b'\n_START_ARTICLE_\n\xc5\xbdad\n_START_SECTION_\nEtomologija\n_START_PARAGRAPH_\nBeseda \xc5\xbead je izpeljana (prek francoske l\'ejade in latinske ilije, \'bo\xc4\x8dna ledvena povr\xc5\xa1ina\')  iz \xc5\xa1panskega izraza piedra de ijada (prvi\xc4\x8d zapisana leta 1565) ali \'ledvenega kamna\', iz njegove utemeljene u\xc4\x8dinkovitosti pri utrjevanju bolezni ledvic in medno\xc5\xbeja. Nefrit izhaja iz lapis nephriticus, latinskega prevoda \xc5\xa1panskega piedra de ijada.\n_START_SECTION_\nNefrit in \xc5\xbeadeit\n_START_PARAGRAPH_\nNefrit in \xc5\xbead sta bila uporabljena \xc5\xbee od prazgodovinskih obdobij za rezbarjenje. \xc5\xbdadeit ima pribli\xc5\xbeno isto trdoto kot kremen. Nefrit je rahlo mehkej\xc5\xa1i, a ostrej\xc5\xa1i (bolj odporen proti prelomu) kot \xc5\xbeadeit. Do 19. stoletja je francoski mineralog Alexis Damour (1808-1902) ugotovil, da je "\xc5\xbead" dejansko dva razli\xc4\x8dna minerala. _NEWLINE_Med prvimi znanimi predmeti iz \xc5\xbeada, ki so bili izkopani iz prazgodovinskih mest, so preprosti okraski s kroglicami, gumbi in cevaste oblike. [3] Poleg tega je bil \xc5\xbead uporabljen za adze (rezalno orodje nekoliko podobno sekiri, ki sega v kameno dobo), no\xc5\xbee in drugo oro\xc5\xbeje, ki se lahko \xc4\x8dudovito oblikuje. Ker so postale na voljo kovinske tehnologije, je lepota \xc5\xbeada postala dragocena za okraske in dekorativne predmete. \xc5\xbdadeit ima trdoto med 6,0 in 7,0 Mohsa, in nefrit med 6,0 in 6,5, tako da ga je mogo\xc4\x8de obdelati s kremen\xc4\x8devim ali granatnim peskom in polirati z bambusom.\n_START_SECTION_\nNeobi\xc4\x8dajne razli\xc4\x8dice\n_START_PARAGRAPH_\nNefrit najdemo v kremasto beli obliki (znan na Kitajskem kot \'ma\xc5\xa1\xc4\x8dobni \xc5\xbead\'), pa tudi v razli\xc4\x8dnih svetlo zelenih barvah, medtem ko \xc5\xbeadeit ka\xc5\xbee ve\xc4\x8d barvnih razli\xc4\x8dic, vklju\xc4\x8dno z modro, rde\xc4\x8do, \xc4\x8drno, temno zeleno, sivo in belo . Od obeh je \xc5\xbeadeit redkej\xc5\xa1i, dokumentiran na manj kot 12 mestih po vsem svetu. Prosojni smaragdno zeleni \xc5\xbeadeit je najbolj cenjena vrsta, tako zgodovinsko kot danes. Kot quetzal \xc5\xbead, svetlo zeleni \xc5\xbeadeit iz Gvatemale je bil cenjen pri mezoameri\xc5\xa1kih kulturah in kot \'vodom\xc4\x8dev\' \xc5\xbead je postala \xc5\xbeivo zelena kamnina iz Burme prednostni kamen kitajskih imperialnih u\xc4\x8denjakov in vladarjev po 1800-ih. Burma (Mjanmar) in Gvatemala sta glavna vira sodobnega draguljarskega \xc5\xbeadeita. Na obmo\xc4\x8dju Mogaunga v okro\xc5\xbeju Myitkyin v Zgornjem Mjanmaru je \xc5\xbeadeit oblikoval plast v temno zelenem serpentinu in je bil precej izkopan in izva\xc5\xbean \xc5\xbee ve\xc4\x8d kot sto let . Kanada zagotavlja glavni dele\xc5\xbe sodobnega lapidarnega nefrita. Nefritni \xc5\xbead se je ve\xc4\x8dinoma uporabljal na Kitajskem pred letom 1800, kot tudi na Novi Zelandiji, na pacifi\xc5\xa1ki obali in na atlantski obali Severne Amerike, neolitski Evropi in jugovzhodni Aziji. Poleg Mezoamerike so \xc5\xbeadeit uporabljali tudi neolitska Japonska in evropske kulture.\n_START_SECTION_\nIndija\n_START_PARAGRAPH_\nD\xc5\xbeainisti\xc4\x8den tempelj Kolanpak v okro\xc5\xbeju Nalgonda, Andra Prade\xc5\xa1, Indija je dom visokega kipa Mahavira s petimi nogami (1,5 m), ki je v celoti izrezljan iz \xc5\xbeada. To je najve\xc4\x8dji kip iz enega kosa \xc5\xbeada na svetu. Indija je tudi znana po svoji rokodelski tradiciji uporabe velikih koli\xc4\x8din zelenega serpentina ali la\xc5\xbenega \xc5\xbeada, pridobljenega predvsem iz Afganistana, da bi se lahko ukvarjali z nakitom in okrasnimi predmeti, kot so ro\xc4\x8daji me\xc4\x8dev in no\xc5\xbeev.\n_START_SECTION_\nKoreja\n_START_PARAGRAPH_\nUporaba \xc5\xbeada in drugih zelenih kamnov je bila dolgoro\xc4\x8dna tradicija v Koreji (pribli\xc5\xbeno 850 pr. n. \xc5\xa1t. \xe2\x80\x94 668 n. \xc5\xa1t.). \xc5\xbdad najdemo v majhnem \xc5\xa1tevilu v zemljankah in grobnicah. Obrtna proizvodnja majhnih predmetov iz materialov, kot so \xc5\xbead, mikroklin, jaspis, itd. v Ju\xc5\xbeni Koreji izvira iz obdobja srednje Mumun keramike (okoli 850-550 pr. n. \xc5\xa1t.). [12] \xc5\xbdad v obliki vejic najdemo na nekaterih zlatih kronah kraljeve rodbine Silla (pribli\xc5\xbeno 300 / 400-668 n. \xc5\xa1t.) in razko\xc5\xa1nih elitnih pokopih korejskih treh kraljestev. Ko je dr\xc5\xbeava Silla leta 668 zdru\xc5\xbeila Korejski polotok, je raz\xc5\xa1irjena popularizacija pokopov, povezanih z budizmom, povzro\xc4\x8dila upad uporabe \xc5\xbeada pri pogrebih kot ugledu mrtvih.\n_START_SECTION_\nJugovzhodna Azija\n_START_PARAGRAPH_\nDanes se ocenjuje, da je Mjanmar izvor ve\xc4\x8d kot 70 odstotkov svetovne ponudbe visokokakovostnega \xc5\xbeadeita. Ve\xc4\x8dina se ne uporablja doma, temve\xc4\x8d se preva\xc5\xbea v druge dr\xc5\xbeave, predvsem azijske, za nakit in druge izdelke. \xc5\xbdadeit je v Kachinlandu, v severnih regijah Mjanmara, je najkakovostnej\xc5\xa1i na svetu, ki ga kot dragocenega Kitajci kupujejo \xc5\xbee od 10. stoletja. \xc5\xbdadeit v Mjanmaru je predvsem v \xc2\xbbJade Tractu\xc2\xab, v kraju Lonkin v dr\xc5\xbeavi Kachin v severnem delu dr\xc5\xbeave, ki zajema aluvialno regijo reke Uyu med 25. in 26. vzporednikom. Dana\xc5\xa1nje izkopavanje v tej regiji poteka na rudnikih Phakant-gyi, Maw Se Za, Tin Tin in Khansee. Khansee je tudi edini rudnik, ki proizvaja Maw Sit Sit vrsto \xc5\xbeada. [3] Rudnika Tawmao in Hweka sta ve\xc4\x8dinoma iz\xc4\x8drpana. Od leta 1964 do leta 1981 je bilo rudarstvo izklju\xc4\x8dno pod nadzorom vlade. Leta 1981, 1985 in 1995 so bili nekateri zakoni spremenjeni, da bi omogo\xc4\x8dili nara\xc5\xa1\xc4\x8danje zasebnega kapitala. Poleg tega obmo\xc4\x8dja so v sosednjem okro\xc5\xbeju Sagaing, v bli\xc5\xbeini mest Nasibon in Natmaw in Hkamti, tudi pomembni rudniki._NEWLINE_Arheologi so odkrili dve obliki \xc5\xbeada, ki jih najdemo preko Tajvana, Filipinov, vzhodne Malezije, osrednjega in ju\xc5\xbenega Vietnama ter celo v vzhodni Kambod\xc5\xbei in na Tajskem polotoku. Ti dve obliki se imenujeta linling-o, uhan s tremi koni\xc4\x8dastimi obodnimi \xc5\xa1trlinami in dvojnim \xc5\xbeivalskim u\xc5\xa1esnim obeskom. Oblike so zelo podobne po velikosti in so pribli\xc5\xbeno 30-35 mm v premeru. Poleg tega so z radiokarbonsko datacijo ugotovili starost teh oblik od okoli 500 pr. n. \xc5\xa1t. do 500. n. \xc5\xa1t. Mikroanaliza vzorca ka\xc5\xbee, da je surovina teh dveh vrst artefaktov nefritni \xc5\xbead iz Tajvana, imenovan Fengtian nefrit. Dokazi, pridobljeni na ve\xc4\x8d mestih iz Tajvana, Filipinov in jugovzhodne Azije ka\xc5\xbeejo, da je Tajvan glavni vir izmenjave te vrste \xc5\xbeada. Med \xc5\xbeelezno dobo jugovzhodne Azije so morda obrtniki potovali po obmo\xc4\x8dju in izdelovali \xc5\xbeadaste okraske za prebivalce .\n_START_SECTION_\nMaori\n_START_PARAGRAPH_\nNefritni \xc5\xbead na Novi Zelandiji je znan kot pounamu v jeziku M\xc4\x81orov (pogosto imenovan greenstone na novozelandski angle\xc5\xa1\xc4\x8dini) in igra pomembno vlogo v m\xc4\x81orski kulturi. Je taonga ali \'zaklad\' in je zato za\xc5\xa1\xc4\x8diten s sporazumom iz Waitangija, njegovo izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje pa je omejeno in natan\xc4\x8dno nadzorovano. Najdemo ga le na ju\xc5\xbenem otoku Nove Zelandije, znanem kot Te Wai Pounamu v maor\xc5\xa1\xc4\x8dini \'Zemlja zelene kamnine\' ali Te Wahi Pounamu \xe2\x80\x93 \'Mesto zelenega kamna\'._NEWLINE_Pounamu taonga se pove\xc4\x8duje mana (\'mo\xc4\x8d\', \'u\xc4\x8dinkovitost\', \'presti\xc5\xbe\'), ko prehaja iz ene generacije v drugo. Najbolj cenjeni taonga so tisti z znano zgodovino mnogih generacij. Verjamejo, da imajo svojo lastno mana in ga pogosto dajejo kot darilo, da zape\xc4\x8datijo pomembne sporazume._NEWLINE_Orodje, oro\xc5\xbeje in okraski so bili izdelani iz \xc5\xbeada; zlasti adzes (ro\xc4\x8daj sekire), mere (kratko, \xc5\xa1iroko lopatasto oro\xc5\xbeje v obliki solze) ter drugo orodje in hei-tiki (vratni obesek).  Nefritni nakit je zelo priljubljen pri doma\xc4\x8dini in turistih, \xc4\x8deprav so nekaj \xc5\xbeada, ki ga uporabljajo za te izdelke, zdaj uva\xc5\xbeajo iz Britanske Kolumbije in od drugod.\n_START_SECTION_\nKanada\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbdad je v Kanadi prvi\xc4\x8d identificiral kitajski naseljenec leta 1886 v Britanski Kolumbiji. V tem \xc4\x8dasu se je \xc5\xbeal zdel brez vrednosti, ker so iskali zlato. \xc5\xbdad se ni tr\xc5\xbeil v Kanadi do 1970-ih let. Rudarstvo podjetja Loex James Ltd., ki sta ga ustanovila dva Kalifornijca, je leta 1972 za\xc4\x8del komercialno rudarjenje kanadskega \xc5\xbeada.\n_START_SECTION_\nPridobivanje\n_START_PARAGRAPH_\nRudarstvo sestoji iz velikih balvanskih kamnin, ki vsebujejo bogate \xc5\xbeile \xc5\xbeada. Pridobivajo ga s pomo\xc4\x8djo diamantnih \xc5\xbeag, da izlo\xc4\x8dijo vzorce. Na ta na\xc4\x8din zagotovijo, da \xc5\xbead ustreza zahtevam. Hidravli\xc4\x8dni trosilniki se nato vstavijo v cepilne to\xc4\x8dke v skalo, tako da se \xc5\xbead lahko razbije. Ko se odstrani balvan in je \xc5\xbead dostopen, se razdeli na bolj obvladljive 10-tonske kose z vodno hlajenimi diamantnimi \xc5\xbeagami. \xc5\xbdad se nato natovori na tovornjake in preva\xc5\xbea v ustrezne skladi\xc5\xa1\xc4\x8dne prostore.'