b"\n_START_ARTICLE_\nAnton Lah\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nLah je od leta 1817 do 1822 obiskoval gimnazijo v Mariboru. Po kon\xc4\x8dani gimnaziji je sprva \xc5\xa1tudiral filozofijo, nato pa od 1824 do 1828 v Gradcu teologijo in kot tretjeletnik bil 28. avgusta 1827 posve\xc4\x8den. Od 1828 do 1832 je bil kaplan pri Sv. Petru pri Radgoni, nato je moral zaradi bolezni v za\xc4\x8dasni pokoj; \xc5\xbeivel je v Gornji Radgoni. Leta 1833 je zopet nastopil kaplansko slu\xc5\xbebo v Radgoni, od koder se je 1835 vrnil k Sv. Petru. Leta 1837 je \xc5\xa1el za provizorja v \xc5\xbeupnijo Gornja sv. Kungota in jo 1838 prevzel. Za njegovega \xc5\xbeupnikovanja se je v Limbu\xc5\xa1u zgradilo novo \xc5\xbeupni\xc5\xa1\xc4\x8de.\n_START_SECTION_\nLiterarno delo\n_START_PARAGRAPH_\nLah je \xc5\xbee kot dijak pisal v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini, gladko teko\xc4\x8de pesmi in prigodnice meditativnega zna\xc4\x8daja, ki so nastajale pod vplivom in po vzorcu prof. J. A. Zupan\xc4\x8di\xc4\x8da. Popolnoma prilo\xc5\xbenostnega zna\xc4\x8daja je tudi njegova nem\xc5\xa1ka poezija radgonskih in gornjeradgonskih let (glose k raznim darilom, vo\xc5\xa1\xc4\x8dila, epitafi; vse v rokopisu, sedaj v arhivu Zgodovinskega arhiva v Mariboru). Slovenskega pisanja se je lotil najbr\xc5\xbe po zgledu Petra Dajnka, ki je do 1831 kaplanoval v Radgoni. Lah je 1835 izdal v dajn\xc4\x8dici pri Weitzingerju v Radgoni prevod Schmidove povesti Leseni krixec ali pom\xc3\xb3\xd1\x87 v' potr\xc3\xa9bi. Leta 1850 je pomagal J. Mur\xc5\xa1cu pri Bogo\xc4\x8dastju, za katero je prevedel 7 antifonov in 4 sekvence. Istega leta je pri Leyrerju v Mariboru izdal Duhovne pesme za \xc5\xa1olsko mladost. Za prakti\xc4\x8dnega narodnega vzgojitelja se je pokazal, ko je 1847 ustanovil\xc2\xa0\xc2\xbbDru\xc5\xbebo slovenskega branja v - Lembahi\xc2\xab, eno prvih bralnih dru\xc5\xa1tev na Slovenskem, ki jo je vodil do svoje smrti."