b'\n_START_ARTICLE_\nOtonska umetnost\n_START_PARAGRAPH_\nOtonska umetnost je slog predromanske germanske umetnosti, ki zajema tudi nekatera dela iz nizozemskih de\xc5\xbeel, severne Italije in vzhodne Francije. Poimenoval jo je umetnostni zgodovinar Hubert Janitschek po Otonski rodbini, ki je med letoma 919 in 1024 vladala Germaniji in severni Italiji pod kralji Henrikom I., Otonom I., Otonom II., Otonom III. in Henrikom II..  Z otonsko arhitekturo je klju\xc4\x8dna sestavina otonske renesanse (okoli 951\xe2\x80\x931024). Vendar se slog niti ni za\xc4\x8del niti kon\xc4\x8dal, da bi lepo sovpadal z vladanjem rodbine. Pojavil se je nekaj desetletij v njihovi vladavini in vztrajal do vladanja zgodnje Salijske rodbine, ki nima svoje umetni\xc5\xa1ke \'slogovne etikete\'.  V tradicionalni shemi umetnostne zgodovine otonska umetnost sledi karolin\xc5\xa1ki umetnosti in je pred romansko umetnostjo, \xc4\x8deprav so prehodi na obeh koncih obdobja postopni in ne nenadni. Tako kot prvi in za razliko od slednjih je bil tudi v veliki meri slog omejen na nekaj manj\xc5\xa1ih mest v obdobju in pomembne samostane, pa tudi dvorne kroge cesarja in njegovih vodilnih vazalov._NEWLINE_Po propadu Karolin\xc5\xa1kega cesarstva je bilo pod sa\xc5\xa1ko Otonsko rodbino ponovno ustanovljeno Sveto rimsko cesarstvo. Iz tega je nastala prenovljena vera v idejo cesarstva in reformirano Cerkev, ki je ustvarila obdobje okrepljene kulturne in umetni\xc5\xa1ke gore\xc4\x8dnosti. Prav v tem vzdu\xc5\xa1ju so nastale mojstrovine, ki so zdru\xc5\xbeile tradicije, iz katerih so svoj navdih \xc4\x8drpali otonski umetniki: modeli poznoanti\xc4\x8dnega, karolin\xc5\xa1kega in bizantinskega izvora. Ohranjena otonska umetnost je v zelo veliki meri religiozna, v obliki  iluminiranihrokopisov in kovinskih predmetov ter je nastajala v majhnem \xc5\xa1tevilu centrov za ozek krog pokroviteljev v krogu cesarskega dvora, pa tudi pomembnih oseb v cerkvi. Vendar je bil ve\xc4\x8dji del zasnovan za prikaz \xc5\xa1ir\xc5\xa1i javnosti, zlasti romarjem. _NEWLINE_Slog je na splo\xc5\xa1no velik in te\xc5\xbeek, v\xc4\x8dasih pretiran in sprva manj izpopolnjen kot karolin\xc5\xa1ki ustrezniki, z manj neposrednega vpliva bizantinske umetnosti in manj razumevanja njegovih klasi\xc4\x8dnih modelov, toda okoli leta 1000 se v mnogih delih pojavlja presenetljiva intenzivnost in ekspresivnost, \xc2\xbbslovesna monumentalnost je zdru\xc5\xbeena z \xc5\xbeivo notranjostjo, nezemeljsko, vizionarsko kakovostjo z ostro pozornostjo do aktualnosti, povr\xc5\xa1inskih vzorcev teko\xc4\x8dih linij in bogatih svetlih barv s strastnim emocionalizmom\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nOkvir\n_START_PARAGRAPH_\nPo poznih karolin\xc5\xa1kih slogih so "predstavitveni portreti" donatorjev rokopisov zelo vidni v otonski umetnosti [5] in veliko te umetnosti je odra\xc5\xbealo \xc5\xbeeljo rodbine po vizualni povezavi s kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi vladarji pozne antike, kot so Konstantin I., Teoderik Veliki in Justinijan I. ter njihovim karolin\xc5\xa1kim predhodnikom, zlasti Karlom Velikim. Ta cilj je bil dose\xc5\xbeen na razli\xc4\x8dne na\xc4\x8dine. Na primer, mnogi otonski vladarski portreti obi\xc4\x8dajno vsebujejo elemente, kot so personifikacije provinc ali predstavniki vojske in Cerkve, ki spremljajo cesarja, z dolgo zgodovinsko ikonografsko zgodovino.  Poleg ponovne uporabe motivov iz starej\xc5\xa1e cesarske umetnosti je bilo odstranjevanje spolij iz poznoanti\xc4\x8dnih struktur v Rimu in Raveni ter njihovo vklju\xc4\x8devanje v otonske zgradbe pripomo\xc4\x8dek, ki naj bi nakazoval na cesarsko kontinuiteto. To je bil o\xc4\x8ditno namen Otona I., ko je odstranjeval stebre, nekaj porfirja in drugega gradbenega materiala iz Teoderikove pala\xc4\x8de v Raveni in jih ponovno uporabil v svoji novi stolnici v Magdeburgu. Edina stvar, ki jo vladar portretira redko, je tesna podobnost posameznih lastnosti vladarja; ko je Oton III. umrl, so bile nekatere rokopisne slike o njem ponovno postavljene kot portreti Henrika II., ne da bi bilo treba spremeniti lastnosti._NEWLINE_V nadaljevanju in stopnjevanju pozno karolin\xc5\xa1kih trendov mnoge miniature vsebujejo predstavitvene miniature, ki prikazujejo darovalce rokopisov cerkvi, vklju\xc4\x8dno s \xc5\xa1kofi, opati in opatinjami in tudi cesarjem. V nekaterih primerih zaporedne miniature prikazujejo nekak\xc5\xa1no \xc5\xa1tafeto: v Hornbachovem zakramentariju pisec knjigo predstavi svojemu opatu, ki jo predstavi svetemu Pirminu, ustanovitelju opatije Hornbach, ki jo predstavi svetemu Petru in ta Kristusu, skupaj osem strani (s obrnjenimi iluminiranimi tablicami), da bi poudarili enotnost in pomen \'poveljevalne strukture\', ki ve\xc5\xbee cerkev in dr\xc5\xbeavo, na zemlji in v nebesih. _NEWLINE_Bizantinska umetnost je \xc5\xa1e naprej vplivala, zlasti s poroko gr\xc5\xa1ke princese Teofane z Otonom II., uvo\xc5\xbeeni bizantinski elementi, zlasti emajli in slonovina, pa so pogosto vklju\xc4\x8deni v otonske kovinske izdelke, kot so platnice knjig. \xc4\x8ce pa so v obdobju v Germaniji dejansko delali gr\xc5\xa1ki umetniki, so v karolin\xc5\xa1kih \xc4\x8dasih pustili manj sledi kot njihovi predhodniki. Rokopise so pisali in iluminirali menihi s specializiranimi znanji , od katerih so nekatera imena ohranjena, vendar ni dokazov o umetnikih, ki so delali v kovini, sklenini in slonovini, za katere se obi\xc4\x8dajno domneva, da so bili laiki , \xc4\x8deprav je bilo v zgodnjem srednjeve\xc5\xa1kem obdobju nekaj samostanskih zlatarjev, nekateri samostanski bratje in pomo\xc4\x8dniki pa so bili zaposleni v samostanih.  Medtem ko je posvetni nakit oskrboval neprekinjeno delo zlatarjev, je rezbarjenje slonovine v tem obdobju veljalo predvsem za cerkev in je bilo morda osredoto\xc4\x8deno na samostane. Zdi se, da so stenske poslikave po navadi delali laiki.\n_START_SECTION_\nRokopisi\n_START_PARAGRAPH_\nOtonski samostani so ustvarili najve\xc4\x8d, \xc4\x8de ne vseh najbolj veli\xc4\x8dastnih srednjeve\xc5\xa1ko iluminiranih rokopisov. Bili so pomembna umetni\xc5\xa1ka oblika tistega \xc4\x8dasa, samostani pa so bili dele\xc5\xbeni neposrednega sponzorstva cesarjev in \xc5\xa1kofov, pri \xc4\x8demer so imeli na voljo najbolj\xc5\xa1o opremo in talente. Obseg mo\xc4\x8dno iluminiranih besedil je bil (v nasprotju s karolin\xc5\xa1ko renesanso) v veliki meri omejen na glavne liturgi\xc4\x8dne knjige, saj je bilo zelo malo posvetnih del tako obdelanih._NEWLINE_V nasprotju z rokopisi drugih obdobij je zelo pogosto mogo\xc4\x8de z gotovostjo re\xc4\x8di, kdo je naro\xc4\x8dil ali prejel rokopis, ne pa, kje je bil narejen. Nekateri rokopisi vklju\xc4\x8dujejo tudi razmeroma obse\xc5\xbene cikle pripovedne umetnosti, na primer \xc5\xa1estnajst strani Codex Aureus iz Echternacha, \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denih \'trakov\' v treh ravneh s prizori iz \xc5\xbdivljenja Kristusa in njegovih prispodob.  Mo\xc4\x8dno iluminirani rokopisi so imeli bogato okra\xc5\xa1ene platnice in njihove strani je verjetno videlo zelo malo ljudi; ko so jih nosili v velikih procesijah otonskih cerkva se zdi, da je bila knjiga zaprta, da bi se videla platnica. _NEWLINE_Otonski slog ni ustvaril ohranjenih rokopisov izpred pribli\xc5\xbeno 960-ih, ko so morda v Lorschu nastajale knjige, znane kot Skupina Eburnant, kot nekaj miniatur v Gero Codexu (danes v Darmstadtu), ki je bil prvi in najstarej\xc5\xa1i v skupini, kopiral tiste iz karolin\xc5\xa1kih Lor\xc5\xa1kih evangeliarijev. To je prva slogovna skupina tradicionalne \'\xc5\xa1ole Reichenau\'. Druga dva glavna rokopisa skupine sta zakramentarija, imenovana za Hornbach in Petershausen. V skupini \xc5\xa1tirih predstavitvenih miniatur v prej opisani \xc2\xbbskorajda lahko sledimo ... odmiku od ekspanzivnega karolin\xc5\xa1kega idioma do bolj jasno opredeljenega otonskega\xc2\xab. _NEWLINE_\xc5\xa0tevilni pomembni rokopisi, ki so nastali od tega obdobja naprej v izraziti skupini slogov, se po navadi pripi\xc5\xa1ejo skriptoriju oto\xc5\xa1kega samostana Reichenau v Bodenskem jezeru, kljub priznanemu pomanjkanju dokazov, ki bi jih povezali s tem samostanom. C. R. Dodwell je bil eden od \xc5\xa1tevilnih disidentskih glasov tukaj, saj so verjeli, da so dela nastala v Lorschu in Trierju.  Kjer koli je bila, se je \'\xc5\xa1ola Reichenau\' specializirala za evangelijske knjige in druge liturgi\xc4\x8dne knjige, mnoge med njimi, denimo m\xc3\xbcnchenski Evangeliarij Otona III. (pribli\xc5\xbeno leta 1000) in Perikop Henrika II. (M\xc3\xbcnchen, Bayerische Nationalbibl. Clm. 4452, c. 1001\xe2\x80\x931024), cesarska naro\xc4\x8dila. Zaradi izjemne kakovosti so bili Reichenauski rokopisi leta 2003 dodani v Unescov register svetovnega spomina. _NEWLINE_Najpomembnej\xc5\xa1i rokopisi \'\xc5\xa1ole Reichenau\' je dogovorjeno, da spadajo v tri razli\xc4\x8dne skupine, ki so poimenovane po pisarjih, katerih imena so zapisana v njihovih knjigah. Zgoraj opisani skupini Eburnant je sledila skupina Ruodprecht, imenovana po pisarju Egbertovega psalterja; Dodwell to skupino dodeli Trierju. Aachenski evangeliarij Otona III., znan tudi kot Liutharjevi evangeliariji, dajejo ime tretji skupini rokopisov, Liutharjeva skupina, ve\xc4\x8dinoma iz 11. stoletja, v mo\xc4\x8dno kontrastnem slogu, \xc4\x8deprav jo ve\xc4\x8dina znanstvenikov \xc5\xa1e vedno pripisuje Reichenau, Dodwell pa tudi Trierju._NEWLINE_Izjemni miniaturist skupine Ruodprecht je bil tako imenovani mojster Registrum Gregorii ali Gregorijski mojster, \xc4\x8digar delo je bilo v nekaterih pogledih poznoanti\xc4\x8dno rokopisno slikarstvo in katerega miniature so zna\xc4\x8dilne za \xc2\xbbkrhko ob\xc4\x8dutljivost za tonske razrede in harmonijo, lep ob\xc4\x8dutek za kompozicijske ritme, ob\xc4\x8dutek za odnos figur v vesolju, predvsem pa njihov poseben pridih zadr\xc5\xbeanosti in naklonjenosti\xc2\xab.  V 970-ih in 980-ih letih je deloval v Trierju in bil odgovoren za nekaj miniatur v vplivnem Codex Egberti, narejenem za nad\xc5\xa1kofa Egberta iz Trierja, verjetno v 980-ih. Toda ve\xc4\x8dino 51 slik v tej knjigi, ki predstavljajo prvi obse\xc5\xbeen cikel slik, ki prikazujejo Kristusovo \xc5\xbeivljenje v zahodnoevropskem rokopisu, sta ustvarila dva redovnika iz Reichenaua, ki sta poimenovana in upodobljena v eni od miniatur._NEWLINE_Slog Liutharjeve skupine je zelo razli\xc4\x8den in se bolj odmika od vrnitve v klasi\xc4\x8dne tradicije; \xc2\xbbtranscendentalnost se je prenesla do skrajnosti, z izrazito shematizacijo oblik in barv, splo\xc5\xa1\xc4\x8deno obliko, konceptualizirane draperije in ekspanzivno kretnjo\xc2\xab. Ozadja so pogosto sestavljena iz barvnih pasov s simboli\xc4\x8dno in ne naravoslovno utemeljitvijo, velikost figur odra\xc5\xbea njihovo pomembnost in v njih \xc2\xbbpoudarek ni toliko na gibanju kot na kretnji in pogledu\xc2\xab, pri \xc4\x8demer so pripovedni prizori \xc2\xbbpredstavljeni kot kvazi - liturgi\xc4\x8dno dejanje, dialogi bo\xc5\xbeanskosti\xc2\xab. Ta gesturalna \xc2\xbbneumna predstava [je] kmalu postala konvencionalizirana kot vizualni jezik po vsej srednjeve\xc5\xa1ki Evropi\xc2\xab. _NEWLINE_Skupina je nastajala morda med letoma 990-ih in 1015, kasneje pa so glavni rokopisi vklju\xc4\x8dili m\xc3\xbcnchenske Evangeliarije Otona III., Bamber\xc5\xa1ko apokalipso in obseg tamkaj\xc5\xa1njih svetopisemskih komentarjev ter Pericope Henrika II., najbolj znane in najbolj skrajne skupine, kjer je \xc2\xbblik postajal bolj monumentalen, bolj ratificiran in vzvi\xc5\xa1en, hkrati pa tanek v gostoti, nepomemben, zgolj obarvanih silhuet proti ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8di praznini\xc2\xab.  Skupina je predstavila ozadje trdnega zlata_NEWLINE_do zahodne iluminacije. _NEWLINE_Dve posvetitveni miniaturni, dodani Egmondovem evangeliariju okoli leta 975, prikazujeta manj dovr\xc5\xa1eno nizozemsko razli\xc4\x8dico otonskega sloga. V samostanu sv. Emmerama v Regensburgu je nastajal glavni karolin\xc5\xa1ki Codex Aureus sv. Emmerama, ki je verjetno vplival na slog z \xc2\xbbvznemirljivo \xc4\x8drto in visoko formalno organizacijo strani\xc2\xab, ki je dal Uta Codexu c. 1020 zapletene sheme, kjer \xc2\xbbzlati pasovi za\xc4\x8drtajo krepke, kvadratne kroge, elipse in rombe, ki obdajajo figure\xc2\xab\xc2\xa0in napise, ki so vklju\xc4\x8deni v zasnovo in pojasnjuje njeno zapleteno teolo\xc5\xa1ko simboliko. Ta slog naj bi zelo vplival na romansko umetnost v ve\xc4\x8d medijih. _NEWLINE_Samostan Echternach je postal pomemben pod opatom Humbertom, ki je bil na funkciji od 1028 do 1051,  tam so bile ustvarjene strani (v nasprotju s platnicami) Codex Aureus Echternach, ki so ji sledili Zlati evangeliji Henrika III. v letih 1045\xe2\x80\x9346, ki jih je Henrik predstavil stolnici v Speyerju (zdaj v El Escorial), glavno delo \xc5\xa1ole. Henrik je za tamkaj\xc5\xa1njo stolnico (zdaj v univerzitetni knji\xc5\xbenici) naro\xc4\x8dil Uppsalske evangeliarije. Drugi pomembni samostanski skriptoriji, ki so cveteli v otonski dobi, vklju\xc4\x8dujejo tiste v Salzburgu, Hildesheimu, Corveyu, Fuldi in K\xc3\xb6lnu, kjer je bil narejen Hitda Codex.\n_START_SECTION_\nSlike Kristus pomirja nevihto\n_START_PARAGRAPH_\nTa prizor je bil pogosto vklju\xc4\x8den v otonske cikle Kristusovega \xc5\xbeivljenja. Mnogi ka\xc5\xbeejo Jezusa (s prekri\xc5\xbeanim halo) dvakrat, enkrat zaspi in enkrat pomirja nevihto.\n_START_SECTION_\nKovinska dela in emajl\n_START_PARAGRAPH_\nPredmeti za okrasitev cerkva, kot so kri\xc5\xbei, relikviariji, prednji deli oltarja in bogato okra\xc5\xa1ene platnice knjig, so bili narejeni iz zlata ali prekriti z zlatom, okra\xc5\xa1eni z dragulji, emajli, kristali in kamejami.  To je bil precej starej\xc5\xa1i slog, vendar ima otonska razli\xc4\x8dica zna\xc4\x8dilne lastnosti, z zelo zasedeno dekoracijo povr\xc5\xa1in, pogosto dragulji, dvignjeni z glavne povr\xc5\xa1ine na majhnih zlatih stolpih, ki jih spremljajo \'ko\xc5\xa1i\', \xc5\xa1trle\xc4\x8di deli v zlati \xc5\xbeici in figurativni [[relief (umetnost)|reliefi v tehniki repouss\xc3\xa9, obmo\xc4\x8dja za okra\xc5\xa1evanje z zlatom med kosi emajla in dragulji. Relikvije so v tem obdobju dobivale vse ve\xc4\x8dji pomen, v\xc4\x8dasih tudi politi\xc4\x8den, zato so bile relikviariji za njihovo zadr\xc5\xbeevanje vedno bolj bogati.  V tak\xc5\xa1nih delih dragulji ne ustvarjajo zgolj vtisa bogastva, ampak so slu\xc5\xbeili obema kot napovedovanje okra\xc5\xa1ene narave nebe\xc5\xa1kega mesta, za dolo\xc4\x8dene vrste draguljev pa se verjame, da imajo dejansko mo\xc4\x8dne lastnosti v razli\xc4\x8dnih \xc2\xbbznanstvenih\xc2\xab, medicinskih in \xc4\x8darobnih ozirih, kot je dolo\xc4\x8deno v priljubljenih lapidarnih knjigah.  Nekaj pre\xc5\xbeivelih kosov posvetnega nakita je v podobnih slogih, vklju\xc4\x8dno s krono, ki jo je kot otrok nosil Oton III. in jo je podaril Esenski zlati Mariji, potem ko jo je prerasel. _NEWLINE_Primeri crux gemmata (draguljarski kri\xc5\xbe) ali procesnih kri\xc5\xbeev vklju\xc4\x8dujejo izjemno skupino v zakladnici Essenske stolnice; ve\xc4\x8d opatinj Esenske opatije je bilo otonskih princes. Kri\xc5\xbe Otona in Matilde, Matildin kri\xc5\xbe in Essenski kri\xc5\xbe z velikimi emajli so najbr\xc5\xbe vsi darilo opatinje Matilde (umrla 1011) in \xc4\x8detrti kri\xc5\xbe, Teofanin kri\xc5\xbe je nastal kakih petdeset let pozneje.  Lotrjev kri\xc5\xbe (Aachen) in Cesarski kri\xc5\xbe (Dunaj) sta bila cesarska posest. Na Dunaju je tudi Cesarska krona Svetega rimskega cesarstva. Naslovnica knjige Codex Aureus iz Echternacha ( Germanski narodni muzej v N\xc3\xbcrnbergu) je v zelo primerljivem slogu. Med drugimi pomembnej\xc5\xa1imi predmeti je tudi relikviarij sv. Andreja v Trierju in zlate oltarne fronte za Palatinsko kapelo v Aachnu in stolnico v Baslu (zdaj v Parizu). V Palatinski kapeli je tudi pri\xc5\xbenica ali ambon Henrika II. Pozno karolin\xc5\xa1ke zgornje platnice Lindauskih evangelijev (Morganova knji\xc5\xbenica, New York) in Arnulfov ciborij v M\xc3\xbcnchnu sta bila pomembna predhodnika sloga, \xc5\xbee nekaj desetletij pred tem in verjetno iz iste delavnice._NEWLINE_Iz plemenitih kovin so bili izdelani tudi veliki predmeti, z najstarej\xc5\xa1imi pre\xc5\xbeivelimi kro\xc5\xbenimi lestenci iz konca obdobja, ogromen v Essenu, \xc5\xa1e posebej spektakularna zbirka ambicioznih velikih bronastih del in manj\xc5\xa1ih srebrnih v stolnici v Hildesheimu iz obdobja \xc5\xa1kofa Bernwarda (umrl 1022), ki je bil sam umetnik, \xc4\x8deprav je bil njegov biograf nenavadno iskren, ko je rekel, da ni dosegel \xc2\xbbvrhov popolnosti\xc2\xab. Najbolj znana od teh so Bernwardova vrata, z biblijskimi figurami v bronastem reliefnem vzorcu, od katerih vsaka podoba ulita v enem kosu, kjer mogo\xc4\x8dne preproste skladbe prenesejo svoje pomene z izrazitimi kretnjami, na na\xc4\x8din, ki je primerljiv z miniaturami iz Reichenaua iz istega obdobja.  Obstaja tudi bronasti Bernwardov steber, visok ve\xc4\x8d kot dvanajst \xc4\x8devljev, ki je bil prvotno podstavek za razpelo, odlit v enem samem votlem kosu. Ta nenavadna oblika je okra\xc5\xa1ena s \xc5\xa1tiriindvajsetimi prizori iz Prihoda Jezusa v neprekinjenem traku, ki se vije po stebru v maniri Trajanovega stebra in drugih rimskih primerov._NEWLINE_Okoli leta 980 se zdi, da je nad\xc5\xa1kof iz Trierja ustanovil glavno otonsko delavnico za izdelavo cloisonn\xc3\xa9 emajla v Nem\xc4\x8diji, ki naj bi izpolnjevala naro\xc4\x8dila za druge centre, po njegovi smrti leta 993 pa se je morda preselila v Essen. V tem obdobju je delavnica sledila bizantinskemu razvoju (ve\xc4\x8d desetletij prej) z uporabo tehnike senkschmelz ali \'potopljen emajl\' poleg \xc5\xbee uporabljene vollschmelz. Majhne plo\xc5\xa1\xc4\x8de z dekorativnimi motivi, ki izhajajo iz rastlinskih oblik, so \xc5\xa1e naprej uporabljale vollschmelz, s sklenino po celotni plo\xc5\xa1\xc4\x8di, medtem ko so bile figure obi\xc4\x8dajno v senkschmelz, obdane z navadno zlato povr\xc5\xa1ino, v katero je bil vtisnjen obris figure. Essenski kri\xc5\xbe z velikimi emajli, prikazan zgoraj, ka\xc5\xbee obe  tehniki.\n_START_SECTION_\nRezbarjena slonovina\n_START_PARAGRAPH_\nV otonskem obdobju je bilo narejeno veliko zelo drobnih majhnih skulptur v slonovini. Verjetno je bilo Milano mesto, \xc4\x8de ne celo glavno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de, skupaj s Trierjem in drugimi nem\xc5\xa1kimi in francoskimi lokacijami. Obstajajo \xc5\xa1tevilne podolgovate plo\xc5\xa1\xc4\x8de z reliefi, ki so neko\xc4\x8d krasili ali \xc5\xa1e krasijo, platnice knjig, z Jezusovim kri\xc5\xbeanjem kot najpogostej\xc5\xa1o temo. Te in druge teme v veliki meri nadaljujejo karolin\xc5\xa1ko ikonografijo, vendar v zelo druga\xc4\x8dnem slogu. _NEWLINE_Zdi se, da skupina \xc5\xa1tirih otonskih slonovinastih situl predstavlja novo odstopanje za rezbarjenje v slonovini v svoji obliki, vrste pa po tem obdobju skoraj ne najdemo. Situle so bile liturgi\xc4\x8dne posode, ki so se uporabljale za zadr\xc5\xbeevanje svete vode, prej pa so bile obi\xc4\x8dajno iz lesa ali brona, gladke in z ro\xc4\x8dajem. V situlo je bil namo\xc4\x8den Aspergil (kropilo)|aspergillum]], da se je zbrala voda, s katero bi po\xc5\xa1kropili ljudi ali druge predmete. Vendar so \xc5\xa1tirje otonski primeri iz 10. stoletja narejeni iz celega dela slonovega okla in so na zgornjem delu nekoliko ve\xc4\x8dji. Vsi so bogato izrezljani s prizori in figurami na razli\xc4\x8dnih ravneh: Basilewsky situla iz leta 920 v muzeju Victoria & Albert, okra\xc5\xa1ena s prizori iz \xc5\xbdivljenja Kristusa na dveh ravneh, Situla Gotofredo, c. 980 v milanski stolnici , ena v zakladnici Aachenske stolnice  in druga v Metropolitanskem muzeju umetnosti v New Yorku. Vse so iz okolja otonskega dvora: napis pravi, da je nad\xc5\xa1kof Gotfred predstavil milanski primer v pri\xc4\x8dakovanju cesarjevega obiska, ki ga omenja tudi primer v Londonu, ki je bil morda iz iste delavnice. Najnovej\xc5\xa1i in najbolj razko\xc5\xa1en je primer iz Aachna, ki je posut z dragulji in prikazuje ustoli\xc4\x8denega cesarja, obkro\xc5\xbeen s pape\xc5\xbeem in nad\xc5\xa1kofi. Ta je bila verjetno narejena v Trierju okoli leta 1000. _NEWLINE_Med razli\xc4\x8dnimi slogovnimi skupinami in domnevnimi delavnicami, ki jih je mogo\xc4\x8de zaznati, so odgovorne za kose vklju\xc4\x8dno s plo\xc5\xa1\xc4\x8do s platnice Codex Aureus Echternach in dvema kriloma diptiha v Belinu (vsa prikazana spodaj), ustvarili \xc5\xa1e posebej lepo in izrazito delo, morda v Trierju , z \xc2\xbbosupljivim dojemanjem \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke oblike ... [in] objekta pri ravnanju z materialom\xc2\xab. _NEWLINE_Zelo pomembna skupina plo\xc5\xa1\xc4\x8d, ki so zdaj razpr\xc5\xa1ene v ve\xc4\x8d zbirkah, je bila verjetno naro\xc4\x8dena (morda Oton I.) za Magdebur\xc5\xa1ko stolnico in se imenujejo Magdebur\xc5\xa1ke plo\xc5\xa1\xc4\x8de ali plo\xc5\xa1\xc4\x8de iz magdebur\xc5\xa1kega antipendija ali podobna imena. Verjetno so bile narejene v Milanu okoli leta 970, da bi krasile veliko ravno povr\xc5\xa1ino, \xc4\x8deprav je bilo veliko razprav o tem ali so to vrata, antependij ali oltarno \xc4\x8delo, platnica izjemno velike knjige, pri\xc5\xbenica ali kaj drugega. Vsaka skoraj kvadratna plo\xc5\xa1\xc4\x8da meri pribli\xc5\xbeno 13x12 cm, v navadnem ravnem okvirju je reliefni prizor iz Kristusovega \xc5\xbeivljenjaj; ena plo\xc5\xa1\xc4\x8da v Metropolitanskem muzeju umetnosti v New Yorku ima prizori\xc5\xa1\xc4\x8de posvetitve, kjer okronani monarh predstavlja Kristusa z modelom cerkve, ki jo obi\xc4\x8dajno sprejme Oton I. z Magdebur\xc5\xa1ko stolnico. Skupaj jih je ohranjenih sedemnajst, verjetno manj kot polovica prvotnega kompleta. Plo\xc5\xa1\xc4\x8de vklju\xc4\x8dujejo obmo\xc4\x8dja ozadja, ki so v celoti prerezana skozi slonovino, ki naj bi bila prvotno podprta z zlatom. Ti odprti elementi poleg prostorov, ki so poleg zgradb, vklju\xc4\x8dujejo nekaj, kar pu\xc5\xa1\xc4\x8da \xc5\xa1ahovnice ali listje. Slog figur Peter La\xc5\xa1ko opisuje kot \xc2\xbbzelo te\xc5\xbeak, \xc4\x8dvrst in masiven ... z izjemno jasno in ravno obdelavo draperije ... v preprostih, a mo\xc4\x8dnih kompozicijah\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nStenske poslikave\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je iz dokumentarnih zapisov razvidno, da so bile \xc5\xa1tevilne cerkve okra\xc5\xa1ene z obse\xc5\xbenimi cikli stenskega slikarstva, so pre\xc5\xbeivetja izjemno redka, pogosto pa fragmentarna in v slabem stanju. Na splo\xc5\xa1no nimamo dokazov, ki bi jim pomagali pri dataciji, kot so portreti donatorjev, zato je njihova datacija  pogosto negotova; mnoge so bile v preteklosti obnovljene, kar je \xc5\xa1e dodatno zapletlo zadevo. Ve\xc4\x8dina pre\xc5\xbeivelih je zbrana v ju\xc5\xbeni Nem\xc4\x8diji in okoli Fulde v Hessnu, \xc4\x8deprav obstajajo tudi pomembni primeri iz severne Italije.  Obstaja zapis, da \xc5\xa1kof Gebhard iz Konstance v svoji novi fundaciji (983) opatije Petershausen najel lai\xc4\x8dne umetnike za zdaj \xc5\xbee izgubljen cikel. Laiki so morda prevladovali v umetnosti stenskega slikarstva, \xc4\x8deprav so morda v\xc4\x8dasih delali pri oblikovanju samostanskih iluminatorjev. Umetniki se zdijo precej mobilni: \xc2\xbbv \xc4\x8dasu Oberzellskih slik je bil v Nem\xc4\x8diji italijanski slikar, nem\xc5\xa1ki pa v Angliji\xc2\xab. _NEWLINE_Cerkev svetega Jurija v Oberzellu na otoku Reichenau ima najbolj znano ohranjeno shemo, \xc4\x8deprav je bil velik del prvotnega dela izgubljen, preostale slike ob straneh ladje pa so pretrpele \xc4\x8das in restavriranje. Najve\xc4\x8dji prizori prikazujejo Kristusove \xc4\x8dude\xc5\xbee v slogu, ki v nekaterih elementih prikazuje specifi\xc4\x8den bizantinski vlo\xc5\xbeek in bli\xc5\xbeino reichenavskih rokopisov, kot so m\xc3\xbcnchenski Evangeliji Otona III., zato navadno datirajo okoli 980\xe2\x80\x931000. V resnici so slike eden od temeljev primera za opatijo Reichenau kot glavno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de rokopisnega slikarstva.\n_START_SECTION_\nVelike skulpture\n_START_PARAGRAPH_\nIz obdobja se je ohranilo zelo malo rezbarjenja lesa, vendar je monumentalna poslikana figura \'Kristus na kri\xc5\xbeu Gerov kri\xc5\xbe (okoli 965\xe2\x80\x93970, K\xc3\xb6lnska stolnica) med izjemnimi mojstrovinami tega obdobja. Tradicionalno datiranje s strani cerkve, za katero se je dolgo zdelo, da je verjetno nemogo\xc4\x8de, je kon\xc4\x8dno potrdila dendrokronologija . Zlata Marija iz Essna (pribli\xc5\xbeno 1000, Essenska stolnica, ki je bila prej opatija) je prakti\xc4\x8dno edinstveno pre\xc5\xbeivetje vrste predmeta, ki so ga neko\xc4\x8d na\xc5\xa1li v \xc5\xa1tevilnih ve\xc4\x8djih cerkvah. Gre za manj\xc5\xa1o skulpturo Marije in otroka, ki je v lesu, ki je bil pokrit z gesso (bela barvna me\xc5\xa1anica, sestavljena iz veziva, pome\xc5\xa1anega s kredo, mavcem, pigmentom ali katero koli njihovo kombinacijo) in nato tanko z zlatimi plo\xc5\xa1\xc4\x8dami . Monumentalna skulptura je na severu ostala redka, \xc4\x8deprav je v Italiji ve\xc4\x8d primerov, kot so \xc5\xa1tukature na ciboriju bazilike svetega Ambro\xc5\xbea v Milanu in tudi na San Pietro al Monte, Civate, ki se nana\xc5\xa1ajo na rezbarjenje slonovine istega obdobja in nekaj kamnitih skulptur.\n_START_SECTION_\nPre\xc5\xbeivetje in zgodovinopisje\n_START_PARAGRAPH_\nPre\xc5\xbeivela otonska dela so v veliki meri tista, za katere je skrbela cerkev, ki so jih hranili in cenili zaradi svojih povezav s kraljevimi ali cerkvenimi osebnostmi tega obdobja. Zelo pogosto so bili dragulji v kovinskih izdelkih skozi stoletja iztrgani ali prodani, v \xc5\xa1tevilnih kosih jih zdaj primanjkuje ali imajo sodobne nadomestke iz steklene paste. Tako kot iz drugih obdobij je veliko ve\xc4\x8d pre\xc5\xbeivelih plo\xc5\xa1\xc4\x8d iz slonovine (katerih material je obi\xc4\x8dajno te\xc5\xbeko ponovno uporabiti) za ovitke knjig kot popolnih kovinskih plo\xc5\xa1\xc4\x8d, nekatere debelej\xc5\xa1e kose slonovine pa so pozneje z novim reliefom ponovno vrezali s hrbtne strani.  \xc5\xa0tevilni predmeti, omenjeni v pisnih virih, so popolnoma izginili, verjetno pa imamo le majhen del prvotne izdelave relikviarijev in podobno. \xc5\xa0tevilni kosi so dobili ve\xc4\x8dje dodatke ali spremembe, ki so nastale pozneje v srednjem veku ali v poznej\xc5\xa1ih obdobjih. Rokopisi, ki so se izognili ve\xc4\x8djim po\xc5\xbearom v knji\xc5\xbenicah, so imeli najbolj\xc5\xa1e mo\xc5\xbenosti za pre\xc5\xbeivetje; nevarnosti, s katerimi se soo\xc4\x8dajo stenske slike, so \xc5\xbee omenjene. Ve\xc4\x8dina ve\xc4\x8djih predmetov ostaja v nem\xc5\xa1kih zbirkah, pogosto \xc5\xa1e vedno cerkvenih knji\xc5\xbenicah in zakladnicah._NEWLINE_Izraz otonska umetnost je bil skovan \xc5\xa1ele leta 1890, naslednje desetletje pa so bile narejene prve resne \xc5\xa1tudije tega obdobja; naslednjih nekaj desetletij so v tej temi prevladovali nem\xc5\xa1ki umetnostni zgodovinarji, ki so se ukvarjali predvsem z rokopisi, razen \xc5\xa1tudij slonovine in kiparstva Adolpha Goldschmidta na splo\xc5\xa1no. \xc5\xa0tevilne razstave v Nem\xc4\x8diji v letih po drugi svetovni vojni so pomagale predstaviti temo \xc5\xa1ir\xc5\xa1i javnosti in spodbudile razumevanje umetni\xc5\xa1kih medijev, razen rokopisnih ilustracij. Razstava Ars Sacra (iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine \'sakralna umetnost\') iz leta 1950 v M\xc3\xbcnchnu je ta izraz zasnovala za versko kovinsko delo in z njo povezano slonovino ter emajle, ki jih je Peter La\xc5\xa1ko znova uporabil v svoji knjigi Pelikan History of Art, prvi\xc4\x8d raziskovana tema, napisana v angle\xc5\xa1\xc4\x8dini, kot obi\xc4\x8dajni umetnostnozgodovinski izraz, \'manj\xc5\xa1e umetnosti\', se je zdela neprimerna za to obdobje, kjer so bile z rokopisnimi miniaturami najpomembnej\xc5\xa1e umetni\xc5\xa1ke oblike.'