b'\n_START_ARTICLE_\nFrankopani\n_START_PARAGRAPH_\nKnezi Kr\xc5\xa1ki, kasneje Frankapani ali Frankopani, hrva\xc5\xa1ka plemi\xc5\xa1ka rodbina z otoka Krka._NEWLINE_Knezi Kr\xc5\xa1ki so sprva kot vazali Bene\xc5\xa1ke republike upravljali otok Krk. Kasneje so pre\xc5\xa1li tudi na celino v slu\xc5\xbebo ogrsko-hrva\xc5\xa1kih kraljev in postali tudi njihovi vazali. Z zvestim slu\xc5\xbeenjem kraljem so si pridobivali nova ozemlja. Najve\xc4\x8dji korak je pri tem naredil Ivan V. V \xc4\x8dasu boja kralja Sigismunda za prestol, je z vojsko re\xc5\xa1il iz ujetni\xc5\xa1tva mladoletno kraljico Marijo in bil za to bogato nagrajen. Kr\xc5\xa1ki knezi so svoj vi\xc5\xa1ek dosegli v \xc4\x8dasu Ivanovega sina Nikole IV., ko so tudi dokazovali sorodstvo s staro rimsko rodbino Frangipanov in si nadeli ime Frankapani. Po Nikolovi smrti so si razdelili rodbinske posesti na osem delov. Razdrobljenost, medsebojni spori in postopno izumiranje rodbinskih vej je vse bolj zmanj\xc5\xa1evalo njihov dru\xc5\xbebeni pomen. Kljub temu je \xc5\xa1e kar nekaj frankopanskih knezov zasedalo banski in pomembne voja\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje. Mnogi so se izkazali v bojih proti Turkom. Zadnji Frankopan, Fran II. Krsto, je bil tudi pesnik. Skupaj s svakom Petrom IV. Zrinskim se je zapletel v neuspelo zaroto proti dunajskemu dvoru in bil aprila 1671 obglavljen.\n_START_SECTION_\nVazali Bene\xc4\x8danov na otoku Krku\n_START_PARAGRAPH_\nOtok Krk je v prvi polovici 12. stoletja, v \xc4\x8dasu \xc5\xa1ibkega ogrsko-hrva\xc5\xa1kega kralja \xc5\xa0tefana II. (vladal 1116-31), pri\xc5\xa1el v roke Bene\xc4\x8danov. Ti so zaupali upravljanje otoka lokalnemu hrva\xc5\xa1kemu veljaku Dujmu I. Viri ga prvi\xc4\x8d omenjajo leta 1133. Bene\xc4\x8dani so bili z Dujmovim upravljanjem o\xc4\x8ditno zadovoljni, saj so ob njegovi smrti leta 1163 obnovili vazalno pogodbo z njegovima sinovoma Bartolom I. (\xe2\x80\xa01198) in Vidom I. (\xe2\x80\xa01193), in to do smrti tistega, ki umre kasneje. Otoku sta vladala naslednjih 30 let. Kr\xc5\xa1ki knezi so Bene\xc4\x8danom po pogodbi pla\xc4\x8devali letno najemnino 350 bizantinskih zlatnikov, morali so otok braniti itn. Zanimivo je, da pogodba dolo\xc4\x8da tudi pravice in dol\xc5\xbenosti, ki so jih imeli knezi do prebivalcev otoka, kar ka\xc5\xbee, da so na Krku \xc5\xbee tedaj veljali fevdalni odnosi, kakr\xc5\xa1ne zasledimo na sosednjem kopnem \xc5\xa1ele mnogo kasneje. Pogodbo je leta 1198 ponovno obnovil bene\xc5\xa1ki do\xc5\xbe Enrico Dandolo.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0iritev na celino, v slu\xc5\xbebo ogrsko-hrva\xc5\xa1kih kraljev\n_START_PARAGRAPH_\nTretji Dujmov sin, Bartol II. (\xe2\x80\xa01209), polbrat Bartola I. in Vida I., je bil rojen v o\xc4\x8detovem drugem zakonu in ni imel pravic do kr\xc5\xa1kih posesti. Zato je stopil v slu\xc5\xbebo ogrsko-hrva\xc5\xa1kega kralja Bele III. (vladal 1172-96); ta mu je leta 1193 dal v upravljanje \xc5\xbeupanijo Modru\xc5\xa1 in kasneje \xc5\xa1e Vinodol. Ker je bil Bartol II. brez potomcev, so njegove slu\xc5\xbebe podedovali sinovi dveh starej\xc5\xa1ih bratov, Vid II., Henrik I. in Ivan I. (glej rodbinsko drevo). S tem je rodbina kr\xc5\xa1kih knezov pre\xc5\xa1la tudi na celino; postali so isto\xc4\x8dasno vazali bene\xc5\xa1ke republike in ogrsko-hrva\xc5\xa1kega kraljestva.  Na otoku je gospodaril Ivan, Vid in Henrik pa sta se naselila v Modru\xc5\xa1u. V bojih med sinovoma Bele III., Emerikom in Andrejem II., za nasledstvo na ogrskem prestolu sta kr\xc5\xa1ka kneza sodelovala na Andrejevi strani. Pomagala sta mu tudi v kri\xc5\xbearski vojni proti "bosanskim heretikom". Za zasluge sta leta 1225 z darilno listino Andreja II. dobila za nagrado vinodolsko \xc5\xbeupanijo._NEWLINE_Ni jasno, kak\xc5\xa1na je bila vloga kr\xc5\xa1kih knezov v \xc4\x8dasu vdora mongolske vojske na Ogrsko, leta 1242. Ali je bil kralj Bela IV., ki se je zatekel v Dalmacijo, gost tudi na Krku in ali so mu kr\xc5\xa1ki knezi posodili kak denar. Ne ve se, ali so listine, s katerimi so kr\xc5\xa1ki knezi kasneje dokazovali svoje zasluge, pristne. Vsekakor pa je njihov vpliv na kopnem tedaj porasel, saj so bili odtlej ob\xc4\x8dasno na\xc4\x8delniki Splita in Trogira. Lahko tudi sklepamo, da so pomagali Zadr\xc4\x8danom, ki so izkoristil prihod Mongolov za upor proti Bene\xc4\x8danom, kajti bene\xc5\xa1ki do\xc5\xbe Jacopo Tiepolo je leta 1247, potem ko je zadu\xc5\xa1il upor v Zadru, kr\xc5\xa1kim knezom odvzel kne\xc5\xa1tvo; za nekaj \xc4\x8dasa so se morali preseliti na svoje posesti v Vinodolu. Odtlej so od tam z gusarjenjem ali napadi neprestano ovirali bene\xc4\x8dansko upravljanje s Krkom in Osorjem. Tako so leta 1260 Bene\xc4\x8dani raje upravljanje otoka ponovno prepustili naslednikom Bartola III. in Vida IV., torej \xc5\xa0kineli I., Frideriku II., Bartolu IV. in Vidu IV. ter njihovim naslednikom. V pogodbi so zahtevali, da prise\xc5\xbeejo zvestobo do\xc5\xbeu kot bene\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8di (\xc4\x8desar pa niso storili) in jih posku\xc5\xa1ali prisiliti k izpolnjevanje vazalskih dol\xc5\xbenosti s \xc5\xa1tevilnimi jamstvi in sankcijami, ki pa jih kasneje, ko je bil vpliv kr\xc5\xa1kih knezov na ogrskem dvoru vse ve\xc4\x8dji, niso mogli uveljavljati. Potomci Bartola III., torej \xc5\xa0kinela I. in njegovi nasledniki, so odtlej ve\xc4\x8dinoma upravljali s svojo polovico otoka, dokler njihova veja leta 1384 ni izumrla in so tudi njihov del otoka podedovali nasledniki Vida III._NEWLINE_Med tem so potomci Vida III. upravljali posesti na celini in se uveljavljali v ogrsko-hrva\xc5\xa1kem kraljestvu. Vid IV. je leta 1271 postal dosmrtni upravitelj Senja, pomembnega pristani\xc5\xa1\xc4\x8da (leta 1302 so njegovi nasledniki postali v Senju knezi ). Friderik II., ki je prevzel stare\xc5\xa1instvo veje, se je izkazal kot pravi\xc4\x8den sodnik; posredoval je v sporih med Zadrom in Rabom in v sporih na Pagu. V njegovem \xc4\x8dasu je bil sestavljen vinodolski zakonik iz leta 1288, v katerem je bilo v glagolici kodificirano staro pravo in obi\xc4\x8daji._NEWLINE_Nadaljnji vzponi in ozemeljske pridobitve knezov Kr\xc5\xa1kih so bile vezane predvsem na menjave vladarjev na ogrsko-hrva\xc5\xa1kem prestolu. To se je zgodilo, ko so An\xc5\xbeujci (Karel I.) zamenjali \xc3\x81rp\xc3\xa1dovce (Andreja III.), ko je nastopil vladanje Karlov sin Ludvik I. in za njim, po dramati\xc4\x8dnih dogodkih ob zamenjavi na prestolu, Sigismund Luksembur\xc5\xa1ki. Stalnica politike Kr\xc5\xa1kih knezov v 14., 15. in tudi \xc5\xa1e v 16. stoletju je bila zvestoba kralju.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0iritve posesti v \xc4\x8dasu an\xc5\xbeujskih kraljev\n_START_PARAGRAPH_\nPo Frideriku II. je stare\xc5\xa1instvo veje prevzel Dujam II., ki je vladal iz Modru\xc5\xa1a. V njegovem \xc4\x8dasu je pri\xc5\xa1lo do spremembe dinastije na ogrsko-hrva\xc5\xa1kem prestolu. Dujam II. je pravo\xc4\x8dasno stopil na stran kasnej\xc5\xa1ega zmagovalca, Karla I. (vladal 1301/08-1342), in dobil za nagrado Gacko z Oto\xc4\x8dcem in \xc5\xbeupanstvo v Po\xc5\xbeegi. Od kr\xc5\xa1kih knezov je bil na Hrva\xc5\xa1kem tedaj mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i le Pavel I. \xc5\xa0ubi\xc4\x87-Bribirski, ki je Karlu I. pomagal na prestol. _NEWLINE_Ko si je Karel I. zagotovil ogrski prestol, je za\xc4\x8del utrjevati kraljevi centralizem. Obrnil se je proti najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1im plemi\xc4\x8dem, ki so v de\xc5\xbeeli vladali dotlej, tudi proti \xc5\xa0ubi\xc4\x87-Bribirskim. Dujmov sin in naslednik, Friderik III., je bil leta 1322 med hrva\xc5\xa1kimi plemi\xc4\x8di, ki so se borili proti Mladenu II. \xc5\xa0ubi\xc4\x87-Bribirskemu, nasledniku Pavla I., in ga premagali; tako je bil na kraljevi strani. Leta 1323 je dobil za nagrado od kralja Dre\xc5\xbenik s Slunjem. Vendar z zmago nad banom Mladenom II. oblast plemi\xc4\x8dev v hrva\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelah \xc5\xa1e ni bila zlomljena. Leta 1326 je knez Nelipac Nelip\xc4\x8di\xc4\x87 premagal od kralja postavljenega bana Mikcza \xc3\x81kosa (Mikca Mihajlovi\xc4\x87a), tako da je ozemlje od Like do Cetine ostalo zunaj kraljeve oblasti. Ve\xc4\x8dina dalamatinskih mest je v tem \xc4\x8dasu priznala suverenost Bene\xc4\x8danov._NEWLINE_Friderikova sinova, Bartol VIII. in Dujam III., sta leta 1335 od kralja dobila \xc5\xbeupanstvo v Biogradu. V letih 1336-65 so imeli kr\xc5\xa1ki knezi v zastavi od Devinskih grofov tudi Reko z okolico._NEWLINE_Mladi ogrski kralj Ludvik I. (vladal 1342-82) je z novo energijo nadaljeval o\xc4\x8detovo delo. Leta 1345 je zavzel Knin in si pokoril Nelip\xc4\x8di\xc4\x87e. Zadr\xc4\x8danom, ki so se uprli Bene\xc4\x8danom, pa ni mogel ve\xc4\x8d pomagati, kajti zvedel je, da so mu v Neaplju ubili brata Andreja. \xc5\xa0ele ko se je nehal ukvarjati za dinasti\xc4\x8dnimi problemi v Italiji, je za\xc4\x8del spopad z Bene\xc4\x8dani. Junija 1356 si je podredil Split in konec leta \xc5\xa1e Trogir, \xc5\xa0ibenik in Zadar. Vojna se je kon\xc4\x8dala leta 1358 z mirom v Zadru; Bene\xc4\x8dani so se morali odre\xc4\x8di vsej dalmatinski obali od Kvarnerja do Dra\xc4\x8da. Kr\xc5\xa1ki knezi so bili s tem osvobojeni bene\xc5\xa1kega vazalstva. Stjepan I., sin Dujma III. in sopodpisnik zadrskega miru, je tedaj dobil za sodelovanje s kraljem zadrsko \xc5\xbeupanijo.\n_START_SECTION_\nIvan V. in \xc5\xa0tefan II.\n_START_PARAGRAPH_\nDogodki v ogrsko-hrva\xc5\xa1kem kraljestvu po smrti kralja Ludvika I., ki so bili v letih 1382-87 izredno dinami\xc4\x8dni_NEWLINE_,_NEWLINE_so ponudili Kr\xc5\xa1kim grofom prilo\xc5\xbenost za nadaljnji vzpon. Za prestol so se potegovali razli\xc4\x8dni kandidati in leta 1387 je dobil grof Ivan V. (\xe2\x80\xa01393), ki je bil ves \xc4\x8das na strani kralja Sigismunda, prilo\xc5\xbenost, da je poveljeval Sigismundovi vojski, ki je oblegala Novigrad pri Zadru, kjer je bila zaprta Sigismundova \xc5\xbeena, mladoletna kraljica Marija. Ivan je 4. junija kraljico osvobodil, jo z ladjo prepeljal v Senj k svojemu bratu \xc5\xa0tefanu II. in jo potem pospremil v Zagreb, kjer jo je \xc4\x8dakal soprog. Za nagrado je dobil cetinski kastrum s kloko\xc5\xa1kim okrajem. _NEWLINE_Brata Ivan V. in \xc5\xa0tefan II. sta si oba poiskala \xc5\xbeeni na zahodu: \xc5\xa0tefan II. je bil poro\xc4\x8den s Katarino Carrarsko, Ivan V. pa z Ano, h\xc4\x8derko gori\xc5\xa1kega grofa Meinharda. Bila sta pobudnika za sestavo vrbni\xc5\xa1kega zakonika, napisanega v glagolici in izdanega leta 1388. Kmalu za tem je \xc5\xa0tefan II. umrl (okrog leta 1390). Ker ni imel mo\xc5\xa1kega naslednika, je dobil od kralja pravico, da svojo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino prenese na h\xc4\x8derko Elizabeto. Ta je bila zaro\xc4\x8dena s Friderikom II. Celjskim in ob poroki je z doto Celjskim grofom prinesla del kr\xc5\xa1kih ozemelj. _NEWLINE_Ivan V. je po \xc5\xa0tefanovi smrti zdru\xc5\xbeil v svojih rokah posesti vseh kr\xc5\xa1kih knezov. Ker so proti kralju ponovno za\xc4\x8dele rovariti razli\xc4\x8dne skupine plemi\xc4\x8dev, je bilo za Sigismunda pomembno, da je vezal nase mo\xc4\x8dne kneze. Tako je leta 1391 imenoval Ivana V. za hrva\xc5\xa1ko-dalmatinskega in slavonskega bana in mu dovolil, da na svojih posestih koplje rudnine brez kakr\xc5\xa1nihkoli davkov.\n_START_SECTION_\nNikola IV.\n_START_PARAGRAPH_\nNikola IV. (gospodaril 1393-\xe2\x80\xa01432) je bil Ivanov edini sin in je tako podedoval vse njegove posesti, pa tudi mnoge pravice. Hrva\xc5\xa1ka je bila v njegovem \xc4\x8dasu nemirna, saj se je t. i. "protidvorno upiranje"_NEWLINE__NEWLINE_hrva\xc5\xa1kih in bosanskih plemi\xc4\x8dev stopnjevalo do te mere, da so plemi\xc4\x8di na ogrsko-hrva\xc5\xa1ki prestol za\xc4\x8deli vabili Ladislava Neapeljskega, sina leta 1386 v Budimu umorjenega kralja Karla. Ta je leta 1402 poslal v Jadran neapeljsko mornarico, ki je med drugim napadala Krk, Senj in Vinodol. Kot vsa Dalmacija, je tedaj tudi Nikola IV. priznal Ladislavovo oblast, a se je \xc5\xbee naslednje leto vrnil k Sigismundu. Ladislavove \xc4\x8dete so ponovno pusto\xc5\xa1ile po Krku v letih 1407 in 1408. Nikola IV. je utrdil obzidje Krka in Senja, se povezal z Ivanu\xc5\xa1em Nelip\xc4\x8di\xc4\x8dem, gospodarjem Klisa in Cetine, in ga uspel pridobiti na Sigismundovo stran. Ko je Ladislav uvidel, da nima ve\xc4\x8d podpore v de\xc5\xbeeli, je Bene\xc4\x8danom prodal svoje pravice do Dalmacije za 100.000 dukatov. Sledili sta dve bene\xc5\xa1ko-ogrski vojni (1411-13, 1418-20), po katerih je bila vsa dalmatinska obala v bene\xc4\x8danskih rokah razen Senja in Krka, ki so ju dr\xc5\xbeali knezi Kr\xc5\xa1ki ter Omi\xc5\xa1a in Poljice, ki so ju obvladovali Nelip\xc4\x8di\xc4\x87i_NEWLINE_Nikola IV. je ves \xc4\x8das sodeloval s Sigismundom. Posodil mu je 28.000 dukatov in dobil v zastavo skoraj vso Hrva\xc5\xa1ko razen dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine knezov Kurjakovi\xc4\x8dev in Nelip\xc4\x8di\xc4\x87ev. Nikola je bil v letih 1426-32 hrva\xc5\xa1ko-dalmatinski ban. S Kr\xc5\xa1kim knezi so se lahko tedaj na Hrva\xc5\xa1kem primerjali le Celjski grofje s svojimi posestmi v srednjeve\xc5\xa1ki Slavoniji, ki so se tudi vzpenjali s pomo\xc4\x8djo Sigismundovih donacij._NEWLINE_Nikola IV je \xc5\xbee leta 1411 s spremstvom in pompom, tako kot je bilo tedaj v modi, potoval v Sveto de\xc5\xbeelo na Bo\xc5\xbeji grob. Leta 1430 je obiskal grobove apostolskih prvakov v Rimu in se sre\xc4\x8dal s knezi Frangipani, ki so ga sprejeli za sorodnika, in s pape\xc5\xbeem Martinom V., ki mu je dovolil uporabo novega rodbinskega imena Frankapani in novega grba.\n_START_SECTION_\nIvan VI. in \xc5\xa0tefan III.\n_START_PARAGRAPH_\nNikola IV. je imel iz treh zakonov 10 sinov. Nekateri med njimi so posku\xc5\xa1ali nadaljevati o\xc4\x8detovo politiko. \xc5\xa0tefan III. je spremljal Sigismunda v Rim k pape\xc5\xbeu Evgenu IV. na kronanje za rimskega cesarja. Ivan VI. (An\xc5\xbe) se je poro\xc4\x8dil s Katarino Nelipi\xc4\x8di\xc4\x87, po smrti o\xc4\x8deta Ivani\xc5\xa1a (\xe2\x80\xa01434) edino dedinjo njegovih posesti. Od leta 1432 sta bila brata skupaj bana v Hrva\xc5\xa1ki in Dalmaciji._NEWLINE_Kralj, ki je bil v stalni denarni stiski, jima je tedaj dolgoval \xc5\xbee 45.000 dukatov. Zato se je obrnil proti Ivanu VI. in ni dovolil, da bi Ivanova \xc5\xbeena dedovala posesti Nelip\xc4\x8di\xc4\x87ev, ampak jih je hotel zase. Ko Ivan na to ni hotel pristati, ga je proglasil za upornika in mu odvzel bansko \xc4\x8dast. Nadenj je poslal vojsko novoimenovanega bana Matka Talovca. Ivan je v boju padel (1436). Sigismund je posest Nelip\xc4\x8di\xc4\x87ev razdelil svojim podpornikom; najve\xc4\x8d, tudi banstvo, je dobila rodbina Talovac. Naslednje leto je umrl tudi Sigismund.\n_START_SECTION_\nRazdelitev posesti in postopno izumiranje rodbine\n_START_PARAGRAPH_\nSinovi Nikole IV. so se med seboj vse bolj kregali. Na dveh skupnih sestankih (leta 1445 na Krku in leta 1449 v Modru\xc5\xa1u) so razdelili dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino rodbine na 8 delov, za 8 rodbinskih vej, ki so dobile svoja poimenovanja po upravnih sredi\xc5\xa1\xc4\x8dih: Cetin, Ozalj, Novi (Vinodol), Tr\xc5\xbeac (pri Cazinu), Modru\xc5\xa1, Oto\xc4\x8dac, Slunj in Krk. Razdrobljenost in medsebojni spori so vse bolj slabili njihovo gospodarsko mo\xc4\x8d in dru\xc5\xbebeni vpliv._NEWLINE_Nekoliko so s svojo politiko prispevali tudi Bene\xc4\x8dani. Prepri\xc4\x8dan, da ima za sabo njihovo podporo, je gospodar Krka, Ivan VII., leta 1479 z vojsko zavzel vinodolsko posest mo\xc4\x8dno bolnega brata Martina, ki ni imel otrok, da bi na ta na\xc4\x8din pri dedovanju prehitel ostale brate. Martin se je odzval tako, da je svoje posesti prepustil kralju Matiji Korvinu. Ker se Ivan ni hotel umakniti, je kralj poslal nadenj vojsko, ki ga je pregnala s celine in potem pre\xc5\xa1la tudi na otok. Zavzela je Omi\xc5\xa1alj in za\xc4\x8dela oblegati mesto Krk. Naivni Ivan, ki je bil \xc5\xa1e vedno prepri\xc4\x8dan, da so Bene\xc4\x8dani njegovi zavezniki, je 22. februarja 1480 javno, pred me\xc5\xa1\xc4\x8dani in predstavniki Bene\xc4\x8danov, predal mesto in otok Krk Bene\xc5\xa1ki republiki, misle\xc4\x8d, da bo s tem re\xc5\xa1il mesto pred kraljevo vojsko. Bene\xc4\x8dani so ga odpeljali s seboj in ga zadr\xc5\xbeali v Benetkah. S tem se je za vedno kon\xc4\x8dalo frankopansko gospostvo na Krku._NEWLINE_Leta 1474 je z Bartolom X. izumrla ozaljska veja Frankopanov in njene posesti je podedoval \xc5\xa0tefan III. Modru\xc5\xa1ki, ki je bil poro\xc4\x8den s h\xc4\x8derko italijanskega vojvode iz ferarske rodbine d\'Este.\n_START_SECTION_\nBernardin Modru\xc5\xa1ki (Ozaljski)\n_START_PARAGRAPH_\nPotem ko so leta 1463 Turki zavzeli Bosno, so postali njihovi vdori na hrva\xc5\xa1ko in tudi slovensko ozemlje vse pogostej\xc5\xa1i. Grofje Frankopani so se vse bolj posve\xc4\x8dali bojem proti Turkom in obrambi svojih ozemelj; tako tudi sin \xc5\xa0tefan III., Bernardin Modru\xc5\xa1ki ali Ozaljski (*1453-\xe2\x80\xa01529), ki je leta 1481 nasledil vse o\xc4\x8detove posesti. Ker so Turki vse bolj ogro\xc5\xbeali Modru\xc5\xa1, je zgradil novo trdnjavo Ogulin in tja prenesel svojo rezidenco. Leta 1493 se je bojeval proti Turkom na Krbavskem polju, kjer je padlo veliko hrva\xc5\xa1kih in bosanskih plemi\xc4\x8dev. Bernardin je pre\xc5\xbeivel in postal najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i plemi\xc4\x8d na Hrva\xc5\xa1kem, \xc5\xa1e zlasti po letu 1496, ko je svojo h\xc4\x8der Beatri\xc4\x8de poro\xc4\x8dil z dalmatinsko-hrva\xc5\xa1kim in slavonskim banom, Ivnanu\xc5\xa1em Korvinom, nezakonskim sinom kralja Matije Korvina. Zaman pa se je prizadeval, da bi svojemu zetu in po njegovi smrti (1504) svojemu vnuku zagotovil pot do kraljevega prestola. Na dr\xc5\xbeavnem zboru Svetega rimskega cesarstva, novembra 1522 v N\xc3\xbcrnbergu, je v odmevnem govoru v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini opozoril na tur\xc5\xa1ko nevarnost.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xa1tof Brinjski\n_START_PARAGRAPH_\nV cesarstvu se je mo\xc4\x8dno proslavil Bernardinov sin Kri\xc5\xa1tof Brinjski (*1482-\xe2\x80\xa01527), ki je leta 1505 stopil v slu\xc5\xbebo cesarja Maksimilijana I. Za cesarja se je boril proti Bene\xc5\xa1ki republiki. Leta 1508 je osvojil Pazin in Devin in postal glavar Novigrada v Istri in potem Postojne. V ponovni vojni z Bene\xc4\x8dani je leta 1513 zavzel Merano, Trbi\xc5\xbe in \xc4\x8cedad v Furlaniji. Pri obleganju Merana je pri\xc5\xa1el v ujetni\xc5\xa1tvo, leta 1519 pobegnil in se vrnil v cesarsko slu\xc5\xbebo. Postal je glavar Ra\xc5\xa1porja in Krasa. Leta 1525 je posadki Jajca, tedaj \xc5\xbee popolnoma obdanega s tur\xc5\xa1kimi ozemlji, pripeljal (z voja\xc5\xa1ko enoto 6.000 mo\xc5\xbe) hrano in strelivo in se vrnil v Budim. V \xc4\x8dasu bitke pri Moha\xc4\x8du (1526), usodne za ogrsko-hrva\xc5\xa1kega kralja Ludvika II., se je nahajal v Nem\xc4\x8diji. V tekmovanju za ogrski prestol med Ferdinandom I. Habsbur\xc5\xa1kim in Ivanom I. Zapoljo je sprva podpiral Habsbur\xc5\xbeana, potem pa se je opredelil za Zapoljo. 6. januarja 1527 je, kot protiute\xc5\xbe "cetinskemu saboru", na katerem so vodilni hrva\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8di na gradu Cetin ob prehodu v novo leto 1527 izbrali za hrva\xc5\xa1kega kralja Ferdinanda I., organiziral v Dubravi zbor, kjer je ve\xc4\x8dina slavonskih plemi\xc4\x8dev za kralja izvolila Ivana I. Zapoljo. Ta je Krsta imenoval za bana Hrva\xc5\xa1ke, Dalmacije in Slavonije. V spopadu s Ferdinandovim banom Franjom Batthy\xc3\xa1nyjem je umrl za ranami, ki jih je dobil pri obleganju Vara\xc5\xbedina._NEWLINE_Ker je Kri\xc5\xa1tof umrl pred o\xc4\x8detom, je Bernardin zapustil stare\xc5\xa1instvo rodbine svojemu vnuku \xc5\xa0tefanu IV. Ozaljskemu. Ta je leta 1577 umrl brez naslednika, tako da je posesti ozaljske veje podedovala njegova sestra Katarina, ki je bila poro\xc4\x8dena s Nikolo IV. Zrinskim, sigetskim junakom. S tem so nekdanje frankopanske modru\xc5\xa1ke in ozaljske posesti pre\xc5\xa1le v roke knezov Zrinskih. Od frankopanskih vej sta \xc5\xbeiveli le \xc5\xa1e slunjska in tr\xc5\xbea\xc4\x8dka.\n_START_SECTION_\nFranjo Slunjski\n_START_PARAGRAPH_\nFranjo I. Slunjski (*1536 \xe2\x80\x93 \xe2\x80\xa01572).se je v svoji generaciji frankopanskih knezov najbolj uveljavil. V 1550-tih letih se je izkazal v bojih proti Turkom. Kot ban Hrva\xc5\xa1ke, Dalmacije in Slavonije od leta 1567 (skupaj z zagreb\xc5\xa1kim \xc5\xa1kofom Jurajem Dra\xc5\xa1kovi\xc4\x87em) je bil neposreden organizator obrambe pred Turki in je dobil naziva "branitelj domovine" in "ensis et clipeus Illyrici reliquiarum" ("me\xc4\x8d in \xc5\xa1\xc4\x8dit ostanka Ilirije"). Z njegovo smrtjo je izumrlo mo\xc5\xa1ko nasledstvo slunjske veje.\n_START_SECTION_\nNikola IX. in Vuk II. Kri\xc5\xa1tof Tr\xc5\xbea\xc4\x8dki\n_START_PARAGRAPH_\nOb koncu 16. stoletja je bila edina preostala frankopanska veja tr\xc5\xbea\xc4\x8dka (Tr\xc5\xbeac je danes nasleje v Cazinski ob\xc4\x8dini, ki le\xc5\xbei nad izlivom pritoka Mutnica v reko Korano), kateri so od nekdanjih posesti ostali le \xc5\xa1e Bosiljevo, Severin na Kupi, Novigrad na Dobri, Zve\xc4\x8daj in Novi v Vinodolu. Knez Ga\xc5\xa1par I. Tr\xc5\xbea\xc4\x8dki (\xe2\x80\xa01578/88) je bil poro\xc4\x8den s h\xc4\x8derko slavnega borca proti Turkom Ivana Lenkovi\xc4\x87a, po katerega na\xc4\x8drtih je bila organizirana in zgrajena Vojna krajina. Iz njunega zakona so se rodili trije sinovi: Juraj se je naselil na Kranjskem, Nikola IX. in Vuk II. Kri\xc5\xa1tof pa sta igrala pomembno vlogo v hrva\xc5\xa1kem javnem \xc5\xbeivljenju. _NEWLINE_Nikola IX. Tr\xc5\xbea\xc4\x8dki (\xe2\x80\xa01647) je postal leta 1612 glavar v Senju, a se je \xc5\xbee \xc4\x8dez dve leti odrekel tej \xc4\x8dasti in se je vrnil v Novi, da ga brani pred bene\xc4\x8danskimi napadi. V letih 1616-17 je skupaj z bratom Vukom sodeloval v usko\xc5\xa1ki vojni. V nasprotju s predlogom sabora ga je leta 1617 kralj imenoval za bana Hrva\xc5\xa1ke, Dalmacije in Slavonije. V njegovem \xc4\x8dasu se je v saboru spor med vi\xc5\xa1jim in ni\xc5\xbejim plemstvom tako zaostril, da je ni\xc5\xbeje plemstvo razmi\xc5\xa1ljalo o ustanovitvi posebnega spodnjega doma; v zagreb\xc5\xa1kem Gradcu je pri\xc5\xa1lo do osebnih obra\xc4\x8dunavanj, smrtne obsodbe in uboja. Nikola je ostal ves \xc4\x8das zvest kralju, se leta 1622 odrekel banski \xc4\x8dasti in se umaknil. Del od svojega velikega premo\xc5\xbeenje je namenil ustanovitvi zavoda in seminarja za dijake hrva\xc5\xa1kega naroda (Frangepaneum), v Bosiljevu pa je ustanovil \xc5\xa1olo za podlo\xc5\xbenike._NEWLINE_Tudi Nikolov brat Vuk II. Kri\xc5\xa1tof Tr\xc5\xbea\xc4\x8dki (\xe2\x80\xa01652) je bil borec proti Turkom. Leta 1626 je postal poveljnik vse hrva\xc5\xa1ke in primorske Krajine. Bil je o\xc4\x8de Ane Katarine, (*1625 \xe2\x80\x93 \xe2\x80\xa01673), ki se je poro\xc4\x8dila s Petrom Zrinskim, in Frana II. Kri\xc5\xa1tofa.\n_START_SECTION_\nFran II. Kri\xc5\xa1tof Tr\xc5\xbea\xc4\x8dki\n_START_PARAGRAPH_\nFran II. Kri\xc5\xa1tof Frankopan (*1643-\xe2\x80\xa01671) je \xc5\xa1tudiral v Zagrebu in od leta 1656 v Italiji. V Rimu se je poro\xc4\x8dil s plemkinjo Julijo de Naro. Poleg o\xc4\x8detovega imetja je podedoval tudi zapu\xc5\xa1\xc4\x8dino markiza Marija Frangipana, mesto Nemi v Italiji (30 km jugovzhodno od Rima). Skupaj s svakom Petrom Zrinjskim se je bojeval proti Turkom in se s svojimi juna\xc5\xa1tvi izkazal pri Jurjevih stenah blizu Oto\xc4\x8dca. Kot mnogi drugi hrva\xc5\xa1ki in ogrski plemi\xc4\x8di je bil nezadovoljen s politiko cesarja Leopolda I. Pridru\xc5\xbeil se je Petru Zrinskemu pri organiziranju zarote proti dunajskemu dvoru. Zarota je bila odkrita. Skupaj s svakom sta \xc5\xa1la na dvor prosit milost, a so ju prijeli, v dolgotrajnem procesu obsodili na smrti in jima 30. aprila 1671 odsekali glavi. Fran II. Kri\xc5\xa1tof je bil tudi pesnik. Leta 1656 je objavil spev Elegija, \xc5\xbee v dunajskem zaporu pa je napisal zbirko Gertlic za \xc4\x8das kratiti, ki poleg \xc5\xbealostnih pesmi vsebuje tudi borbene in vesele in intimne pesmi, ki so verjetno nastale \xc5\xbee v \xc4\x8dasu vedre mladosti._NEWLINE_Fran II. Kri\xc5\xa1tof je bil zadnji \xc4\x8dlan rodbine Frankopanov. Z njim je rodbina izumrla.\n_START_SECTION_\nJuri Frankopan\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1660 ustanovil Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ki samostan v Bre\xc5\xbeicah.'