b'\n_START_ARTICLE_\nKreativnost pri delu\n_START_SECTION_\nDefinicije\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg zgoraj omenje definicije Sternberga , navaja Mumford  \xc5\xa1e naslednje opredelitve koncepta kreativnosti z vidika razli\xc4\x8dnih avtorjev in sicer kot: produkcijo novih idej; produkcijo visoko kakovostnih, izvirnih in elegantnih re\xc5\xa1itev problemov, ki so novi, kompleksni in slabo opredeljeni. To pomeni, da jih lahko konstruiramo in re\xc5\xa1ujemo na razli\xc4\x8dne na\xc4\x8dine, ki so odvisni od podro\xc4\x8dja re\xc5\xa1evanja in osebe, ki problem re\xc5\xa1uje. Na podro\xc4\x8dju dela ima lahko \xc5\xa1e posebej visoko vrednost preoblikovanje kreativnih re\xc5\xa1itev problemov v nove produkte, procese in storitve, kar imenujemo inovacija. Inovacija je torej mo\xc5\xbena, \xc4\x8de je bila kreativna re\xc5\xa1itev problema pred tem \xc5\xbee generirana. Kreativnost in inovacija sta torej tesno povezana fenomena.\n_START_SECTION_\nPristopi k raziskovanju kreativnosti\n_START_PARAGRAPH_\nDo nedavnega je bilo raziskovanje kreativnosti v psihologiji dokaj zanemarjeno, pribli\xc5\xbeno 0,5\xc2\xa0% vseh znanstvenih \xc4\x8dlankov med letoma 1975 in 1994, kot navaja Sternberg . Po njegovem mnenju so nekateri pristopi k prou\xc4\x8devanju kreativnosti zavirali znanstveno preu\xc4\x8devanje kreativnosti v psihologiji. Najpomembnej\xc5\xa1i pristopi so po Sternbergu  naslednji:\n_START_SECTION_\nMisti\xc4\x8dni pristopi\n_START_PARAGRAPH_\nPovezani so z misti\xc4\x8dnimi prepri\xc4\x8danji, kot na primer: Oseba je prazna posoda, ki jo lahko bo\xc5\xbeansko bitje napolni z inspiracijo.\n_START_SECTION_\nPragmati\xc4\x8dni pristopi\n_START_PARAGRAPH_\nUsmerjeni so predvsem prakti\xc4\x8dno, v razvijanje kreativnosti, manj v razumevanje in \xc5\xa1e manj v testiranje veljavnosti idej o kreativnosti. Med najbolj znanimi so npr. Edward De Bono (1971, 1992), ki je razvil razli\xc4\x8dne tehnike, kot npr. \xc5\xa1est klobukov razmi\xc5\xa1ljanja, tehniko plusov in minusov (PMI), Osborne (1953) s tehniko\xc2\xa0\xc2\xbbbrainstorming\xc2\xab(viharjenje mo\xc5\xbeganov), Gordon (1961) z metodo sinektike (analogije).\n_START_SECTION_\nPsihodinamski pristopi\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0tejemo jih k prvim teoreti\xc4\x8dnim pristopom h kreativnosti v 21. stoletju. Temeljijo na ideji, da je kreativnost rezultat napetosti med zavestno realnostjo in nezavednimi porivi. Sigmund Freud je npr. menil, da je kreativno delo pisateljev in umetnikov izra\xc5\xbeanje nezavednih vsebin na za javnost sprejemljiv na\xc4\x8din. Psihoanalitik Kris (1952) je predstavil koncept adaptivne regresije in elaboracije. Kubie (1958) pa je v nasprotju s Freudom menil, da nezavedni konflikti negativno vplivajo na kreativnost.\n_START_SECTION_\nPsihometri\xc4\x8dni pristopi\n_START_PARAGRAPH_\nPri preu\xc4\x8devanju kreativnosti so nastali dokaj pozno, saj so visoko kreativni posamezniki redki (Guilford, 1950). Prvi je predlagal psihomerti\xc4\x8dno pristop s papirjem in svin\xc4\x8dnikom, na vsakdanjih ljudeh, ki je temeljil na konceptu divergentnega mi\xc5\xa1ljenja. Udele\xc5\xbeenec testa i\xc5\xa1\xc4\x8de npr. \xc4\x8dim ve\xc4\x8d na\xc4\x8dinov uporabe dolo\xc4\x8denega predmeta. Kasneje je Torrance (1974) razvil teste za kreativno mi\xc5\xa1ljenje (Torrance Tests for Creative Thinking), ki vsebujejo divergentno mi\xc5\xa1ljenje in druge ve\xc5\xa1\xc4\x8dine re\xc5\xa1evanja problemov. Mnogi menijo, da so tak\xc5\xa1ni kratki testi neprimerna merila za ugotavljanje kreativnosti (Amabile, 1983; Sternberg, 1986). O definicijah in kriterijih kreativnosti \xc5\xa1e vedno rapravljajo.\n_START_SECTION_\nKognitivni pristopi\n_START_PARAGRAPH_\nTemeljijo na razumevanju miselnih predstav in procesov s poudarkom na kreativni misli. Delimo jih na \xc5\xa1tudije ljudi in ra\xc4\x8dunalni\xc5\xa1kih simulacij. Predstavniki prve, npr. Finke, Ward in Smith (1995) so predlagali model (Geneplore model), ki predvideva dve fazi procesiranja pri kreativni misli \xe2\x80\x93 generativno in eksplorativno fazo. Weisberg (1986, 1993)  pa meni, da kreativnost zajema navadne kognitivne procese, ki dajejo izjemne produkte.\n_START_SECTION_\nSocialno osebnostni pristopi\n_START_PARAGRAPH_\nOsredoto\xc4\x8dajo se na osebnostne in motivacijske spremenljivke ter sociokulturno okolje kot vire kreativnosti. Po (Barron in Harrington, 1981) naj bi bile s kreativnostjo povezane osebnostne poteze kot so neodvisnost presoje, samozaupanje, privla\xc4\x8dnost kompleksnosti, estetska usmeritev in nagnjenost k tveganju. Po Maslowu (1968) so pogum, svoboda, spontanost in samosprejemanje pot k realizaciji najvi\xc5\xa1jih potencialov. Rogers (1954) pudarja \xc5\xa1e pomen motivacije in podpore sprejemajo\xc4\x8dega okolja. \xc5\xa0tevilni raziskovalci so poudarjali pomen notranje motivacije (Amabile, 1983), potrebe po redu (Barron, 1963) , doseganju (McClelland idr., 1953) in drugih motivih. Kreativnost motivacijo tudi generira, ne le uporablja (Sterberg idr., 1986). Vpliv socialnokulturnega okolja (Simonton, 1988, 1994) na variabilnost izra\xc5\xbeanja kreativnosti se ka\xc5\xbee predvsem v kulturni razli\xc4\x8dnosti, vojnah, dostopnosti vzornikov in virov, \xc5\xa1tevilu konkurentov na dolo\xc4\x8denem podro\xc4\x8dju.\n_START_SECTION_\nKreativnosti v organizacijah\n_START_PARAGRAPH_\nOrganizacijska kreativnost zajema poleg individulane kreativnosti tudi vidik strukture organizacije, saj slednja vpliva na kreativnost zaposlenih (Williams in Yang)). Nestabilno okolje zahteva od organizacj stalno prilagajanje in fleksibilnost za doseganje u\xc4\x8dinkovitosti, izbolj\xc5\xa1av in razvoja novih izdelkov ali storitev za obstoj na trgu. Pomen in potreba po kreativnosti oz. odprtosti za inovacije je ena od prednostnih nalog organizacij. Eden izmed ciljev je doseganje optimalnega razmerja med strukturo oz. kontrolo birokracije in dopu\xc5\xa1\xc4\x8danjem bolj ohlapnih pravil, ki spodbujajo stalno komunikacijo (medosebno, medskupinsko in mednivojsko) in razvoj novih konceptov in pristopov k re\xc5\xa1evanju problemov. Zaradi vse ve\xc4\x8dje specializacije delavcev na razli\xc4\x8dnih nalogah in pogostej\xc5\xa1ega usvajanja novih znanj in procedur je ustvarjanje ustrezne klime, ki spodbuja kreativnost zelo pomembno. Velika ovira kreativnosti so tudi neu\xc4\x8dinkoviti na\xc4\x8dini razmi\xc5\xa1ljanja, kar se ka\xc5\xbee predvsem v birokratski miselnosti in strahu pred izgubo kontrole. Iz vidika procesa mi\xc5\xa1ljenja sta Rubenson in Runco (1992) predlagala psiho-ekonomski model (Psychoeconomic model of creatice process) kreativnega procesa. Slednji je produkt ekonomskih odlo\xc4\x8ditev posameznikov in organizacij, ki so skladne z razpolo\xc5\xbeljivostjo \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih virov in materialnega kapitala ter \xc4\x8dasa, ki so ga privpravljeni vlo\xc5\xbeiti v kreativni proces. Iz makro organizacijskega vidika je pomembna definicija organizacijske kreativnosti, to je uspe\xc5\xa1na implementacija kreativnih idej znotraj organizacije (Amabile, 1996). Amabile je predlagala model kreativnega prese\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8da (Model of creative intersection). Model obsega tri komponente kreativnosti: ve\xc5\xa1\xc4\x8dine iz podro\xc4\x8dja dela, relevantne kreativne procese in notranjo motivacijo za nalogo. Kanter (1988) pa je preu\xc4\x8devala strukture organizacij, kolektivne in socialne pogoje, ki so potrebni za kreacijo oz. inovacijo. Ugoravlja, da se kreativni proces za\xc4\x8dne pri posamezniku, ki dela sam ali v skupini, pogoji na makro organizacijskem nivoju pa lahko spodbujajo ali zavirajo kreativno delo. Raziskovanje organizacijske kreativnosti je znatno naraslo od leta 1995 do 2010, vendar se ve\xc4\x8dina \xc5\xa1tudij nana\xc5\xa1a na individualno raven analize, skupinski nivo in mednivojski vplivi pa so bili manj raziskovani (Mumford in Hunter, 2005)). Ve\xc4\x8dina raziskovalcev preferira eno metodo, manj pa jih uporablja ve\xc4\x8d metod hkrati. Raziskovalci ve\xc4\x8dinoma uporabljajo kvalitativne, zgodovinsko-metri\xc4\x8dne, raziskovalne ankete, psihometri\xc4\x8dne in eksperimentalne metode. Nobena metoda ne zagotavlja sama po sebi popolnega opisa kreativnega delovanja, raziskovalec naj bi pri raziskovanju upo\xc5\xa1teval prednosti in slabosti posamezne metode.'