b'\n_START_ARTICLE_\nHistoria Augusta\n_START_PARAGRAPH_\nHistoria Augusta, zbirka \xc5\xbeivljenjepisov rimskih cesarjev od Hadrijana (117-138) do Kara (283-285) in Numerijana (283-284), napisana v latinskem jeziku._NEWLINE_Zbirka je bila za sodobne zgodovinarje \xc5\xbee od samega za\xc4\x8detka sporna in ni veljala za posebno verodostojno delo. Napisalo jo je \xc5\xa1est povsem neznanih avtorjev: Elij Sparcijan, Julij Kapitolin, Vulkacij Galikan, Elij Lampridij, Trebelij Polion in Flavij Vopisk iz Sirakuze. Prvi \xc5\xa1tirje avtorji omenjajo, da so napisali tudi ve\xc4\x8d drugih biografskih spisov. Nekateri so bili posve\xc4\x8deni Dioklecijanu (284-305), Konstantinu I. (306-337) in raznim drugim sicer nepoznanim dostojanstvenikom. Historia Augusta je edini pisni vir, ki na enem mestu zajema obdobje 2. in 3. stoletja. V zbirki manjkajo samo \xc5\xbeivljenjepisi Filipa Arabca (244-249), Decija (249-251), Trebonijana Gala (251-253), Emilijana (253) in delno Valerijana (253-260) iz obdobja od leta 244 do 259. Avtorji se poleg tega sklicujejo na celo vrsto zgodovinarjev, od katerih so znani samo Herodijan, Marij Maksim in Deksip, in na\xc5\xa1tevajo \xc5\xa1tevilne dokumente (pisma, sklepe senata, napise...). Navedki so posebno \xc5\xa1tevilni v \xc5\xbeivljenjepisih zameglenih vladarjev, medtem ko v \xc5\xbeivljenjepisih Hadrijana (117-138), Antonina Pija (138-161), Marka Avrelija (161-180) in Septimija Severja (193-211) ni niti enega. Omenjajo se tudi neobstoje\xc4\x8de legije, ponarjeni rodovniki, na primer rodovnika Konstantina II. (317\xe2\x80\x93340) in Klavdija II. Gota (268-270), in vsebujejo cel niz obrabljenih anekdot. Vrhunec predstavlja podzbirka Trideset tiranov (Tyrani Triginita) oziroma uzurpatorjev, ki so se pojavili med vladavino \xc5\xa1ibkega in nepriljubljenega cesarja Galiena (253-268). Po zgledu na atenskih Trideset tiranov je v podzbirko vklju\xc4\x8denih dvaintrideset imen, od katerih je samo dvajset potrjenih v drugih virih, na primer na kovancih in napisih. Med temi dvajsetimi osebami je nekaj takih, ki niso nikoli imeli cesarskega naslova, ter \xc5\xbeenske in mladoletniki, ki niso nikoli vladali._NEWLINE_V verodostojnost Historeiae Augustae se je za\xc4\x8delo dvomiti \xc5\xbee na za\xc4\x8detku 19. stoletja in nekatera vpra\xc5\xa1anje \xc5\xa1e vedno niso re\xc5\xa1ena na zadovoljiv na\xc4\x8din. Med njimi je na primer vpra\xc5\xa1anje, ali so se manjkajo\xc4\x8di \xc5\xbeivljenjepisi izgubili ali sploh niso bili napisani. Hermann Dessau je leta 1887 ugotovil, da so deli \xc5\xbeivljenjepisa Septimija Severja povzeti po spisu O cesarjih Avrelija Viktorja, ki je bil napisan leta 361, deli \xc5\xbeivljenjepisa Marka Avrelija pa po Evtrpopijevem Breviariju, objavljenem leta 369. Dessau je z analizo besedil ugotovil, da je poleg \xc5\xa1estih znanih avtorjev v pisanju zbirke sodeloval tudi nek neimenovan in neidentificiran avtor, ki je bil sodobnik Teodozija I. (379-395). Ronald Syme je leta 1971 nastanek zbirke umestil v \xc4\x8das okoli leta 395. Avtor dela bi po njegovem mnenju lahko bil "nek neiskren slovni\xc4\x8dar, ki se je s\xc4\x8dasoma tako ogrel za svojo nalogo, da je postajal vedno bolj inventiven in duhovit". Syme je Historio Augusto uvrstil v kategorijo psevdozgodovinskih romanov, podobnih Aleksandridi, romanu o Aleksandru Velikemu.'