b'\n_START_ARTICLE_\nRimski triumf\n_START_PARAGRAPH_\nRimski triumf (triumphus) je bil ljudski praznik in verski obred anti\xc4\x8dnega Rima, ki je potekal, da bi javno proslavili in blagoslovili uspeh voja\xc5\xa1kega poveljnika, ki je vodil rimske sile k zmagi v slu\xc5\xbebi dr\xc5\xbeave ali, prvotno in tradicionalno, tistega, ki je uspe\xc5\xa1no kon\xc4\x8dal tuje vojne._NEWLINE_Na dan njegovega zmagoslavja je general nosil lovorjevo krono in vijoli\xc4\x8dno z zlatom vezeno triumfalno togo picta (pisano togo), regalije, ki so ga ozna\xc4\x8devale kot skoraj bo\xc5\xbeanskega ali skoraj kraljevskega in celo znano da bi mu poslikali obraz rde\xc4\x8de. Vozil se je v \xc5\xa1tirikolesni ko\xc4\x8di po ulicah Rima v neoboro\xc5\xbeeni povorki s svojo vojsko, ujetniki in vojnim plenom. V Jupitrovem templju na Kapitolskem gri\xc4\x8du je izvedel \xc5\xbertvovanje in simbol svoje zmage bogu Jupitru. Republikanska mos maiorum - obi\xc4\x8daj je zahteval, da se kljub tem izjemnim \xc4\x8dastem general ravna z dostojanstveno poni\xc5\xbenostjo, kot smrtnik, dr\xc5\xbeavljan, ki je zmagal v imenu rimskega senata, ljudi in bogov. Neizogibno je bilo, da je triumf, poleg svojih verskih in voja\xc5\xa1kih razse\xc5\xbenosti, ponudil izjemno prilo\xc5\xbenost za propagando._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina rimskih festivalov je bila koledarska prireditev, medtem ko sta tradicija in pravo, ki sta ohranila triumf za izjemno zmago, zagotovila, da sta njegovo praznovanje, procesija, spremljevalna slavja in javne igre spodbujali splo\xc5\xa1ni status in dose\xc5\xbeke. Do pozne republikanske dobe so bile zmage in ekstravagantnost, motivirane s pove\xc4\x8dano konkurenco med voja\xc5\xa1ko-politi\xc4\x8dnimi pustolovci, ki so vodili Rimski imperij, v nekaterih primerih pa so se podalj\xc5\xa1ali na ve\xc4\x8d dni javnih iger in zabav. Od principata dalje je triumf odra\xc5\xbeal cesarski red in vrhunec cesarske dru\xc5\xbeine._NEWLINE_Srednjeve\xc5\xa1ke in kasnej\xc5\xa1e dr\xc5\xbeave so ob kraljevem nastopu in drugih ceremonialnih dogodkih zavestno posnemale triumf.\n_START_SECTION_\nVir triumphalis\n_START_PARAGRAPH_\nV republikanskem Rimu je resni\xc4\x8dno izjemen voja\xc5\xa1ki dose\xc5\xbeek zaslu\xc5\xbeil najvi\xc5\xa1je mo\xc5\xbene \xc4\x8dasti, ki so povezali vir triumphalis (\'zmagovalca\', kasneje znan kot triumphator) z rimsko mitolo\xc5\xa1ko in polmitolo\xc5\xa1ko preteklostjo. V bistvu je bil general blizu tega, da je bil \xc2\xbbkralj za en dan\xc2\xab\xc2\xa0in morda blizu bo\xc5\xbeanskosti. Nosil je regalijo, ki je bila tradicionalno povezana tako s staro rimsko monarhijo kot s kipom Jupitra Capitolinusa: vijoli\xc4\x8dno in zlato togo picta, lovorovo krono, rde\xc4\x8de \xc5\xa1kornje in, verjetno, rde\xc4\x8de obarvano lice vrhunskega bo\xc5\xbeanstva Rima. V procesiji so ga vozili po mestu v \xc5\xa1tirikolesni ko\xc4\x8diji, pod pogledi svojih vrstnikov in ploskajo\xc4\x8de mno\xc5\xbeice, do templja Kapitolskega Jupitra. Plen in ujetniki njegove zmage so sledili poti, njegova vojska je hodila za njim. Ko je v Kapitolskem templju \xc5\xbertvoval Jupitru dva bela vola, je k Jupitrovim nogam polo\xc5\xbeil znake svoje zmage, posvetil svojo zmago rimskemu senatu, ljudem in bogovom. _NEWLINE_Triumfi niso bili vezani na poseben dan, sezono ali verski praznik rimskega koledarja. Ve\xc4\x8dini se zdi, da so ga slavili ob prvi prilo\xc5\xbenosti, verjetno v dneh, ki so bili za to prilo\xc5\xbenost ocenjeni kot ugodni. Tradicija je zahtevala, da je bil v \xc4\x8dasu triumfa vsak tempelj odprt. Slovesnost je bila tako, v nekem smislu, skupna vsem rimskim bogovom, vendar so bila prekrivanja neizogibna s posebnimi prazniki in obletnicami. Nekateri so morda bili naklju\xc4\x8dni; drugi so bili oblikovani. Na primer, 1. marca, festival in dies natalis vojnega boga Marsa, je bila tradicionalna obletnica prvega zmagoslavja Publikola (504 pr. n. \xc5\xa1t.), \xc5\xa1est drugih republikanskih zmag in prvega rimskega triumfa Romula. Pompej je odlo\xc5\xbeil svoj tretji in najbolj veli\xc4\x8dasten triumf za nekaj mesecev, da bi se ujemal z njegovim dies natalis (rojstnim dnem) ._NEWLINE_Religiozne dimenzije in poudarek zmagoslavja je bil na samem generalu. Slovesnost ga je povi\xc5\xa1ala - \xc4\x8deprav za\xc4\x8dasno - nad vsakega smrtnika v Rimu. To je bila zelo redka prilo\xc5\xbenost. _NEWLINE_Od \xc4\x8dasa Scipija Africanusa je bil zmagoslavni general povezan (vsaj za zgodovinarje med Principatom) z Aleksandrom in polbogom Herkulom, ki se je nesebi\xc4\x8dno trudil v korist vsega \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva.  Njegova razko\xc5\xa1na zmagoslavna ko\xc4\x8dija je bila okra\xc5\xa1ena s \xc4\x8dari proti mo\xc5\xbeni zavisti (invidia) in zlobi opazovalcev . V nekaterih zapisih bi ga spremljevalec ali javni su\xc5\xbeenj ob\xc4\x8dasno spomnil na njegovo smrtnost (memento mori).\n_START_SECTION_\nProcesija\n_START_PARAGRAPH_\nNajstarej\xc5\xa1i rimski triumfi so bili verjetno preproste parade zmagovalcev, ki so praznovali vrnitev zmagovalnega generala in njegove vojske v mesto, skupaj s plodovi njegove zmage in se kon\xc4\x8dali z neko obliko daritve bogovom. To je verjetno tako za najzgodnej\xc5\xa1e legendarne in kasneje pol legendarne zmage rimske kraljeve dobe, ko je kralj deloval kot najvi\xc5\xa1ji sodnik v Rimu in voja\xc5\xa1ki vodja. Z nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dim prebivalstvom, mo\xc4\x8djo, vplivom in ozemljem Rima so se pove\xc4\x8devali tudi obseg, dol\xc5\xbeina, raznolikost in ekstravaganca njenih zmagovalnih procesij._NEWLINE_Procesija (pompa) se je verjetno \xc5\xbee pred prvim svitom zbrala na odprtem prostoru Marsovega polja (Campus Martius). Od tam, z vsemi nepredvidenimi zamudami in nesre\xc4\x8dami navkljub, bi ta uspela v po\xc4\x8dasnem tempu hoje v najbolj\xc5\xa1em primeru, prekinjena z razli\xc4\x8dnimi na\xc4\x8drtovanimi zastoji na poti, priti do kon\xc4\x8dnega cilja Kapitolskega templja, na razdalji nekaj manj kot 4 km. Triumfalne procesije so bile znane kot dolge in po\xc4\x8dasne, najdalj\xc5\xa1e so lahko trajale dva ali tri dni in po mo\xc5\xbenosti \xc5\xa1e ve\xc4\x8d, nekatere pa so lahko bile dalj\xc5\xa1e od same poti._NEWLINE_Nekateri anti\xc4\x8dni in sodobni viri ka\xc5\xbeejo na dokaj standarden procesijski red. Najprej so pri\xc5\xa1li ujeti voditelji, njihovi zavezniki in vojaki (in v\xc4\x8dasih njihove dru\xc5\xbeine), ki so po navadi hodili v verigah; nekateri so bili namenjeni za usmrtitev ali nadaljnji prikaz. Njihovo zajeto oro\xc5\xbeje, oklepi, zlato, srebro, kipi in nenavadni ali eksoti\xc4\x8dni zakladi so skupaj s slikami, risbami in modeli prikazovali pomembne kraje in epizode vojne. Naslednji v vrsti, vsi pe\xc5\xa1, so pri\xc5\xa1li rimski senatorji in sodniki, sledili so generalovi liktorji v svojih rde\xc4\x8dih vojnih oblekah, njihovi fasci so bili oble\xc4\x8deni v lovor, nato pa general s svojo ko\xc4\x8dijo s \xc5\xa1tirimi konji. Spremljevalec ali javni su\xc5\xbeenj se je lahko vozil z njim ali, v nekaterih primerih, njegovimi najmlaj\xc5\xa1imi otroki. Njegovi \xc4\x8dastniki in starej\xc5\xa1i sinovi so jahali konje v bli\xc5\xbeini. Njegovi neoboro\xc5\xbeeni vojaki so sledili v togah in z lovorovimi kronami, ki so skandirali: \xc2\xbbio triumphe!\xc2\xab\xc2\xa0in peli pesmi. Nekje v procesiji sta bila za \xc5\xbertev Jupitru pripeljana dva brezhibno bela vola, pokrita z girlando in s pozla\xc4\x8denimi rogovi. Vse to je bilo narejeno z glasbeno spremljavo, oblaki kadila in pisanega cvetja. _NEWLINE_Skoraj ni\xc4\x8d ni znano o infrastrukturi in upravljanju procesije. Njene neizmerno velike stro\xc5\xa1ke je deloma prevzela dr\xc5\xbeava, ve\xc4\x8dinoma pa generalov plen, o katerem se ve\xc4\x8dina starih virov ukvarja zelo podrobno in malo verjetno. Ko se je premestilo, je to prenosno bogastvo v rimsko gospodarstvo vneslo velike vsote; znesek, ki ga je uvedel Oktavijanov triumf nad Egiptom, je spro\xc5\xbeil padec obrestnih mer in mo\xc4\x8dan dvig cen zemlji\xc5\xa1\xc4\x8d. Noben anti\xc4\x8dni vir ne obravnava logistike procesije: kje so lahko vojaki in ujetniki v procesiji, ki je trajala ve\xc4\x8d dni, spali in jedli ali kjer je bilo ve\xc4\x8d tiso\xc4\x8d ljudi \xc5\xa1e lahko name\xc5\xa1\xc4\x8denih za zaklju\xc4\x8dno slovesnost v Kapitolskem templju.\n_START_SECTION_\nPotek\n_START_PARAGRAPH_\nNaslednja shema velja za pot, ki so jo opravili \xc2\xbbnekateri ali mnogi\xc2\xab\xc2\xa0triumfi in temelji na standardnih sodobnih rekonstrukcijah. Vsaka izvirna ali tradicionalna pot bi bila do neke mere preusmerjena v \xc5\xa1tevilne prenove in ponovne gradnje mesta ali v\xc4\x8dasih po lastni izbiri. Za\xc4\x8detni kraj (Campus Martius) je le\xc5\xbeal zunaj svete meje mesta (pomerium) na zahodnem bregu Tibere. Procesija je vstopila v mesto skozi Porta Triumphalis in pre\xc4\x8dkala pomerij, kjer se je general obdal s senatom in sodniki. Nadaljevala se je skozi mesto Circus Flaminius, zaob\xc5\xa1la ju\xc5\xbeno podno\xc5\xbeje Kapitolskega gri\xc4\x8da in Velabruma, vzdol\xc5\xbe Via Triumphalis proti Cirkusu Maximusu, morda spustila vse zapornike, namenjene usmrtitvi v Tullianu . Vstopila je v Via Sacra in nato v Forum. Nazadnje se je povzpela na Kapitolski gri\xc4\x8d v Jupitrov tempelj. Ko so kon\xc4\x8dali \xc5\xbertvovanje in posvetitev, so se procesija in gledalci razpr\xc5\xa1ili na bankete, igre in druge zabave, ki jih je daroval zmagovalec.\n_START_SECTION_\nBanketi, igre in razzvedrilo\n_START_PARAGRAPH_\nV ve\xc4\x8dini zmag je general financiral vse post-procesijske bankete iz svojega dele\xc5\xbea plena. Bilo je praznovanje za ljudi in lo\xc4\x8deno, veliko bogatej\xc5\xa1e, za elito. Dioniz je v nasprotju z razko\xc5\xa1nimi slavnostnimi slavnostmi svojega \xc4\x8dasa, s tem da je Romulov triumf najbolj skromen \xc2\xbbbanket\xc2\xab. Na enak na\xc4\x8din ponavljajo prve republikanske triumfe . Varro trdi, da je njegova teta zaslu\xc5\xbeila 20.000 sestercijev z dobavo 5.000 drozgov za triumf Cecilija Metela leta 71 pr. n. \xc5\xa1t. _NEWLINE_Nekateri triumfi so vklju\xc4\x8devali ludi (javne igre, ki so potekale v korist in zabavo rimskih ljudi (populus Romanus) kot izpolnitev generalove zaobljube bogu ali boginji, ki je nastala pred bitko, v zameno za njihovo pomo\xc4\x8d pri zagotavljanju zmage. V Republiki so jih pla\xc4\x8dali triumfalni generali. Marcus Fulvius Nobilior je obljubil ludi v zameno za zmago nad Etolsko zvezo in pla\xc4\x8dal deset dni iger ob svojem zmagoslavju.\n_START_SECTION_\nPoklon spominu\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina Rimljanov ni nikoli do\xc5\xbeivela triumfa, a njegova simbolika je prevzela rimsko domi\xc5\xa1ljijo in materialno kulturo. Slavoljubni generali so kovali in kro\xc5\xbeili dragocene kovance, da bi \xc5\xa1irili svojo slavo in velikodu\xc5\xa1nost. Pompejeve izdaje za tri uspehe so zna\xc4\x8dilni. En je aureus (zlati kovanec), ki je imel lovorovo obrobo, ki je obdajala glavo in je poosebljala Afriko; poleg je bil Pompejev naslov \xc2\xbbMagnus\xc2\xab\xc2\xa0(Veliki), s palico in vr\xc4\x8dem kot simbolom njegove funkcije. Zadaj ga ozna\xc4\x8duje kot prokonzula v zmagoslavni ko\xc4\x8diji, ki se je udele\xc5\xbeil triumfa. Triumfalni denarij (srebrnik) prikazuje tri trofeje ujetih oro\xc5\xbeij, s svojo augursko palico in vr\xc4\x8dem. Drug prikazuje globus, ki ga obdajajo triumfalni venci, ki simbolizirajo njegovo \xc2\xbbosvajanje sveta\xc2\xab, in uho \xc5\xbeita, ki ka\xc5\xbee, da je njegova zmaga za\xc5\xa1\xc4\x8ditila dobavo \xc5\xbeita Rimu.  _NEWLINE_V republikanski tradiciji se je od generala pri\xc4\x8dakovalo, da bo nosil svojo zmagoslavno regalijo samo za dan svojega triumfa; zatem so bile verjetno prikazane v atriju njegovega dru\xc5\xbeinskega doma. Kot eden od plemi\xc4\x8dev je bil upravi\xc4\x8den do posebne vrste pogreba, kjer je niz igralcev hodilo za njegovim mrtva\xc5\xa1kim odrom, ki je nosil maske njegovih prednikov; drug igralec je predstavljal samega generala in njegov najvi\xc5\xa1ji dose\xc5\xbeek v \xc5\xbeivljenju, ko je nosil njegovo pogrebno masko, zmagoslavne lovorike in togo picta. Vse, kar je bilo ve\xc4\x8d, je bilo globoko sumljivo; Pompeju je bil podeljen privilegij, da nosi svoj zmagoslavni venec v Cirkusu, vendar se je sre\xc4\x8dal s sovra\xc5\xbenim sprejemom. \xc5\xbdelja Julija Cezarja, da nosi svojo zmagoslavno regalijo \xc2\xbbkjerkoli in kadarkoli\xc2\xab, je bila sprejeta kot ena od mnogih znamenj monarhi\xc4\x8dnih namer, ki so za nekatere upravi\xc4\x8dile njegov umor. V cesarskem obdobju so cesarji nosili tak\xc5\xa1ne regalije, ki so ozna\xc4\x8devale njihov visok polo\xc5\xbeaj ter se poistovetili z rimskimi bogovi in imperialnim redom - osrednjo zna\xc4\x8dilnost cesarskega kulta._NEWLINE_Gradnja in predanost monumentalnih javnih del je ponujala lokalne, trajne prilo\xc5\xbenosti za trimfalno slavje; sledi nekaj primerov. Leta 55 pr. n. \xc5\xa1t. je Pompej odprl prvo kamnito gledali\xc5\xa1\xc4\x8de v Rimu kot darilo rimskim prebivalcem, ki ga je financiral njegov dobi\xc4\x8dek. Galerija in kolonade so se podvojile kot razstavni prostor in so verjetno vsebovale kipe, slike in druge trofeje, ki so jih nosili ob raznih zmagah. V njem je bil nov tempelj posve\xc4\x8den Pompejevi boginji Veneri Victrix (\xc2\xbbzmagovita Venera\xc2\xab); leto prej je izdal kovanec, ki ga je kazal okronanega z zmagoslavnim lovorom. Julij Cezar je trdil, da je Venera zavetnica in bo\xc5\xbeanska prednica; financiral je nov tempelj in ga posvetil med svojim \xc5\xa1tirikratnim triumfom leta 46 pr. n. \xc5\xa1t. Torej je stkal svojo boginjo zavetnico in domnevno prednico v svoji slavnostni obletnici. _NEWLINE_Avgust, cesarjev dedi\xc4\x8d in prvi rimski cesar, je na gr\xc5\xa1ki obali v Akciju zgradil ogromen slavolok, ki je gledal na prizori\xc5\xa1\xc4\x8de njegove odlo\xc4\x8dilne morske bitke proti Antoniju in Egiptu; bronasti kljuni ujetih egiptovskih voja\xc5\xa1kih ladij so bili projicirani iz njegove morske stene. Imperialna ikonografija je vse bolj prepoznavala cesarje kot bogove, za\xc4\x8den\xc5\xa1i z Avgustovim ponovnim odkrivanjem Rima kot virtualne monarhije (principate). Oblikovane plo\xc5\xa1\xc4\x8de na Titovem slavoloku (ki jih je zgradil Domicijan) slavijo Titove in Vespazijanove skupne zmage nad Judi po obleganju Jeruzalema, z zmagoslavno procesijo ujetnikov in zakladov, ki so bili zase\xc5\xbeeni v jeruzalemskem templju \xe2\x80\x93 kar je omogo\xc4\x8dilo gradnjo Koloseja. Druga plo\xc5\xa1\xc4\x8da prikazuje pogreb in apoteozo pobo\xc5\xbeanstvenega Tita. Pred tem je senat Titu izvolil trojni slavolok na Cirkusu Maximusu, da bi slavili ali se spominjali iste zmage ali triumfa .\n_START_SECTION_\nPodelitev triumfa\n_START_PARAGRAPH_\nV republikanski tradiciji je lahko samo senat odobril triumf. General, ki je \xc5\xbeelel triumf, bi poslal svojo zahtevo in poro\xc4\x8dal senatu. Uradno so bili triumfi dodeljeni za izjemne voja\xc5\xa1ke zasluge; dr\xc5\xbeava je pla\xc4\x8dala za slovesnost, \xc4\x8de bi bil ta in nekateri drugi pogoji izpolnjeni - in ti so se ob\xc4\x8dasno spremenili od primera do primera - ali bi senat pla\xc4\x8dal vsaj uradno procesijo. Ve\xc4\x8dina rimskih zgodovinarjev je zaklju\xc4\x8dila z odprto senatorsko razpravo in glasovanjem, njeno zakonitost pa je potrdila ena od ljudskih skup\xc5\xa1\xc4\x8din; senat in ljudje so tako nadzorovali dr\xc5\xbeavno blagajno in nagrajevali ali obvladovali svoje generale. Zdi se, da so bili nekateri triumfi odobreni z minimalno razpravo. Nekateri so bili zavrnjeni, vseeno pa so \xc5\xa1li naprej, s splo\xc5\xa1nim neposrednim pozivom ljudi v senat in obljubi javnih iger na lastne stro\xc5\xa1ke. Drugi so bili blokirani ali odobreni \xc5\xa1ele po neskon\xc4\x8dnih prepirih. Senatorji in generali so bili politiki, rimska politika pa je bila razvpita zaradi svojih rivalstev, spreminjajo\xc4\x8dih se zavezni\xc5\xa1tev, dela v zaprtih prostorih in odkritih javnih podkupnin . Razprave v senatu so bile verjetno odvisne od tradicije, precedensa in korektnosti; manj odkrito, ampak bolj nestrpno, odvisno od obsega splo\xc5\xa1nih politi\xc4\x8dnih in voja\xc5\xa1kih mo\xc4\x8di in priljubljenosti ter mo\xc5\xbenih posledic podpore ali oviranja njegove nadaljnje kariere. Ne obstajajo trdni dokazi, da je senat pri odlo\xc4\x8danju uporabil predpisan niz \xc2\xbbtriumfalnih zakonov\xc2\xab\xc2\xa0, \xc4\x8deprav Valerius Maximus trdi, da je triumf mogo\xc4\x8de podeliti le zmagovalnemu generalu, ki je ubil vsaj 5000 sovra\xc5\xbenikov v eni sami bitki._NEWLINE_Med principatom so triumfi postali bolj politizirani kot manifestacije imperialne avtoritete in legitimnosti.\n_START_SECTION_\nOvacija\n_START_PARAGRAPH_\nGeneral bi lahko dobil \'manj\xc5\xa1i triumf\', znan kot ovacija. V mesto je vstopil pe\xc5\xa1, brez svojih \xc4\x8det, v svoji sodni\xc5\xa1ki togi in nosil venec Venerine mirte. Leta 211 pr. n. \xc5\xa1t. je senat zavrnil pro\xc5\xa1njo M. Marcellusa za triumf po zmagi nad karta\xc5\xbeanskimi in njihovimi sicilijansko-gr\xc5\xa1kimi zavezniki, o\xc4\x8ditno zato, ker je bila njegova vojska \xc5\xa1e vedno na Siciliji in se ni mogla pridru\xc5\xbeiti. Namesto tega so mu ponudili zahvalo (supplicatio) in ovacijo. Dan pred tem je praznoval neuradno triumf na planini Alban. Njegova ovacija je bila zmagoslavnih razse\xc5\xbenosti. Vklju\xc4\x8devala je veliko sliko, ki je prikazovala obleganje Sirakuz, oblegovalne naprave, zajeto plo\xc5\xa1\xc4\x8do, zlato, srebro in kraljevske okraske ter kiparsko in razko\xc5\xa1no pohi\xc5\xa1tvo, po katerem so bile znane Sirakuze. V procesiji je bilo osem slonov, simbol njegove zmage nad Karta\xc5\xbeani. Njegovi \xc5\xa1panski in siraku\xc5\xa1ki zavezniki so vodili pot z zlatimi venci; pridobili so rimsko dr\xc5\xbeavljanstvo in pristali na Siciliji. _NEWLINE_Leta 71 pr. n. \xc5\xa1t. je Mark Licinij Kras zaslu\xc5\xbeil za ovacijo, ko je zatrl upor Spartaka in si pove\xc4\x8dal \xc4\x8dast tako, da je nosil krono z Jupitrovim "triumfalnim" lovorom. Ovacije so navedene skupaj s triumfi na Fasti Triumphales.\n_START_SECTION_\nIzvor in kraljevsko obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nZa\xc4\x8detki in razvoj te \xc4\x8dasti so nejasni. Rimski zgodovinarji so postavili prvi triumf v mitsko preteklost; nekateri so mislili, da izvira iz ustanovitve Rima, drugi so mislili, da je bolj starodaven od tega. Rimski etimologi so mislili, da je voja\xc5\xa1ka pesem triumpe sposojena preko etru\xc5\xa1\xc4\x8danskega in gr\xc5\xa1kega thriambus (\xce\xb8\xcf\x81\xce\xaf\xce\xb1\xce\xbc\xce\xb2\xce\xbf\xcf\x82), ki so jo zaklicali satiri in drugi spremljevalci v Dionizijevih in Bakhusovih procesijah.  Plutarh in nekateri rimski viri so sledili prvemu rimskemu triumfu in \xc2\xbbkraljevskemu\xc2\xab\xc2\xa0obla\xc4\x8dilu zmagovalca prvega rimskega kralja Romula, \xc4\x8digar poraz kralja Acrona iz Caeninensesa je veljal za so\xc4\x8dasnega z ustanovitvijo Rima leta 753 pr. n. \xc5\xa1t. Ovid je napovedal \xc4\x8dudovit in poeti\xc4\x8den triumfalni precedens v vrnitvi boga Bakhusa / Dioniza iz njegovega osvajanja Indije, ki se je pripeljal v zlati ko\xc4\x8diji s tigri in so ga obkro\xc5\xbeale menade, satiri in izbrani pivci. Arijan pripisuje podobne Dionizije in "rimske" elemente zmagovalni procesiji Aleksandra Velikega . Podobno kot v rimski kulturi so elementi triumfa temeljili na etru\xc5\xa1\xc4\x8danskih in gr\xc5\xa1kih predhodnikih; \xc5\xa1e posebej se je zdelo, da je vijoli\xc4\x8dna vezena toga picta, ki jo je nosil triumfalni general, izpeljana iz kraljeve toge etru\xc5\xa1\xc4\x8danskih kraljev v Rimu._NEWLINE_Za triumfe rimskega kraljevskega obdobja so ohranjeni imperialni Fasti triumphales nepopolni. Po treh prihodih mestnega legendarnega ustanovitelja Romula manjka enajst vrstic seznama. Naslednji so Ank Marcij, Tarkvinij Prisk, Servij Tulij in na koncu Tarkvinij O\xc5\xa1abni, zadnji kralj. Fasti so bili sestavljeni pribli\xc5\xbeno pet stoletij po kraljevem obdobju in verjetno predstavljajo odobreno, uradno razli\xc4\x8dico razli\xc4\x8dnih zgodovinskih tradicij. Prav tako najstarej\xc5\xa1e ohranjene pisne zgodovine kraljevske dobe, napisane nekaj stoletij po tem, posku\xc5\xa1ajo uskladiti razli\xc4\x8dne tradicije ali pa razpravljajo o njihovih zaslugah. Dionizij iz Halikarnasa, na primer, pripisuje Romulu tri triumfe, enako \xc5\xa1tevilo, ki je podano v Fasti. Livij mu ne da nobenega in mu namesto tega pripisuje prvo spolia opima, obi\xc4\x8daj v katerem so se oro\xc5\xbeje in oklep odstranili s pora\xc5\xbeenega sovra\xc5\xbenika, nato pa posvetili Jupitru. Plutarh mu pripisuje enega, skupaj s ko\xc4\x8dijo. Tarkvinij ima dva triumfa v Fasti, vendar ne v Dioniziju. Noben anti\xc4\x8dni vir ne pripisuje triumfa Romulovemu nasledniku, mirnemu kralju Numi.\n_START_SECTION_\nRepublika\n_START_PARAGRAPH_\nRimski aristokrati so izgnali zadnjega kralja kot tirana in so ukinili monarhijo. Med seboj so si delili nekdanjo mo\xc4\x8d kraljestva in oblast v obliki magistratov. V Republiki je bila najvi\xc5\xa1ja mo\xc5\xbena sodni\xc5\xa1ka slu\xc5\xbeba izvoljena konzul, ki bi lahko trajala najve\xc4\x8d eno leto naenkrat. V \xc4\x8dasu krize ali izrednih razmer lahko senat imenuje diktatorja, ki je slu\xc5\xbeil dalj\xc5\xa1i rok; toda to se je lahko zdelo nevarno blizu \xc5\xbeivljenjski mo\xc4\x8di kraljev. Diktatorju Kamilu so podelili \xc5\xa1tiri triumfe, a je bil na koncu izgnan. Kasneje rimski viri opozarjajo na njegov triumf leta 396 pr. n. \xc5\xa1t. kot razlog za kaznivo dejanje; ko\xc4\x8dijo so sestavljali \xc5\xa1tirje beli konji, kombinacija, ki je bila rezervirana za Jupitra in Apolona - vsaj v kasnej\xc5\xa1ih spoznanjih in poeziji. Njegovo plemi\xc5\xa1ko vedenje bi natan\xc4\x8dno opona\xc5\xa1alo obna\xc5\xa1anje triumfalnega republikanskega generala, pa tudi simboli, ki jih je uporabil v svojem triumfu, so bili kot bi si \xc5\xbeelel biti ve\xc4\x8d kot \xc2\xbbkralj za en dan\xc2\xab._NEWLINE_V srednji do pozni republiki je \xc5\xa1iritev Rima z osvajanjem ponudila svojim politi\xc4\x8dno-voja\xc5\xa1kim pustolovcem izjemne prilo\xc5\xbenosti za samo promocijo; dolgoletna serija vojn med Rimom in Kartagino \xe2\x80\x93 punske vojne - je v desetih letih ustvarila dvanajst triumfov. Proti koncu republike so triumfi postali \xc5\xa1e pogostej\xc5\xa1i, razko\xc5\xa1ni in konkuren\xc4\x8dni, pri \xc4\x8demer je vsak pokazal poskus (obi\xc4\x8dajno uspe\xc5\xa1en), da bi presegel prej\xc5\xa1njega. Imeti triumfalnega prednika - celo tistega, ki je bil dolgo mrtev \xe2\x80\x93 je v rimski dru\xc5\xbebi in politiki veliko \xc5\xa1telo in Cicero je opozoril, da v tekmi za mo\xc4\x8d in vpliv nekateri posamezniki niso bili nad zmagovalno velikostjo in dostojanstvom, kar je izkrivljalo \xc5\xbee fragmentarno in nezanesljivo zgodovinsko tradicijo. _NEWLINE_Za rimske zgodovinarje je rast triumfalnega razmetavanja spodkopala stare \xc2\xbbkme\xc4\x8dke vrline\xc2\xab\xc2\xa0Rima. Dionizij iz Halikarnasa (ok. 60 pr. n. \xc5\xa1t. \xe2\x80\x94 po 7. stoletju pr. n. \xc5\xa1t.) je trdil, da so triumfi njegovega \xc4\x8dasa \xc2\xbbpresegli v vseh pogledih starodavne tradicije var\xc4\x8dnosti\xc2\xab. Moralisti so se prito\xc5\xbeevali, da so uspe\xc5\xa1ne tuje vojne lahko pove\xc4\x8dale mo\xc4\x8d, varnost in bogastvo Rima, hkrati pa so ustvarile in hranile degeneriran apetit za bombasti\xc4\x8dno razstavo in plitvo novost. Livij sledi za\xc4\x8detku gnilobe triumfa Gneja Manlija Vulzona leta 186, ki je navadne Rimljane, kot Gala\xc4\x8dane, uvedel kot specializirane kuharje, dekleta s flavto in druge \xc2\xbbzapeljive zabave za ve\xc4\x8derjo\xc2\xab. Plinij doda \xc2\xbbpanoje in enono\xc5\xbene mize\xc2\xab\xc2\xa0na seznam , vendar prelaga odgovornost za prepustitev Rima razko\xc5\xa1ju na \xc2\xbb1400 funtov zaseglih srebrnih posod in 1500 funtov zlatih posod\xc2\xab, ki jih je Scipion Aziatik prinesel nekoliko prej za svoj triumf leta 189 pr. n. \xc5\xa1t.._NEWLINE_Trije triumfi, ki so bili pripisani Pompeju Velikem, so bili razko\xc5\xa1ni in kontroverzni. Prvi v letu 80 ali 81 pr. n. \xc5\xa1t. je bil za njegovo zmago nad kraljem Hiarbasom iz Numidije leta 79 pr. n. \xc5\xa1t., ki mu ga je podelil senat pod diktaturo Pompejevega za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika Sule. Pompej je imel le 24 let in je bil samo konjenik. Rimski konzervativci niso odobravali tak\xc5\xa1ne zgodnje zrelosti , drugi pa so njegov mladostni uspeh videli kot znamenje izjemnega voja\xc5\xa1kega talenta, bo\xc5\xbeanske naklonjenosti in osebni \xc5\xbeivahnosti; bil je tudi navdu\xc5\xa1en sledilec. Njegov triumf pa ni bil prav na\xc4\x8drtovan. Njegovo ko\xc4\x8dijo je sestavljala ekipa slonov, da bi predstavila njegovo afri\xc5\xa1ko osvojitev - in morda celo presegla celo legendaren triumf Bakhusa. Pokazali so se preve\xc4\x8d zapleteni, da bi lahko \xc5\xa1li skozi zmagoslavna vrata, zato je moral Pompej sestopiti, da se je vpregla konjska ekipa na njihovo mesto. Ta zadrega je navdu\xc5\xa1ila njegove kritike in verjetno nekatere njegove vojake, katerih zahteve po gotovini so bile skoraj nepopustljive. Kljub temu je njegovo trdno stali\xc5\xa1\xc4\x8de glede denarja pove\xc4\x8dalo njegov polo\xc5\xbeaj med konzervativci in zdi se, da se je Pompej nau\xc4\x8dil lekcije o populisti\xc4\x8dni politiki. Za svoj drugi triumf (71 pr. n. \xc5\xa1t., zadnji v seriji \xc5\xa1tirih v tem letu) so njegova denarna darila vojski prekinila vse rekorde, \xc4\x8deprav so bili zneski po Plutarhovem opisu neverjetno visoki: 6.000 sestercev na vsakega vojaka (pribli\xc5\xbeno \xc5\xa1est letnih pla\xc4\x8d) in pribli\xc5\xbeno 5 milijonov na vsakega oficirja. _NEWLINE_Pompeju je bil 61. pr. n. \xc5\xa1t. dodeljen tretji triumf, da bi proslavil svojo zmago nad Mitradatom. To je bila prilo\xc5\xbenost, da bi presegel vse tekmece - in celo samega sebe. Triumfi so tradicionalno trajali en dan, vendar je Pompejev trajal dva in bil neprimerljiv prikaz bogastva in razko\xc5\xa1ja. Plutarh je trdil, da je ta triumf predstavljal Pompejevo prevlado nad celotnim svetom - v imenu Rima - in dose\xc5\xbeek, ki je zasen\xc4\x8dil celo Aleksandrovega . Plinijeva pripoved o tem triumfu premleva zlove\xc5\xa1\xc4\x8do pozabo na ogromno portretno poprsje zmagovalnega generala, stvar \xc2\xbbvzhodnega sijaja\xc2\xab, ki je bil povsem prekrit z biseri in predvideva njegovo poznej\xc5\xa1e poni\xc5\xbeanje in obglavljenje.\n_START_SECTION_\nObdobje cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nPo Cezarjevem umoru je Oktavijan prevzel stalen naziv imperator in postal stalni vodja senata od leta 27 pr. n. \xc5\xa1t. pod naslovom in imenom Avgust. Samo leto prej je blokiral senatorsko nagrado za triumf Marku Likiniju Krasu mlaj\xc5\xa1em, kljub temu, da je slednji na tem podro\xc4\x8dju pohvalil imperatorja in njegovo izpolnjevanje vseh tradicionalnih, republikanskih kriterijev, razen popolnega konzulata. Tehni\xc4\x8dno so bili generali v cesarskem obdobju legati vladajo\xc4\x8dega cesarja (imperatorja). Avgust je zmago zagovarjal kot svojo lastno, vendar je dovolil Krasu drugo, ki je na\xc5\xa1teta na Fasti za leto 27 pr. n. \xc5\xa1t. Krasu je bila zavrnjena tudi redka (in tehni\xc4\x8dno dovoljena, v njegovem primeru) \xc4\x8dast, da je spolia opima te kampanje namenil Jupitru Feretriusu. _NEWLINE_Zadnji triumf, naveden na Fasti Triumphales, je za leto 19 pr. n. \xc5\xa1t.. Do takrat je bil triumf vklju\xc4\x8den v avgustov imperialni kultni sistem, v katerem je le cesar dobil tako vrhovno \xc4\x8dast, saj je bil vrhovni imperator. Senat bi v pravem republikanskem slogu razpravljal in odlo\xc4\x8dal o zaslugah kandidata; toda to je bila le dobra forma. Avgustova ideologija je vztrajala, da je on re\xc5\xa1il in obnovil republiko, praznoval je svoj triumf kot trajno stanje, njegovo voja\xc5\xa1ko, politi\xc4\x8dno in versko vodstvo pa je bilo odgovorno za obdobje stabilnosti, miru in blaginje brez primere. Od takrat naprej so cesarji trdili, da je triumf cesarski privilegij. Tistim zunaj cesarske dru\xc5\xbeine se lahko podeli Ornamenta triumphalia ali ovacija, kot Aulu Plauciju pod Klavdijem. Senat je o tak\xc5\xa1nih zadevah \xc5\xa1e vedno razpravljal in glasoval, \xc4\x8deprav je bil sklep le formalen.  V cesarskem obdobju se je \xc5\xa1tevilo triumfov pove\xc4\x8devalo._NEWLINE_Imperialni panegiriki kasnej\xc5\xa1e imperialne dobe zdru\xc5\xbeujejo triumfalne elemente s cesarskimi ceremonijami, kot so konzularna investitura cesarjev in adventus, formalni \xc2\xbbtriumfalni\xc2\xab\xc2\xa0prihod cesarja v razli\xc4\x8dne prestolnice cesarstva v njegovem napredovanju skozi pokrajine. Nekateri cesarji so bili nenehno v gibanju in redko ali nikoli v Rimu . Kr\xc5\xa1\xc4\x8danski cesar Konstancij II. je prvi\xc4\x8d v svojem \xc5\xbeivljenju vstopil v Rim v letu 357, nekaj let po tem, ko je premagal svojega tekmeca Magnencija, ki je stal v svoji triumfalni ko\xc4\x8diji \xc2\xbbkot da je kip\xc2\xab. Teodozij I. je praznoval svojo triumf nad uzurpatorjem Magnom Maksimom v Rimu 13. junija 389 . Klavdijanov panegirik za cesarja Honorija opisuje zadnji znan uradni triumf v Rimu in zahodnem imperiju. Cesar Honorij ga je slavil skupaj s \xc5\xa1estim konzulatom 1. januarja 404; njegov general Stilihon je v bitkah med Pollentiji in Veroni premagal vizigotskega kralja Alarika I.. V kr\xc5\xa1\xc4\x8danski martirologiji je sv. Telemaha ubila mafija, medtem ko je posku\xc5\xa1al ustaviti obi\xc4\x8dajne gladiatorske igre in posledi\xc4\x8dno so bile te prepovedane (munera gladiatoria). V letu 43 n. \xc5\xa1t. je zahodni cesar Valentinijan III. na\xc5\xa1el razlog za ponovitev prepovedi, ki ka\xc5\xbee, da ni bila vedno spo\xc5\xa1tovana._NEWLINE_Leta 534, pa tudi v bizantinski dobi, je Justinijan I. generalu Belisariju podelil triumf, ki je vklju\xc4\x8deval nekatere radikalno nove kr\xc5\xa1\xc4\x8danske in bizantinske elemente. Belisarij je uspe\xc5\xa1no vodil pohod proti svojemu nasprotniku vandalskemu vodji Gelimerju, da bi obnovil nekdanjo rimsko provinco Afriko pod nadzor Bizanca v Vandalski vojni leta 533-534. Triumf je potekal v rimski prestolnici Konstantinopel. Zgodovinar Prokopij iz Cezareje, pri\xc4\x8devalec, ki je bil prej v slu\xc5\xbebi Belisarja, opisuje procesijsko razstavo plena, ki ga je zbral rimski cesar Tit Flavij, ki je nastal v Jeruzalemu, leta 70, vklju\xc4\x8dno s templjem Menora. Zaklad je bil shranjen v rimskem Templju miru, potem ko je bil prikazan v Titovi paradi in prikazan na njegovem slavoloku. Vandali so ga zasegli med obleganjem Rima leta 455, potem jim je bil vzet v Belisarijevem pohodu. Sami predmeti so lahko spomnili na starodavne zmage Vespazijana in njegovega sina Tita; toda Belisarij in Gelimer sta hodila, kot v ovaciji. Procesija se ni kon\xc4\x8dala v rimskem Kapitolskem templju z \xc5\xbertvovanjem Jupitru, temve\xc4\x8d se je kon\xc4\x8dala na Konstantinopelskem hipodromu z recitacijo kr\xc5\xa1\xc4\x8danske molitve in z zmagoslavnimi generali, ki so prostrirali pred cesarjem.\n_START_SECTION_\nVpliv\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu renesanse so kralji in bogata\xc5\xa1i iskali plemenite povezave s klasi\xc4\x8dno preteklostjo. Gibelin Castruccio Castracani je v bitki pri Altopascioju leta 1325 premagal sile firen\xc5\xa1kih gvelfov. Sveti rimski cesar Ludvik IV. ga je povi\xc5\xa1al v vojvodo Lucce, mesto pa mu je namenilo rimski triumf. Procesijo so vodili njegovi firen\xc5\xa1ki ujetniki, ki so nosili sve\xc4\x8de v \xc4\x8dast za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika Lucce. Sledil je Castracani, ki je stal v okra\xc5\xa1eni ko\xc4\x8diji. Njegov plen je vklju\xc4\x8deval prenosni, \xc5\xa1tirikolesni vojni oltar iz Firenc, carroccio. _NEWLINE_Roma Triumphans Flavija Bionda (1459) je trdil, da je bil rimski triumf odvzet poganski obred, zakonita dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina svetih rimskih cesarjev. Petrarcovi Triumfi so triumfalne teme in biografije starih rimskih besedil predstavljali kot ideale za kultivirano, krepostno vladanje; bilo je vplivno in ob\xc5\xa1irno branje . Serija velikih slik Andrea Mantegne  Cezarjevi triumfi (1484\xe2\x80\x9392, zdaj v Hampton Court Palace) je takoj postala znana in je bila neskon\xc4\x8dno kopirana v tiskani obliki. Triumfalna procesija, ki jo je naro\xc4\x8dil cesar Maksimilijan I. (1512-1919) skupini umetnikov, vklju\xc4\x8dno z Albrechtom D\xc3\xbcrerjem, je bila serija lesorezov njegovega domi\xc5\xa1ljijskega triumfa, ki bi jih lahko obesili kot friz dolg 54 metrov._NEWLINE_V 1550-ih so odkrili in delno obnovili fragmentarne Fasti Triumphale. Onofrija Panvinia Fasti so se nadaljevali tam, kjer so kon\xc4\x8dali starodavni Fasti . Zadnji triumf, ki ga je zabele\xc5\xbeil Panvinio, je bil kraljevski vstop cesarja Karla V. v Rim 5. aprila 1536, po njegovem osvajanju Tunizije leta 1535.  Panvinio ga je opisal kot rimski triumf \xc2\xbbnad nevernikom\xc2\xab. Cesar je sledil tradicionalni starodavni poti, \xc2\xbbmimo ru\xc5\xa1evin triumfalnih lokov rimskih vojakov-cesarjev\xc2\xab, kjer so   \xc2\xbbigralci oble\xc4\x8deni kot starodavni senatorji pozdravili vrnitev novega Cezarja kot miles christi (Kristusov vojak). _NEWLINE_Ekstravagantni zmagoslavni vstop v Rouen Henrika II. leta 1550 ni bil \xc2\xbbni\xc4\x8d manj prijeten in izvrsten od tretjega tiumfa Pompeja ... veli\xc4\x8dastnega v bogastvu in obilju plena tujih narodov\xc2\xab. Slavolok, ki je nastal za kraljevski vstop v Pariz Ludvika XIII. leta 1628, je bil predstavljal Pompeja.'