b'\n_START_ARTICLE_\nViktor Molka\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nDiplomiral je leta 1947 iz arhitekture na ljubljanski tehni\xc5\xa1ki fakulteti. S Ple\xc4\x8dnikom ga je seznanil \xc5\xbeupnik Fin\xc5\xbegar. Za tem je sodeloval s svojim u\xc4\x8diteljem Ple\xc4\x8dnikom in z Antonom Bitencem pri urejanju letnega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da Kri\xc5\xbeank. Do leta 1983 je slu\xc5\xbeboval v Ljubljani, deloma v Drami, deloma pa v Operi. Nazadnje je delal kot direktor Gledali\xc5\xa1kega ateljeja: Stalno slu\xc5\xbebo v gledali\xc5\xa1\xc4\x8dih je prekinil samo v letih 1963-1968, ko je pou\xc4\x8deval na ljubljanski \xc5\xa0oli za oblikovanje. Najprej se je uveljavil kot scenograf v Kranj\xc4\x8devi drami v treh dejanjih Pot do zlo\xc4\x8dina (COBISS), leta 1949 pa \xc5\xbee kot re\xc5\xbeiser. Med drugimi deli je re\xc5\xbeiral Drama \xc5\xa1krat (Pedro Calder\xc3\xb3n de la Barca). \xc5\xa0panska drama ga je posebej privla\xc4\x8dila tudi \xc5\xa1e v naslednjih letih. Med slovenskimi deli je med drugimi na odrske deske postavil Razvalino \xc5\xbeivljenja (Fran Sale\xc5\xa1ki Fin\xc5\xbegar), Ta veseli dan ali Mati\xc4\x8dek se \xc5\xbeeni (Anton Toma\xc5\xbe Linhart), Pohuj\xc5\xa1anje v dolini \xc5\xa1entflorjanski (Ivan Cankar), izvirna pa je bila tudi njegova zadnja pomembnej\xc5\xa1a postavitev Marija Tudor (Ivan Mrak). Ve\xc4\x8dinoma je sam zasnoval sceno in deloma kostume. Kot re\xc5\xbeiser in zlasti kot scenograf je sodeloval tudi v drugih slovenskih gledali\xc5\xa1\xc4\x8dih (Trst, Maribor). Leta 1949 je za inscenacije: Cankar: Hlapci, Donizetti: Don Pasquale, Kranjec: Pot do zlo\xc4\x8dina, Musorgski: Soro\xc4\x8dinski sejem prejel Pre\xc5\xa1ernovo nagrado._NEWLINE_Sodeloval je pri pripravi geslovnika za Gledali\xc5\xa1ki slovar.'