b'\n_START_ARTICLE_\nProtipape\xc5\xbe Lovrenc\n_START_SECTION_\nIzvor in razli\xc4\x8dice imena\n_START_PARAGRAPH_\nIme Lovrenc izhaja iz latinskega imena Laurentius; iz tega je tudi gr\xc5\xa1ko ime \xce\x9b\xce\xb1\xcf\x85\xcf\x81\xce\xad\xce\xbd\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xcf\x82 (Laurentios). Eni raziskovalci ime Laurentius pojasnjujejo kot \xc2\xbbizhajajo\xc4\x8d iz mesta Lauretum pri Rimu\xc2\xab, drugi pa menijo, da je ime Laurentius izpeljanka iz imena Laurus, kar se povezuje z latinsko besedo laurus v pomenu \xc2\xbblovor, lovorova vejica\xc2\xab. Razli\xc4\x8dice imena Lovrenc so: Lovrencij, Lovro, Lorenc, Lorin, Loris.\n_START_SECTION_\nNemirni za\xc4\x8detek slu\xc5\xbebe pape\xc5\xbea in protipape\xc5\xbea\n_START_PARAGRAPH_\nTakoj po smrti Anastazija je pri\xc5\xa1lo v Rimu do hudih nemirov. _NEWLINE_Rimska duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina in ve\xc4\x8dina ljudstva ni bila zadovoljna z Anastazijevo pomirljivo politiko do nepriljubljenega in nadutega bizantinskega dvora in njegovih nasilnih posegov v cerkvene zadeve, ki so privedli do Akacijevega razkola; tako so \xc5\xbee tretji dan po smrti, 19. novembra 496, izvolili Fortunatovega sina, arhidiakona Simaha s Sardinije, za pape\xc5\xbea; \xc5\xa1kofovsko posve\xc4\x8denje je sprejel v Lateranski baziliki tri dni nato, 22. novembra 496._NEWLINE_Istega dne pa je tudi manj\xc5\xa1ina pod vodstvom od Bizanca podkupljenega senatorja in biv\xc5\xa1ega rimskega \xc5\xbeupana Festa izvolila za pape\xc5\xbea arhiprezbiterja Lovrenca, ki so ga posvetili za \xc5\xa1kofa v cerkvi Marije Sne\xc5\xbene.\n_START_SECTION_\nNepopustljivi protipape\xc5\xbe Lovrenc\n_START_PARAGRAPH_\nProtipape\xc5\xbea je podpiralo le nekaj duhovnikov in senatorjev.  Napetosti med strankama so privedle do hudih izgredov. Vmes je posegel v Raveni stolujo\xc4\x8di vzhodnogotski kralj Teodorik, na katerega sta se obrnili obe strani: odlo\xc4\x8dil se je za Simaha, ker ga je izvolila ve\xc4\x8dina in ker je bil prej posve\xc4\x8den. Za\xc4\x8dasno in dozdevno se  je Lovrenc umaknil. _NEWLINE_Pape\xc5\xbe je hotel premagati razkol in je zato sklical v Rimu marca 499 sinodo, ki se je slovesno zahvalila Teodoriku za posredovanje; Dolo\xc4\x8dila o volitvah pape\xc5\xbea, ki jih je podpisal tudi Lovrenc, so pomenila prvi tozadevni odlok o pape\xc5\xa1kih volitvah. V zameno je Lovrenc postal \xc5\xa1kof v Noceri. _NEWLINE_Nesloga pa se je vseeno nadaljevala in o\xc4\x8ditki zoper Simaha so se stopnjevali; Lovrenc in prista\xc5\xa1i so ga dol\xc5\xbeili, da ne obhaja Velike no\xc4\x8di o pravem \xc4\x8dasu in da je izvr\xc5\xa1il pre\xc5\xa1u\xc5\xa1tvo.\n_START_SECTION_\nNad rimskim pape\xc5\xbeem je sodnik samo Bog\n_START_PARAGRAPH_\nTeodorik ga je pozval v Raveno, kjer naj bi obto\xc5\xbebe pojasnil. Pape\xc5\xbe se je \xc5\xbee odpravil na pot, ko mu je postalo jasno, kam bi ga to pripeljalo. Zato se je vrnil v Rim, kjer je marca 501 sklical sinodo, ki naj bi razjasnila vse proti njemu naperjene o\xc4\x8ditke, vendar glasov nasprotne stranke to ni uti\xc5\xa1alo, pa\xc4\x8d pa so se spori ponovno razplamteli. Sinoda je odlo\xc4\x8dila, da Simaha kot \xc5\xa1kofa svetega sede\xc5\xbea, ki je torej v Cerkvi prvo in vrhovno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, nima pravice soditi nikakr\xc5\xa1no \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, ampak je nad njim le Bo\xc5\xbeja sodba; kdorkoli odreka pokor\xc5\xa1\xc4\x8dino rimskemu pape\xc5\xbeu, velja za razkolnika. Sinoda je tudi dolo\xc4\x8dila, da je treba Simaha oprostiti vseh obto\xc5\xbeb ter mu dati na razpolago cerkveno premo\xc5\xbeenje in najvi\xc5\xa1jo duhovno oblast. Zaradi Teodorikove naklonjenosti pa se je protipape\xc5\xbe Lovrenc spet vrnil v Rim in zaneteil nemire, v katerih je bilo ubiti nekaj pape\xc5\xbeevih spremljevalcev; on se je pa komaj re\xc5\xa1il v cerkev svetega Petra. Nemiri so se polegli \xc5\xa1ele po letu 506, ko je kralj ustregel Simahovemu poslanstvu in zahteval vrnitev vseh rimskih cerkva, ki jih je \xc5\xa1e imel v oblasti Lovrenc, pod Simahovo upravo. Teodorik se je tako dolgo obotavljal podpreti Simaha, ker se je bal zamere pri nasilnem bizantinskem cesarju Anastaziju (491-518), kateri je vedno bolj o\xc4\x8ditno podpiral monofizitizem ter za\xc4\x8del neusmiljeno preganjati \xc5\xa1e preostale katoli\xc5\xa1ke \xc5\xa1kofe.'