b'\n_START_ARTICLE_\nElfriede Jelinek\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo, mladost in prve objave\n_START_PARAGRAPH_\nElfriede Jelinek je  bila rojena  20. oktobra leta 1946 v M\xc3\xbcrzzuschlagu. Njena mati Olga, rojena Buchner, je izhajala iz  dunajskega visokega me\xc5\xa1\xc4\x8danskega razreda in je dlje \xc4\x8dasa  pre\xc5\xbeivljala svojo dru\xc5\xbeino z delom knjigovodje. Njen o\xc4\x8de Frederick Jelinek, judovsko-\xc4\x8de\xc5\xa1kega rodu, je bil po poklicu kemik. Diplomiral je  na Tehni\xc4\x8dni univerzi na Dunaju.Med drugo svetovno vojno ga je njegovo \xc2\xbbvojni koristno\xc2\xab\xc2\xa0delo re\xc5\xa1ilo pred preganjanjem pod nacisti\xc4\x8dnim re\xc5\xbeimom, saj mu je bila dodeljena slu\xc5\xbeba v obrambni industriji. Pri 50-ih letih  je du\xc5\xa1evno zbolel, pri 60-ih pa je \xc5\xbeivel doma v vse ve\xc4\x8dji zmedenosti. Umrl je leta 1969 v psihiatri\xc4\x8dni kliniki._NEWLINE_Za izobra\xc5\xbeevanje Elfriede Jelinek je poskrbela mati. V otro\xc5\xa1tvu je hodila v katoli\xc5\xa1ki vrtec in nato v samostansko \xc5\xa1olo, ki pa se ji je zdela zelo omejena.(Esej: Hoditi v \xc5\xa1olo je, kot da gre\xc5\xa1 v smrt.(\xc2\xbbIn die Schule gehen ist wie in den Tod gehen\xc2\xab.)) Zaradi svojega  izrazito  nemirnega vedenja, je na podlagi mnenja nun, morala oditi na otro\xc5\xa1ko psihiatrijo, na posebni oddelek izobra\xc5\xbeevalne Pediatri\xc4\x8dne bolni\xc5\xa1nice na Univerzi na Dunaju pod vodstvom Hansa Aspergerja, \xc4\x8deprav je bilo njeno vedenje z medicinskega vidika v  mejah normale. Ne glede na to je mati na\xc4\x8drtovala h\xc4\x8derkino kariero, glasbeno \xc4\x8dude\xc5\xbenega otroka. Jelinekova je \xc5\xbee v osnovni \xc5\xa1oli igrala na klavir, kitaro, flavto, violino in hodila na u\xc4\x8dne ure viole. Pri 13-ih je bila sprejeta na dunajski glasbeni konservatorij, kjer je \xc5\xa1tudirala orgle, klavir, blok flavto in kasneje tudi kompozicijo. Vzporedno s tem je kon\xc4\x8dala srednje\xc5\xa1olsko izobra\xc5\xbeevanje na Ekonomski gimnaziji Wien-Feldgasse._NEWLINE_Po kon\xc4\x8dani srednji \xc5\xa1oli je do\xc5\xbeivela prvi \xc5\xbeiv\xc4\x8dni zlom. Nekaj semestrov je \xc5\xa1tudirala umetnostno zgodovino in dramo na Univerzi na Dunaju, leta 1967 pa je bila  prisiljena prekiniti \xc5\xa1tudij zaradi anksiozne motnje. Tako je eno leto pre\xc5\xbeivela doma v popolni izolaciji. V tem \xc4\x8dasu  je za\xc4\x8dela tudi pisati. Njene prve pesmi so bile natisnjene v revijah in v majhnih zalo\xc5\xbebah. V istem letu je iz\xc5\xa1la tudi njena prva zbirka poezij Lizina senca (Lisas Schatten). Njen prvi roman Bukolit (1968) pa je bil objavljen \xc5\xa1ele leta 1979. Po smrti svojega o\xc4\x8deta je za\xc4\x8dela okrevati, sodelovala pa je tudi pri \xc5\xa1tudentskem gibanju leta 1968 in \xc5\xbeivela  nekaj mesecev v levi\xc4\x8darski stanovanjski skupnosti z Robertom Schindelom in Leanderom Kaiserjem. _NEWLINE_Leta 1971 je opravila izpit za orgle na dunajskem glasbenem konservatoriju pri Leopoldu Marksteinerju. Odlo\xc4\x8dilno za njeno nadaljnje literarno ustvarjanje je bilo ukvarjanje s teorijami Rolanda Barthesa, ki jih obravnava v eseju Neskon\xc4\x8dna nedol\xc5\xbenost (Die endlose Unschuldigkeit). Leta 1974 se je pridru\xc5\xbeila avstrijski komunisti\xc4\x8dni stranki in se vklju\xc4\x8dila v volilno kampanjo; sodelovala je tudi pri razli\xc4\x8dnih kulturnih prireditvah, kot na primer na literarnih ve\xc4\x8derih  pod naslovom Leva beseda (Linkes Wort). Istega leta se je poro\xc4\x8dila z Gottfriedom H\xc3\xbcngsbergom.\n_START_SECTION_\nVeliki uspehi in \xc5\xa1kandali\n_START_PARAGRAPH_\nPo poroki je Elfriede Jelinek  \xc5\xbeivela izmeni\xc4\x8dno na Dunaju in v M\xc3\xbcnchnu. Literarni preboj ji je uspel leta 1975 z romanom Ljubimki (Die Liebhaberinnen), ki je marksisti\xc4\x8dno-feministi\xc4\x8dna karikatura domovinskega romana. V zgodnjih 80. letih je iz\xc5\xa1lo njeno delo Uporniki (Die Ausgesperrten), najprej kot radijska igra, nato kot roman nazadnje kot film s Paulusom Mankerjem (za predlogo je vzela resni\xc4\x8dni primer umora, ki se je zgodil na Dunaju tik pred bo\xc5\xbei\xc4\x8dem leta 1965)._NEWLINE_Prvi ve\xc4\x8dji \xc5\xa1kandal okoli Jelinekove se je zgodil leta 1985 s predstavo Burgtheater (Burgtheater). Drama se ukvarja s pomanjkljivim razre\xc5\xa1evanjem nacisti\xc4\x8dne preteklosti v Avstriji, v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du pa je tudi preteklost igralke Paule Wessely. Javnost pa je besedilo razumela le kot namigovanje na osebne usode takratnih pomembne\xc5\xbeev. Zaradi tega so jo nekateri imeli za \xc2\xbbizdajalko doma\xc4\x8dega gnezda\xc2\xab. Leta 1983 je iz\xc5\xa1el roman U\xc4\x8diteljica klavirja (Die Klavierspielerin). V recenzijah romana pa je vendarle  prevladovala biografska interpretacija, medtem ko je besedilo kot tako stopilo v ozadje._NEWLINE_Leta 1989 je sledil roman Naslada (Lust), ki je bil naslednje provokativno in hkrati njeno najbolje prodano delo v Avstriji. Opisuje spolnost, nasilje in zlorabe. Prejel je slabe ocene mnogih kritikov, kateri so menili, da je roman malo ve\xc4\x8d kot \xc2\xbbpornografija\xc2\xab. _NEWLINE_Leta 1991 je skupaj s predstavnico Susano Sohn in z Walterjem Mayerjem Silbermayerjem ponovno izstopila iz komunisti\xc4\x8dne partije (KP\xc3\x96). Hkrati pa \xc5\xa1e danes sodeluje s pluralisti\xc4\x8dno-marksisti\xc4\x8dno revijo \xc2\xbbArgument\xc2\xab, ki jo izdaja Wolfgang Fritz Haug. _NEWLINE_Po gledali\xc5\xa1ki predstavi Po\xc4\x8divali\xc5\xa1\xc4\x8de (Rastst\xc3\xa4tte), je do\xc5\xbeivela podobno kritiko kot pri delu Naslada. Po osebnih napadih na Jelinekovo na volilnih plakatih skrajno desne avstrijske politi\xc4\x8dne stranke (FP\xc3\x96), je leta 1995 Jelinekova napovedala svoj umik iz avstrijske javnosti in prepovedala uprizarjanje svojih  del v Avstriji.\n_START_SECTION_\nNagrade in priznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoja \xc5\xa1tevilna dela je Jelinekova prejela veliko uglednih literarnih nagrad. Med najpomembnej\xc5\xa1imi je nagrada Heinricha B\xc3\xb6lla, ki jo je podelilo mesto K\xc3\xb6ln, leta 1986. Leto kasneje je prejela literarno nagrado de\xc5\xbeele \xc5\xa0tajerske. Nato je leta 1998 avtorica prejela najpresti\xc5\xbenej\xc5\xa1o nem\xc5\xa1ko B\xc3\xbcchnerjevo nagrado in  leta 2002 ugledno Heinejevo nagrado, ki poleg literarne vrednosti opozarja tudi na avtori\xc4\x8din socialni anga\xc5\xbema in kriti\xc4\x8dno razmi\xc5\xa1ljanje o \xc4\x8dasu, v katerem \xc5\xbeivimo. V letu 2004 pa je, kot  ena redkih pisateljic nasploh, prejela \xc5\xa1e Nobelovo nagrado za knji\xc5\xbeevnost.'