b'\n_START_ARTICLE_\nLudvik IV. Wittelsba\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nUveljavitev na Bavarskem (do 1313)\n_START_PARAGRAPH_\nLudvikov o\xc4\x8de, Ludvik II. Strogi , vojvoda Zgornje Bavarske in Pfalza, se je v svojem tretjem zakonu poro\xc4\x8dil z Margareto, h\xc4\x8derko rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja Rudolfa I. V njunem zakonu sta se rodila dva sina, leta 1274 Rudolf I. in leta 1282 Ludvik IV. Ludvika so vzgajali na dunajskem dvoru njegovega strica, vojvode (in kasneje kralja) Alberta I., skupaj z doma\xc4\x8dimi otroki; med njimi je bil tudi bratranec Friderik, kasnej\xc5\xa1i Ludvikov tekmec za kraljevi prestol. Ludvikov o\xc4\x8de je umrl leta 1294._NEWLINE_Ludvik sprva ni bil dolo\xc4\x8den za vladarja. Na zahtevo njegove habsbur\xc5\xa1ke matere in njenega brata pa so ga leta 1302 postavili za sovladarja njegovemu starej\xc5\xa1emu bratu Rudolfu I. na Zgornjem Bavarskem, potem pa tudi v Pfalzu. Njuno vladanje je bilo polno sporov, celo oboro\xc5\xbeenih._NEWLINE_Na Spodnjem Bavarskem je tedaj vladal vojvoda \xc5\xa0tefan I. iz vzporedne veje Wittelsbachov, ki je decembra 1310 umrl. Ludvik je prevzel skrbni\xc5\xa1tvo nad njegovima mladoletnima sinovoma Otonom IV. in Henrikom XIV. Toda za skrbni\xc5\xa1tvo so se potegovali tudi Habsbur\xc5\xbeani. Ludvik je zato v M\xc3\xbcnchnu (12. junij 1313) z bratom sklenil mir in dogovor o skupnem vladanju na Zgornjem Bavarskem. Pogodba je zdr\xc5\xbeala le eno leto a dovolj, da je Ludvik pridobil \xc4\x8das, potreben za obra\xc4\x8dun s Habsbur\xc5\xbeani. V bitki pri Gammelsdorfu je 9. novembra 1313 premagal bratranca Friderika Lepega. Z zmago si je dokon\xc4\x8dno zagotovil sporno skrbni\xc5\xa1tvo in s tem tudi nadzor nad Spodnjo Bavarsko.\n_START_SECTION_\nDvojne volitve rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja (1314)\n_START_PARAGRAPH_\nAvgusta 1313 je v Italiji umrl cesar-Luksembur\xc5\xbean Henrik VII. Najresnej\xc5\xa1a kandidata za njegovega naslednika sta bila njegov sin Ivan in sin rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja-Habsbur\xc5\xbeana Alberta I., ki je vladal pred Henrikom VII., Friderik Lepi. (Prizadevanje francoskega kralja Filipa IV., da bi na cesarski prestol spravil kandidata iz dinastije Kapetingov, pri volilnih knezih ni imelo nikakr\xc5\xa1nih izgledov.)_NEWLINE_Staroste luksembur\xc5\xa1ke rodbine so ocenili, da mladi Ivan ne bo dobil zadostne podpore volilnih knezov, in so ga pregovorili, da se je odrekel kandidaturi. Na vsak na\xc4\x8din pa so hoteli prepre\xc4\x8diti izvolitev Habsbur\xc5\xbeana in so zato kot kompromisnega kandidata predlagali Wittelsbacha Ludvika IV., ki si je z voja\xc5\xa1ko zmago pri Gammelsdorfu v vsej Evropi pridobil velik ugled. Prepri\xc4\x8dani so bili, da se zaradi majhne materialne osnove, ki so mu jo nudile njegove skromne posesti, in zaradi neprestanih prepirov v rodbini ne bo mogel razviti v mo\xc4\x8dnega vladarja, kakr\xc5\xa1nega si volilni knezi nikdar niso \xc5\xbeeleli. Toda njihovo pri\xc4\x8dakovanje, da bo Friderik Lepi v korist bratranca odstopil od kandidature, se ni izpolnilo in tako je 14 mesecev po smrti Henrika VII. pri\xc5\xa1lo do dvojnih volitev: 19. oktobra 1314 so \xc5\xa1tirje volilni knezi v Sachsenhausnu glasovali za Habsbur\xc5\xbeana Friderika Lepega (k\xc3\xb6lnski nad\xc5\xa1kof Heinrich II. von Virneburg, wittelsba\xc5\xa1ki grof Rudolf I., ki je glasoval proti bratu, sa\xc5\xa1ko-wittenber\xc5\xa1ki vojvoda Rudolf, ki si je lastil sa\xc5\xa1ki glas, in Henrik Koro\xc5\xa1ki, ki si je pripisoval pravico do \xc4\x8de\xc5\xa1kega glasu). Naslednjega dne je pred vrati Frankfurta pet volilnih knezov izvolilo za kralja Wittelsbacha Ludvika IV. (\xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj Ivan in trierski nad\xc5\xa1kof Balduin, ki sta bila oba Luksembur\xc5\xbeana, dalje majn\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Peter von Aspelt, sa\xc5\xa1ko-lauenbur\xc5\xa1ki vojvoda Ivan II., ki si je tudi lastil sa\xc5\xa1ki glas, ter brandenbur\xc5\xa1ki mejni grof Waldemar). Obe kronanji sta bili 25. novembra, a obe s pomanjkljivostmi: Ludvika in njegovo soprogo Beatrice je kronal majn\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof (po obi\xc4\x8dajih bi ga moral k\xc3\xb6lnski) v tradicionalnem Aachnu z nepristnimi insignijami; Friderika Lepega je v (nepravem) Bonnu kronal k\xc3\xb6lnski nad\xc5\xa1kof s pristnimi insignijami.\n_START_SECTION_\nSpopadi in sporazumi med kraljema (1315-26)\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbea, ki bi morda lahko s svojim mnenjem vplival na odlo\xc4\x8ditev, tedaj ni bilo (Klemen V. je pol leta pred volitvami umrl, naslednika pa \xc5\xa1e ni bilo) in izgledalo je, da bi moralo o novem kralju odlo\xc4\x8diti oro\xc5\xbeje. Toda tekmeca sta se dolgo \xc4\x8dasa izogibala odlo\xc4\x8dilnemu spopadu, posebno \xc5\xa1e Friderik Lepi, ki je 15. novembra 1315 do\xc5\xbeivel pri Morgartenu poraz proti \xc5\xa0vicarski konfederaciji. Do manj\xc5\xa1ih spopadov je pri\xc5\xa1lo leta 1315 pri Speyerju in Buchloe, leta 1316 pri Esslingenu, leta 1319 pri M\xc3\xbchldorfu in leta 1320 pri Strasbourgu. Odlo\xc4\x8dilen pa je bil spopada 28. septembra 1322 pri M\xc3\xbchldorfu ob Innu. Friderik Lepi je sku\xc5\xa1al ob pomo\xc4\x8di 4000 Ogrov in Kumanov izsiliti odlo\xc4\x8ditev, a je bitko izgubil. Zmago je izbojevala Ludviku zvesta pehota ob pomo\xc4\x8di luksembur\xc5\xa1kih in n\xc3\xbcrnber\xc5\xa1kih \xc4\x8det; verjetno je k zmagi prispeval tudi samostan F\xc3\xbcrstenfeld, ki je prestregel habsbur\xc5\xa1ke sle; Ludvik se je kasneje samostanu oddol\xc5\xbeil z velikimi privilegiji. Friderik Lepi je pri\xc5\xa1el v ujetni\xc5\xa1tvo. Ludvik naj bi sprejel svojega habsbur\xc5\xa1kega sorodnika z besedami: "Bratranec, nikdar Vas \xc5\xa1e nisem bil tako vesel kot danes." Naslednja tri leta ga je imel zaprtega v gradu Trausnitz._NEWLINE_Toda Ludvikova oblast tudi po zmagi ni bila gotova, kajti Habsbur\xc5\xbeani so vztrajali v sovra\xc5\xbenem razpolo\xc5\xbeenju. Zaostrili so se tudi odnosi s pape\xc5\xbeem Janezom XXII., ki se sprva ni vme\xc5\xa1aval v spor za prestol, \xc4\x8deprav je deloval proti Ludviku. Ta je spomladi 1323 odposlal v Italijo kot cesarskega vikarja Bertholda von Marstetten-Neuffena, \xc4\x8deprav je pape\xc5\xbe \xc5\xbee leta 1317 na to mesto imenoval neapeljskega kralja Roberta Modrega. Janez XXII. se je \xc4\x8dutil izzvanega in je oktobra 1323 Ludviku zagrozil, da ga bo izob\xc4\x8dil kot neveljavno izvoljenega, \xc4\x8de v treh mesecih ne razveljavi vseh uzurpatorskih vladarskih potez v Nem\xc4\x8diji in Italiji. \xc4\x8ceprav je Ludvik protestiral in zahteval sklic koncila, ga je pape\xc5\xbe 23. marca 1324 izob\xc4\x8dil in mu 11. julija odvzel vse vladarske pravice in raz\xc5\xa1iril izob\xc4\x8denje na njegove prista\xc5\xa1e. Pape\xc5\xbeeve gro\xc5\xbenje knezov in mest niso odvrnile od kralja; \xc5\xa1e najve\xc4\x8d moralnih in verskih stisk je vernikom povzro\xc4\x8dala prepoved opravljanja vsakr\xc5\xa1nih sakralnih dejavnosti._NEWLINE_Tak\xc5\xa1en potek dogodkov je Ludvika spodbudil k spravi s Friderikom. Na pogajanjih v Trausnitzu se je Friderik Lepi odpovedal kroni in habsbur\xc5\xa1kim cesarskim fevdom. Dogovor so ob skupni velikono\xc4\x8dni ma\xc5\xa1i podkrepili s prejemom hostije, ki so si jo med seboj razdelili in s skupno ve\xc4\x8derjo, s katero je tudi Friderik pokazal, da se ne meni za pape\xc5\xbeevo ravnanje in se je postavil proti njemu. Dogovor o zaroki med Ludvikovim sinom \xc5\xa0tefanom in Friderikovo h\xc4\x8derko Elizabeto naj bi \xc5\xa1e podkrepil spravni dogovor._NEWLINE_Toda Friderikovi bratje nikakor niso sprejeli sporazuma. Tajna pogajanje med Ludvikom in Friderikom so se zato nadaljevala. \xc4\x8cez pol leta se je Ludvik odpovedal samostojnemu vladanju; 5. septembra 1325 je v m\xc3\xbcnchenski pogodbi priznal Friderika Lepega za sovladarja z vsemi pravicami. Pape\xc5\xbe je proglasil pogodbo za neveljavno. Ugovarjali so tudi volilni knezi in zahtevali nove volitve. Zato je Ludvik 7. januarja 1326 izjavil, da je pripravljen odpovedati se kraljestvu, \xc4\x8de bo Friderik Lepi v \xc5\xa1estih mesecih dobil pape\xc5\xbeevo aprobacijo. Toda vse pobude Habsbur\xc5\xbeanov pri kuriji v Avignonu so bile zastonj. Janez XXII. je okleval in zamudil rok. S smrtjo Friderikovega brata Leopolda I. (februar 1326) je opozicija lai\xc4\x8dnih knezov izgubila svojega politi\xc4\x8dnega vodjo in Friderik Lepi vse do smrti (1330) ni dobil pomembnih vladarskih pooblastil. Z odklonitvijo mirne re\xc5\xa1itve se je pape\xc5\xbe pokazal kot nespravljiv in trdosr\xc4\x8den. Nasprotno si je Ludvik s svojimi spravnimi poskusi, morda le takti\xc4\x8dnimi potezami, pridobil simpatije knezov in ljudstva.\n_START_SECTION_\nLudvik v Italiji. Zaostritev spora s pape\xc5\xbeem (1327-34)\n_START_PARAGRAPH_\nLudvik se je januarja 1327, presenetljivo, z manj kot 200 spremljevalci odpravil na pohod v Italijo. V Trentu je pape\xc5\xbea obdol\xc5\xbeil herezije. Viscontiji so mu omogo\xc4\x8dili, da se je 31. maja, za binko\xc5\xa1ti, lahko dal v Milanu kronati z \xc5\xbeelezno krono Langobardov._NEWLINE_Spor med posvetno in cerkveno oblastjo se je vse bolj zaostroval. Pape\xc5\xbe je Ludviku odvzel podedovano \xc4\x8dast bavarskega vojvode, ga obsodil za heretika in mu nazadnje vzel vsa imenovanja in \xc4\x8dasti. Ludvik se je opiral predvsem na dr\xc5\xbeavno-teoreti\xc4\x8den spis Defensor pacis minorita Marsilija iz Padove, po katerem lahko samo koncil predstavlja skupnost vernikov in ki graja pape\xc5\xbeevo te\xc5\xbenjo po posvetni oblasti. Kralja je podpirala tudi skupina u\xc4\x8denih minoritov pod vodstvom Viljema iz Ockhama, ki so se zavzemali za strogo lo\xc4\x8ditev cerkve od dr\xc5\xbeave._NEWLINE_Ne oziraje se na pape\xc5\xbeeve obto\xc5\xbebe je Ludvik nadaljeval potovanja proti Rimu. Ni se sre\xc4\x8deval s te\xc5\xbeavami, s kakr\xc5\xa1nimi se je moral boriti na svoji poti Henrik VII. V za\xc4\x8detku januarja 1328 je pri\xc5\xa1el v Rim, kjer so ga ljudje navdu\xc5\xa1eno sprejeli. Varnost mu je zagotavljal vodja rimskih gibelinov, Sciarra Colonna. 17. januarja 1328 so trije \xc5\xa1kofi in \xc5\xa1tirje mestni veljaki kronali Ludvika za cesarja. Zaradi o\xc4\x8ditkov, da kronanje ni bilo ustrezno, je Ludvik razglasil Janeza XXII. za odstavljenega in pustil, da je zbor rimskih duhovnikov in laikov 12. maja 1328 izvolili za novega pape\xc5\xbea fran\xc4\x8di\xc5\xa1kana Petrusa Carvaro, ki si je nadel ime Nikolaj V. Ta je za binko\xc5\xa1ti, 22. maja 1328, Ludvika v Petrovi cerkvi ponovno kronal za cesarja._NEWLINE_Ker se ni mogel spraviti s sinovoma svojega umrlega brata Rudolfa I. (\xe2\x80\xa01319), je Ludvik \xc5\xa1e med vra\xc4\x8danjem iz Italije, 4. avgusta 1329 v Paviji, v rodbinski pogodbi razdelil podedovano ozemlje: sam je obdr\xc5\xbeal Zgornjo Bavarsko, naslednikoma svojega umrlega brata, Rudolfu II. in Rupertu I., pa je prepustil Renski palatinat (Pfalz) in ozemlje ob \xc4\x8de\xc5\xa1ki meji, kasneje poimenovano kot Zgornji Palatinat (Oberpfalz). V primeru izumrtja ene od vej bi nasledstvo pripadlo drugi veji. S to delitvijo sta nastali dve wittelsba\xc5\xa1ki glavni veji, ki sta se spet zdru\xc5\xbeili \xc5\xa1ele leta 1777._NEWLINE_Ludvik se je februarja 1330 vrnil v M\xc3\xbcnchen kot edin rimsko-nem\xc5\xa1ki kralj, kajti njegov sokralj, Friderik Lepi, ki je doma vladal med Ludvikovo odsotnostjo, je v januarju umrl. Na strate\xc5\xa1ko pomembnem alpskem prehodu pri Oberammergauu je Ludvik dal zgraditi samostan Ettal._NEWLINE_Med Ludvikovim potovanjem po Italiji je pape\xc5\xbe Janez XXII. vsa Ludvikova imenovanja in odredbe progla\xc5\xa1al za ni\xc4\x8dne in posku\xc5\xa1al iz Avignona organizirati izvolitev novega rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja. Prvotna pripravljenost volilnih knezov in francoskega kralja za sodelovanje pa je splahnela, ko se je pokazala razli\xc4\x8dnost interesov in ko so zaradi spora o novem main\xc5\xa1kem nad\xc5\xa1kofu pri\xc5\xa1li Luksembur\xc5\xbeani s pape\xc5\xbeem navzkri\xc5\xbe (njihov kandidat za nad\xc5\xa1kofa je bil Balduin Luksembur\xc5\xa1ki). Ko se je spor za polo\xc5\xbeaj v main\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kofiji leta 1329 \xc5\xa1e stopnjeval, so Luksembur\xc5\xbeani pre\xc5\xa1li na Ludvikovo stran. Luksembur\xc5\xbeani so imeli precej zaslug, da se je Ludvik zmogel obdr\xc5\xbeati v Nem\xc4\x8diji in Ludvik je Ivanu dovolil, da mo\xc4\x8dneje pose\xc5\xbee v dogajanja v Italiji \xc5\xa1e posebej, ker se je na poletje 1330 nameraval tja vrniti (kar se pa potem ni zgodilo)._NEWLINE_Ker pape\xc5\xbe ni hotel preklicati Ludvikovega izob\xc4\x8denja, je Ludvik v listini z 19. novembra 1333 kot kralj ponudil odstop v korist Henrika XIV., vojvode Spodnje Bavarske. Cesarski polo\xc5\xbeaj v listini ni bil omenjen. Na\xc4\x8drt, da odstopi samo kot kralj, zgodovinarji ocenjujejo kot diplomatsko zvija\xc4\x8do v pogajanju s pape\xc5\xbeem. Ludvik je tudi s to ponudbo odstopa, tako kot prvi\xc4\x8d, zbudil simpatije pri knezih in podlo\xc5\xbenikih. Junija 1334 je odstop demantiral. Decembra 1334 je Janez XXII. umrl. Nasledil ga je Benedikt XII., a tudi ta Ludvikovega izob\xc4\x8denja ni preklical.\n_START_SECTION_\nNa vi\xc5\xa1ku cesarske mo\xc4\x8di (1335-45)\n_START_PARAGRAPH_\nV sporu glede francoske krone in angle\xc5\xa1kih posesti v Franciji med angle\xc5\xa1kim kraljem Edvardom III. in francoskim kraljem Filipom VI. se je ve\xc4\x8dina nem\xc5\xa1kih knezov nagibala na angle\xc5\xa1ko stran. Cesar Ludvik, ki je francoskemu kralju zameril, da je spodnesel \xc5\xbee napeljana pogajanja s pape\xc5\xbeem o preklicu izob\xc4\x8denja, je v letih 1337-38 sklenil z Edvardom III. zavezni\xc5\xa1ko pogodbo._NEWLINE_Ker se tudi novi pape\xc5\xbe ni zavzel za odpravo spora med cerkveno in posvetno oblastjo, se je pojavilo gibanje, v katerem so pod vodstvom trierskega nad\xc5\xa1kofa Balduina sodelovali tako cerkveni kot posvetni knezi in ki naj bi spodbudilo Benedikta XII. k popu\xc5\xa1\xc4\x8danju._NEWLINE_16. julija 1338 se je v Rhensu sestalo \xc5\xa1est volilnih knezov z namenom, da poenotijo svoja stali\xc5\xa1\xc4\x8da in uveljavijo pravico volilnih knezov, da brez vme\xc5\xa1avanja cerkve z ve\xc4\x8dino glasov izvolijo kralja. Svoje stali\xc5\xa1\xc4\x8de so tudi pravno utemeljili. Tri tedne kasneje (6. avgusta 1338) je bilo na dr\xc5\xbeavnem zboru v Frankfurtu to stali\xc5\xa1\xc4\x8de potrjeno. Cesar je objavil dokumenta Licet iuris in Fidem catholicam, v katerih je natan\xc4\x8dneje razlo\xc5\xbeeno, da je oblast dana od boga in da lahko oseba, ki jo po na\xc4\x8delu ve\xc4\x8dine izvolijo volilni knezi, brez pape\xc5\xbeeve potrditve (aprobacije) deluje kot rimski kralj in cesar._NEWLINE_Septembra 1338 so bile na \xc5\xa1iroko obiskanem dvornem zboru v Koblenzu ponovno v mnogih zakonih opredeljene pravice kralja oz. cesarja. Prazni\xc4\x8dnemu zasedanju je prisostvoval tudi angle\xc5\xa1ki kralj Edvard III. Ludvik ga je imenoval za cesarskega vikarja, Edvarda pa je cesarju izkazal spo\xc5\xa1tovanje. Na zboru je tudi kralj Ivan opustil dotlej cesarju nenaklonjeno dr\xc5\xbeo in se mu uklonil. Ludvik je bil tedaj na vrhuncu mo\xc4\x8di. Glede na zaostrene razmere pa ni mogel ra\xc4\x8dunati na preklic pape\xc5\xbeevega izob\xc4\x8denja._NEWLINE_Po angle\xc5\xa1ki pomorski zmagi nad Francozi pri Slynsu je Ludvik spremenil zavezni\xc5\xa1tvo. Januarja 1341 je sklenil zvezo s francoskim kraljem Filipom VI., aprila pa je preklical v Koblenzu podeljeni vikariat. Vendar v stoletno vojno ni posegel.\n_START_SECTION_\nSkrb za \xc5\xa1iritev wittelsba\xc5\xa1kih posesti\n_START_PARAGRAPH_\nLudvik je ves \xc4\x8das skrbel za krepitev svoje dinastije in \xc5\xa1iritev ozemelj pod njenim neposrednim nadzorom. Pri tem je velikokrat tr\xc4\x8dil ob interese Luksembur\xc5\xbeanov. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki kralj Ivan do konca \xc5\xbeivljenja ni mogel preboleti, da je (po nasvetu starej\xc5\xa1ih \xc4\x8dlanov rodbine) moral na volitvah leta 1313 umakniti svojo kandidaturo in je \xc5\xa1e kar naprej sanjal o cesarskem prestolu. Tudi zato je velikokrat nasprotoval cesarju, vmes pa ga je tudi podpiral.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0iritev posesti na severovzhodu in severozahodu\n_START_PARAGRAPH_\nPo izumrtju vladajo\xc4\x8de veje Askanijcev v mejni grofiji Brandenburg (1320), je Ludvik grofijo, kljub protestom askanijskega sorodstva, podelil svojemu osemletnemu sinu Ludviku V. Bavarskemu (kasneje imenovanemu Starej\xc5\xa1i) in za njegovega regenta dolo\xc4\x8dil grofa Bertholda VII. von Henneberg-Schleusingen, kateremu je podelil \xc5\xa1tevilne privilegije in svobo\xc5\xa1\xc4\x8dine, da bi lahko dr\xc5\xbeal ravnote\xc5\xbeje Luksembur\xc5\xbeanom, ki so se tudi zanimali za grofijo. Brandenburg, na katerega je bil po tradiciji vezan volilni glas, je namre\xc4\x8d zase zahteval tudi \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj Ivan, kot nadomestilo za umik iz volilnega tekmovanja za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja; Ludvik mu je dodelil samo Altmark in Zgornjo Lu\xc5\xbeico. Brandenburg je Wittelsbachom prinesel drugi volilni glas (imeli so \xc5\xbee pfal\xc5\xa1kega). Da bi utrdil sinov polo\xc5\xbeaj, ga je Ludvik novembra 1324 poro\xc4\x8dili z dansko kraljevo h\xc4\x8derjo Margareto._NEWLINE_Tudi na \xc4\x8ce\xc5\xa1ki sosednjem turin\xc5\xa1ko-majsen\xc5\xa1kem obmo\xc4\x8dju, kjer so vladali Wettinci, so se kri\xc5\xbeali interesi Wittelsbachov in Luksembur\xc5\xbeanov. Da bi prehitel Ivana \xc4\x8ce\xc5\xa1kega, je Ludvik poro\xc4\x8dil svojo najstarej\xc5\xa1o h\xc4\x8der Matildo s Friderikom II. Resnim (\xe2\x80\xa01349), vnukom Margarete, h\xc4\x8derke cesarja Friderika II. Leta 1327 je Friderika Resnega dolo\xc4\x8dil tudi za dedi\xc4\x8da v mejni grofiji Brandenburg v primeru, \xc4\x8de bi Ludvik Starej\xc5\xa1i umrl brez mo\xc5\xa1kega potomca._NEWLINE_\xc5\xa0iritvi dinasti\xc4\x8dnega ozemlja so bile namenjene tudi druge poroke. Leta 1324 se je Ludvik poro\xc4\x8dil drugi\xc4\x8d, to pot z Margareto, najstarej\xc5\xa1o h\xc4\x8derko grofa Wilhelma III. von Holland-Hainaut, ki je imel posesti tudi v Zelandiji in Friziji. Te posesti je Ludvik dejansko dobil po grofovi smrti leta 1337._NEWLINE_Pri\xc4\x8dakovanih koristi pa ni bilo od poroke Ludvikovega tretjega sina Ludvika VI. (kasneje imenovanega Rimljan) s Kunigundo, najstarej\xc5\xa1o h\xc4\x8derko poljskega kralja Kazimirja III., ki je bil brez sinov. Ludvik je iskal povezave tudi z Nem\xc5\xa1kim vite\xc5\xa1kim redom, ki pa tudi niso prinesle koristi.\n_START_SECTION_\nTirolska (1330-42)\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1ki kralj Ivan je Ludvikovo dovoljenje (1330), da sme pose\xc4\x8di v severno Italijo, vzel resno. Takoj je organiziral poroko med svojim sinom Ivanom-Henrikom in Margareto Tirolsko (zaro\xc4\x8dena sta bila \xc5\xbee od leta 1327, po dogovoru med Margaretinim o\xc4\x8detom Henrikom Koro\xc5\xa1kim in Ivanom) in si s tem ustvaril realno mo\xc5\xbenost, da dobi pod nadzor tirolske in koro\xc5\xa1ke prelaze, ki vodijo v severno Italijo. Toda Ludvik je takoj odigral nasprotno potezo: 26. novembra 1330 je z avstrijskimi vojvodi sklenil tajno pogodbo, po kateri naj bi po smrti Henrika Koro\xc5\xa1kega Habsbur\xc5\xbeani dobili Koro\xc5\xa1ko, Kranjsko in del Ju\xc5\xbene Tirolske, Wittelsbachi pa Severno Tirolsko._NEWLINE_Ni povsem jasno, s kak\xc5\xa1nim namenom se je Ivan leta 1330 s 400 konjeniki v oklepih pojavil v severni Italiji. Sku\xc5\xa1al je ustvarjati vtis, da prihaja v imenu cesarja, pa tudi v soglasju s pape\xc5\xbeem in francoskim kraljem ter da bi pomiril de\xc5\xbeelo. Podredilo se mu je kakih ducat komun, formalno tudi Milano, potem pa je Ludvik Italijane opozoril, da smejo biti poslu\xc5\xa1ni samo njegovemu novemu vikarju, Otonu Avstrijskemu (\xe2\x80\xa01339), ki kmalu pride z vojsko v Italijo. Isto\xc4\x8dasno je na dr\xc5\xbeavnem zboru v N\xc3\xbcrnbergu (april/maj 1331) pripravljal veliko koalicijo Ivanovih nasprotnikov. Po pogajanjih s cesarjem na donavskem otoku pri Regensburgu (julij-avgust 1331) se je moral Ivan na Dunaju julija 1332 podrediti cesarju in je nekaj \xc4\x8dasa z njim spet sodeloval._NEWLINE_Ob smrti Henrika Koro\xc5\xa1kega (april 1335) so Avstrijci (potem ko so se obranili Ivanovega napada) zasedli Koro\xc5\xa1ko in Kranjsko (in tudi Savinjsko marko). Tirolsko plemstvo in tirolska mesta pa so se uprli vladavini Witelsbachov in Habsbur\xc5\xbeanov, tako da je v letih 1335-38 Tirolsko kot regent svojega mladoletnega brata Ivana Henrika upravljal starej\xc5\xa1i Ivanov sin Karel, kasnej\xc5\xa1i cesar. Toda Ivan Henrik se je kot \xc4\x8dlovek izkazal za problemati\xc4\x8dnega. Zakon z Margareto je bil za oba nevzdr\xc5\xbeen in Margareta je novembra 1341ob pomo\xc4\x8di cesarja mo\xc5\xbeu prepre\xc4\x8dila vstop v doma\xc4\x8di grad, tako da je moral Tirolsko zapustiti. \xc4\x8ceprav pape\xc5\xbe Klemen VI. njune lo\xc4\x8ditve ni priznal, je cesar zahteval od svojega sina Ludvika Starej\xc5\xa1ega, da se je v februarju 1342, potem ko mu je umrla prva \xc5\xbeena, poro\xc4\x8dil z Margareto Tirolsko. Pri tem je bilo mote\xc4\x8de tudi to, da sta bila poro\xc4\x8denca sorodnika v tretjem kolenu in bi bila njuna poroka mo\xc5\xbena samo s pristankom pape\xc5\xbea. Cesar je sinu dal grofijo v fevd. Z vsem tem si je Ludvik dokon\xc4\x8dno nakopal sovra\xc5\xa1tvo Luksembur\xc5\xbeanov in \xc5\xa1e poglobil spor s pape\xc5\xbeem.\n_START_SECTION_\nLudvikova opozicija izvoli protikralja (1346-47)\n_START_PARAGRAPH_\nPo obsegu dinasti\xc4\x8dnih ozemelj je bil Ludvik veliko mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i kot kadarkoli prej. Po smrti spodnjebavarskega vojvode Henrika XIV. (1339) in njegovega mladoletnega sina (1340) je lahko spet (po delitvi leta 1255) zdru\xc5\xbeil Zgornjo in Spodnjo Bavarsko, seveda brez Zgornjega palatinata (Oberpfalza). Po smrti tasta, grofa Viljema IV. (junij 1337) je dosegel, da je med tremi sestrami-dedinjami obveljala zahteva najstarej\xc5\xa1e, njegove \xc5\xbeene Margarete, in grofije Holandija, Hainaut, Zelandija in Frizija so pripadle Wittelsbachom. Leta 1342 je pridobil \xc5\xa1e Tirolsko. Poleg tega je imel na svoji strani veliko mest._NEWLINE_Toda Ludvikovo kopi\xc4\x8denje posesti, neupo\xc5\xa1tevanje zakonov in ustaljenih navad (nizozemskih de\xc5\xbeel se je polastil, ne da bi iskal pristanek plemstva) je vse bolj ve\xc4\x8dalo \xc5\xa1tevilo njegovih nasprotnikov. Na\xc4\x8drt, ki se je porodil Luksembur\xc5\xbeanom in Habsbur\xc5\xbeanom in ga je podprl tudi novi pape\xc5\xbe, da se Ivanovega sina Karla, tedaj moravskega mejnega grofa, izvoli za protikralja in potem Ludvika zrine s prestola, je vse bolj zorel. Pape\xc5\xbe Klemen VI. je 13. aprila 1346 razglasil rimsko-nem\xc5\xa1ki prestol za nezasedenega (kurija je Ludviku \xc5\xbee leta odrekala pravico do vladanja) in od volilnih knezov zahteval nove volitve. Ti so 11. julija 1346 Karla v Rhensu s petimi glasovi (main\xc5\xa1kim, trierskim, k\xc3\xb6lnskim, sa\xc5\xa1kim in \xc4\x8de\xc5\xa1kim) izvolili za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja. Karel bi novembra moral biti kronan v Aachnu, a je bilo mesto trdno na Ludvikovi strani, zato so kronanje izpeljali v Bonnu. Ponovno je grozil spopad dveh kraljev. Karel je \xc5\xbee zbral vojsko, ko je Ludvik na lovu umrl, o\xc4\x8ditno zadet od kapi. Pokopali so ga v m\xc3\xbcnchenski Marijini cerkvi, predhodnici dana\xc5\xa1nje Frauenkirche, ki je postal grobna cerkev Wittelsbachov._NEWLINE_Med Ludvikovimi sinovi ni bilo nobenega, ki bi se potegoval za rimsko-nem\xc5\xa1ki prestol. Tako se je Karel IV. Luksembur\xc5\xa1ki postopoma brez velikih te\xc5\xbeav uveljavil kot novi vladar. Februarja 1350 so ga za kralja priznali tudi Wittelsbachi.\n_START_SECTION_\nOcena Ludvikovega zna\xc4\x8daja in dela\n_START_PARAGRAPH_\nOcene Ludvikovega vladanja so bile in so \xc5\xa1e zelo razli\xc4\x8dne. Pape\xc5\xbeevi propagandisti so ga imeli za utele\xc5\xa1eno zlo in znanilca Antikrista. Ludvik je bil v tekmovanju s Habsbur\xc5\xbeani in Luksembur\xc5\xbeani bolj kot odlo\xc4\x8ditvam na bojnem polju naklonjen taktiki odlaganja, umirjanja, pogajanj in sklepanja zavezni\xc5\xa1tev, ki pa jih je ob naslednji prilo\xc5\xbenosti s prozornimi izgovori in brez slabe vesti zavrgel, \xc4\x8de si je obetal ve\xc4\x8dji dobitek. Tak\xc5\xa1no delovanje mu je prineslo sloves nezanesljivega dvoli\xc4\x8dne\xc5\xbea._NEWLINE_Po drugi strani se mu je, kljub izob\xc4\x8denju, posre\xc4\x8dilo prepri\xc4\x8dati kneze in ljudstvo o svoji pravovernosti in legitimnosti oblasti. Z zaupljivostjo, spretnimi pogajanji, vabljivimi ponudbami in gro\xc5\xbenjami je dobil pod svoj vpliv veliko knezov in mestnih uprav. Skrbel je za vzdr\xc5\xbeevanje de\xc5\xbeelnega miru, pospe\xc5\xa1eval razvoj mest, trgovine in obrti (saj je od tod pritekal ve\xc4\x8dji del dr\xc5\xbeavnih dohodkov). Napredovalo je uradni\xc5\xa1tvo, izdana sta bila de\xc5\xbeelno (1336, 1346) in mestno (1340) pravo (Zgornje Bavarske), dvorna pisarna je razvijala in vpeljevala nem\xc5\xa1ki uradni\xc5\xa1ki jezik. Njegov dvor je gostil izstopajo\xc4\x8de dr\xc5\xbeavne teoretike, pravnike, teologe, pesnike in bil pogosto tudi njihovo zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de._NEWLINE_Nedvomno je Ludvikova zasluga, da je ohranil suverenost cesarstva tudi za ceno interdikta, obenem pa ostal odprt za pogajanja in spravo. Ustavil je prodor francoskega vpliva v Italijo in s tem vplival tudi na razvoj renesanse. Vsekakor je bil sposoben vladar, vendar ne izjemen dr\xc5\xbeavnik.'