b"\n_START_ARTICLE_\nHerbie Hancock\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nHancock se je rodil v Chicagu v Illinoisu, kot sin tajnice Winnie Belle (rojene Griffin) in Waymana Edwarda Hancocka, vladnega in\xc5\xa1pektorja mesa. Ime je dobil po pevcu in igralcu Herbu Jeffriesu. Obiskoval je srednjo \xc5\xa1olo Hyde Park Academy, kot \xc5\xa1tevilni mladi pianisti pa je pri\xc4\x8del s pridobivanjem klasi\xc4\x8dne glasbene izobrazbe in u\xc4\x8denjem klasi\xc4\x8dnega klavirja. Klavirja se je pri\xc4\x8del u\xc4\x8diti, ko je bil star sedem let, njegov talent pa je bil kmalu prepoznan. Kot \xc4\x8dude\xc5\xbeni otrok je 5. februarja 1952, ko je bil star 11 let, na koncertu s \xc4\x8cika\xc5\xa1kim simfoni\xc4\x8dnim orkestrom igral prvi stavek Mozartovega Klavirskega koncerta \xc5\xa1t. 26 v d-molu, KV. 537._NEWLINE_V najstni\xc5\xa1kih letih ni imel nikoli u\xc4\x8ditelja jazza, vendar je sam razvil posluh in smisel za harmonijo. Nanj so vplivale tudi plo\xc5\xa1\xc4\x8de vokalne skupine The Hi-Lo's. O tem \xc4\x8dasu je sam dejal, da je takrat pri\xc4\x8del sli\xc5\xa1ati razli\xc4\x8dne stvari, podobne harmonijam, ki jih je uporabil pri albumu Speak Like a Child. Na njegov harmonski koncept je precej vplival Clare Fischer, ki je aran\xc5\xbeiral za skupino The Hi-Lo's, poleg njega pa \xc5\xa1e Bill Evans, Maurice Ravel in Gil Evans._NEWLINE_Leta 1960 je sli\xc5\xa1al igrati Chrisa Andersona in ga prosil, ali bi lahko pri njem \xc5\xa1tudiral. Hancock pogosto omenja Andersona kot svojega harmonskega guruja. Nato je zapustil Grinnell College, se preselil v \xc4\x8cikago in pri\xc4\x8del sodelovati z Donaldom Byrdom in Colemanom Hawkinsom. V tem \xc4\x8dasu je obiskoval Roosevelt University. Na Grinnellu je diplomiral iz elektrotehnike in glasbe. Leta 1972 mu je univerza podelila \xc4\x8dastni doktorat. Byrd je v tistem \xc4\x8dasu obiskoval Manhattan School of Music v New Yorku in Hancocku predlagal \xc5\xa1tudij kompozicije pri Vittoriu Gianniniju, pri katerem je nato Hancock kratek \xc4\x8das \xc5\xa1tudiral. Kmalu si je pridobil sloves in sodeloval z Oliverjem Nelsonom in Philom Woodsom. Leta 1962 je posnel debitantski album Takin' Off, ki je istega leta iz\xc5\xa1el pri zalo\xc5\xbebi Blue Note Records. S skladbo \xc2\xbbWatermelon Man\xc2\xab, ki je iz\xc5\xa1la tudi na njegovem debitantskem albumu, je \xc5\xbeelel Mongu Santamar\xc3\xadi zagotoviti hit single, z albumom Takin' Off pa je vzbudil pozornost pri Milesu Davisu, ki je takrat ustanavljal novo zasedbo. Hancocka je Davisu predstavil Donald Byrd.\n_START_SECTION_\nMiles Davis Quintet (1963\xe2\x80\x9368) in Blue Note Records (1962\xe2\x80\x9369)\n_START_PARAGRAPH_\nHancock je postal javnosti bolj znan maja 1963, ko se je pridru\xc5\xbeil 2. kvintetu Milesa Davisa. Davis je osebno iskal Hancocka, ki ga je videl kot enega najve\xc4\x8djih talentov v jazzu. Davisova ritem sekcija je bila precej mlada, vendar u\xc4\x8dinkovita. Sestavljali so jo basist Ron Carter, 17-letni bobnar Tony Williams in Hancock za klavirjem. Po tem, ko je kratek \xc4\x8das na mestu saksofonista igral George Coleman in za njim Sam Rivers, se je kvintetu pridru\xc5\xbeil Wayne Shorter na tenorskem saksofonu. Kvintet mnogi omenjajo kot eno najbolj\xc5\xa1ih jazzovskih zasedb doslej._NEWLINE_Hancock je svoj zvok kot pianist na\xc5\xa1el prav v Davisovem kvintetu. Ne samo, da je na\xc5\xa1el nove poti za uporabo skupnih akordov, ampak je populariziral tudi akorde, ki se prej v jazzu niso uporabljali. Poleg tega je razvil unikaten okus za \xc2\xbborkestralno\xc2\xab\xc2\xa0spremljavo. Pri tem je uporabljal kvartno harmonijo in debussyjske harmonije z ostrimi kontrasti, \xc4\x8desar takrat v jazzu \xc5\xa1e ni bilo sli\xc5\xa1ati. Z Williamsom in Carterjem je okrog obstoje\xc4\x8dih melodij shem akordov ustvarjal nekak\xc5\xa1en \xc2\xbblabirint\xc2\xab\xc2\xa0zapletenosti ritma. V drugi polovici 60. let je njihov pristop postal tako kultiviran in neobi\xc4\x8dajen, da je bilo te\xc5\xbeko zaznati spremembe akordov. Njihov improvizacijski koncept je zato postal znan kot \xc2\xbbTime, No Changes\xc2\xab._NEWLINE_V \xc4\x8dasu igranja z Davisom, je Hancock sodeloval pri \xc5\xa1tevilnih snemanjih za zalo\xc5\xbebo Blue Note. Tako pod svojim imenom kot studijski glasbenik je sodeloval z drugimi glasbeniki kot so Shorter, Williams, Grant Green, Bobby Hutcherson, Rivers, Byrd, Kenny Dorham, Hank Mobley, Lee Morgan in Freddie Hubbard._NEWLINE_Njegova albuma Empyrean Isles (1964) in Maiden Voyage (1965) sta bila dva najbolj znanih in vplivnih jazz LP plo\xc5\xa1\xc4\x8d 60. let. Hvaljena sta bila predvsem zaradi njune inovativnosti in dostopnosti (dostopnost je postala opa\xc5\xbeena, ko je naslovna skladba z albuma Maiden Voyage postala jazz standard, jazz rap skupina US3 pa je dvajset let kasneje izdala hit single \xc2\xbbCantaloop\xc2\xab, ki izvira iz skladbe \xc2\xbbCantaloupe Island\xc2\xab\xc2\xa0z albuma Empyrean Isles). Pri snemanju albuma Empyrean Isles je sodelovala Davisova ritem sekcija ter Hubbard na kornetu, pri snemanju albuma Maiden Voyage pa je sodeloval tudi nekdanji Davisov saksofonist Coleman. Oba albuma sta bila uvr\xc5\xa1\xc4\x8dena med glavne temelje sloga post-bop._NEWLINE_Hancock je posnel tudi \xc5\xa1tevilne manj znane, vendar kriti\xc5\xa1ko uspe\xc5\xa1ne albume z ve\xc4\x8djimi zasedbami \xe2\x80\x93 My Point of View (1963), Speak Like a Child (1968) in The Prisoner (1969) so vsebovali krilni rog, altovsko flavto in basovski trombon. Leta 1963 je iz\xc5\xa1el album Inventions and Dimensions, ki je v veliki ve\xc4\x8dini vseboval improvizirano glasbo. Hancock je album posnel z basistom Paulom Chambersom ter tolkalistoma Willijem Bobom in Osvaldom Martinezom._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu je Hancock skomponiral tudi filmsko glasbo za Antonionijev film Blowup (1966), kar je bil prvi soundtrack izmed \xc5\xa1tevilnih, ki jih je posnel. Poleg filmske glasbe je Hancock napisal \xc5\xa1tevilne glasbene teme za ameri\xc5\xa1ke televizijske oglase raznih podjetij, kot so Pillsbury, Standard Oil, Tab in Virgina Slims. Napisal, aran\xc5\xbeiral in posnel je tudi temo za serijo oglasov F. Williama Freeja za cigarete znamke Silva Thins. Hancocku je bila tema tako v\xc5\xa1e\xc4\x8d, da jo je \xc5\xbeelel posneti kot skladbo, vendar mu oglasna agencija tega ni dovolila. Zato je predelal harmonijo in tempo ter skladbo posnel pod imenom \xc2\xbbHe Who Lives in Fear\xc2\xab, iz\xc5\xa1la pa je leta 1969 na njegovem albumu The Prisoner._NEWLINE_Proti koncu Hancockove dobe v Davisovem kvartetu je Davis pri\xc4\x8del z dodajanjem elementov rocka in popa v svojo glasbo. Kvintet Cannonballa Adderleyja je leta 1966 izdal singl \xc2\xbbMercy, Mercy, Mercy\xc2\xab, ki ga je napisal Joe Zawinul. Zawinul je skladbo posnel z elektri\xc4\x8dnima klavirjema Wurlitzer in Fender Rhodes, Davis pa je postal tako navdu\xc5\xa1en nad toplim zvokom elektri\xc4\x8dnega klavirja, da je dal na zadnji dan snemanja albuma Miles in the Sky namesto klavirja v studio pripeljati Fender Rhodes. Hancock je kljub za\xc4\x8detnem nestrinjanju pri\xc4\x8del igrati elektri\xc4\x8dne klaviature, na katere se je kmalu privadil, ti instrumenti pa so pustili mo\xc4\x8dan pe\xc4\x8dat kasneje v njegovi karieri._NEWLINE_Leta 1968 se je Hancock poro\xc4\x8dil z Gudrun Mexines \xc2\xbbGigi\xc2\xab. Na poro\xc4\x8dnem potovanju v Braziliji se je na poro\xc4\x8dno no\xc4\x8d zastrupil s hrano, zaradi \xc4\x8desar je moral izpustiti nekaj koncertov s kvintetom. Na Hancockovo mesto je tako pri\xc5\xa1el Chick Corea, Hancock pa je bil odpu\xc5\xa1\xc4\x8den iz zasedbe. Poleti 1968 je Hancock ustanovil svoj sekstet. \xc4\x8ceprav je Davis zaradi iskanja novega zvoka kmalu razpustil zasedbo, je Hancock, kljub odpustitvi, naprej sodeloval z Davisom pri snemanjih. Sodeloval je tudi pri snemanjih albumov In a Silent Way, A Tribute to Jack Johnson in On the Corner.\n_START_SECTION_\nFat Albert (1969) in Mwandishi (1971)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1969 je Hancock zapustil zalo\xc5\xbebo Blue Note in sklenil pogodbo z Warner Bros. Records. Istega leta je skomponiral soundtrack za Cosbyjevo animirano televizijsko oddajo Hey, Hey, Hey, It's Fat Albert. Glasba s soundtracka je kasneje iz\xc5\xa1la na albumu Fat Albert Rotunda. Album je vseboval elemente R&B z mo\xc4\x8dnimi jazzovskimi alikvotnimi toni. Ena izmed bolj jazzovskih skladb na albumu, \xc4\x8demerna balada \xc2\xbbTell Me a Bedtime Story\xc2\xab, je bila kasneje predelana kot bolj elektronska skladba za album Quincyja Jonesa, Sounds...and Stuff Like That!!, leta 1978._NEWLINE_Hancock se je kmalu navdu\xc5\xa1il nad zbiranjem glasbenih pripomo\xc4\x8dkov. Pod vplivom Davisovega prelomnega albuma Bitches Brew iz leta 1970 se je ta navdu\xc5\xa1enost pri\xc4\x8dela kazati v seriji albumov, na katerih je kombiniral elektri\xc4\x8dne instrumente z akusti\xc4\x8dnimi. Prvi Hancockov podvig z elektronsko glasbo se je pri\xc4\x8del s sekstetom, ki so ga poleg njega sestavljali \xc5\xa1e basist Buster Williams, bobnar Billy Hart, trobenta\xc4\x8d Eddie Henderson, trombonist Julian Priester in multipihalec Bennie Maupin. Zasedbi se je kasneje pridru\xc5\xbeil \xc5\xa1e Patrick Gleeson, ki je igral sintetizatorje. Sekstet, kasneje septet, je pod Hancockovim imenom posnel in izdal tri albume: Mwandishi (1971) in  Crossings (1972) pri Warner Bros. Records ter Sextant (1973, iz\xc5\xa1el pri Columbia Records); dva dodatna, Realization in Inside Out sta bila posneta z isto zasedbo, a pod Hendersonovim imenom. Glasba je vsebovala mo\xc4\x8dan improvizacijski vidik onstran omejitev jazz mainstreama in je izkazovala vpliv elektronske glasbe skladateljev sodobne resne glasbe._NEWLINE_Gleeson je sintetizator predstavil na albumu Crossings (1972), ki je bil eden izmed najvplivnej\xc5\xa1ih elektronskih jazz fusion albumov tistega leta, ki je vseboval sintetizator. Na tem albumu, tako kot na albumu I Sing the Body Electric zasedbe Weather Report, je bil sintetizator uporabljen bolj kot improvizacijski globalni orkestralni element in ne kot melodi\xc4\x8dni instrument. Zgodnja recenzija albuma v Downbeat magazine se je prito\xc5\xbeevala nad sintetizatorjem, nekaj let kasneje pa je revija poro\xc4\x8dala o Gleesonu kot o pionirju me\xc5\xa1anja elektronike in jazza. Na naslednjih albumih je Hancock pri\xc4\x8del sam igrati sintetizatorje, ko so ti za\xc4\x8deli prevzemati melodi\xc4\x8dne vloge._NEWLINE_Hancockovi trije albumi, izdani med leti 1971 in 1973, so postali znani kot albumi \xc2\xbbMwandishi\xc2\xab, po svahili imenu, ki ga je Hancock takrat ob\xc4\x8dasno uporabljal (Mwandishi v svahiliju pomeni pisatelj). Prva dva albuma, vklju\xc4\x8dno s Fat Albert Rotunda, sta leta 1994 iz\xc5\xa1la v dvojnem CD setu Mwandishi: the Complete Warner Bros. Recordings. Izmed treh elektronskih albumov je Sextant br\xc5\xbekone najbolj eksperimentalen zaradi velike uporabe ARP sintetizatorjev ter napredne improvizacije (post-modalni prosti impresionizem) pri skladbah \xc2\xbbHornets\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbHidden Shadows\xc2\xab. Skladba \xc2\xbbHornets\xc2\xab\xc2\xa0je iz\xc5\xa1la leta 2001 na albumu Future2Future pod imenom \xc2\xbbVirtual Hornets\xc2\xab._NEWLINE_Med instrumenti, ki sta jih uporabljala Hancock in Gleeson, so Fender Rhodes, ARP Odyssey, ARP 2600, ARP Pro Soloist Synthesizer, Mellotron in Moog synthesizer III._NEWLINE_Vsi trije albumi zalo\xc5\xbebe Warner Bros. (Fat Albert Rotunda, Mwandishi in Crossings) so bili remasterizirani leta 2001 in iz\xc5\xa1li v Evropi, vendar v ZDA niso iz\xc5\xa1li do junija 2005.\n_START_SECTION_\nOd V.S.O.P. (1976\xe2\x80\x93) do Future Shock (1983)\n_START_PARAGRAPH_\nKonec 70. in za\xc4\x8detek 80. let je Hancock koncertiral s kvintetom V.S.O.P., ki so ga sestavljali vsi \xc4\x8dlani 2. Davisovega kvinteta, razen Davisa, katerega je nadomestil Hubbard. Stalno so kro\xc5\xbeile \xc5\xa1pekulacije, da se bo Davis ponovno zdru\xc5\xbeil s svojo staro zasedbo, a do tega ni nikoli pri\xc5\xa1lo. V.S.O.P. je konec 70. let posnel ve\xc4\x8d albumov v \xc5\xbeivo, med njimi leta 1977 album The Quintet._NEWLINE_Leta 1978 je Hancock posnel duet s Chickom Coreo, ki ga je desetletje prej nadomestil v Davisovi zasedbi. Leto kasneje je Hancock izdal samostojni klavirski album The Piano, ki je takrat iz\xc5\xa1el le na Japonskem, v ZDA pa \xc5\xa1ele leta 2004. Med ostale, le na Japonskem izdane albume, spadajo Dedication (1974), Tempest in the Colosseum (1977) in Directstep (1978). Live Under the Sky je album kvinteta VSOP, ki je bil leta 2004 remasteriziran za ameri\xc5\xa1ki trg, vsebuje pa drugi koncert s turneje julija 1979._NEWLINE_Med letoma 1978 in 1982 je Hancock posnel \xc5\xa1tevilne albume z vplivi disca in pop glasbe, za\xc4\x8den\xc5\xa1i leta 1978 z albumom Sunlight, na zadnji skladbi katerega sta sodelovala Tony Williams in Jaco Pastorius. Skladba \xc2\xbbI Thought It Was You\xc2\xab, ki jo je Hancock odpel skozi vocoder, je postala britanski hit, \xc4\x8deprav kritiki nad njo niso bili navdu\xc5\xa1eni. Zaradi tega je leta 1979 na naslednjem albumu, Feets, Don't Fail Me Now, uporabil ve\xc4\x8d vocodra, kar mu je prineslo \xc5\xa1e en britanski hit, \xc2\xbbYou Bet Your Love\xc2\xab._NEWLINE_Albumi, kot so Monster (1980), Magic Windows (1981) in Lite Me Up (1982), so bili eni Hancockovih najbolj kritiziranih albumov. Sam Hancock je pri teh albumih imel omejeno vlogo, saj je petje, komponiranje in celo produciranje pustil drugim. Mr. Hands iz leta 1980 je verjetno eden redkih albumov tega \xc4\x8dasa, ki je dosegel pozitivne kritike. Album je bil v celoti instrumentalen, pri eni skladbi pa je sodeloval Jaco Pastorius. Sicer je album vseboval razli\xc4\x8dne stile, med njimi instrumentalno disco skladbo, latin jazz in elektronsko skladbo, ki jo je Hancock posnel sam s pomo\xc4\x8djo ra\xc4\x8dunalnikov._NEWLINE_Leta 1981 je Hancock koncertiral z Williamsom in Carterjem, s katerima je posnel album Herbie Hancock Trio s petimi skladbami, ki je iz\xc5\xa1el samo na Japonskem. Mesec kasneje je s trio s trobenta\xc4\x8dem Wyntonom Marsalisom posnel album Quartet, ki je leto kasneje iz\xc5\xa1el v ZDA. Hancock, Williams in Carter so z Wyntonom Marsalisom in njegovim bratom, saksofonistom Branfordom Marsalisom, koncertirali po vsem svetu, zasedba pa je postala znana pod imenom \xc2\xbbVSOP II\xc2\xab. Isti kvintet je posnel debitantski album Wyntona Marsalisa, ki je leta 1981 iz\xc5\xa1el pri zalo\xc5\xbebi Columbia. Leta 1984 je zasedba VSOP II nastopila na Playboy Jazz Festivalu v sekstetu, ki ga je, poleg \xc5\xbee uveljavljenega kvinteta, sestavljal \xc5\xa1e Bobby McFerrin._NEWLINE_Leta 1982 je Hancock sodeloval pri snemanju albuma New Gold Dream (81,82,83,84) skupine Simple Minds, na katerem je pri skladbi \xc2\xbbHunter and the Hunted\xc2\xab\xc2\xa0izvedel solo na sintetizator._NEWLINE_Leta 1983 je ustvaril pop hit s singlom \xc2\xbbRockit\xc2\xab\xc2\xa0z albuma Future Shock, ki je osvojil grammyja. To je bila prva jazz hip-hop skladba in je postala svetovna himna hip-hopa in breakdancerjev 80. let. To je bil prvi mainstream single, ki je vseboval scratching, predstavljen pa je bil tudi v animiranem glasbenem videospotu, ki sta ga re\xc5\xbeirala Godley and Creme in je prikazoval \xc5\xa1tevilne robotske kreature ustvarjalca Jima Whitinga. Video je bil hit na MTV-ju in je dosegel 8. mesto britanske lestvice. Videospot je zmagal v petih kategorijah na prvi podelitvi MTV-jevih nagrad. Single je nastal v sodelovanju z znanim basistom in producentom Billom Laswellom. Laswell je produciral tri albume, na katerih je Hancock eksperimentiral z elektronsko glasbo: Future Shock (1983), Sound-System (1984), ki je osvojil grammyja in Perfect Machine (1988)._NEWLINE_Leta 1985 se je Hancock na podelitvi grammyjev pojavil na odru skupaj s Steviejem Wonderjem, Howardom Jonesom in Thomasom Dolbyjem v sintetizatorskem jam sessionu. Njegova manj znana albuma iz 80. let sta album v \xc5\xbeivo Jazz Africa iz 1987 in studijski album Village Life iz 1984, ki sta bila posneta z gambijskim igralcem Kore, Fodayjem Musom Suso. Leta 1985 je Hancock kot gost sodeloval pri snemanju albuma So Red the Rose skupine Arcadia. Sredi 80. let je kot voditelj sodeloval pri oddajah Rockschool postaje PBS._NEWLINE_Leta 1986 je Hancock igral v filmu Round Midnight. Za film je ustvaril tudi soundtrack, za katerega je prejel oskarja za izvirno filmsko glasbo. Njegovo skladateljsko udejstvovanje pri filmih je bilo plodno v 80. letih, ko je skomponiral soundtracke za filme A Soldier's Story (1984), Jo Jo Dancer, Your Life Is Calling (1986), Action Jackson (1988, z Michaelom Kamnom), Colors (1988) in Harlem Nights (1989). Pogosto je skladal glasbo za televizijske oglase. Skladba \xc2\xbbMaiden Voyage\xc2\xab\xc2\xa0je bila pravzaprav ustvarjena kot podlaga za oglas za kolonjsko vodo. Na koncu turneje Perfect Machine se je Hancock odlo\xc4\x8dil za odhod od zalo\xc5\xbebe Columbia po 15 letih sodelovanja.\n_START_SECTION_\n1990. leta do 2000\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1990 je Hancock koncertiral z Jackom DeJohnettom, Davom Hollandom in Patom Methenyjem na turneji Parallel Realities, ki je vklju\xc4\x8devala tudi nastop na Montreux Jazz Festivalu julija 1990, leto kasneje pa je prispeval soundtrack komediji Livin' Large!. Zatem je skupaj s Carterjem, Williamsom, Shorterjem in Davisovim ljubiteljem Wallacom Roneyjem posnel album A Tribute to Miles, ki je iz\xc5\xa1el leta 1994. Album je vseboval dva posnetka v \xc5\xbeivo in studijske posnetke, na katerih je Davisove dele odigral Roney. Album je osvojil grammyja za najbolj\xc5\xa1i skupinski album._NEWLINE_Z naslednjim albumom, Dis Is da Drum, ki je iz\xc5\xa1el leta 1994, se je Hancock vrnil k acid jazzu. Istega leta se je pojavil na kompilacijskem albumu Red Hot Organization Stolen Moments: Red Hot + Cool. Album je iz\xc5\xa1el v podporo ozave\xc5\xa1\xc4\x8danju o epidemiji Aidsa in v povezavi z afroameri\xc5\xa1ko skupnostjo, revija Time ga je imenovala za album leta._NEWLINE_Pri snemanju albuma The New Standard so sodelovali \xc5\xa1tevilni znani instrumentalisti, med njimi John Scofield, Jack DeJohnette in Michael Brecker. Album je vseboval interpretacije pop skladb raznih znanih izvajalcev, kot so Nirvana, Stevie Wonder, The Beatles, Prince, Peter Gabriel in drugi._NEWLINE_Leta 1996 je Hancock sodeloval pri snemanju debitantskega albuma beninskega kitarista Lionela Louekea, Virgin Forest, ki je iz\xc5\xa1el pri zalo\xc5\xbebi ObliqSound, rezultat sodelovanja pa sta bili dve improvizirani skladbi \xe2\x80\x93 \xc2\xbbLe R\xc3\xa9veil des agneaux (The Awakening of the Lambs)\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbLa Poursuite du lion (The Lion's Pursuit)\xc2\xab._NEWLINE_Leta 1997 je iz\xc5\xa1el uspe\xc5\xa1ni album 1 + 1, ki ga je Hancock posnel v duetu s Shorterjem. Skladba \xc2\xbbAung San Suu Kyi\xc2\xab\xc2\xa0je osvojila grammyja za najbolj\xc5\xa1o instrumentalno kompozicijo. Hancock je bil uspe\xc5\xa1en tudi leta 1998, ko je iz\xc5\xa1el njegov album Gershwin's World, ki vsebuje posnetke standardov Georgea in Ire Gershwina, pri snemanju le-teh pa so sodelovali \xc5\xa1tevilni znani izvajalci, kot so Stevie Wonder, Joni Mitchell in Wayne Shorter. Sledila je svetovna promocijska turneja, na kateri je Hancock igral v sekstetu, ki so ga sestavljali \xc5\xa1e Cyro Baptista, Terri Lynne Carrington, Ira Coleman, Eli Degibri in Eddie Henderson.\n_START_SECTION_\nOd 2000 do 2009\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 2001 je Hancock posnel album Future2Future, pri katerem je zopet sodeloval z Laswellom in nekaterimi izvajalci elektronske glasbe, kot je Rob Swift. Hancock je s to zasedbo zatem koncertiral, s spremenjeno zasedbo pa izdal koncertni DVD, ki je vseboval tudi glasbeni videospot skladbe \xc2\xbbRockit\xc2\xab. Istega leta je Hancock sodeloval z Breckerjem in Royjem Hargrovom, s katerima je v Torontu posnel koncert v spomin Davisu in Johnu Coltraneu pod imenom Directions in Music: Live at Massey Hall. Sledila je promocijska turneja, ki je trajala do leta 2005._NEWLINE_Leta 2005 je iz\xc5\xa1el album duetov Possibilities. Album vsebuje duete Hancocka s Carlosom Santano, Paulom Simonom, Annie Lennox, Johnom Mayerjem, Christino Aguilero, Stingom in drugimi. Leta 2006 je bil album nominiran za grammyja v dveh kategorijah: \xc2\xbbA Song for You\xc2\xab\xc2\xa0s Christino Aguilero je bila nominirana za najbolj\xc5\xa1o instrumentalno pop izvedbo, \xc2\xbbGelo No Montanha\xc2\xab\xc2\xa0s Treyjem Anastasiom pa je za najbolj\xc5\xa1o instrumentalno izvedbo. Grammyja ni prejela nobena skladba._NEWLINE_Leta 2005 je Hancock koncertiral z novim kvartetom, \xc4\x8dlan katerega je bil tudi Lionel Loueke, zasedba pa je izvajala razli\xc4\x8dne stile od ambientalne glasbe do jazza do afri\xc5\xa1ke glasbe. Poleti 2005 je Hancock \xc5\xa1el na turnejo z The Headhunters in z njimi nastopil tudi na The Bonnaroo Music & Arts Festivalu. Zasedba ni vsebovala nobenega prvotnega \xc4\x8dlana skupine, sestavljali pa so jo Marcus Miller, Carringtonova, Loueke in Mayer._NEWLINE_Leta 2006 je zalo\xc5\xbeba Sony BMG Music Entertainment, ki je kupila zalo\xc5\xbebo Columbia, izdala dvojni retrospektivni kompilacijski album The Essential Herbie Hancock. To je bila prva kompilacija njegovih del za zalo\xc5\xbebe Warner Bros., Blue Note, Columbia in Verve/Polygram in druga ve\xc4\x8dja kompilacija njegovih del po letu 2002, ko je Columbia izdala The Herbie Hancock Box, ki je iz\xc5\xa1la v plasti\xc4\x8dni kocki in je bila ponovno izdana leta 2004. V letu 2006 je Hancock posnel tudi novo skladbo z Joshem Grobanom in Ericom Mouquetom. Skladba z naslovom \xc2\xbbMachine\xc2\xab\xc2\xa0je iz\xc5\xa1la na Grobanovem albumu Awake._NEWLINE_Hancock, dolgoletni sodelavec in prijatelj Joni Mitchell, je leta 2007 izdal album River: The Joni Letters. Kot vokalistke so pri albumu sodelovale Tina Turner, Norah Jones in Corinne Bailey Rae, Leonard Cohen pa je prispeval govor ob spremljavi klavirja. Joni Mitchell ni sodelovala. Album je iz\xc5\xa1el 25. septembra 2007, vzporedno z izdajo takratnega novega albuma Joni Mitchell, Shine. River: The Joni Letters je osvojil grammyja za album leta, grammyja za najbolj\xc5\xa1i sodobni jazz album, skladba \xc2\xbbBoth Sides Now\xc2\xab\xc2\xa0pa je bila nominirana za najbolj\xc5\xa1i instrumentalni jazz solo. To je bilo prvi\xc4\x8d v zgodovini, da je jazzovski album osvojil oba grammyja._NEWLINE_14. junija 2008 je Hancock z gosti nastopil na dobrodelni prireditvi Rhythm on the Vine v Temeculi, Kalifornija, za dobrodelno organizacijo Shriners Hospitals for Children. Na prireditvi je bilo zbranih 515.000 dolarjev._NEWLINE_18. januarja 2009 je Hancock nastopil na inavguralnem koncertu Baracka Obame, We Are One concert, s katerim se je za\xc4\x8delo praznovanje ob inavguraciji Obame za predsednika Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav Amerike. Istega leta je Hancock s klasi\xc4\x8dnim pianistom Langom Langom nastopil na podelitvi Classical BRIT Awards, kjer sta izvedla Rapsodijo v modrem. V istem letu je bil Hancock s strani losangele\xc5\xa1kih filharmonikov imenovan za \xc2\xbbCreative chair\xc2\xab\xc2\xa0za obdobje 2010 do 2012.\n_START_SECTION_\n2010 in naprej\n_START_PARAGRAPH_\nJunija 2010 je Hancock izdal album The Imagine Project._NEWLINE_5. junija 2010 je prejel nagrado Alumni od kolid\xc5\xbea Grinnell. 22. julija 2011 je bil v Parizu imenovan za Unescovega ambasadorja dobre volje za promocijo medkulturnega dialoga. Leta 2013 je Hancock pridru\xc5\xbeil Univerzi Kalifornije kot ._NEWLINE_8. decembra 2013 je Hancock prejel nagrado Kennedyjevega Centra \xc4\x8dasti za dose\xc5\xbeke v uprizoritvenih umetnostih._NEWLINE_Oktobra 2014 je iz\xc5\xa1el album You're Dead! zasedbe Flying Lotus, pri katerem je sodeloval Hancock._NEWLINE_Leta 2014 je postal Charles Eliot Norton profesor poezije na Univerzi Harvard. Nosilec naziva izvede \xc5\xa1est lekcij o poeziji z naslovom \xc2\xbbThe Norton Lectures\xc2\xab. Poezija je \xc2\xbbinterpretirana v \xc5\xa1ir\xc5\xa1em smislu, vklju\xc4\x8dno z vsemi poeti\xc4\x8dnimi izrazi v jeziku, glasbi ali likovni umetnosti.\xc2\xab\xc2\xa0Nekdanji nosilci naziva so bili znani glasbeniki kot so Leonard Bernstein, Igor Stravinski in John Cage. Hancockova tema je bil \xc2\xbbThe Ethics of Jazz\xc2\xab._NEWLINE_Leta 2016 je bilo v medijih objavljeno, da bodo Hancock, Carlos Santana in Wayne Shorter za\xc4\x8deli koncertirati skupaj pod imenom Mega Nova. V superskupino sta bila vklju\xc4\x8dena \xc5\xa1e basist Marcus Miller in bobnarka Cindy Blackman Santana. Prvi koncert skupine je bil 24. avgusta 2016 v Hollywood Bowlu._NEWLINE_Naslednji Hancockov album bo produciral Terrace Martin, pri snemanju pa bodo sodelovali \xc5\xa1tevilni jazz in hip-hop izvajalci kot so Wayne Shorter, Kendrick Lamar, Kamasi Washington, Thundercat, Flying Lotus, Lionel Loueke, Zakir Hussain in Snoop Dogg.\n_START_SECTION_\nOprema\n_START_PARAGRAPH_\nDo snemanja Davisovega albuma Miles in the Sky je Hancock uporabljal le akusti\xc4\x8dni klavir, na tem snemanju pa je dal Davis v studio pripeljati Fender Rhodes. Hancocku elektri\xc4\x8dni klavir najprej ni bil v\xc5\xa1e\xc4\x8d, kasneje pa se je navdu\xc5\xa1il nad toplim tonom instrumenta. Pri nadaljnjih snemanjih z Davisom je poleg Rhodesa uporabljal \xc5\xa1e Wurlitzer, elektri\xc4\x8dni \xc4\x8dembalo in orgle._NEWLINE_Pri snemanju albumov Mwandishi in Crossings je uporabljal Mellotron, akusti\xc4\x8dni ter elektri\xc4\x8dni klavir, pri albumu Sextant pa je uporabljal tudi ARP sintetizatorje in Hohner Clavinet. Leta 1973 je izdal enega najbolj vplivnih jazz-funk albumov, Head Hunters, pri snemanju katerega je uporabil Fender Rhodes, Clavinet, ARP Odyssey Bass in druge ARP sintetizatorje. Velik komercialni uspeh je Hancock dosegel z albumom Future Shock, s katerega je iz\xc5\xa1el single \xc2\xbbRockit\xc2\xab. V tem \xc4\x8dasu je Hancock uporabljal klaviature in sintetizatorje Fairlight CMI, Rhodes Chroma, Apple IIE, Yamaha DX7, Emu 4060, Minimoog, Clavinet, Dr. Click rhythm controller, Alphacentauri, Yamaha GS1, Sennheiser vocoder in Yamaha CE20. Leta 2002 je o svoji opremi dejal: \xc2\xbbNe uporabljam nobenih samplov, uporabljam bolj pianisti\xc4\x8dne stvari. Moje klaviature so Steinway Concert Grand, Roland MK80 kot kontroler in Korg Karma. V bistvu uporabljam programske instrumente, ki so novi na glasbeni sceni. Na odru uporabljam Apple Titanium Powerbook z Emagic EVP88, virtuani priklju\xc4\x8dek Rhodes in virtualni Clavinet. Zvok EVP88 je bolj podoben pravemu Fender Rhodesu kot katerikoli sintetizator, ki sem ga kadarkoli sli\xc5\xa1al! In virtualni Clavinet zveni kot pravi Clavinet. Tu so \xc5\xa1e programski pedali kot Crybaby wah-wah in pedali Morley, ki prav tako zvenijo dobro. \xc5\xa0tevilne glasbenike je \xc5\xa1e vedno strah uporabljati programske instrumente, ker se bojijo sesutja ra\xc4\x8dunalnika in drugih problemov. Zato za rezervo uporabljajo prave instrumente. Vendar mi ne potrebujemo rezerv. Cele turneje smo oddelali le s programskimi instrumenti, ki so \xc5\xa1e vedno bili v preizkusnem na\xc4\x8dinu delovanja in z njimi nismo imeli te\xc5\xbeav, delali so brezhibno.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nOsebno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1968 je poro\xc4\x8den z Gudrun Mexines \xc2\xbbGigi\xc2\xab, s katero ima h\xc4\x8di Jessico. V 90. letih je postal zasvojen s kokainom. Leta 1999 se je pri\xc4\x8del odvajati od kokaina in od leta 2000 je \xc4\x8dist.\n_START_SECTION_\nNichiren budizem\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1972 Hancock prakticira Nichiren budizem kot \xc4\x8dlan budisti\xc4\x8dne organizacije Soka Gakkai International. Kot del svoje spiritualne prakse, Hancock vsak dan recitira budisti\xc4\x8dno mantro Nam(u) My\xc5\x8dh\xc5\x8d Renge Ky\xc5\x8d. Leta 2013 je bil v japon\xc5\xa1\xc4\x8dini objavljen pogovor Hancocka z Waynom Shorterjem in predsednikom organizacije Soka Gakkai International, Daisakujem Ikedo, o jazzu, budizmu in \xc5\xbeivljenju."