b'\n_START_ARTICLE_\nEvangelista Torricelli\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nTorricelli je zgodaj izgubil o\xc4\x8deta in se je izobra\xc5\xbeeval s pomo\xc4\x8djo strica, kamaldulijskega meniha. Stric je mladega Torricellija leta 1624 vpisal v jezuitski kolegij, kjer je do leta 1626 \xc5\xa1tudiral matematiko in filozofijo. Nato je leta 1627 od\xc5\xa1el v Rim, kjer je pri benediktincu Castelliju, profesorju matematike na Univerzi Sapienza in Galilejevemu u\xc4\x8dencu, \xc5\xa1tudiral znanost._NEWLINE_Po objavi dela Trattato del moto dei gravi (1641), ga je Galilei povabil, da z njim sodeluje in nadaljuje njegova raziskovanja. Po Galilejevi smrti (1642) je prevzel dol\xc5\xbenost matematika firentinskega Velikega vojvode. Bil je profesor matematike na Univerzi v Firencah. _NEWLINE_Pomembno je njegovo odkritje manometra (barometra) na \xc5\xbeivo srebro (1643 ali po drugih virih 1644), s katerim je ovrgel predsodek o horror vacui. Dvig \xc5\xbeivosrebrnega stolpca je pojasnil z delovanjem tlaka in ne s te\xc5\xbenjo narave, naj nastali vakuum odstrani. Tako je prvi dosegel vakuum v zaprti cevi nad povr\xc5\xa1ino \xc5\xbeivega srebra. Na Galilejev predlog se je lotil vakumskih \xc4\x8drpalk, kar mu je pozneje prineslo veliko slavo. \xc4\x8crpalno mo\xc4\x8d \xc4\x8drpalk so tedaj pripisovali \xc2\xbbstrahu narave pred praznino\xc2\xab. Vendar je Torricelli vodo z blatom lahko dvignil le pribli\xc5\xbeno 10 m visoko. Ko je s poskusom ugotovil, da tehta z zrakom napolnjena posoda ve\xc4\x8d kot prazna, je pravilno sklepal, da zrak s svojo te\xc5\xbeo pritiska na vodo, in jo potiska po blatu navzgor. Na osnovi teh izku\xc5\xa1enj je izvedel znameniti preskus, s katerim je izmeril zra\xc4\x8dni tlak. Tlak, ki ustreza hidrostati\xc4\x8dnemu tlaku 1 mm visokega stolpca \xc5\xbeivega srebra, so Torricelliju na \xc4\x8dast poimenovali 1 torr (tor). Sedaj po mednarodnem dogovoru te enote od leta 1980 ni ve\xc4\x8d dovoljeno uporabljati._NEWLINE_Dolo\xc4\x8dil je hitrost iztekanja vode iz posode. Izbolj\xc5\xa1al je metodo \xc2\xbbnedeljivih\xc2\xab, za re\xc5\xa1evanje problema tangente je uporabljal kinemati\xc4\x8dne prispodobe, re\xc5\xa1il je kvadraturo parabole za katerokoli vrednost eksponentov, izvedel je kvadraturo cikloide, dolo\xc4\x8dil je dol\xc5\xbeino loka, logaritemske spirale itd. Okoli leta 1645 je v pismu opisal strofoido. Veliko \xc5\xa1tevilo njegovih del je objavljeno \xc5\xa1ele leta 1919, ko so iz\xc5\xa1la njegova zbrana dela.'