b'\n_START_ARTICLE_\nFilip Bernard\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nIzu\xc4\x8dil se je za \xc5\xbeelezostrugarja, vendar se je \xc5\xbee v mladosti posvetil glasbi. Glasbeno se je izpopolnjeval na ljubljanskem glasbenem konservatoriju ter deloval kot dirigent tovarni\xc5\xa1kih, delavskih in poklicnih orkestrov ter zborov. V napredno delavsko gibanje se je vklju\xc4\x8dil 1920, pri \xc4\x8demer je sodeloval s komunisti; na njegovem domu na Vodnikovi cesti v Zgornji \xc5\xa0i\xc5\xa1ki so 22. junija 1941 ustanovili Vrhovno poveljstvo slovenskih partizanskih \xc4\x8det. Fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dna policija ga je leta 1942 aretirala in poslala v konfinacijo v Abruce. Po italijanski kapitulaciji je pri\xc5\xa1el v Gravino, bil med ustanovitelji Pevskega zbora NOVJ Sre\xc4\x8dko Kosovel in kot kulturni referent 20. divizije pri\xc5\xa1el v Trst. Od tam je junija 1945 od\xc5\xa1el v Ljubljansko Opero, nekaj mesecev kasneje pa v Mariboru sodeloval pri ustanovitvi povojne Opere. Leta 1948 se je vrnil v Ljubljano, kjer je deloval v Slovenski filharmoniji in radijskem orkestru. Napisal je ve\xc4\x8d popularnih glasbenih del. Za udele\xc5\xbebo v narodnoosvobodilni borbi je prejel partizansko spomenico 1941.'