b'\n_START_ARTICLE_\nUmetnostna zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nUmetnostna zgodovina je humanisti\xc4\x8dna veda, ki se ukvarja z razvojem likovne umetnosti. Ohranja spomin na umetnine in jih z raziskovanjem okoli\xc5\xa1\xc4\x8din nastanka pojasnjuje. Kot samostojna akademska disciplina se je uveljavila v 2. polovici 19. stoletja, ko so stilne in vsebinske analize del in monografij o umetnikih omogo\xc4\x8dile razvrstitev umetni\xc5\xa1kih del v zgodovinske sklope: stari, srednji in novi vek. Stari vek se deli na ustvarjanje v \xc4\x8dasu prazgodovine in prvih visokih kultur (mezopotamska in egip\xc4\x8danska umetnost, umetnost egejskih kultur, gr\xc5\xa1ka, etru\xc5\xa1\xc4\x8danska in rimska umetnost). Srednji vek se deli na starokr\xc5\xa1\xc4\x8dansko in bizantinsko umetnost, romaniko in gotiko. Novi vek se deli na renesanso in manierizem, barok in rokoko, umetnost 19. stoletja, impresionizem in umetnost 20. stoletja._NEWLINE_Stroke, ki posku\xc5\xa1ajo umetnine ohranjati v dobrem stanju in jih zavarovati pred propadom pa so konzervatorstvo, muzeologija, restavratorstvo, arheologija in etnologija. _NEWLINE_Tehni\xc4\x8dno umetnostni zgodovinar uporablja histori\xc4\x8dno metodo, ko i\xc5\xa1\xc4\x8de odgovore na vpra\xc5\xa1anja: Kako je umetnik pri\xc5\xa1el do ideje za delo, kdo so bili naro\xc4\x8dniki, kdo so bili umetnikovi u\xc4\x8ditelji, kdo je publika, kdo so bili umetnikovi u\xc4\x8denci? Kak\xc5\xa1ne zgodovinske sile so oblikovale umetnikov opus in kako je umetnik ustvarjal ter s tem vplival na umetnostne, politi\xc4\x8dne in dru\xc5\xbebene dogodke? Na veliko vpra\xc5\xa1anj te vrste ni mogo\xc4\x8de zadovoljivo odgovoriti brez upo\xc5\xa1tevanja tudi temeljnega vpra\xc5\xa1anja o naravi umetnosti._NEWLINE_Umetnostna zgodovina ni samo biografsko prizadevanje. Umetnostni zgodovinarji pogosto osnujejo svojo \xc5\xa1tudijo s pregledom posameznih predmetov. Tako posku\xc5\xa1ajo odgovoriti na zgodovinsko specifi\xc4\x8den na\xc4\x8din na vpra\xc5\xa1anja, kot so: Katere so glavne zna\xc4\x8dilnosti tega sloga, pomen, ki ga obravnavani predmet izra\xc5\xbea, kako deluje vizualno, ali je umetnik izpolnil svoje cilje, kateri simboli so vpleteni in ali umetnina deluje diskurzivno?_NEWLINE_Zgodovinska hrbtenica discipline je kronologija lepih umetnin, ki so jih naro\xc4\x8dili javne ali verske in\xc5\xa1titucije ali bogati posamezniki v zahodni Evropi. Tak\xc5\xa1en vpliv ostaja izrazit, kar je prikazano z izbiro umetnin v umetni\xc5\xa1kih zgodovinskih u\xc4\x8dbenikih. Zato je v 20. stoletju nastalo prizadevanje za ponovno opredelitev discipline, ki bo bolj vklju\xc4\x8devala ne-zahodne umetnosti, umetnosti, ki jo ustvarjajo \xc5\xbeenske in ljudsko ustvarjalnost.\n_START_SECTION_\nMorfolo\xc5\xa1ki slogi\n_START_PARAGRAPH_\nMorfologija ali oblikoslovje obravnava lastnosti umetnin glede na zgodovinsko obdobje. Lo\xc4\x8dimo naslednje sloge:_NEWLINE_Ploskoviti slog, pri tem so vse prvine kompozicije samostojen, skoraj nepovezane, prostor ni oblikovan, liki so anatomsko nelogi\xc4\x8dni. Pri tem je bolj pomembna ideja kot resni\xc4\x8dnost. To velja tako za slikarstvo, kiparstvo kot arhitekturo._NEWLINE_Plasti\xc4\x8dni slog pa, v nasprotju s ploskovitim, izra\xc5\xbea resni\xc4\x8den prostor, oblike, barve, \xc4\x8das, svetlobo. To je \xc5\xa1e posebej izrazito v kiparstvu klasi\xc4\x8dnega in renesan\xc4\x8dnega obdobja. V arhitekturi so zanai primeri iz obdobja romanike in renesanse._NEWLINE_Slikoviti slog pa ka\xc5\xbee tak\xc5\xa1no podobo, kot jo sporo\xc4\x8da vtis oziroma ob\xc4\x8dutek. Pri tem je obris teles zabrisan, poudarjeni so gibi, \xc4\x8dustva. Take umetnine so nastajale v gotiki, baroku in rokokoju. Arhitektura je razdrobljena in zahteva od gledalca ve\xc4\x8d pogledov, pobarvane povr\xc5\xa1ine dajejo vtis nasi\xc4\x8denosti. Kipe je potrebno gledati iz razli\xc4\x8dnih strani, slikarji so uporabljali dramati\xc4\x8dne prizore, iluzionizem.\n_START_SECTION_\nZnanstvena analiza\n_START_PARAGRAPH_\nZnanstveni napredek je omogo\xc4\x8dil veliko bolj natan\xc4\x8dno raziskavo materialov in tehnik, ki se uporabljajo za ustvarjanje likovnega dela. Predvsem infra-rde\xc4\x8de in x-ray fotografske tehnike so omogo\xc4\x8dile izslediti \xc5\xa1tevilne podslike (skice) za slikarska dela. Pravilna analiza pigmentov, ki se uporabljajo v barvah, je zdaj mogo\xc4\x8da, kar je spremenilo \xc5\xa1tevilne podatke. Dendrokronologija za panelne slike in radio-karbonsko datiranje za stare predmete iz organskih snovi, so dovoljene znanstvene metode za datiranje objektov za potrditev ali popravek datumov, ki izhajajo iz slogovne analize ali listinskih dokumentov. Razvoj dobre barvne fotografije in informatike je omogo\xc4\x8dilo digitalizacijo, tako da so likovna dela na voljo na internetu ali s pomo\xc4\x8djo drugi medijev, kar je spremenilo \xc5\xa1tudij razli\xc4\x8dnih vrst umetnosti, \xc5\xa1e posebej tistih, ki zajemajo predmete, ki obstajajo v velikem \xc5\xa1tevilu in so razpr\xc5\xa1ene med zbirkami.\n_START_SECTION_\nAkademska disciplina\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0tudij umetnostne zgodovine je relativno nova disciplina, ki se za\xc4\x8dne v 19. stoletju, medtem ko je analiza drugih vej zgodovine in politi\xc4\x8dne zgodovine, zgodovine literature in zgodovine znanosti za\xc4\x8dne \xc5\xbee mnogo prej. Razlog je predvsem v jasnosti in zmogljivosti raz\xc5\xa1irjati pisano besedo. Umetnostna zgodovina temelji na formalnem konceptu analize, ikonologiji, semiotiki (strukturalizem, poststrukturalizem in dekonstrukcija), psihoanalizi, kakor tudi na primarnih in sekundarnih virih.  Fotografske reprodukcije in tiskarske tehnike po drugi svetovni vojni so pove\xc4\x8dale mo\xc5\xbenost za zanesljivo reprodukcijo umetni\xc5\xa1kih del. Spo\xc5\xa1tovanje in \xc5\xa1tudij vizualnih umetnosti je podro\xc4\x8dje raziskav mnogih avtorjev poznega dvajsetega stoletja. Opredelitev umetnostne zgodovine ka\xc5\xbee razkorak, ki obstaja v sami definiciji umetnosti: umetnost kot zgodovina v kontekstu antropologije ali umetnost kot \xc5\xa1tudija oblike.'