b'\n_START_ARTICLE_\nRacionalizem (arhitektura)\n_START_PARAGRAPH_\nV arhitekturi je racionalizem arhitekturni tok, ki se je v glavnem razvil v Italiji med 1920-1930. Vitruvij je v svojem delu De Architectura zapisal, da je to arhitekturna znanost, ki jo lahko razumemo racionalno. Ta formulacija je bila sprejeta in nadalje razvita v arhitekturnih razpravah renesanse. Progresivna teorija umetnosti 18. stoletja je nasprotovala baro\xc4\x8dni uporabi iluzionizma s klasi\xc4\x8dno lepoto resnice in razuma._NEWLINE_Racionalizem dvajsetega stoletja izhaja manj iz posebnega, zdru\xc5\xbeenega teoreti\xc4\x8dnega dela kot iz skupnega prepri\xc4\x8danja, da bi bilo mogo\xc4\x8de najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e te\xc5\xbeave v resni\xc4\x8dnem svetu re\xc5\xa1iti z razlogom. V zvezi s tem je predstavljal reakcijo na historizem in kontrast secesije in ekspresionizma.\n_START_SECTION_\nRazsvetljeni racionalizem\n_START_PARAGRAPH_\nIme racionalizem se retroaktivno uporablja za gibanje v arhitekturi, ki je nastalo v \xc4\x8dasu razsvetljenstva (natan\xc4\x8dneje neoklasicizma), z utemeljitvijo, da je arhitekturna intelektualna baza predvsem v znanosti, v nasprotju s \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denjem in tekmovanjem arhai\xc4\x8dne tradicije in prepri\xc4\x8danja. Racionalni arhitekti, ki sledijo  Descartesovi filozofiji poudarjajo geometrijske oblike in idealna razmerja . _NEWLINE_Francoski slog Ludvika XVI. (bolj znan kot neoklasicizem) se je pojavil sredi 18. stoletja s svojimi koreninami v baroku. Arhitekturne ideja \xc4\x8dasa te\xc5\xbei bolj k prepri\xc4\x8danju, da so razlog in naravne oblike tesno povezani in da je mora racionalnost znanosti slu\xc5\xbeiti kot podlaga za uporabo v konstrukciji. Proti koncu 18. stoletja je Jean-Nicolas-Louis Durand, u\xc4\x8ditelj na vplivni \xc3\x89cole Polytechnique v Parizu trdil, da je arhitektura v celoti temeljila na znanosti._NEWLINE_Drugi arhitekturni teoretiki obdobja, privr\xc5\xbeenci naprednih racionalisti\xc4\x8dnih zamisli so opat Jean-Louis de Cordemoy (1631-1713), Bene\xc4\x8dan Carlo Lodoli (1690-1761), opat Marc -Antoine Laugier (1713-1769) in Quatrem\xc3\xa8re de Quincy (1755-1849). _NEWLINE_Arhitektura Clauda Nicholasa Ledouxa (1736-1806) in \xc3\x89tienne-Louisa Boull\xc3\xa9eja (1728-1799) predstavlja razsvetljenski racionalizem, z uporabo \xc4\x8distih geometrijskih oblik, vklju\xc4\x8dno krogel, kvadrov in valjev.\n_START_SECTION_\nStrukturni racionalizem\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz strukturni racionalizem se najpogosteje nana\xc5\xa1a na francosko gibanje 19. stoletja. Obi\xc4\x8dajno ga povezujejo s teoretikoma Eug\xc3\xa8ne Viollet-le-Ducom in Augustom Choisyjem. Viollet-le-Duc je zavrnil zamisel idealne arhitekture in namesto te videl arhitekturo kot racionalen pristop h gradnji, opredeljeni z materiali in konstrukcijo. Arhitekt Eug\xc3\xa8ne Train je bil eden najpomembnej\xc5\xa1ih izvajalcev te \xc5\xa1ole, \xc5\xa1e posebej s svojimi zgradbami za izobra\xc5\xbeevanje, kot sta Coll\xc3\xa8ge Chaptal in Lyc\xc3\xa9e Voltaire.\n_START_SECTION_\nRacionalizem zgodnjega 20. stoletja\n_START_PARAGRAPH_\nArhitekti, kot sta Henri Labrouste in Auguste Perret, sta vklju\xc4\x8devala vrline strukturnega racionalizma v svojih zgradbah v celotnem 19. stoletju. V za\xc4\x8detku 20. stoletja so arhitekti, kot  je bil Hendrik Petrus Berlage raziskovali idejo, da bi lahko struktura sama ustvarila prostor brez potrebe po dekoraciji. To je vodilo do modernizma, kjer \xc5\xa1e dodatno raziskujejo ta koncept. Sovjetska modernisti\xc4\x8dna skupina ASNOVA (\xd0\x90\xd0\xa1\xd0\x9d\xd0\x9e\xd0\x92\xd0\x90 - \xd0\x90\xd1\x81\xd1\x81\xd0\xbe\xd1\x86\xd0\xb8\xd0\xb0\xd1\x86\xd0\xb8\xd1\x8f \xd0\xbd\xd0\xbe\xd0\xb2\xd1\x8b\xd1\x85 \xd0\xb0\xd1\x80\xd1\x85\xd0\xb8\xd1\x82\xd0\xb5\xd0\xba\xd1\x82\xd0\xbe\xd1\x80\xd0\xbe\xd0\xb2, \xe2\x80\x98Zdru\xc5\xbeenje novih arhitektov\xe2\x80\x99) je znana kot "Racionalisti"._NEWLINE_Racionalna arhitektura (italijansko Architettura razionale) je uspevala v Italiji med 1920 in 1940. Leta 1926 je skupina mladih arhitektov - Sebastiano Larco, Guido Frette, Carlo Enrico Rava, Adalberto Libera, Luigi Figini, Gino Pollini in Giuseppe Terragni (1904-1943) ustanovila tako imenovano Gruppo 7, ki je objavila svoj manifest v reviji Rassegna Italiana. Razglasila je namen dose\xc4\x8di kompromisno re\xc5\xa1itev med klasi\xc4\x8dnim gibanjem Novecento Italiano in industrijsko navdihnjeno arhitekturo futurizma ._NEWLINE_Ena prvih racionalisti\xc4\x8dnih zgradb je Palazzo Gualino v Torinu, zgrajena za finan\xc4\x8dnika Riccarda Gualina, arhitektov Gino Levi-Montalcini in Giuseppe Pagano. _NEWLINE_Gruppo 7 je med 1926 in 1931 pripravila tri razstave in gibanje se je leta 1930 predstavilo kot uradno telo Movimento Italiano per l\'Architettura Razionale (MIAR).  Predstavljena dela so: Giuseppe Terragni Casa del Fascio v Comu (1932-36) , Medaglia d\'Oro - soba na italijanskem letalskem sejmu v Milanu (1934), delo Pagana in Marcello Nizzolija in zgradba fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dnega trgovinskega zdru\xc5\xbeenja v Comu (1938-43), ki so ga zasnovali Cesare Cattaneo, Pietro lingeri, Augusto Magnani, L. Origoni in Mario Terragni._NEWLINE_Pagano je leta 1933 postal urednik Casabella skupaj z Edoardom Persicom. Pagano in Persico prikazujeta dela racionalistov v reviji, in v uvodnikih pozivata italijansko dr\xc5\xbeavo, da sprejme racionalizem kot uradni slog. Racionalisti so dobili nekaj uradnih naro\xc4\x8dil od fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dne vlade  Benita Mussolinija, toda dr\xc5\xbeava ve\xc4\x8dinoma daje prednost bolj klasi\xc4\x8dnim delom Nacionalne zveze arhitektov. Arhitekti, povezani z Mussolinijevim re\xc5\xbeimom, so delali na velikih projektih, kot je bila Univerza v Rimu (za\xc4\x8deta leta 1932) in Esposizione Universale Rom v ju\xc5\xbenem delu Rima (za\xc4\x8deta leta 1936). Slednja ima monumentalne zgradbe, od katerih mnoge spominjajo na anti\xc4\x8dno rimsko arhitekturo, brez ornamentov, mo\xc4\x8dnih geometrijskih oblik.\n_START_SECTION_\nNeoracionalizem\n_START_PARAGRAPH_\nV poznih 1960-ih se v arhitekturi pojavi novo racionalisti\xc4\x8dno gibanje, ki se navdihuje tako iz razsvetljenstva kot racionalistov zgodnjega 20. stoletja. Tako kot prej\xc5\xa1nji racionalisti, je imelo gibanje, znano kot Tendenza, sredi\xc5\xa1\xc4\x8de v Italiji. Predstavniki so Carlo Aymonino (1926-2010), Aldo Rossi (1931-1997) in Giorgio Grassi. Italijanska oblika revije Casabella prikazuje delo teh arhitektov in teoretikov. Na gibanje je vplival arhitekturni zgodovinar Manfredo Tafuri, Univerza IUAV v Benetkah pa postala sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Tendenze. Leta 1973 je bila v Milanu organizirana razstava Tendenza - Milanski trienale._NEWLINE_Rossijeva knjiga L\'Architettura della citt\xc3\xa0, objavljena leta 1966 in prevedena v angle\xc5\xa1\xc4\x8dino kot Architecture of the City leta 1982, je raziskala ve\xc4\x8d idej kot neoracionalizem. V prizadevanjih za razumevanje razvoja mesta izven preprostega funkcionalizma, je Rossi o\xc5\xbeivljal idejo tipologije, ki izhaja iz Quatrem\xc3\xa8re de Quincy, kot na\xc4\x8din za razumevanje zgradb, kot tudi ve\xc4\x8djega mesta. Pi\xc5\xa1e tudi o pomenu spomenikov kot izrazov kolektivnega spomina mesta in idejo o mestu kot izraza tako fizi\xc4\x8dne realnosti kot zgodovine._NEWLINE_Arhitekti, kot so Leon Krierja, Maurice Culot in Demetri Porphyrios so Rossijeve ideje pripeljali do logi\xc4\x8dnega zaklju\xc4\x8dka z o\xc5\xbeivljanjem klasi\xc4\x8dne arhitekture in tradicionalnega urbanizma. Krierjeva duhovita kritika modernizma, pogosto v obliki risank in Porphyriosovi dobro oblikovani filozofski argumenti, kot "klasicizem ni slog", so osvojili ve\xc4\x8d nadarjenih skupin arhitektov klasi\xc4\x8dnega pogleda. Organizacije, kot Traditional Architecture Group pri Royal Institute of British Architects in In\xc5\xa1titut za klasi\xc4\x8dno arhitekturo (Institute of Classical Architecture) potrjujejo njihovo vse ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo, toda prikrijejo racionalisti\xc4\x8dni izvor._NEWLINE_V Nem\xc4\x8diji, Oswald Mathias Ungers postane vodilni praktik nem\xc5\xa1kega racionalizma od sredine 1960-ih. Ungers vpliva na mlaj\xc5\xa1o generacijo nem\xc5\xa1kih arhitektov kot so Hans Kollhoff, Max Dudler in Christoph M\xc3\xa4ckler.'