b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Anastazij III.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nAnastazij je bil sin rimskega plemenita\xc5\xa1a Lucijana (Luciano). Nekateri ga imajo za sina njegovega predhodnika Sergija III.; izgleda pa, da so ga pome\xc5\xa1ali z drugim pape\xc5\xbeem, ki je skoraj gotovo bil sin Sergija in Marozie, z Janezom XI..\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nZa pape\xc5\xbea je bil izvoljen - najbr\xc5\xbe pod vplivom mogo\xc4\x8dnega Teofilaka in njegove \xc5\xbeene Teodore - septembra 911. Njegovo pape\xc5\xbeevanje ozna\xc4\x8duje zmernost in blagost, a podrobnosti niso znane. Zapustil je potomstvu v spomin zgledno \xc5\xbeivljenje pobo\xc5\xbenosti in svetosti. _NEWLINE__NEWLINE_Dejavno je sodeloval pri dolo\xc4\x8danju cerkvene razmejitve v Nem\xc4\x8diji. Nasledil je Sergija ter je vladal okoli dve leti in dva mesca. _NEWLINE_Od Anastazija se je ohranila ena edina bula s katero dovoljuje Ragimpertu, \xc5\xa1kofu v Vercelliju, no\xc5\xa1enje palija. Anastazij naj bi bil potrdil in pove\xc4\x8dal z bulo Convenit apostolico (potestate) \xc2\xbbpetente Hogero archiepiscopo\xc2\xab"  predpravice Cerkve v Hamburgu \xe2\x80\x93 a ta bula je ponarejena. _NEWLINE__NEWLINE_Zanesljivo pa je podelil tudi privilegije \xc5\xa1kofu v Paviji na pro\xc5\xa1njo italijanskega kralja Berengarja I. (882-924) kar pri\xc4\x8da o njunih dobrih odnosih, in sicer: da smejo nositi pred njim kri\xc5\xbe, da sme jahati na belem konju (kar je bila doslej le pape\xc5\xa1ka pravica), in da pri pape\xc5\xa1kih zborovanjih sedi na njegovi desnici.\n_START_SECTION_\nStiki s Carigradom\n_START_PARAGRAPH_\n912 je Anastazij dobil pismo od carigrajskega patriarha Nikolaja I. Pobo\xc5\xbenega (Nikolaos Mystikos), ki je ponovno zasedel patriar\xc5\xa1ko stolico (912-925). V tem pismu se Nikolaj prito\xc5\xbeuje nad dovoljenjem pape\xc5\xbea Sergija 906, ko je odobril \xc4\x8detrto poroko bizantinskemu cesarju [[Leon III., kakor tudi nad obna\xc5\xa1anjem pape\xc5\xbeevih odposlancev \xe2\x80\x93 ter je zahteval zado\xc5\xa1\xc4\x8denje. Ni znan odgovor, \xc4\x8deprav ga je dal, carigrajskemu patriarhu Nikolaju Pobo\xc5\xbenemu. Smemo predpostavljati, da je potrdil Sergijevo odlo\xc4\x8ditev in da odgovor patriarha ni zadovoljil, saj ga je izbrisal iz diptiha, kjer se je omenjalo pape\xc5\xbeevo ime pri liturgiji.   Drugi menijo, da pape\xc5\xbe na pismo sploh ni odgovoril.\n_START_SECTION_\nSpreobrnjenje Normanov\n_START_PARAGRAPH_\n911 so napadli Mad\xc5\xbeari Burgundijo in jo opusto\xc5\xa1ili. 20. julija istega leta, ko so Francijo napadli Vikingi, je bila odlo\xc4\x8dilna bitka pri Chartresu. Rola in njegove Dance je premagala kr\xc5\xa1\xc4\x8danska zveza: \xc5\xa1kof Gouteaume, brat kralja Eudesa vojvoda Robert, burgundski vojvoda Rihard in grof Poitiersa Ebles Manzer. Jeseni je sledil mirovni sporazum: Karel Preprosti je prepustil Rolu del Neustrije, ki je postal Normandija in on se je skupaj s svojimi Danci spreobrnil na katoli\xc5\xa1ko vero. Najve\xc4\x8d zaslug za pokristjanjenje ima ruenski \xc5\xa1kof Franko (911-919), ki je Rola krstil v ruenski stolnici; pri krstu je dobil ime Robert. Ta krst bo nedvomno velikega pomena za zgodovino pape\xc5\xa1tva in Italije tudi v prihodnosti.   Karel mu je dal za \xc5\xbeeno svojo h\xc4\x8derko Gizelo in Robert je prisilil Normane, da so se za stalno naselili in se hrabro izkazali v mnogih bitkah.\n_START_SECTION_\nTeofilaktova rodovina in pape\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nTeofilakt I., ki je bil v sorodu \xc5\xbee s tremi pape\xc5\xbei (Hadrijanom I., Hadrijanom III. in Sergijem III.), je bil nosilni steber te rodovine, ki so jo pozneje poimenovali "Conti di Tuscolo" ali "Tuscolani" ("Tuskulski grofje" ali "Tuskulani"), ki je dala kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu veliko pape\xc5\xbeev, kot Teofilatto II. in Teofilatto III., ki sta postala tudi pape\xc5\xbea Benedikt VIII. (1012-1024) ter Benedikt IX. (1032-1044).\n_START_SECTION_\nKlinijsko gibanje\n_START_PARAGRAPH_\nPrav v \xc4\x8dasu, ko je bila najvi\xc5\xa1ja slu\xc5\xbeba v Cerkvi v hudih stiskah, se je porodilo novo duhovno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de, ki je z bogastvom svojega mo\xc4\x8dnega duhovnega \xc5\xbeivljenja oplajalo resno in odgovorno redovno \xc5\xbeivljenje po \xc5\xa1tevilnih samostanih in prek njih med vernim ljudstvom v dobr\xc5\xa1nem delu Evrope: leta 909 je akvitanski vojvoda Viljem ustanovil opatijo Cluny v Burgundiji in jo poveril odlo\xc4\x8dnemu in pobo\xc5\xbenemu opatu Bernonu. Mo\xc4\x8d samostana je bila predvsem v njegovem bogatem molitvenem \xc5\xbeivljenju in bogoslu\xc5\xbeju ter v njegovi notranji in zunanji svobodi: samostan je sam svobodno volil svojega opata ter bil izvzet iz jurisdikcije krajevnega \xc5\xa1kofa in podvr\xc5\xbeen neposredno apostolskemu sede\xc5\xbeu, ki je v tujini u\xc5\xbeival veliko ve\xc4\x8dji ugled kot v samem Rimu. \xc5\xbde v \xc4\x8dasu opata Bernona (909-927) se je prenovitvenim prizadevanjem Clunyja pridru\xc5\xbeilo \xc5\xa1est burgundskih samostanov, njegov vpliv pa je naglo rastel. S tem se je za\xc4\x8dela v Cerkvi znamenita gregorijanska reforma.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nAnastazij III. je nenadoma umrl junija 913 Rimu. Nekateri menijo, da je bil umorjen, \xc4\x8de\xc5\xa1 da se je zameril Teodorini mlaj\xc5\xa1i h\xc4\x8derki Teodori. _NEWLINE__NEWLINE_Liber pontificalis (s. 239) trdi, da je Anastazij umrl po 2 letih in 3 mescih pape\xc5\xbeevanja.\xc4\x8ce predpostavljamo, da je Sergij III. sedel na prestolu sv. Petra 7 let, 4 mesce in 17 dni, kot pravi Liber pontificalis (str. 236 iz 15. stoletja), si lahko zamislimo kot dan Anastazijeve smrti poleti v avgustu, ali kar v oktobru 913, vendar je prvi datum bolj \xc5\xa1iroko sprejet. _NEWLINE__NEWLINE_Pokopan je v stari Baziliki sv. Petra.'