b'\n_START_ARTICLE_\nVojvodina Avstrija\n_START_PARAGRAPH_\nVojvodina Avstrija, vojvodina Svetega rimskega cesarstva ter pozneje kronska de\xc5\xbeela Avstrijske monarhije._NEWLINE_Ob vojvodini Avstriji se obravnavajo tudi de\xc5\xbeele, ki so jim vladali avstrijski vojvode v personalni uniji, ali druga\xc4\x8de, obravnava se vladavina avstrijskih vojvod v srednjem veku._NEWLINE_Leta 1156 je cesar Friderik I. Barbarossa povzdignil mejno grofijo Babenber\xc5\xbeanov v dedno vojvodino Avstrijo. Leta 1192 so Babenber\xc5\xbeani zavladali \xc5\xa1e v vojvodini \xc5\xa0tajerski in kmalu za tem dosegli vi\xc5\xa1ek svoje vladarske mo\xc4\x8di; leta 1246 je njihov rod izumrl. V boju za babenber\xc5\xa1ko dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino je novi nem\xc5\xa1ki kralj Rudolf I. Habsbur\xc5\xa1ki premagal \xc4\x8de\xc5\xa1kega tekmeca Otokarja II. P\xc5\x99emysla in leta 1282 zagotovil svoji rodbini poleg vojvodine Avstrije \xc5\xa1e vojvodino \xc5\xa0tajersko in grofijo Kranjsko. Tudi ambiciozni Rudolfov sin Albert I. si je leta 1298 priboril nem\xc5\xa1ko krono. Po njegovi smrti pa je vrsta porazov zmanj\xc5\xa1ala presti\xc5\xbe avstrijske vladavine, a svoja ozemlja so \xc5\xa1irili \xc5\xa1e kar naprej. Potem ko sta sinova Alberta I. pridobila vojvodino Koro\xc5\xa1ko, so njegov vnuk Rudolf IV. in Rudolfovi bratje avstrijskim de\xc5\xbeelam priklju\xc4\x8dili grofijo Tirolsko in ustvarili povezavo do habsbur\xc5\xa1kih mati\xc4\x8dnih posesti med \xc5\xa0vico in \xc5\xa0vabsko, ki so jih za\xc4\x8deli imenovati Prednja Avstrija._NEWLINE_Potem pa je leta 1379 pri\xc5\xa1lo med brati do delitve avstrijskih de\xc5\xbeel, najprej na dva potem na tri in \xc5\xa1tiri dele. Medsebojni prepiri so slabili avstrijske de\xc5\xbeele. V zavezni\xc5\xa1tvu s sosednjo \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, ki ji je vladala rodbina Luksembur\xc5\xbeanov, sta lepo uspevali edino obdonavski avstrijski de\xc5\xbeeli, Zgornja in Spodnja Avstrija. Leta 1438 je njun vojvoda Albert V. po tastu Sigismundu Luksembur\xc5\xa1kem podedoval krono rimsko-nem\xc5\xa1kega (kot Albert II.), krono mad\xc5\xbearskega in krono \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja, a je \xc5\xbee naslednje leto umrl. Zapustil je \xc5\xa1e nerojenega sina, ki je postal ujetnik svojega skrbnika in tedanjega staroste habsbur\xc5\xa1ke rodbine, vojvode Friderika V. Ta je bil leta 1440 izvoljen za nem\xc5\xa1kega kralja in leta 1452 v Rimu kronan za cesarja Friderika III. Pre\xc5\xbeivel je vse svoje protiigralce in po mnogih zapletih in presenetljivih preobratih ponovno zdru\xc5\xbeil avstrijske de\xc5\xbeele in jih obranil pred zunanjimi sovra\xc5\xbeniki.\n_START_SECTION_\nUvod (mejna grofija)\n_START_PARAGRAPH_\nIme Ostarrichi se prvi\xc4\x8d pojavi v starih listinah cesarja Otona III. v letih 996 in 998, in sicer za mejno grofijo - marko na vzhodni bavarski meji (ozemlje ob Donavi in ju\xc5\xbeno od nje med pritokoma Ybbs in Traisen), ki jo je leta 976 podelil cesar Oton II. Babenber\xc5\xbeanu Luitpoldu oz. Leopoldu I. (vladal 976-994). Marka se je v naslednjih desetletjih \xc5\xa1irila in kr\xc4\x8dila v bojih s sosedi (Mad\xc5\xbeari, \xc4\x8cehi) in z bolj ali manj sre\xc4\x8dnimi zavezni\xc5\xa1tvi avstrijskih mejnih grofov v burnem \xc4\x8dasu investiturnih bojev. Leopold II. (1075-95), \xc4\x8detrti naslednik Leopolda I., je z neprestanim menjavanjem zaveznikov marko skoraj izgubil. Njegov sin Leopold III. (1095-1136) je bil bolj odlo\xc4\x8den; potem ko je spoznal, da je glavna ovira za sklenitev miru med pape\xc5\xbeem in cesarjem osebnost cesarja Henrika IV., je podprl njegovega upornega sina, kasnej\xc5\xa1ega cesarja Henrika V. Leta 1106 se je poro\xc4\x8dil z njegovo sestro Ne\xc5\xbeo, kar je mo\xc4\x8dno pove\xc4\x8dalo ugled Babenber\xc5\xbeanov in jim prineslo bogato doto, kar se da sklepati iz velikih gradenj (samostan Klosterneuburg z veliko grofovsko rezidenco v njegovi sose\xc5\xa1\xc4\x8dini, cistercijanski samostan Heiligenkreuz). Pa tudi grof sam je znal trdo in premi\xc5\xa1ljeno uveljavljati svoje interese in ob koncu vladanja mu je uspelo pridobiti celo oblast nad Dunajem. Ob izumrtju salijske cesarske dru\xc5\xbeine so ga nem\xc5\xa1ki knezi uvrstili med kandidate za cesarja, a je kandidaturo odklonil in se \xc5\xa1e naprej posve\xc4\x8dal svoji de\xc5\xbeeli. Bil je priljubljen pri ljudeh in je leta 1663 postal celo svetnik spodnjeavstrijskih de\xc5\xbeel._NEWLINE_Leopolda III. je nasledil njegov tretji sin Leopold IV. (1136-41). Zanj je bilo pomembno, da so nem\xc5\xa1ki knezi njegovega staufovskega polbrata leta 1138 izbrali za nem\xc5\xa1kega kralja Konrada III. Konrad je svojemu welfskemu tekmecu za kraljevi naslov, Henriku Ponosnemu, odvzel vojvodino Bavarsko in jo dodelil v fevd Leopoldu IV. S tem so se Babenber\xc5\xbeani vpletli v staufovsko-welfski dinasti\xc4\x8dni boj z negotovim izidom. Naslednik Leopolda IV., njegov starej\xc5\xa1i brat Henrik II., Jazomirgot (1141-77) je poskusil odnos z Welfi umiriti tako, da se je poro\xc4\x8dil z vdovo Henrika Ponosnega, Jero, ki pa je kmalu po poroki umrla. Henrik II. v voja\xc5\xa1kih konfliktih s sosedi ni imel uspehov, udele\xc5\xbeba na kri\xc5\xbearskem pohodu pa mu je prinesla poroko z bizantinsko princeso Teodoro Komneno, ki je rodbini odprla nove mo\xc5\xbenosti in jo povezala z bizantinsko kulturo.\n_START_SECTION_\nAvstrija postane vojvodina\n_START_PARAGRAPH_\nNovi nem\xc5\xa1ki kralj in cesar Friderik I. Barbarossa je nameraval kon\xc4\x8dati spor z Welfi in je leta 1156 vrnil vojvodino Bavarsko svojemu bratrancu Henriku Levu. Babenber\xc5\xbeanom se je (po dolgotrajnih pogajanjih) za odvzem Bavarske oddol\xc5\xbeil tako, da je njihovo mejno grofijo povzdignil v vojvodino in nanjo z listino privilegium minus vezal vrsto posebnih pravic. Listina med drugim vojvodi in njegovi \xc5\xbeeni zagotavlja dedno nasledstvo po sinu ali h\xc4\x8deri, \xc4\x8de pa potomcev ne bi bilo, lahko sama izbereta naslednika. Henrik II. je tedaj prestavil svojo rezidenco na Dunaj._NEWLINE_Ko je leta 1180 ponovno pri\xc5\xa1lo do odkritega spora med cesarjem Friderikom Barbarosso in Henrikom Levom, je v vojvodini Avstriji vladal sin Henrika II., Leopold V. (1177-94). Cesar je Henriku Levu odvzel vojvodini Sa\xc5\xa1ko in Bavarsko. Ob tej prilo\xc5\xbenosti je vojvodina Avstrija pridobila del dana\xc5\xa1njega obmo\xc4\x8dja M\xc3\xbchlviertel. Vojvodino Bavarsko, zmanj\xc5\xa1ano za ozemlje \xc5\xa0tajerske, je cesar dodelil rodbini Wittelsbachov. \xc5\xa0tajerska je bila povzdignjena v samostojno vojvodino in dodeljena rodbini Otokarjev, ki so imeli svojo mejno grofijo v Travenski krajini (Traungau s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem v Steyru). Ker pa je bil \xc5\xa1tajerski vojvoda Otokar I. neozdravljivo bolan in ni mogel pri\xc4\x8dakovati potomstva, je avgusta 1186 pri\xc5\xa1lo na Georgenbergu ob Ani\xc5\xbei do sestanka med Otokarjem I. in Leopoldom V., ki so se ga udele\xc5\xbeili tudi \xc5\xa1tevilni avstrijski in \xc5\xa1tajerski plemi\xc4\x8di in predstavniki samostanov, na katerem je Otokar I. prepustil nasledstvo v vojvodini \xc5\xa0tajerski Babenber\xc5\xbeanom. Dogovor je bil zapisan v vrsti listin, ki sestavljajo t. i. georgenber\xc5\xa1ki ro\xc4\x8din (Georgenberger Handfeste), od katerega sta ohranjeni dve listini: prva zagotavlja pravice \xc5\xa1tajerskim plemi\xc5\xa1kim vazalom in druga obravnava polo\xc5\xbeaj de\xc5\xbeelnih samostanov. Cesar je naslednje leto dogovor potrdil.\n_START_SECTION_\nPersonalna unija vojvodine Avstrije in vojvodine \xc5\xa0tajerske\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1192 je Otokar I. umrl in novi cesar Henrik VI. je vojvodino \xc5\xa0tajersko podelil v fevd Leopoldu V._NEWLINE_Ta se je malo prej vrnil s tretje kri\xc5\xbearske vojne (med katero je umrl cesar Friderik Barbarossa), kjer je sodeloval s Filipom II. Francoskim in Rihardom I. Angle\xc5\xa1kim, Levjesr\xc4\x8dnim. S slednjim je Leopold V. pri\xc5\xa1el v spor ob zavzetju mesta Akke (Rihard je dal odstraniti avstrijsko bojno znamenje, grb ali zastavo, z nekega osvojenega stolpa), na kar se je avstrijski vojvoda umaknil s kri\xc5\xbearskega pohoda. Dogodek je postal pomemben leta 1191, ko se je Rihard Levjesr\xc4\x8dni vra\xc4\x8dal v Anglijo preko avstrijskega ozemlja in je bil v dunajskem predmestju razpoznan in prijet. Leopold V. je zanj zahteval ogromno odkupnino in jo tudi dobil. Uporabil jo je za nove gradnje v mestih in utrdbah ter za financiranje dunajske kovnice, kjer so za\xc4\x8deli kovati znameniti dunajski pfening. Vojvoda si je z dejanjem nakopal pape\xc5\xbeevo izob\xc4\x8denje, katerega je bil re\xc5\xa1en \xc5\xa1ele na smrtni postelji._NEWLINE_V nasprotju z dolo\xc4\x8dilom georgenber\xc5\xa1ke pogodbe je Leopold V. z oporoko vojvodini spet lo\xc4\x8dil: vojvodino Avstrijo je zapustil starej\xc5\xa1emu sinu Frideriku I. (1194-98), visoko izobra\xc5\xbeenemu knezu, vojvodino \xc5\xa0tajersko pa mlaj\xc5\xa1emu sinu Leopoldu. Potem ko je Friderik padel na kri\xc5\xbearskemu pohodu, je obema vojvodinama zavladal Leopold VI. (1194/98-1230). Njegovo vladanje velja za najsre\xc4\x8dnej\xc5\xa1e in najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1e babenber\xc5\xa1ko obdobje._NEWLINE_Leopold VI. se je poro\xc4\x8dil z bizantinsko princeso Teodoro, vnukinjo cesarja Izaka II. Angela, vendar je njuna zveza izgubila na politi\xc4\x8dnem pomenu, ko so kri\xc5\xbearji leta 1204 v \xc4\x8detrti kri\xc5\xbearski vojni zavzeli Konstantinopel. Bil je prista\xc5\xa1 Staufovcev, kralja Filipa \xc5\xa0vabskega, in se je leta 1212 pridru\xc5\xbeil vstaji kasnej\xc5\xa1ega cesarja Friderika II. proti welfskemu cesarju Otonu IV. Bil je naklonjen cerkvi, kar dokazujejo \xc5\xa1tevilna njegova dejanja: ustanovitev in bogata opremljenost cistercijanskega samostana Lilienfeld (okrog 1206), obnova kartuzije Jurklo\xc5\xa1ter (1209), ostro odzivanje na porajanje raznih (krivo)verskih sekt (katari, valde\xc5\xbeani); dalje udele\xc5\xbeba na pohodih proti ju\xc5\xbenofrancoskim albane\xc5\xbeanom in \xc5\xa1panskim muslimanom (1212) ter v Sveto de\xc5\xbeelo in Egipt (1217). Podpiral je nem\xc5\xa1ki vite\xc5\xa1ki red in nove bera\xc5\xa1ke rodove. Posku\xc5\xa1al je zgraditi de\xc5\xbeelno cerkev, pri \xc4\x8demer pa mu ni uspelo uveljaviti nove \xc5\xa1kofije na Dunaju._NEWLINE_Dosledno je gradil in krepil svojo vojvodsko oblast in omejeval mo\xc4\x8d plemstva. Z dedovanji, odvzemi in nakupi je pri\xc5\xa1el do posesti nekdaj zelo pomembnih rodbin. Posebno je bil naklonjen mestom, ki so se hitro razvijala. Dunaj se je v njegovem \xc4\x8dasu raz\xc5\xa1iril do obsega, ki ga je ohranil dale\xc4\x8d v novi \xc4\x8das._NEWLINE_Oblast je \xc5\xa1iril tudi na obmo\xc4\x8dja zunaj svojih vojvodin. Leta 1229 je s poroko svojega sina Friderika z dedinjo grofov Andech-Meran, Ne\xc5\xbeo, pri\xc5\xa1el do njihovih posesti v kasnej\xc5\xa1em Innviertlu (S\xc3\xa4rding, Ried) in na Kranjskem in se s svojimi ozemlji pribli\xc5\xbeal Jadranskemu morju. Od gospodov Castella je kupil fevd Pordenone._NEWLINE_Svojo h\xc4\x8derko Margareto je poro\xc4\x8dil z nem\xc5\xa1kim kraljem Henrikom (VII.), sinom cesarja Friderika II. Leta 1230 je posredoval v mirovnih pogovorih med cesarjem in pape\xc5\xbeem Gregorjem IX. v San Germainu (sedaj Cassino).\n_START_SECTION_\nPot navzdol\n_START_PARAGRAPH_\nLeopolda VI. je nasledil dvajsetletni sin Friderik II., Bojeviti (1230-46), ki ob veliki osebni energiji in voja\xc5\xa1ki hrabrosti ni imel pravega ob\xc4\x8dutka za politiko. Poro\xc4\x8den z Ne\xc5\xbeo Andech-Meran se je imenoval tudi gospod Kranjske (dominus Carniolae). Kmalu po za\xc4\x8detku njegovega vladanja je pri\xc5\xa1lo do zarote ministerialov, ki jo je zatrl in razru\xc5\xa1il gradove upornikov (Aggstein, D\xc3\xbcrnstein, Weitra). Sledila je vrsta razli\xc4\x8dnih, malo uspe\xc5\xa1nih spopadov s sosedi, Bavarci, \xc4\x8cehi, Mad\xc5\xbeari. Tudi odnos s cesarjem Firderikom II. se je vse bolj krhal. Neprestani konflikti z okolico so pripeljali leta 1235 na dvornem zboru v Mainzu do prito\xc5\xbebe proti njemu, v kateri so se poenotili predstavniki mest, plemstva, duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine in celo njegova mati Teodora. Na zboru, ki se ga vojvoda, kot obi\xc4\x8dajno, ni udele\xc5\xbeil, mu je cesar izrekel izklju\xc4\x8ditev iz pravnega reda (Reichsacht). Friderik Bojeviti se je zatekel v Dunajsko Novo mesto in v utrdbo Starhemberg. Dunaj se je obrnil proti njemu in cesar je mesto za to nagradil s statusom cesarskega mesta (1237)._NEWLINE_Med tem pa so ponovno izbruhnili boji med lombardsko zvezo in pape\xc5\xa1tvom in cesar je pohitel posredovat v Italijo, kar je Frideriku Bojevitemu omogo\xc4\x8dilo, da je hitro ponovno osvojil svoja ozemlja. Obmo\xc4\x8dje ob Ani\xc5\xbei pa je tedaj ohranilo delno neodvisnost od Dunaja (svojega vrhovnega sodnika), oblikovalo se je delno samostojno "ozemlje ob Ani\xc5\xbei", kasnej\xc5\xa1a Zgornja Avstrija s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem v Linzu, medtem ko je Dunaj postal sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Spodnje Avstrije in vojvodova rezidenca._NEWLINE_Z vzhoda pa se je pribli\xc5\xbeala Avstriji nova nevarnost: Mongoli so razdejali ruske kne\xc5\xbeevine in zavzeli Poljsko in Mad\xc5\xbearsko. Friderik Bojeviti je izkoristil stisko sosedov in je zavzel njihova obmejna obmo\xc4\x8dja, naseljena prete\xc5\xbeno z nem\xc5\xa1kim prebivalstvom, ki pa jih po nenadnem umiku Mongolov ni mogel dolgo obdr\xc5\xbeati._NEWLINE_Junija 1246 je Friderik, po uspe\xc5\xa1nem spopadu s \xc4\x8de\xc5\xa1ko vojsko ju\xc5\xbeno od reke Thaye, padel v boju z Mad\xc5\xbeari ob reki Leithi. Po njem je rodbina Babenber\xc5\xbeanov ostala brez mo\xc5\xa1kega naslednika.\n_START_SECTION_\nBojevanje za dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino Babenber\xc5\xbeanov\n_START_PARAGRAPH_\nV lisitini privilegium minus, ki je urejala nasledstvo v vojvodini Avstriji, je bilo predvideno tudi dedovanje po \xc5\xbeenski liniji. Tako sta postali po Friderikovi smrti za poroko zelo zanimivi obe \xc5\xbeive\xc4\x8di Babenber\xc5\xbeanki, Friderikova sestra Margareta in njegova ne\xc4\x8dakinja Jera, h\xc4\x8di Friderikovega umrlega brata Henrika. Jera se je leta 1246 poro\xc4\x8dila s \xc4\x8de\xc5\xa1kim princem Vladislavom P\xc5\x99emyslom, ki pa je \xc5\xbee februarja 1247 umrl. Tudi njena naslednja poroka s Hermanom Badenskim ni bila uspe\xc5\xa1na; kneza v de\xc5\xbeeli niso sprejeli in tudi on je umrl \xc5\xbee leta 1250. Istega leta sta umrla \xc5\xa1e cesar Friderik II. in njegov istoimenski vnuk iz zakona med cesarjevim prvim sinom, nem\xc5\xa1kim kraljem Henrikom (\xe2\x80\xa01242), in Margareto.\n_START_SECTION_\nDr\xc5\xbeava Otokarja II. P\xc5\x99emysla\n_START_PARAGRAPH_\nKer so Avstrijo ogro\xc5\xbeali Mad\xc5\xbeari, je avstrijsko plemstvo vse upe polo\xc5\xbeilo v \xc4\x8de\xc5\xa1kega prestolonaslednika, kasnej\xc5\xa1ega kralja Otokarja II. P\xc5\x99emysla. Energi\xc4\x8dni in \xc4\x8dastihlepni princ se je jeseni 1251 pojavil v Avstriji in se v februarju 1252 poro\xc4\x8dil s precej starej\xc5\xa1o ovdovelo Margareto. Kmalu je bil vsesplo\xc5\xa1no sprejet._NEWLINE_Toda tudi Jera ni mirovala. Poro\xc4\x8dila se je s sorodnikom mad\xc5\xbearskega kralja in se kmalu spet lo\xc4\x8dila, a Mad\xc5\xbearom je to zadostovalo za za\xc4\x8detek nasledstvenega bojevanja. Mir v Budimu, sklenjen s pape\xc5\xbeevim posredovanjem, je leta 1254 za\xc4\x8dasno prekinil bojevanje: Otokar je dobil Avstrijo s Travensko krajino (Traungau) in z obmo\xc4\x8djem Pitten, Mad\xc5\xbeari pa preostalo \xc5\xa0tajersko. Vendar so se po nekaj letih \xc5\xa1tajerski plemi\xc4\x8di mad\xc5\xbearski oblasti uprli. Na pomo\xc4\x8d jim je prisko\xc4\x8dil Otokar in skupaj so pri Groi\xc3\x9fenbrunnu premagali Mad\xc5\xbeare. Ti so se leta 1261z mirom na Dunaju odpovedali \xc5\xa0tajerski v Otokarjevo korist._NEWLINE_Prvotno priljubljeni vojvoda je uveljavljal svojo oblast dokaj brezobzirno. Kmalu se mu ni zdelo ve\xc4\x8d potrebno spo\xc5\xa1tovati dinasti\xc4\x8dnih ob\xc4\x8dutkov prebivalstva; dosegel je razveljavitev zakona z Margareto, ki je bil brez otrok, in se poro\xc4\x8dil z veliko mlaj\xc5\xa1o Kunigundo Halicz, sorodnico mad\xc5\xbearskega kralja. Trdo je nastopil proti visokemu plemstvu in se pri tem oprl na ni\xc5\xbeje plemstvo, duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino in me\xc5\xa1\xc4\x8dane. Pomembne slu\xc5\xbebe je razdelil \xc4\x8cehom in Moravcem. Pri\xc5\xa1lo je celo do obsodb in usmrtitev. \xc5\xa0kof salzbur\xc5\xa1kega stolnega kapitla je postal Otokarjev ne\xc4\x8dak Vladislav (1265-70). Otokar je bil ponovno uspe\xc5\xa1en v spopadih z Mad\xc5\xbeari. Njegov spanheimski bratranec Ulrik III. (\xe2\x80\xa01269), ki je bil brez potomcev, mu je zapustil Koro\xc5\xa1ko in Kranjsko; dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino je moral Otokar z vojsko uveljaviti proti Ulrikovemu bratu Filipu. Leta 1272 je dobil tudi oblast nad Furlanijo in s tem prakti\xc4\x8dno obvladoval tudi Oglejski patriarhat. Njegova vladavina je segala od Sudetov do Jadranskega morja.\n_START_SECTION_\nSpopad z Rudolfom I. Habsbur\xc5\xa1kim\n_START_PARAGRAPH_\nOtokarju je osvajanje ozemelj uspevalo zaradi kaoti\xc4\x8dnih razmer, ki so vladale v Nem\xc4\x8diji po izumrtju rodbine Staufovcev. Mo\xc4\x8dni vladar si je \xc5\xbeelel tudi polo\xc5\xbeaj nem\xc5\xa1kega kralja, na katerem pa bi volilni knezi in pape\xc5\xbe Gregor X. raje videli \xc4\x8dloveka, ki bi bil bolj odvisen od njih. Zato so na volitvah septembra 1273 izvolili na videz skromnega grofa Rudolfa Habsbur\xc5\xa1kega, ki pa se je kmalu izkazal kot voja\xc5\xa1ko sposoben in k cilju usmerjen voditelj. Takoj se je lotil omejevanja Otokarjeve mo\xc4\x8di. Ko je ta zamudil zahtevano obnovo fevdnih odnosov in se ni odzval na poziv n\xc3\xbcrnber\xc5\xa1kega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da, je odredil zanj za\xc4\x8dasno izklju\xc4\x8ditev iz pravnega reda (Acht) in leto kasneje dokon\xc4\x8dno izklju\xc4\x8ditev (Aberacht). Med ljudstvom so sovra\xc5\xbeno razpolo\xc5\xbeenje proti Otokarju \xc5\xa1irili bera\xc5\xa1ki menihi. Vendar je bi Otokar zaenkrat varen znotraj svojega ozemlja._NEWLINE_Leta 1276 se je Rudolf povezal z Mad\xc5\xbeari; na njegovi strani so bili tudi spodnjebavarski vojvoda Henrik, nad\xc5\xa1kof Salzburga in gori\xc5\xa1ka grofa Majnhard IV. Gori\xc5\xa1ki (II. Tirolski) in Albert. Takoj ko so zavezniki vdrli v Avstrijo, \xc5\xa0tajersko in Koro\xc5\xa1ko, je ve\xc4\x8dina doma\xc4\x8dega plemstva in mest zapustila Otokarja; ta se je brez boja podredil in se odpovedal avstrijskim de\xc5\xbeelam. \xc4\x8ce\xc5\xa1ka in Moravska sta mu bili ponovno podeljeni v fevd. Rudolf je v avstrijskih de\xc5\xbeelah vpeljal nov de\xc5\xbeelni red, ugoden za plemstvo, in tudi mestom je pustil dose\xc5\xbeene privilegije. Dunaju je potrdil status cesarskega mesta._NEWLINE_Ko pa so volilni knezi spoznali, da si namerava Rudolf babenber\xc5\xa1ko dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino prisvojiti, so se odvrnili od njega. Tudi Otokar je spet navezal stike s tistim delom plemstva v avstrijskih de\xc5\xbeelah, ki mu je bil \xc5\xa1e naprej naklonjen; na njegovo stran je stopil tudi vojvoda Spodnje Bavarske. Pri\xc5\xa1lo je do ponovnega spopada. To pot je bila Otokarjeva vojska ve\xc4\x8dja od Rudolfove. Bitko na Moravskem polju pri D\xc3\xbcrenkrautu, polno preobratov, je v avgustu 1278 odlo\xc4\x8dil Rudolf v svojo korist s spretno vklju\xc4\x8ditvijo rezervne enote v pravem trenutku. Otokarja so na begu ubili osebni sovra\xc5\xbeniki. Mir, sklenjen pod predsedstvom salzbur\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa, je Habsbur\xc5\xbeanom potrdil razpolaganje z avstrijskimi de\xc5\xbeelami. Dvojna poroka med otroki Rudolfa in Otokarja naj bi pomagala zgladiti nasprotja med rodbinama.\n_START_SECTION_\nVladavina Habsbur\xc5\xbeanov\n_START_PARAGRAPH_\nVolilni knezi so pustili Rudolfa Habsbur\xc5\xa1kega v boju z Otokarjem na cedilu, zato se mu po zmagi ni bilo treba kaj dosti ozirati nanje. \xc5\xbde z mirom leta 1276 si je zagotovil alodialne posesti Babenber\xc5\xbeanov. Njihovi sorodniki, ki so \xc5\xa1e imeli pravico dedovanja, so se ji odpovedali za ustrezno od\xc5\xa1kodnino. Uspe\xc5\xa1no se je potrudil tudi za cerkvene fevde in leta 1282 izpeljal podelitev Avstrije, \xc5\xa0tajerske in Kranjske v fevd svojima sinovoma Albertu I. in Rudolfu II.. Ker pa se volilni knezi niso strinjali z dvojnim vladanjem, je junija 1283 Albert sam postal gospodar de\xc5\xbeele. Majnhard II. Tirolski je leta 1286 kot nagrado za zavezni\xc5\xa1tvo dobil v fevd vojvodino Koro\xc5\xa1ko.\n_START_SECTION_\nKraljevina Alberta I.\n_START_PARAGRAPH_\nAlbert I. (1292-1308, kralj od 1298) se je takoj pokazal kot mo\xc4\x8dan in odlo\xc4\x8den vladar. V Avstrijo je pripeljal vse polno ljudi iz habsbur\xc5\xa1kih mati\xc4\x8dnih ozemelj, ki so zavladali na dunajskem dvoru. Hitro je re\xc5\xa1il mejne probleme z Bavarsko. Izkoristil je nesoglasja med sloji na Dunaju in mestu odvzel status samostojnosti. V svojo korist je uredil spor s salzbur\xc5\xa1kim nad\xc5\xa1kofom glede posesti in pravic v dolini Ani\xc5\xbee. Ukrotil je nepokorne mad\xc5\xbearske plemi\xc4\x8de na mad\xc5\xbearski strani Leithe, ki so sku\xc5\xa1ali ustanoviti svoje kraljestvo._NEWLINE_Nasprotniki Habsbur\xc5\xbeanov so ob smrti Rudolfa I. (1291), videli prilo\xc5\xbenost, da jim pridobljeno odvzamejo. V soglasju s pape\xc5\xbeem Nikolajem IV. so se povezali: kralja Mad\xc5\xbearske in \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, vojvoda Spodnje Bavarske, grof Savoje, kne\xc5\xbeji nad\xc5\xa1kofi Salzburga, Ogleja in Konstance, lombardska mesta in tudi \xc5\xbee \xc5\xa0vicarska konfederacija. Albertu I. in njegovemu zavezniku, Majnhardu II. Tirolskemu, naj bi, skupaj s \xc5\xa1tevilnimi nezadovoljne\xc5\xbei v njunih de\xc5\xbeelah, odvzeli njuni vojvodini. Mad\xc5\xbearski kralj Andrej III., ki je imel najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o vojsko, je vdrl v Avstrijo in povzro\xc4\x8dil veliko opusto\xc5\xa1enje. Albert se je re\xc5\xa1il s hitro sklenitvijo miru in z odpovedjo vsem zahtevam, ki jih je imel do mad\xc5\xbearske strani. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki kralj se je pod vplivom \xc5\xbeene, Albertove sestre, umaknil iz zveze. To je Albertu in Majnhardu omogo\xc4\x8dilo, da sta upore plemi\xc4\x8dev v svojih de\xc5\xbeelah z vojsko zadu\xc5\xa1ila. Albert je gradove upornih plemi\xc4\x8dev poru\xc5\xa1il, salzbur\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa pa zadovoljil z novimi privilegiji._NEWLINE_Volilnih knezov pa Albert ni mogel pridobiti na svojo stran. Leta 1292 so izvolili za nem\xc5\xa1kega kralja \xc5\xa1ibkega grofa Adolfa Nassavskega. Ta je v prizadevanju, da bi si pridobil de\xc5\xbeelno posest v Turingiji, pri\xc5\xa1el v konflikt z volilnimi knezi, ki so menili, da mu kraljevi naslov lahko tudi vzamejo. \xc5\xa0est volilnih knezov je leta 1295 za protikralja izvolilo vojvodo Alberta, ki je doma ravnokar zadu\xc5\xa1il ponoven upor plemstva in ki je bil edini dovolj mo\xc4\x8dan, da kraljevi naslov tudi uveljavi. Albert je odlo\xc4\x8dilno zmagal v konjeni\xc5\xa1ki bitki pri G\xc3\xb6llheimu (1298) v Renskem palatinatu, v kateri je Adolf padel. Albert se je v Aachnu pustil ponovno izvoliti za kralja, to pot je bil izvoljen soglasno._NEWLINE_Albert je dal Avstrijo in \xc5\xa0tajersko v fevd svojima sinovoma in se z notranjimi upravnimi reformami po francoskem vzoru lotil utrjevanja svoje kraljevine. Odlo\xc4\x8dno je nastopil v odnosih s sosedi, proti francoskemu in \xc4\x8de\xc5\xa1kemu kralju, za priznanje kraljevega naslova s strani pape\xc5\xbea Bonifacija VIII. pa je moral omejiti svoje pristojnosti v Italiji. Leta 1306 je po umoru zadnjega \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja iz rodbine P\xc5\x99emyslov, Ven\xc4\x8deslava III., vdrl na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in uveljavil izvolitev svojega sina Rudolfa III. za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja. A ta je umrl \xc5\xbee leto kasneje. Albertu nasprotna \xc4\x8de\xc5\xa1ka stranka je izvolila za kralja koro\xc5\xa1kega vojvodo Henrika, sina Albertovega nekdanjega zaveznika Majnharda II. Tirolskega. Kralj Albert je odpotoval v mati\xc4\x8dne habsbur\xc5\xa1ke de\xc5\xbeele, da bi zbral denar in vojsko za pohod na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Tam ga je maja 1308 pri prehodu \xc4\x8dez reko Reu\xc3\x9f umoril ne\xc4\x8dak Ivan \xc5\xa0vabski (sin Rudolfa II.), ki mu je Albert prepre\xc4\x8deval, da bi ustanovil novo, svojo habsbur\xc5\xa1ko vejo. Umor je zaustavil snovanje nem\xc5\xa1ke kraljevine na temelju mo\xc4\x8dne dinastije. V Avstriji je ponovno izbruhnila vstaja proti habsbur\xc5\xa1ki oblasti.\n_START_SECTION_\nObdobje Albertovih sinov\n_START_PARAGRAPH_\nPo Albertovi smrti sta skupaj zavladala Albertova starej\xc5\xa1a sinova Friderik I., Lepi in Leopold I. Za nem\xc5\xa1kega kralja je bil izvoljen Henrik VII. Luksembur\xc5\xa1ki, ki je nekaj \xc4\x8dasa okleval s potrditvijo habsbur\xc5\xa1kih fevdov, ko pa so se njegovi rodbini odprle mo\xc5\xbenosti za pridobitev \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, se je povezal s Habsbur\xc5\xbeani. Urejene razmere s kraljem so bratoma omogo\xc4\x8dile, da sta obra\xc4\x8dunala z uporniki v svoji de\xc5\xbeeli. Podprla sta kralja Henrika pri zavzetju \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, s tem pa sta se zapletla v boj s Henrikom Koro\xc5\xa1kim in z Wittelsbachi. Ob sklenitvi miru sta pridobila Savinjsko dolino, ki je bila priklju\xc4\x8dena \xc5\xa0tajerski. Nesre\xc4\x8dno pa se je iztekel njun poskus pridobitve regentstva na Spodnjem Bavarskem: leta 1313 je Ludvik, vojvoda Zgornje Bavarske, premagal vojsko Habsbur\xc5\xbeanov in Mad\xc5\xbearov pri Gammelsdorfu na Zgornjem Bavarskem. Kmalu po tem porazu, sta Habsbur\xc5\xbeana izgubila bitko pri Morgartenu (1315) proti \xc5\xa0vicarski konfederaciji, ki si je s to zmago dokon\xc4\x8dno utrdila svoj polo\xc5\xbeaj._NEWLINE_Izguba presti\xc5\xbea ob teh porazih je bila toliko usodnej\xc5\xa1a, ker je luksembur\xc5\xa1ka stran po smrti kralja Henrika VII. ob pomanjkanju primernega svojega kandidata na volitvah novega nem\xc5\xa1kega kralja podprla wittelsba\xc5\xa1kega kandidata proti habsbur\xc5\xa1kemu, starej\xc5\xa1emu bratu Frideriku Lepemu. Na volitvah knezi niso bili enotni, ve\xc4\x8d glasov so dali Ludviku Bavarcu; med glasovi so bili nekateri sporni in tudi ve\xc4\x8dinsko pravilo \xc5\xa1e ni bilo uveljavljeno, zato je moralo priti do odlo\xc4\x8ditve na bojnem polju. Leta 1322 je bil Friderik Lepi v bitki pri M\xc3\xbchldorfu premagan in ujet. Na posredovanje pape\xc5\xbea Janeza XXII. je bil izpu\xc5\xa1\xc4\x8den in leta 1325 je pri\xc5\xa1lo do pogodbe, po kateri naj bi oba kralja vladala skupaj. Temu pa so nasprotovali volilni knezi. V nadaljnjih pogajanjih je bil Ludvik nekaj \xc4\x8dasa celo pripravljen odpovedati se kroni, a pape\xc5\xbe, ki je \xc5\xbeelel videti na prestolu francoskega kralja, tudi Friderika ni bil pripravljen priznati. Leta 1326 je umrl Leopold, ki je bil dejansko vodilna sila habsbur\xc5\xa1ke politike. Friderik se odtlej ni ve\xc4\x8d vklju\xc4\x8deval v politiko, \xc4\x8deprav je obdr\xc5\xbeal naslov sokralja._NEWLINE_Friderik Lepi velja za prvega Habsbur\xc5\xbeana, ki se je po\xc4\x8dutil Avstrijca. V njegovem \xc4\x8dasu se je za vladavino Habsbur\xc5\xbeanov pojavilo poimenovanje dominium Austriae, kar ka\xc5\xbee, da so na vojvodino Avstrijo za\xc4\x8deli gledati kot na glavno habsbur\xc5\xa1ko de\xc5\xbeelo._NEWLINE_Po smrti Friderika Lepega sta zavladala skupaj njegova mlaj\xc5\xa1a brata Albert II. (1330-1358) in Oton (\xe2\x80\xa01339). Z Ludvikom Bavarcem sta sklenila dogovor, s katerim sta mu priznala kraljevi polo\xc5\xbeaj, od katerega so se morali Habsbur\xc5\xbeani za nekaj \xc4\x8dasa posloviti. V tajnem dogovoru s kraljem sta si brata zagotovila nasledstvo na Koro\xc5\xa1kem in Kranjskem v primeru izumrtja tam vladajo\xc4\x8de rodbine. To se je zgodilo pet let kasneje, ko je umrl Henrik Koro\xc5\xa1ki. Njegova h\xc4\x8di Margareta, ki se je kasneje poro\xc4\x8dila s kraljevim sinom Ludvikom I. Brandenbur\xc5\xa1kim, je uspela obdr\xc5\xbeati Tirolsko._NEWLINE_Albert II., ki je po smrti brata zavladal sam, se je v skrajno te\xc5\xbeavnih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah izkazal za preudarnega, k miru usmerjenega vladarja. V wittelsba\xc5\xa1ko-luksembur\xc5\xa1kem sporu za Tirolsko je ohranil nevtralnost. Kljub naravnim nesre\xc4\x8dam, ki so se v njegovem \xc4\x8dasu kar vrstile (kobilice in slaba letina 1338, velike poplave 1340 in 1342, potres 1348, dotlej najhuj\xc5\xa1a kuga 1348-49), je uspel s smiselnimi ukrepi pove\xc4\x8dati prihodke. Na Koro\xc5\xa1kem in Kranjskem je vpeljal nov de\xc5\xbeelni red. Na potovanjih po de\xc5\xbeeli je iskal in na\xc5\xa1el osebni stik z ljudstvom. Cesar Karel IV. Luksembur\xc5\xa1ki mu je podelil privilegium de non evocando; njegovim podrejenim niso mogla ve\xc4\x8d soditi tuja sodi\xc5\xa1\xc4\x8da, tudi cesarsko ne. Navsezadnje pa se je zapletel tudi v voja\xc5\xa1ki spopad (1352), v katerem ni uspel prepre\xc4\x8diti, da bi se Luzern in Z\xc3\xbcrich priklju\xc4\x8dila \xc5\xa0vicarski konfederaciji. Albert II. je zapustil \xc5\xa1tiri sinove, od katerih je bil ob njegovi smrti samo devetnajstletni Rudolf sposoben aktivnega vladanja.\n_START_SECTION_\nObdobje Rudolfa IV. in njegovih bratov\n_START_PARAGRAPH_\nDve leti preden je Rudolf IV. (1358-65) zavladal, je cesar Karel IV. izdal zlato bulo, s katero je volilne kneze povzdignil nad ostale kneze. V tekmovanju za naslov nem\xc5\xa1kih kraljev so Luksembur\xc5\xbeani z bulo dobili prednost pred svojimi tekmeci, Wittelsbachi in Habsbur\xc5\xbeani, ki niso bili vklju\xc4\x8deni v volilni kolegij. Rudolf IV. se je odzval na na\xc4\x8din, ki v starem veku ni bil redek: dal je izdelati ponaredek petih starih listin in jih predstavil kot originalne listine cesarjev Henrika IV., Friderika I., Friderika II. ter nem\xc5\xa1kih kraljev Henrika (VII.) in Rudolfa I. Habsbur\xc5\xa1kega; prva naj bi vsebovala tudi domnevno dobesedne tekste domnevnih privilegijev Julija Cezarja in cesarja Nerona, namenjenih Avstriji. Francesco Petrarca, najve\xc4\x8dja humanisti\xc4\x8dna avtoriteta tistega \xc4\x8dasa, je anti\xc4\x8dne tekste takoj razglasil za ponaredke. Z drugimi teksti so se dokon\xc4\x8dno nehali ukvarjati \xc5\xa1ele v 19. stoletju._NEWLINE_V domnevni listini Friderika Barbarosse je bil njegov originalni tekst iz listine privilegim minus (1156) uporabljen za podelitev veliko obse\xc5\xbenej\xc5\xa1ih privilegijev, od tod tudi naziv listine: privilegium maius. Tekst daje vojvodini Avstriji prednost pri prejemanju fevdov in vladarskih simbolov, pri izrekanju dokon\xc4\x8dno veljavnih sodb; dolo\xc4\x8dala je dedovanje po zaporedju rojstev, v stiski tudi po \xc5\xbeenski liniji i.t.n.; prilo\xc5\xbenostno je bil v listini omenjen tudi naziv "nadvojvoda", ki ga je Rudolf IV. takoj uporabil._NEWLINE_Cesar Karel IV. se je na listino odzval z njemu lastno mirnostjo in stvarnostjo; nekatere to\xc4\x8dke je bil pripravljen upo\xc5\xa1tevati, druge ne (njegove pripombe so ohranjene). Prvi naslednji cesar avstrijskega rodu, Friderik III., je privilegij potrdil leta 1442 in leta 1453, drugi\xc4\x8d s pristankom volilnih knezov; s tem je listina postala zakon Svetega rimskega cesarstva. V nadaljevanju dogodkov listina ni imel tak\xc5\xa1nega pomena, kakr\xc5\xa1nega ji v\xc4\x8dasih pripisujejo. Kasnej\xc5\xa1i Habsbur\xc5\xbeani so se redko sklicevali nanjo. V zgodovini je vedno odlo\xc4\x8dala realna mo\xc4\x8d._NEWLINE_Rudolf IV. je ves \xc4\x8das vladanja skrbel za pove\xc4\x8devanje gospodarske osnove dr\xc5\xbeave. Ni priznaval tradicionalne oprostitve dajatev za plemstvo in duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino. Prizadeval si je za svobodno konkurenco, a cehe, ki jih je ukinil, so nasledniki spet dopustili. Ni \xc5\xbeelel, da bi Dunaj zaostajal za Prago. Gradnje v mestu in priseljevanje je pospe\xc5\xa1eval z dav\xc4\x8dnimi olaj\xc5\xa1avami; leta 1365 je ustanovil univerzo in za\xc4\x8del z gradnjo nove vzdol\xc5\xbene ladje \xc5\xa0tefanove cerkve._NEWLINE_Odnos med samozavestnim vojvodo in cesarjem, njegovim tastom, je bil dolgo \xc4\x8dasa spremenljiv. Ob\xc4\x8dasni konflikti so ponehali s skupnim nastopom proti Wittelsbachom v boju za Tirolsko. Leta 1364 sta sklenila celo dedno pogodbo, v kateri sta se zavezala, da bosta imela v mislih zdru\xc5\xbeitev avstrijske, \xc4\x8de\xc5\xa1ke in mad\xc5\xbearske krone (podoben dogovor je Rudolf sklenil \xc5\xbee prej z mad\xc5\xbearskim kraljem Ludvikom Velikim)._NEWLINE_Rudolf IV. si je po smrti Majnharda, bolehnega sina Margarete Koro\xc5\xa1ke in Ludvika I. Brandenbur\xc5\xa1kega, zagotovil podporo mest in nad\xc5\xa1kofov Brixna in Trenta in pri cesarju Karlu IV. dosegel, da mu je Tirolsko podelil v fevd. S tem je postal gospodar cestne povezave med Nem\xc4\x8dijo in Italijo. Pri Gori\xc5\xa1kih grofih, ki so bili \xc5\xa1ibki v naslednikih, pa si je zagotovil pravico dedovanja njihovih posesti._NEWLINE_Rudolf je umrl komaj petindvajsetleten. Nasledila sta ga mlaj\xc5\xa1a brata Albert III. (1365-95) in Leopold III. (1365-86), ki sta nekaj \xc4\x8dasa vladala skupaj. Najprej sta (s pomo\xc4\x8djo cesarja in briksen\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa) obranila Tirolsko pred poskusom Wittelsbachov, da bi jim jo (s pomo\xc4\x8djo Mad\xc5\xbearov) spet iztrgali. Potem sta nadaljevala delo Rudolfa IV. s konsolidacijo habsbur\xc5\xa1kih posesti na Kranjskem, v Istri, Furlaniji in Ju\xc5\xbeni Tirolski, kjer sta podedovala nekatere razdrobljene posesti izumrle veje Gori\xc5\xa1kih grofov. V letih 1363 in 1375 jima je uspelo kupiti gospostvi Neuburg ob Renu in Montfort-Feldkirch v Predarlski in s tem olaj\xc5\xa1ati povezavo do staro-habsbur\xc5\xa1kih posesti, ki so jih za\xc4\x8deli imenovati Prednja Avstrija. Svojo oblast pa sta raz\xc5\xa1irila \xc5\xa1e dlje proti zahodu: me\xc5\xa1\xc4\x8dani mesta Freiburg im Breisgau, ki so odkupili svoje mesto od nadrejenih jim grofov, so se podredili Habsbur\xc5\xbeanom, tem pa je cesar potem podeli v fevd \xc5\xa1e grofijo Breisgau. Freiburg in Breisgau sta ostala \xc5\xa1e stoletja avstrijski trdnjavi ob zgornjem Renu.\n_START_SECTION_\nDelitev avstrijskih de\xc5\xbeel\n_START_PARAGRAPH_\nPotem pa je starej\xc5\xa1i, preudarnej\xc5\xa1i brat popustil pritiskom mlaj\xc5\xa1ega, bolj vihravega in pristal na delitev ozemlja. Po pogodbi v samostanu Neuberg septembra 1379 je dobil starej\xc5\xa1i Albert III. oblast v Zgornji in Spodnji Avstriji s Salzkammergutom, a brez Dunajskega Novega mesta in grofije Pitten; to so bila bogatej\xc5\xa1a obmo\xc4\x8dja, ki so lahko ra\xc4\x8dunala tudi na dohodek od tranzita po Donavi. Leopold III. je dobil ostalo razse\xc5\xbeno ozemlje: \xc5\xa0tajersko, Koro\xc5\xa1ko, Kranjsko, Tirolsko in Prednjo Avstrijo ter nove pridobitve na jugu, ob Jadranu. Dogovorila sta se za medsebojno dedovanje v primeru izumrtja ene veje in za sodelovanje, ki pa je bilo potem v praksi redko. Leopoldinci so v naslednji generaciji svoja ozemlja ponovno delili._NEWLINE_Polo\xc5\xbeaj Leopoldovih ozemelj je zahteval aktivno politiko do vseh sosedov. Med bene\xc5\xa1ko-genovsko vojno se je pod njegovo za\xc5\xa1\xc4\x8dito zatekel dotlej bene\xc4\x8danski Trst (1382), kateremu je priznal avtonomijo. Neuspe\xc5\xa1en pa je bil na \xc5\xa0vabskem, ki jo je posku\xc5\xa1al politi\xc4\x8dno zdru\xc5\xbeiti pod habsbur\xc5\xa1kim vodstvom. Pri\xc5\xa1el je v konflikt s \xc5\xa0vicarsko konfederacijo in padel v spopadu pri Sempachu (1386). Albert je sku\xc5\xa1al polo\xc5\xbeaj re\xc5\xa1evati, a je bil tudi pora\xc5\xbeen in se je moral sprijazniti z izgubo ozemelj._NEWLINE_Po Leopoldovi smrti je Albert prevzel skrbni\xc5\xa1tvo nad njegovimi sinovi, kar je pomenilo za kratek \xc4\x8das tudi boj umirjeno in enotno upravljanje avstrijskih de\xc5\xbeel.\n_START_SECTION_\nAlbertinci\n_START_PARAGRAPH_\nV rodu Albertincev je po Albertu III. trikrat o\xc4\x8detu sledil edini sin (Albert IV., Albert V. in Ladislav); leta 1457 je veja izumrla. Albertinci so vladali kot zavezniki mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e sosede, luksembur\xc5\xa1ke dinastije._NEWLINE_Albert IV. (1395-1404) je bil umirjen in pobo\xc5\xbeen vladar, a se je v nasledstvenem sporu med sinovoma Karla IV. priklju\xc4\x8dil vojnemu pohodu proti Ven\xc4\x8deslavu, tam zbolel in sedemindvajsetleten umrl. Zapustil je mladoletnega sina; skrbni\xc5\xa1tvo nad njim in vladanje v obdonavski Avstriji je pripadlo stricem iz leopoldinske veje._NEWLINE_Albert V. (1404/1411-1439) je, potem ko se je re\xc5\xa1il "skrbni\xc5\xa1tva" stricev (posredovati so morali de\xc5\xbeelni stanovi), za\xc4\x8del prav uspe\xc5\xa1no: uspelo mu je zagotoviti de\xc5\xbeelni mir, urediti finance in posodobiti sodstvo. Leta 1421 se je poro\xc4\x8dil s h\xc4\x8derko cesarja Sigismunda Luksembur\xc5\xa1kega in Barbare Celjske, Elizabeto. Sodelovanje s Sigismundom ga je zapletlo v husitske vojne. Zaradi domnevnega povezovanja husitov z judi (\xc4\x8deprav so tudi husiti napadali jude) je pri\xc5\xa1lo na Dunaju do preganjanja judov (tokrat s podporo vojvode); na sototine judov je izgubilo \xc5\xbeivljenje, mnogi verjetno tudi zaradi konfiskacije njihovega premo\xc5\xbeenja. Prihajalo je do procesov proti krivovercem. Sigismund je Albertu prepustil v obrambo pred husiti Moravsko in mu jo leta 1423 dal v fevd. V naslednjih letih, ko so se boji na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem \xc5\xbee kon\xc4\x8dali in se preselili severno od Donave, je bilo veliko \xc5\xbertev med avstrijskim prebivalstvom. Zaradi pomanjkanja vojakov je bilo vpoklicanega veliko prebivalstva (od tedanje obrambne organiziranosti je avstrijsko severno obmejno obmo\xc4\x8dje razdeljeno na \xc4\x8detrti - Viertel), pomagali so si tudi z najemniki iz \xc4\x8ce\xc5\xa1ke. _NEWLINE_Ko je \xc4\x8de\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavni zbor leta 1436 priznal Sigismunda za kralja, se je ta lahko vrnil na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Decembra 1437 je umrl in vso svojo oblast prenesel na Alberta. Albert je bil januarja 1438 izvoljen za mad\xc5\xbearskega kralja, marca za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja Alberta II. in junija za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja. Naslednje leto je na Mad\xc5\xbearskim pripravljal obrambo proti Turkom, tam zbolel in umrl. \xc5\xbdena Elizabeta je \xc5\xbee po njegovi smrti rodila sina Ladislava, ki je dobil vzdevek Posthumus Po kraljevi zadnji \xc5\xbeelji je skrbni\xc5\xa1tvo nad njim prevzel vojvoda Friderik V. iz notranjeavstrijske podveje Leopoldincev, skupaj s kraljico in devetimi svetovalci.\n_START_SECTION_\nLeopoldinci\n_START_PARAGRAPH_\nLeopold III. je ob svoji smrti leta 1386 zapustil \xc5\xa1tiri mladoletna sinove: Viljema, Leopolda IV., Ernesta in Friderika IV. Po smrti strica Alberta III. (1395), njihovega regenta, sta se starej\xc5\xa1a brata sprla in leta 1396 svoje ozemlje razdelila: Viljem je dobil \xc5\xa0tajersko, Koro\xc5\xa1ko, Kranjsko ter posesti blizu Jadrana, in se obvezal, da bo skrbel za brata Ernesta; Leopold IV. je dobil Tirolsko in Prednjo Avstrijo in se obvezal, da bo skrbel za najmlaj\xc5\xa1ega brata, Friderika IV._NEWLINE_Poraz proti Turkom pri Nikopolju istega leta je vzpodbudil k sklicu de\xc5\xbeelnih stanov. Njihovo sestajanje je odtlej postalo stalno. Stanovi (plemi\xc4\x8di, prelati, me\xc5\xa1\xc4\x8dani in kasneje na Tirolskem tudi kmetje) so dobil pravico soodlo\xc4\x8danja v vpra\xc5\xa1anjih davkov, voja\xc5\xa1ke slu\xc5\xbebe, ob pogodbah, ki so jih zadevale, in pri vzdr\xc5\xbeevanju miru v kriznih \xc4\x8dasih. Kasneje se je pokazalo, da so morali posredovati tudi ob sporih med brati._NEWLINE_Leta 1406 je Viljem umrl in preostali bratje so si ozemlje ponovno delili: Leopold IV. je dobil Koro\xc5\xa1ko in Kranjsko, Ernest \xc5\xbdelezni \xc5\xa0tajersko in Friderik IV., ki sta ga brata sprva hotela izlo\xc4\x8diti, Tirolsko in Prednjo Avstrijo. Spori med Leopoldom IV. in Ernestom pa so se \xc5\xa1e kar nadaljevali, kljub poskusom stanov in kralja Sigismunda, da bi jih zgladili. Spori so razdelili tudi prebivalstvo, bogatej\xc5\xa1i sloji so potegnili z Ernestom, manj bogati z Leopoldom. 24. aprila 1411 se je po odlo\xc4\x8ditvi de\xc5\xbeelnih stanov iz leta 1406 kon\xc4\x8dalo skrbni\xc5\xa1tvo leopoldinskih bratov nad Albertom V. Istega leta je umrl tudi Leopold IV. Tedaj je Albert V. aktivno zavladal v Zgornji in Spodnji Avstriji, Ernest v Notranji Avstriji (kot so se za\xc4\x8dele skupaj imenovati \xc5\xa0tajerska, Koro\xc5\xa1ka, Kranjska in posesti blizu Jadrana) in Friderik IV. V Prednji Avstriji in na Tirolskem._NEWLINE_Na zelo te\xc5\xbeke razmere je v svoji de\xc5\xbeeli naletel Friderik IV. Upori kmetov na Tirolskem so se kar vrstili in Friderika je tedaj re\xc5\xa1ila le vojska \xc5\xa1vabskih vitezov. V miru, sklenjenem leta 1408, je kmetom pisno zagotovil, da jim ni treba popraviti poru\xc5\xa1enih plemi\xc5\xa1kih gradov. Samovolja mo\xc4\x8dnih plemi\xc4\x8dev mu je povzro\xc4\x8dala najve\xc4\x8d te\xc5\xbeav. Nespametno se je zapletel s cesarjem Sigismundom, ko je, ne da bi poznal politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj, marca 1415 omogo\xc4\x8dil protipape\xc5\xbeu Janezu XXIII. beg s koncila v Konstanci (kjer naj bi kot pape\xc5\xbe odstopil); s tem si je nakopal cesarjevo izklju\xc4\x8ditev iz pravnega reda (Reichsacht). Njegovo ranljivost je takoj izkoristila \xc5\xa0vicarska konfederacija in zavzela nekaj Friderikovega ozemlja. Friderik je sku\xc5\xa1al konflikt s cesarjem zgladiti; vrnil se je v Konstanco, a cesar ga je dal zapreti. Po pustolovskem pobegu je na\xc5\xa1el skupni jezik z me\xc5\xa1\xc4\x8dani in kmeti in skupaj so po\xc4\x8dasi, do leta 1426, spet obnovili vojvodsko oblast. Me\xc5\xa1\xc4\x8dani in kmetje so dobili politi\xc4\x8dne pravice, kmetje so bili sprejeti med de\xc5\xbeelne stanove in s tem v de\xc5\xbeelni zbor. Friderikova oblast se je znatno pove\xc4\x8dala, ko je po smrti Ernesta \xc5\xbdeleznega (1424) dobil skrbstvo nad njegovima sinovoma Friderikom V. in Albertom VI. in s tem bistven vpliv na vladanje v de\xc5\xbeelah Notranje Avstrije._NEWLINE_Leta 1439, ko je na Mad\xc5\xbearskem umrl kralj Albert II. iz albertinske veje, je umrl tudi Friderik IV. Starosta habsbur\xc5\xa1ke rodbine je postal \xc5\xa1tiriindvajsetletni Friderik V., prvi sin notranjeavstrijskega vojvode Ernesta \xc5\xbdeleznega. Zaupano mu je bilo skrbni\xc5\xa1tvo sinov obeh umrlih sorodnikov, pravkar rojenega Ladislava Posthumnega, naslednika v obdonavski Avstriji in po o\xc4\x8detu pretendenta za \xc4\x8de\xc5\xa1ki in mad\xc5\xbearski prestol ter Sigismunda, sina Friderika IV. in dedi\xc4\x8da na Tirolskem in v Prednji Avstriji.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cas cesarja Friderika III.\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu dolgega vladanja vojvode Friderika V. (1424/1439-93), polnem preobratov in zme\xc5\xa1njav, se je zgodilo skoraj nepredstavljivo: razdrobljena avstrijska vladavina je zrasla v zametek mo\xc4\x8dne habsbur\xc5\xa1ke monarhije. Habsbur\xc5\xbean je bil v letih 1440-86 nem\xc5\xa1ki kralj in v letih 1452-93 cesar Svetega rimskega cesarstva, Friderik III._NEWLINE_Mad\xc5\xbearsko plemstvo ni \xc5\xbeelelo imeti na prestolu nem\xc5\xa1kega dojen\xc4\x8dka in je za kralja izvolilo mladega poljskega kralja Vladislava III. (kot mad\xc5\xbearski kralj ima \xc5\xa1tevilko I.), ki pa je \xc5\xbee leta 1444 padel pri Varni v bitki proti Turkom. Tedaj so bili Mad\xc5\xbeari pripravljeni priznati za kralja Ladislava Posthumnega, a ga Friderik, ki je bil leta 1440 izvoljen za nem\xc5\xa1kega kralja, ni hotel izro\xc4\x8diti. Mad\xc5\xbearski de\xc5\xbeelni zbor je tako leta 1446 izvolil za dr\xc5\xbeavnega upravitelja transilvanskega plemi\xc4\x8da  J\xc3\xa1nosa Hunyadija. Ta je takoj napadel Avstrijo in oplenil nekaj pokrajin._NEWLINE_Podobno so se odvijali dogodki na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Tam je postal dr\xc5\xbeavni upravitelj utrakvist Jurij Kunstadtski in Podjebradski. Tudi \xc4\x8cehom Friderik ni hotel izro\xc4\x8diti Ladislava Posthumnega, kakor tudi ne albertinskim spodnjeavstrijskim stanovom._NEWLINE_Med tem ko je imel doma Friderik zadeve popolnoma neurejene, je leta 1444 sku\xc5\xa1al \xc5\xa1e enkrat uveljavljati avstrijsko politiko proti \xc5\xa0vicarjem. Izkoristil je spor med Z\xc3\xbcrichom in ostalimi kantoni in je, tajno povezan s francoskim kraljem, leta 1444 poslal v Porenje svoje najemnike. Zagrizen odpor \xc5\xa0vicarjev in Alza\xc4\x8danov je prisilil njegovo vojsko k umiku. S to potezo si je za dolgo zapravil simpatije v cesarstvu. Tirolci pa so izkoristili prilo\xc5\xbenost in izsilili osvoboditev (1446) svojega vojvode Sigismunda (1439/46-90,\xe2\x80\xa01496), ki ga je Friderik zadr\xc5\xbeeval \xc5\xa1e po tem, ko je \xc5\xbee dosegel polnoletnost._NEWLINE_Isto\xc4\x8dasno so severno od Donave \xc4\x8de\xc5\xa1ke, mad\xc5\xbearske in doma\xc4\x8de tolpe ropale de\xc5\xbeelo, ne da bi se kralj zganil. Olaj\xc5\xa1anje je leta 1450 prinesel voja\xc5\xa1ki pohod celjskega grofa Ulrika II. na Moravsko polje. Koncem leta 1451 se je kralj odpravil na pot v Rim in iz previdnosti vzel Ladislava s seboj. Marca 1452 je bil kronan za cesarja (zadnje kronanje izpeljano v Rimu). Njegovi mad\xc5\xbearski, \xc4\x8de\xc5\xa1ki in avstrijski nasprotniki so med tem sklenili zvezo, ga na povratku iz Rima obkolili v Dunajskem Novem mestu in septembra 1452 izsilili izpustitev Ladislava. Trinajstletnega de\xc4\x8dka so v Pragi kronali za kralja. Med politi\xc4\x8dnimi silami, ki so se potegovale za njegovo skrbni\xc5\xa1tvo, je bil najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i Ulrik II. Celjski (brataranec Ladislavove matere Elizabete), ki je potem vodil politiko mladega kralja do svoje smrti v Beogradu leta 1456. Novembra 1457 pa je v Pragi umrl tudi Ladislav. Na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem je zavladal Jurij Podjebradski, na Mad\xc5\xbearskem pa si je z ve\xc4\x8dinsko podporo plemstva zagotovil oblast Matija Hunyadi, imenovan tudi Matija Korvin; avstrijski plemi\xc4\x8di, ki so imeli posesti na Mad\xc5\xbearskem, so na vzporednih volitvah za mad\xc5\xbearskega kralja izvolili Friderika III._NEWLINE_Po smrti Ludvika Posthumnega je Friderik III. zase zahteval albertinske posesti. Tirolski vojvoda Sigismund se je zadovoljil z odpravnino, medtem ko je pri\xc5\xa1lo med cesarjem in njegovim mlaj\xc5\xa1im bratom Albertom VI. do spora, ki je v naslednjih letih 1458-63 zelo prizadel de\xc5\xbeelo. Najprej si je Friderik uspel po dolgem prepiru z grofom Ivanom Gori\xc5\xa1kim prisvojiti fevde izumrlih Celjskih grofov. Pora\xc5\xbeeni grof je z mirom v Po\xc5\xbearnici (Pusarnitz) pri Spittalu (1460) moral odstopiti Frideriku tudi svoje raztresene koro\xc5\xa1ke posesti vzhodno od Lien\xc5\xa1ke soteske._NEWLINE_Albertinsko obdonavsko ozemlje sta si brata razdelila: Friderik je dobil Spodnjo in Ludvik Zgornjo Avstrijo. Na Friderikovem delu so pusto\xc5\xa1ile bande najemnikov, ki jih Friderik ni mogel pla\xc4\x8dati. Te\xc5\xbeavo je re\xc5\xa1eval s tiskanjem denarja, dokler ljudje zaradi inflacije denarja niso nehali sprejemati. Najemni\xc5\xa1ki poveljniki so krojili pravico po svoje. Ker Friderik ni imel mo\xc4\x8di, da bi uredil razmere, je prebivalstvo leta 1461 z naklonjenostjo spremljalo Ludvikovo po\xc4\x8detje, ko je z vojsko zavzel bratovo ozemlje. Tedaj je cesarja re\xc5\xa1il iz izolacije na dunajskem gradu kranjski baron in vojskovodja Andrej Baumkircher (ki se je na strani cesarja izkazal \xc5\xbee leta 1452). A tudi Ludvik VI. ni izpolnil pri\xc4\x8dakovanj prebivalstva. Razmere so se umirile \xc5\xa1ele po Ludvikovi nepri\xc4\x8dakovani smrti koncem leta 1463._NEWLINE_Friderik III. je leta 1461 ustanovil ljubljansko \xc5\xa1kofijo. Leta 1463 je z mladim mad\xc5\xbearskim kraljem sklenil pogodbo o medsebojnem dedovanju v primeru izumrtja ene od rodbin. Dogovorjeno je bilo tudi, da bo ozemlja avstrijskih dr\xc5\xbeavljanov na mad\xc5\xbearski strani reke Leithe upravljal spodnjeavstrijski urad. Pape\xc5\xbe Pavel II. mu je, ob njegovem drugem potovanju v Rim (1468), dovolil ustanoviti \xc5\xa1kofiji na Dunaju in v Dunajskem Novem mestu._NEWLINE_Novo vznemirjenje je povzro\xc4\x8dil upor Andreja Baumkircherja, ki se je \xc4\x8dutil za svoje voja\xc5\xa1ke usluge cesarju ne dovolj popla\xc4\x8danega; povezal se je z Matijo Korvinom in zavzel kar nekaj \xc5\xa1tajerskih mest (1469, 1470). Ko je s posredovanjem notranjeavstrijskih stanov pri\xc5\xa1el na pogovore v Graz, ga je dal cesar skupaj z njegovim zaveznikom Andreasom Greiseneckerjem prijeti in brez sojenja usmrtiti (1471). Istega leta je cesar kupil jadransko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Reko._NEWLINE_V 1470-tih so Turki, ki so se usidrali v Bosni, za\xc4\x8deli mo\xc4\x8dneje ogro\xc5\xbeati predvsem notranjeavstrijske de\xc5\xbeele. Po Kranjski in Koro\xc5\xa1ki so pusto\xc5\xa1ili v letih 1473, 1476, 1478, 1480, 1483. Leta 1476 so se jim poskusili kmetje, nejevoljni nad plemstvom, ki se je poskrilo za zidovi svojih gradov, pri Kokovu (italijansko Coccau) v Kanalski dolini organizirano upreti, a jim niso bili kos.\n_START_SECTION_\nRaz\xc5\xa1iritev v monarhijo evropskih razse\xc5\xbenosti\n_START_PARAGRAPH_\nV 1470-tih letih so se Frideriku III. odprle tudi nove, nepri\xc4\x8dakovane perspektive._NEWLINE_Cesarjev bratranec Sigismund, vojvoda v Prednji Avstriji in na Tirolskem, je v svojem novem sosedu, burgundskem vojvodi Karlu Drznem, na\xc5\xa1el zaveznika proti \xc5\xa0vicarski konfederaciji (1469). Oba sta bila zainteresirana tudi za medsebojno rodbinsko povezavo, za poroko Karlove h\xc4\x8derke in edine dedinje Marije s cesarjevim sinom Maksimilijanom. \xc4\x8ceprav sta se Karel in Sigismund politi\xc4\x8dno kmalu raz\xc5\xa1la in postala v burgundskih vojnah (1474-77) nasprotnika, in je bilo tudi sre\xc4\x8danje Karla Drznega in cesarja v Trieru jeseni 1473 polomija, pa je do poroke avgusta 1477, \xc5\xbee po Karlovi smrti, vendarle pri\xc5\xa1lo. Maksimilijan je postal ob svoji \xc5\xbeeni Mariji Burgundski vladar bogatih flandrijskih in nizozemskih posesti; podedoval pa je tudi francosko-burgundski spor, ki ga je zaposloval \xc5\xa1e naslednje poldrugo desetletje._NEWLINE_Na vzhodu cesarstva je samozavestni mad\xc5\xbearski kralj Matija Korvin, ki ga je smrt \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Jurija Podjebradskega (1471) re\xc5\xa1ila enakovrednega nasprotnika, sku\xc5\xa1al dose\xc4\x8di \xc4\x8de\xc5\xa1ko krono. Ko mu to proti Vladislavu II. iz rodbine Jageloncev ni uspelo in je cesar priznal novega \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja, je bilo to Korvinu zadosten razlog za voja\xc5\xa1ko akcijo tudi proti Avstriji in za izsiljevanje cesarja. Nov povod za napad na Avstrijo je dala leta 1485 nespretna cesarjeva politi\xc4\x8dna poteza, ko je hotel za salzbur\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa imenovati pribeglega nekdanjega nad\xc5\xa1kofa iz Esztergoma. Tedaj je Korvin zasedel mnoga avstrijska mesta, leta 1485 po dolgem obleganju tudi Dunaj, kamor je prenesel svojo rezidenco, in leta 1487 Dunajsko Novo mesto; cesarjeva posadka se je obdr\xc5\xbeala samo v Kremsu. Maksimilijan I., leta 1486 izvoljen za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja in voja\xc5\xa1ko zaposlen v konfliktih s Francijo in na Tirolskem, je \xc5\xbee razmi\xc5\xa1ljal o prepustitvi Spodnje Avstrije mad\xc5\xbearskemu kralju, kar pa je cesar prepre\xc4\x8dil. Re\xc5\xa1itev je prinesla nepri\xc4\x8dakovana smrt Matije Korvina aprila 1490. Zapustil je le nezakonskega sina, ki ni bil priznan za prestolonaslednika. Maksimilijan je brez te\xc5\xbeav ponovno osvojil izgubljeno ozemlje in tudi mnoga zahodnomad\xc5\xbearska mesta. Potem pa so se njegovi najemniki uprli, ker jih ni mogel dovolj dobro pla\xc4\x8devati, in se je moral vrniti. Nove te\xc5\xbeave s Francozi so ga prisilile, da se je z mirom v Bratislavi (1491) odrekel zahtevi po \xc5\xa0tefanovi kroni tudi za pogajalsko mizo; to pravico si je zagotovil za primer, da ostane rod Vladislava II. brez mo\xc5\xa1kega naslednika._NEWLINE_Leta 1493 je v Linzu umrl Friderik III. Zgodovinarji ga navadno ocenjujejo manj ugodno; a pre\xc5\xbeivel je vse nasprotne igralce in z vztrajnostjo in trdovratnostjo nazadnje uresni\xc4\x8dil moto, v katerega je verjel in ki ga je imel navado dodajati k svojemu podpisu, vsebovan v \xc4\x8drkah A.E.I.O.U., Austriae est imperare orbi universo._NEWLINE_Avstrijski vojvode so se od leta 1453, ko so volilni knezi potrdili listino privilegium maius, lahko naslavljali kot nadvojvode. Z nastopom kraljevega in cesarskega polo\xc5\xbeaja v letih 1440 in 1452, zlasti pa \xc5\xa1e s prevzemom burgundskih ozemelj, se je te\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8de njihovega zanimanja in aktivnosti odmaknilo od vojvodine Avstrije. Maksimilijanov vnuk cesar Karel V. je habsbur\xc5\xa1ko vladavino raz\xc5\xa1iril \xc5\xa1e s \xc5\xa1pansko dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino, ki je segala tudi v prekomorske de\xc5\xbeele. Leta 1526 jo je razdelil na \xc5\xa1panski in nem\xc5\xa1ki del. Odtlej je zgodovina avstrijskih de\xc5\xbeel in vojvodine Avstrije del zgodovine Habsbur\xc5\xa1ke ali Avstrijske monarhije.'