Normanski duhovniki so bili imenovani kot zamenjava izgnanih \xc5\xa1kofov in opatov, ob koncu postopka pa sta ostala samo dva domorodna angle\xc5\xa1ka \xc5\xa1kofa skupaj z ve\xc4\x8d celinskimi prelati, ki jih je imenoval Edvard Spoznavalec. Leta 1070 je Viljem ustanovil tudi opatijo Battle, nov samostan na kraju bitke pri Hastingsu, deloma kot pokoj za mrtve v bitki in deloma kot spomin na mrtve.\n_START_SECTION_\nDanski vpadi in upor\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je Sven obljubil da bo zapustil Anglijo, se je spomladi leta 1070 vrnil v Humber in vzhodno Anglijo proti Isle of Ely, kjer se je pridru\xc5\xbeil skupaj s Herewardom Wakom lokalnim plemi\xc4\x8dem. Sile Herewarda so napadle opatijo Peterborough, ki so jo zajeli in oplenili. Viljem je leta 1070 zagotovil Svenov odhod in odhod njegove flote, kar mu je omogo\xc4\x8dilo, da se je vrnil na celino, da bi se spopadel s te\xc5\xbeavami v Le Mansu, kjer se je mesto Le Mans leta 1069 uprlo. Druga skrb je bila smrt grofa Baldvina VI. iz Flandrije julija 1070, kar je povzro\xc4\x8dilo krizo nasledstva, ko je njegova vdova, Richilde, odlo\xc4\x8dala za svoja dva mlada sinova, Arnulfa in Baldvina. Njeni vladavini je nasprotoval Robert, Baldvinov brat. Richilde je predlagala poroko Viljemu FitzOsbernu, ki je bil v Normandiji in ta jo je sprejel. Toda po smrti februarja 1071 v bitki pri Casselu je Robert postal grof. Nasprotoval je mo\xc4\x8di kralja Viljema na celini, tako da je bitka pri Casselu vznemirila ravnovesje mo\xc4\x8di v severni Franciji, Viljem pa je dobil pomembnega nasprotnika._NEWLINE_Leta 1071 je Viljem premagal zadnji upor na severu. Grofa Edvina so izdali njegovi mo\xc5\xbeje in ga ubili, medtem ko je Viljem zgradil pot, ki je poskrbela za Isle of Ely, kjer sta se skrivala Hereward Wake in Morkar. Morkar je bil ujet, izgubil je grofijo in bil zaprt. Leta 1072 je Viljem napadel \xc5\xa0kotsko, premagal Malcolma, ki je nedavno napadel severno Anglijo. Viljem in Malcolm sta se dogovorila za mir s podpisom Abernethyjske pogodbe in Malcolm se je verjetno odrekel svojemu sinu Duncanu kot talcu za mir. Morda je bila druga dolo\xc4\x8dba pogodbe izgon Edgarja Ethelinga iz Malcomovega dvora. Viljem se je nato vrnil na celino in se v za\xc4\x8detku leta 1073 vrnil v Normandijo, da bi se ukvarjal z vdorom Fulka Le Rechina, grofa An\xc5\xbeujskega. Viljem je s hitro akcijo zajel Le Mans in dokon\xc4\x8dal pohod do 30. marca 1073. Zaradi tega je bila Viljemova mo\xc4\x8d v severnem delu Francije varnej\xc5\xa1a, vendar je novi grof Flandrije sprejel Edgarja Ethelinga na dvor. Robert je svojo polsestro Berto poro\xc4\x8dil s francoskim kraljem Filipom I., ki je nasprotoval normanski mo\xc4\x8di._NEWLINE_Viljem se je vrnil v Anglijo, da je svojo vojsko leta 1073 razpustil, a se je hitro vrnil v Normandijo, kjer je pre\xc5\xbeivel leto 1074. Anglijo je zapustil v rokah svojih podpornikov, med njimi Richarda fitzGilberta in Viljema de Warenneja, pa tudi Lanfranca. Viljemova sposobnost, da zapusti Anglijo za celo leto, je bil znak, da je \xc4\x8dutil, da je bil njegov nadzor nad kraljestvom varen. Medtem ko je bil Viljem v Normandiji, se je Edgar Etheling vrnil iz Flandrije na \xc5\xa0kotsko. Francoski kralj, ki se je osredoto\xc4\x8dil na tiste, ki so nasprotovali Viljemovi mo\xc4\x8di, je nato predlagal, da Edgar dobi grad Montreuil-sur-Meru v Rokavskem prelivu, kar bi Edgarju dajalo strate\xc5\xa1ko prednost pred Viljemom. Edgar je bil kmalu zatem prisiljen se podrediti Viljemu in se vrniti na Viljemov dvor. Filip, \xc4\x8deprav mu ta poskus ni uspel, se je obrnil v Bretanjo, kar je vodilo k uporu leta 1075.\n_START_SECTION_\nUpor grofov\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1075 sta se med Viljemovo odsotnostjo Ralph de Gael, grof Norfol\xc5\xa1ki in grof Hereforda Roger de Breteuil, zavzemala za zavrnitev Viljema. Ralph je bil vsaj delno Bretonec, saj je ve\xc4\x8dino svojega \xc5\xbeivljenja pred letom 1066 pre\xc5\xbeivel v Bretanji, kjer je \xc5\xa1e vedno imel posesti. Roger je bil Norman, sin Viljema fitzOsberna, vendar je podedoval manj oblasti, kot je je imel njegov o\xc4\x8de. Zdi se, da je bila tudi Ralphova avtoriteta manj\xc5\xa1a kot njegovih predhodnikov, kar je verjetno vzrok upora._NEWLINE_To\xc4\x8den razlog za upor je nejasen, vendar se je za\xc4\x8del na Ralphovi poroki z Rogerjevo sorodnico, ki je potekala na Exningu v Suffolku. \xc5\xa0e en grof, Waltheof, \xc4\x8deprav je bil eden Viljemovih favoritov, je bil vpleten in nekaj bretonskih lordov se je bilo pripravljeno upreti v podporo Ralphu in Rogerju. Ralph je zahteval tudi dansko pomo\xc4\x8d. Viljem je ostal v Normandiji, medtem ko so njegovi mo\xc5\xbeje v Angliji zatrli upor. Medtem je danski kraljev brat Knut kon\xc4\x8dno prispel v Anglijo s floto 200 ladij, vendar je bil prepozen, ker se je Norwich \xc5\xbee predal. Danci so nato napadli ob obali, preden so se vrnili domov. Viljem se je vrnil v Anglijo pozneje leta 1075, da bi se spopadel z dansko gro\xc5\xbenjo, zapustil svojo \xc5\xbeeno Matildo, ki je bila dogovorna za Normandijo. V Winchestru je praznoval bo\xc5\xbei\xc4\x8d in se ukvarjal s posledicami upora. Roger in Waltheof sta bila zaprta in Waltheof je bil ubit maja 1076. Pred tem se je Viljem vrnil na celino, kjer je Ralph nadaljeval upor iz Bretanje.\n_START_SECTION_\nTe\xc5\xbeave doma in v tujini\n_START_PARAGRAPH_\nGrof Ralph je zagotovil nadzor nad gradom pri Dolu v Bretanji, septembra 1076 pa je Viljem napredoval v Bretanjo in grad oblegal. Francoski kralj Filip je kasneje odpravil obleganje in porazil Viljema pri Dolu in ga prisilil, da se umakne nazaj v Normandijo. \xc4\x8ceprav je bil to prvi Viljemov poraz v bitki, je malo spremenil stvari. An\xc5\xbeujski napad na Le Mans je bil zatrt konec leta 1076 ali 1077, medtem ko je bil grof Fulk le Rechin ranjen v neuspe\xc5\xa1nem napadu. Resnej\xc5\xa1i je bil umik Simona de Cr\xc3\xa9pyja, grofa Amiensa, v samostan. Preden je postal menih, je Simon predal grofijo Vexin kralju Filipu. Vexin je bil pasivna dr\xc5\xbeava med Normandijo in de\xc5\xbeelami francoskega kralja, Simon pa je bil Viljemov podpornik. Viljem se je lahko sporazumel s Filipom leta 1077 in konec leta 1077 ali zgodaj 1078 zagotovil premirje z grofom Fulkom. Konec leta 1077 ali zgodnjih 1078 so se za\xc4\x8dele te\xc5\xbeave med Viljemom in njegovim najstarej\xc5\xa1im sinom Robertom. Orderik Vitalis trdi, da je \xc5\xbee prej zahteval nadzor nad Mainsom in Normandijo in je bil zavrnjen. Te\xc5\xbeave v letih 1077 ali 1078 so privedle do tega, da je Robert zapustil Normandijo, spremljala ga je skupina mladih mo\xc5\xa1kih, mnogi pa so bili sinovi Viljemovih podpornikov. Med njimi so bili Robert iz Bellema, Viljem de Breteuil in Roger, sin Richarda fitzGilberta. Ta skupina mladeni\xc4\x8dev je od\xc5\xa1la v grad Remalard, od koder so napadli Normandijo. Viljem je takoj napadel upornike in jih odpeljal iz Remalarda, vendar jim je kralj Filip dal grad v Gerberoiju, kjer so se jim pridru\xc5\xbeili novi privr\xc5\xbeenci. Viljem je nato januarja 1079 oblegal Gerberoi. Po treh tednih so sile iz gradu uspele presenetiti oblegovalce. Viljem je Roberta stresel iz sedla in neki Angle\xc5\xbe ga je re\xc5\xa1il smrti. Viljemove sile so bile prisiljene kon\xc4\x8dati obleganje, kralj pa se je vrnil v Rouen. Do 12. aprila 1080 sta Viljem in Robert dosegla premirje, pri \xc4\x8demer je Viljem \xc5\xa1e enkrat potrdil, da bo Robert ob njegovi smrti dobil Normandijo._NEWLINE_Viljemov poraz v Gerberoiju je povzro\xc4\x8dil te\xc5\xbeave v severni Angliji. V avgustu in septembru 1079 je kralj Malcolm \xc5\xa0kotski napadel ju\xc5\xbeno od reke Tweed, uni\xc4\x8dil de\xc5\xbeelo med rekama Tees in Tweed v napadu, ki je trajal skoraj mesec dni. Odsotnost odziva Normanov je povzro\xc4\x8dila, da so se Northumbrijci spomladi leta 1080 uprli vladavini Walcherja, \xc5\xa1kofa Durhama in grofa Northumbrije. \xc5\xa0kof je bil umorjen 14. maja 1080, Viljem pa je poslal svojega polbrata Oda, da bi zatrl upor. Viljem je julija 1080 od\xc5\xa1el iz Normandije, jeseni pa sina Roberta poslal proti \xc5\xa0kotom. Robert je napadel Lothian in prisilil Malcolma, da se je strinjal s pogoji, to je gradnja utrdbe v kraju Newcastle-on-Tyne, medtem ko se je vrnil v Anglijo. Kralj je bil v Gloucestru za bo\xc5\xbei\xc4\x8d 1080 in Winchestru za binko\xc5\xa1ti leta 1081, ob obeh prilo\xc5\xbenostih je nosil krono. Anglosa\xc5\xa1ka kronika navaja, da je bila to voja\xc5\xa1ka akcija, vendar vali\xc5\xbeanski viri pi\xc5\xa1ejo o romanju v St. Davida v \xc4\x8dast svetemu Davidu. Viljemov biograf David Bates trdi, da je prej\xc5\xa1nja razlaga verjetnej\xc5\xa1a, saj pojasnjuje, da se je v Walesu pred nedavnim premaknilo ravnovesje mo\xc4\x8di in da bi Viljem \xc5\xbeelel izkoristiti spremenjene okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine in raz\xc5\xa1iriti mo\xc4\x8d Normanov. Do konca leta 1081 se je Viljem vrnil na celino in se ukvarjal z motnjami v Le Mansu.\n_START_SECTION_\nZadnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nViri za dejanja Viljema med 1082 in 1084 so skromni. Po besedah zgodovinarja Davida Batesa to verjetno pomeni, da se je malo zgodilo in ker je bil Viljem na celini, ni bilo ni\xc4\x8d zapisano v Anglosa\xc5\xa1ki kroniki. Leta 1082 je Viljem naro\xc4\x8dil prijetje svojega polbrata Oda. Natan\xc4\x8dni razlogi niso jasni, saj noben sodoben avtor ni zapisal, kaj je povzro\xc4\x8dilo prepir med pol bratoma. Orderik Vitalis je kasneje zapisal, da je Odo \xc5\xbeelel postati pape\xc5\xbe. Orderik je prav tako trdil, da je Odo posku\xc5\xa1al prepri\xc4\x8dati nekatere Viljemove vazale, da se pridru\xc5\xbeijo Odu, ko je napadel ju\xc5\xbeno Italijo. To bi bilo neupo\xc5\xa1tevanje kraljeve avtoritete, \xc4\x8desar Viljem ne bi dopustil. \xc4\x8ceprav je Odo ostal v zaporu ves preostali \xc4\x8das Viljemovega vladanja, njegove posesti niso bile zaplenjene. \xc5\xa0e ve\xc4\x8d te\xc5\xbeav se je zgodilo leta 1083, ko se je Viljemov najstarej\xc5\xa1i sin Robert \xc5\xa1e enkrat uprl s podporo francoskega kralja. Nadaljnji udarec je bila smrt Matilde, Viljemove \xc5\xbeene, 2. novembra 1083._NEWLINE_Viljemovi ukrepi med letoma 1084 in 1085 so nejasni, v Normandiji je bil za veliko no\xc4\x8d 1084, a je bil morda v Angliji pred tem, da je zbiral danegeld, ocenil to leto za obrambo Anglije proti vdoru kralja Knuta IV. z Danske. \xc4\x8ceprav so angle\xc5\xa1ke in norve\xc5\xa1ke sile ostale pozorne vse leto 1085 in 1086, se je gro\xc5\xbenja vdora kon\xc4\x8dala s Knutovo smrtjo julija 1086.\n_START_SECTION_\nSmrt in posledice\n_START_PARAGRAPH_\nViljem je zapustil Anglijo ob koncu leta 1086. Po prihodu nazaj na celino je poro\xc4\x8dil svojo h\xc4\x8der Konstanco z Alanom Fergantom, vojvodom Bretanje, v podporo svoji politiki iskanja zaveznikov proti francoskim kraljem. Viljemov sin Robert, ki je bil \xc5\xa1e vedno povezan s francoskim kraljem Filipom I., je verjetno spet povzro\xc4\x8dal te\xc5\xbeave, tako da je Viljem julija 1087 za\xc4\x8del vojni pohod proti francoskemu Vexinu. Medtem ko je izkoristil Mantesa, je Viljem zbolel ali se je po\xc5\xa1kodoval s svojim sedlom. Od\xc5\xa1el je v opatijo Saint Gervase pri Rouenu, kjer je umrl 9. septembra 1087. Poznavanje dogodkov, ki so se zgodili pred njegovo smrtjo, so zmedeni zaradi dveh razli\xc4\x8dnih zapisov: Orderik Vitalis ohranja dolgotrajen opis, skupaj z govori \xc5\xa1tevilnih ljudi, vendar je to verjetno ve\xc4\x8dji del tega, kako bi moral umreti kralj zaradi dejanskega dogodka; drugi opis, De Obitu Willelmi ali O smrti Viljema, pa je kopija dveh knjig iz 9. stoletja s spremenjenimi imeni._NEWLINE_Viljem je zapustil Normandijo Robertu in skrbni\xc5\xa1tvo nad Anglijo drugemu pre\xc5\xbeivelemu sinu, tudi Viljemu, z domnevo, da bo postal kralj. Najmlaj\xc5\xa1i sin Henrik je dobil denar. Ko je zaupal Anglijo svojemu drugemu sinu, je starej\xc5\xa1i Viljem poslal mlaj\xc5\xa1ega Viljema v Anglijo 7. ali 8. septembra s pismom Lanfrancu, v katerem je nad\xc5\xa1kofu naro\xc4\x8dil, naj pomaga novemu kralju. Zapu\xc5\xa1\xc4\x8dina je vklju\xc4\x8devala darila cerkvi in denar, ki naj bi bili razdeljeni revnim. Viljem je tudi odredil, naj se izpustijo vsi njegovi zaporniki, tudi njegov polbrat Odo. _NEWLINE_Viljemovi smrti je sledil nered; vsi, ki so bili ob smrtni postelji, so zapustili pokojnika v Rouenu in pohiteli po svojih opravkih. S\xc4\x8dasoma so se duhovniki v Rouenu dogovorili, da bodo pokojnika poslali v Caen, kjer je Viljem \xc5\xbeelel biti pokopan v mo\xc5\xa1ki opatiji. Na pogrebu so bili \xc5\xa1kofje in opati Normandije in njegov sin Henrik, a vznemirjala je trditev me\xc5\xa1\xc4\x8danov Caena, ki so trdili, da je bila njegova dru\xc5\xbeina nezakonito pokopana v de\xc5\xbeeli, v kateri je bila zgrajena cerkev. Po naglih posvetovanjih se je pokazalo, da je trditev resni\xc4\x8dna in jim je bilo povrnjeno nadomestilo. Nadaljnja nerodnost je nastala, ko so truplo spustili v grobnico. Trup je bil prevelik in ko so slu\xc5\xbeabniki potisnili truplo v grob, je po\xc4\x8dilo in po cerkvi se je \xc5\xa1iril gnusen vonj._NEWLINE_Viljemov grob je trenutno ozna\xc4\x8den z marmornato plo\xc5\xa1\xc4\x8do v latinici, napisani v za\xc4\x8detku 19. stoletja. Grob je bil ve\xc4\x8dkrat moten, prvi\xc4\x8d leta 1522, ko je bil grob odprt na ukaz pape\xc5\xbea. Nepo\xc5\xa1kodovano truplo je bilo tedaj obnovljeno v grobu, leta 1562 pa je bil med francoskimi verskimi vojnami grob ponovno odprt in kosti razpr\xc5\xa1ene in izgubljene, razen ene stegenske kosti. Ta relikvija je bila obnovljena leta 1642 z novo oznako, ki je bila 100 let kasneje nadome\xc5\xa1\xc4\x8dena s celovitej\xc5\xa1im spomenikom. Ta grob je bil spet uni\xc4\x8den med francosko revolucijo, vendar je bil s\xc4\x8dasoma nadome\xc5\xa1\xc4\x8den, kot je danes.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nNeposredna posledica Viljemove smrti je bila vojna med njegovima sinovoma Robertom in Viljemom za nadzor nad Anglijo in Normandijo. Tudi po smrti mlaj\xc5\xa1ega Viljema leta 1100 in prevzemu krone brata Henrika, sta Normandija in Anglija ostali spor med bratoma do leta 1106, ko je Henrik Roberta zajel v bitki pri Tinchebrayu. Te\xc5\xbeave z nasledstvom so povzro\xc4\x8dile izgubo oblasti v Normandiji, pri \xc4\x8demer si je aristokracija povrnila ve\xc4\x8dino mo\xc4\x8di, ki so jo izgubili pod starej\xc5\xa1im Viljemom. Njegovi sinovi so prav tako izgubili ve\xc4\x8dino svojega nadzora nad grofijo Le Mans, ki se je uprla leta 1089 in je potem \xc5\xa1e naprej ostala ve\xc4\x8dinoma brez normanskega vpliva. _NEWLINE_U\xc4\x8dinek osvajanja Anglije je bil globok: spremembe v cerkvi, aristokraciji, kulturi in jeziku so vztrajale do sodobnega \xc4\x8dasa. Tesnej\xc5\xa1i je postal stik s Francijo in vezi med Francijo in Anglijo so trajale \xc5\xa1e v srednjem veku. Druga posledica Viljemovega vdora je bila opu\xc5\xa1\xc4\x8danje prej tesnih vezi med Anglijo in Skandinavijo. Viljemova vlada je me\xc5\xa1ala prvine angle\xc5\xa1kega in normanskega sistema, rodil se je nov, ki je postavil temelje kasnej\xc5\xa1ega srednjeve\xc5\xa1kega kraljestva. O tem, kako nenadne in daljnose\xc5\xbene so bile spremembe, zgodovinarji \xc5\xa1e vedno razpravljajo, nekateri, kot je Richard Southern, pa trdijo, da je bila osvojitev ena najradikalnej\xc5\xa1ih sprememb v evropski zgodovini med padcem Rima in 20. stoletjem. Drugi, kot sta H. G. Richardson in G. O. Sayles, vidijo spremembe, ki jih je prinesla zasedba manj radikalne. Zgodovinar Eleanor Searle opisuje vdor kot "na\xc4\x8drt, ki ga ne bi upo\xc5\xa1teval noben vladar, razen Skandinavec"._NEWLINE_Viljemovo vladanje je povzro\xc4\x8dilo zgodovinsko polemiko \xc5\xa1e pred njegovo smrtjo. V letih od osvajanja so politiki in drugi voditelji uporabili Viljema in dogodke njegovega vladanja, da bi ponazorili politi\xc4\x8dne dogodke v angle\xc5\xa1ki zgodovini. Med vladanjem kraljice Elizabete I. je nad\xc5\xa1kof Matthew Parker rekel, da je pokvaril \xc4\x8disto\xc4\x8do angle\xc5\xa1ke cerkve, ki jo je Parker posku\xc5\xa1al obnoviti. V 17. in 18. stoletju so nekateri zgodovinarji in pravniki videli Viljemovo vladavino kot uvedbo "normanskega jarma" na anglosa\xc5\xa1ke domove, razlog, ki se je v 19. stoletju nadaljeval z nadaljnjimi razlagami po nacionalisti\xc4\x8dnih na\xc4\x8delih. Ti razli\xc4\x8dni spori so povzro\xc4\x8dili, da so ga nekateri zgodovinarji videli kot enega izmed ustvarjalcev veli\xc4\x8dine Anglije ali kot enega najve\xc4\x8djih porazov v angle\xc5\xa1ki zgodovini. Drugi so gledali Viljema kot nasprotnika angle\xc5\xa1ke ustave ali kot njenega ustvarjalca.'