b'\n_START_ARTICLE_\nFulcher iz Chartresa\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nO njegovem \xc5\xbeivljenju do leta 1097 ni nobenega podatka. Leta 1097 ga je Baldvin Boulonjski, kasnej\xc5\xa1i jeruzalemski kralj, imenoval za svojega kaplana. Iz tega lahko sklepamo, da je bil \xc5\xa1olan duhovnik in da se je verjetno \xc5\xa1olal v Chartresu. Fulcher kljub svojemu polo\xc5\xbeaju o\xc4\x8ditno ni bil \xc4\x8dlan zbora kanonikov, ker ga ni na seznamu cerkvenih dostojanstvenikov katedrale Na\xc5\xa1e gospe iz Chartresa._NEWLINE_Fulcher je v svoji Kroniki zelo podrobno opisal dogajanja na cerkvenem zboru v Clermontu leta 1095, na katerem je pape\xc5\xbe Urban II. pozval na prvo kri\xc5\xbearsko vojno. To pomeni, da je bil sam prisoten na zboru, ali pa mu je podatke posredoval nekdo, ki je tam bil. To bi lahko bil \xc5\xa1kof Ivo iz Chartresa, ki je mo\xc4\x8dno vplival tudi na Fulcherjeve poglede na reformo cerkve in polemiko o delitvi cerkvenih polo\xc5\xbeajev v Svetem Rimskem cesarstvu._NEWLINE_Na prvem kri\xc5\xbearskem pohodu je bil Fulcher v spremstvu \xc5\xa0tefana Bloi\xc5\xa1kega in Roberta Normandijskega, ki sta se na vzhod odpravila leta 1096 preko ju\xc5\xbene Francije in Italije. Njuna vojska je iz Barija odplula proti Bizantinskemu cesarstvu in leta 1097 prispela v Bizanc, kjer se je pridru\xc5\xbeila drugim kri\xc5\xbearskim vojskam iz zahodne Evrope. Fulcher je nato z vojsko potoval preko Male Azije do Marasha, kamor je pri\xc5\xa1el leta 1097. Tam ga je Baldvin Boulonjski imenoval za svojega kaplana. Kri\xc5\xbearska vojska se je se je potem razcepila: del kri\xc5\xbearjev je od\xc5\xa1el na jug proti Jeruzalemu, Fulcher pa je z Baldvinom od\xc5\xa1el proti Edesi, kjer je Baldvin ustanovil Grofijo Edeso. Po osvojitvi Jeruzalema leta 1099 sta Baldvin in Fulcher od\xc5\xa1la v Jeruzalem, da izpolnita svojo romarsko zaobljubo._NEWLINE_Leta 1100 je Baldvin postal jeruzalemski kralj. Fulcher je od\xc5\xa1el z njim v Jeruzalem in najbr\xc5\xbe ostal njegov kaplan do leta 1115. Leta 1115 je postal kanonik cerkve Svetega groba, kjer je bil zadol\xc5\xbeen za relikte in cerkveno zakladnico. Umrl je verjetno spomladi leta 1127.\n_START_SECTION_\nKronika\n_START_PARAGRAPH_\nFulcher je za\xc4\x8del pisati kroniko prvega kri\xc5\xbearskega pohoda jeseni 1100 ali najkasneje spomladi leta 1101. Prvo razli\xc4\x8dico kronike je dokon\xc4\x8dal leta 1106 in jo poslal v Evropo, kjer je njegovemu sodobniku Guibertu Nogentskemu slu\xc5\xbeila kot bogat vir podatkov. Kronika se, na \xc5\xbealost, ni ohranila._NEWLINE_Krioniko je za\xc4\x8del pisati na zahtevo svojih sopotnikov, med katerimi je bil verjetno tudi Baldvin I.. V Jeruzalemu je imel na razpolago najmanj eno knji\xc5\xbenico, kjer so bila shranjena pisma in drugi dokumenti v zvezi s kri\xc5\xbearskim pohodom. V knji\xc5\xbenici sta bili tudi Historia Francorum Rajmonda Aguilerskega in Gesta Francorum, iz katerih je dobil informacije od dogodkih, ki se jih sam ni udele\xc5\xbeil._NEWLINE_Kronika je razdeljena na tri knjige. V prvi knjigi so opisane priprave na prvi kri\xc5\xbearki pohod v Clermontu od leta 1095 do osvojitve Jeruzalema in ustanovitve Jeruzalemskega kraljestva leta 1099. V knjigi je tudi opis Bizanca._NEWLINE_Druga knjiga opisuje dejanja Baldvina I., ki je nasledil Godfreja Bouillonskega in je bil jeruzalemski kralj od leta 1100 do 1118. Tretja knjiga je \xc5\xbeivljenjepis kralja Baldvina II. do leta 1127, ko je v Jeruzalemu izbruhnila kuga, katere \xc5\xbertev je bil verjetno tudi Fulcher. Druga in tretja knjiga sta bili napisani v obdobjih 1109 do 1115 in 1118 do 1127. Fulcher je v drugi izdaji svoje zgodovine obe knjigi zdru\xc5\xbeil._NEWLINE_Fulcherjevo kroniko so kot vir podatkov uporabljali mnogi kronisti, med njimi Viljem iz Tira in Viljem iz Malmesburyja. Njegova kronika je na splo\xc5\xa1no natan\xc4\x8dna, vsebuje pa tudi nekaj neto\xc4\x8dnosti._NEWLINE_Kronika je bila objavljena v knjigah Recueil des historiens des croisades in Patrologia Latina, kriti\xc4\x8dno latinsko razli\xc4\x8dico pa je leta 1913 objavil Heinrich Hagenmeyer.'