b'\n_START_ARTICLE_\nIlse Aichinger\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nIlse Aichinger in njena sestra dvoj\xc4\x8dica Helga Michie sta se rodili u\xc4\x8ditelju in judovski zdravnici na Dunaju. Dru\xc5\xbeina je \xc5\xbeivela v Linzu, dokler ni o\xc4\x8de vlo\xc5\xbeil zahteve za lo\xc4\x8ditev, da ne bi z \xc5\xbeeno judinjo ogrozil svoje poklicne kariere. Mati se je s h\xc4\x8derkama preselila nazaj na Dunaj, kjer je Ilsa \xc5\xbeivela predvsem pri judovski babici oziroma v samostanski \xc5\xa1oli._NEWLINE_Priklju\xc4\x8ditev Avstrije Nem\xc4\x8diji (13.3.1938) je za dru\xc5\xbeino pomenila veliko zasledovanja in \xc5\xbeivljenjskih nevarnosti. Helga je v julija 1939 pobegnila v Zdru\xc5\xbeeno kraljestvo, vendar ostalim dru\xc5\xbeinskim \xc4\x8dlanom to ni uspelo, ker je \xc5\xbee izbruhnila vojna. Ilse je ostala z materjo, da jo je lahko kot mladoletna zavarovala pred deportacijo. Mati je izgubila slu\xc5\xbebo, vendar so jo do leta 1942 dejansko pustili pri miru._NEWLINE_Ilse Aichinger je \xc5\xbeivela v popolni izolaciji pred javnostjo, ni mogla niti \xc5\xa1tudirati. Materi in njej so med vojno dodelili prisilno delo. Ilse se je zavedala, da jo lahko umorijo, ker je svojo mater skrivala do polnoletnosti, in sicer v sobi, ki se je nahajala v hotelu Metropol na Morzinplatzu, blizu sede\xc5\xbea Gestapa. Babico ter mlaj\xc5\xa1e sestre in materine brate so leta 1942 odpeljali in poslali v tabori\xc5\xa1\xc4\x8de blizu Minska.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0tudij in pisanje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1945 je za\xc4\x8dela Ilse \xc5\xa1tudirati medicino, vendar je po petih semestrih s \xc5\xa1tudijem prenehala, da bi napisala avtobiografski roman Ve\xc4\x8dje upanje (nem. Die gr\xc3\xb6\xc3\x9fere Hoffnung 1948, sl. 2003). Kritik Hans Weigel ji je svetoval, naj se s svojimi besedili predstavi pri zalo\xc5\xbebi S. Fischer, ki je njeno delo kasneje tudi objavila. 1949/50 je Ilse delala kor lektorica pri isti zalo\xc5\xbebi, 1950/51 pa kot asistentka na Visoki \xc5\xa1oli za oblikovanje v Ulmu. Leta 1951 je bila povabljena v Skupino 47 (nem. Gruppe 47), kjer je spoznala svojega bodo\xc4\x8dega mo\xc5\xbea G\xc3\xbcnterja Eicha. 1952 je z Zgodbo o ogledalu (nem. Spiegelgeschichte) osvojila nagrado Skupine 47. V istem letu je iz\xc5\xa1la pripoved Pogovor pod vislicami (nem. Rede unter dem Galgen, 1952). 1953 se je poro\xc4\x8dila z G\xc3\xbcnterjem Eichom. Par je \xc5\xbeivel skupaj s sinom Clemensom, ki je kasneje tudi postal pisatelj, in h\xc4\x8derjo Mirjan najprej v Lenggriesu, nato v Breitbrunnu pri Kimskem jezeru (nem. Chiemsee) in od leta 1963 v Gro\xc3\x9fgmainu v Salzburgu. V istem letu, ko se je Ilse poro\xc4\x8dila, je izdala tudi radijsko igro Gumbi (nem. Kn\xc3\xb6pfe, 1953)\n_START_SECTION_\nPozna leta\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1972 je G\xc3\xbcnter Eich umrl. Devet let pozneje, po smrti svoje matere, se je Ilse preselila v Frankfurt, in 1988 na Dunaj, kjer je po dolgem premoru v poznih 90ih zopet za\xc4\x8dela pisati. Redno je osvajala presti\xc5\xbene literarne nagrade, \xc4\x8deprav je vedno manj objavljala._NEWLINE_Po smrti sina Clemensa februarja 1998 se je avtorica popolnoma odmaknila od javnosti in pisanja. Dve leti kasneje so po 14-letnem premoru iz\xc5\xa1li delno avtobiografski eseji Film in poguba (nem. Film und Verh\xc3\xa4ngnis). Sledili sta dve kratki knjigi. Nekatere odlomke so objavili v \xc4\x8dasopisu Die Presse. Ilse Aichinger \xc5\xbeivi na Dunaju, kjer \xc5\xa1e vedno skoraj vsak dan obiskuje\xc2\xa0\xc2\xbbsvojo\xc2\xab\xc2\xa0kavarno Caf\xc3\xa9 Demel na Michaelerplatzu in zelo rada hodi v kino.\n_START_SECTION_\nKritika jezika\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde od vsega za\xc4\x8detka se je v njenih delih pokazalo nagnjenje do pomanjkanja kot na primer pri njenem romanu Ve\xc4\x8dje upanje (nem. Die gr\xc3\xb6\xc3\x9fere Hoffnung 1948, sl. 2003). Pri zborniku Grde besede (nem. Schlechte W\xc3\xb6rter, 1976) se dobro vidi tematsko spremembo: ko najprej prevladuje iskanje resnice, prihaja sedaj do subverzivne kritike jezika. Avtorici je jezik postopoma postajal vse maj uporabno izrazno sredstvo. Temu so nato sledila vse kraj\xc5\xa1a besedila, celo aforizmi.'