b'\n_START_ARTICLE_\nMaksimilijan II. Habsbur\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nMladost in delovanje v \xc5\xa0paniji\n_START_PARAGRAPH_\nMaksimilijan je najstarej\xc5\xa1i sin avstrijskega nadvojvode Ferdinanda I. in Ane, h\xc4\x8derke \xc4\x8de\xc5\xa1kega in mad\xc5\xbearskega kralja Vladislava II. Jagela. Na dvoru svojih star\xc5\xa1ev v tirolskem Innsbrucku je bil dele\xc5\xbeen odli\xc4\x8dne izobrazbe. Med drugim se je nau\xc4\x8dil vrsto tujih jezikov (franco\xc5\xa1\xc4\x8dino, \xc5\xa1pan\xc5\xa1\xc4\x8dino, latin\xc5\xa1\xc4\x8dino, italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino, \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8dino in mad\xc5\xbear\xc5\xa1\xc4\x8dino). Njegov vzgojitelj luteranec Wolfgang Schiefer ga je (preden so ga leta 1538 odpustili) oku\xc5\xbeil z erazemsko-protestantskimi idejami. \xc5\xbde kmalu se je za\xc4\x8del povezovati in si dopisovati s protestantskimi knezi, na kar je njegova dru\xc5\xbeina gledala z nezaupanjem._NEWLINE_Sedemnajstletnega je pritegnil v svoj krog stric, cesar Karel V., katerega je spremljal v Bruselj in potem v \xc5\xa1malkaldensko vojno (1546-47). Po Karlovi zmagi v vojni se je zavzemal za izpustitev obeh protestantskih voditeljev \xc5\xa1malkaldenske zveze._NEWLINE_Leta 1548 ga je cesar poro\xc4\x8dil s svojo h\xc4\x8derko Marijo, kar naj bi prispevalo k povezanosti \xc5\xa1panske in avstrijske veje Habsbur\xc5\xbeanov. Naslednje leto so ga dolo\xc4\x8dili za naslednika \xc4\x8de\xc5\xa1ke in mad\xc5\xbearske krone. Imenovan je bil za kraljevega namestnika v \xc5\xa0paniji, ne pa na Nizozemskem, \xc4\x8desar si je \xc5\xbeelel. Ne preve\xc4\x8d dobri odnosi s cesarjem, ki so izhajali iz nazorskih razlik, so se \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1ali, ko je cesar leta 1550 objavil zaporedje svojih naslednikov v cesarstvu (Ferdinand I., Filip II.), ki Maksimilijanu prakti\xc4\x8dno ni dajalo mo\xc5\xbenosti za nasledstvo. Povezal se je z vodilnimi nem\xc5\xa1kimi knezi (zlasti svakom Albertom V. Bavarskim), tudi s protestantskimi, med njimi z Avgustom (tudi svak) in Mavricijem Sa\xc5\xa1kim.\n_START_SECTION_\nVodenje avstrijskih de\xc5\xbeel\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1550 se je vrnil iz \xc5\xa0panije in ko je leta 1552 prevzel vodenje avstrijskih de\xc5\xbeel, mu je na Dunaj sledila tudi \xc5\xbeena. Marija se je \xc4\x8dutila \xc5\xa0panko in je vodila dvorno \xc5\xbeivljenje temu ustrezno. Maksimilijan pa je rad zbiral okrog sebe ljudi tedanjega dunajskega humanizma, u\xc4\x8denjake, pogosto Italijane in Nizozemce. Imel je veliko zanimanj, v pogledu vere je bil odprt, ljubezniv v ob\xc4\x8devanju z ljudmi in si je pridobil veliko prijateljev. Na dvoru so vse bolj prihajali v ospredje luteranski plemi\xc4\x8di. Uredil si je protestantsko knji\xc5\xbenico. Skoraj s simpatijami je spremljal vstajo knezov proti cesarju pod vodstvom Mavricija Sa\xc5\xa1kega (1552), ni pa se mogel vklju\xc4\x8devati v politi\xc4\x8dna dogajanja, kot so bila pogajanja v Passauu (1552) in na dr\xc5\xbeavnem zboru v Augsburgu (1555), ker so vedeli, da je naklonjen protestantom. Maksimilijanova protestantska nagnjenja so vse bolj kvarila odnose z o\xc4\x8detom, ki je imel raje drugega sina Ferdinanda, katerega je imenoval za kraljevega namestnika na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Verjetno je na njegovo vztrajanje o\xc4\x8de leta 1554 izdal odredbo, ki je dolo\xc4\x8dala, da bo po njegovi smrti sin Ferdinand vladal na Tirolskem in v Prednji Avstriji in tretji sin, Karel, v Notranji Avstriji. Maksimilijanu so tako, kot nasledniku v cesarstvu, ostale Spodnja in Zgornja Avstrija in vladanje na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem in Ogrskem._NEWLINE_Leta 1556 se je Karel V. odpovedal cesarskemu prestolu v korist brata Ferdinanda I. Pape\xc5\xbe Pavel IV. je grozil, da Ferdinanda ne bo priznal za cesarja, \xc4\x8de mu ta ne zagotovi, da bo cesarstvo tudi pod njegovim naslednikom ostalo katoli\xc5\xa1ko; v enakem smislu je pritiskal Filip II. Maksimilijan se je moral odlo\xc4\x8diti, ali bo sledil svojemu protestantskemu nagnjenju ali zahtevam realne politike. V razmislek je bila vklju\xc4\x8dena tudi mo\xc5\xbenost dedovanja \xc5\xa1panske krone. Maksimilijan je leta 1560 poslal svojega svetovalca Nikolaja von Warnsdorfa k nem\xc5\xa1kim protestantskim knezom z vpra\xc5\xa1anjem, ali lahko ra\xc4\x8duna na njihovo podporo v primeru, da ohrani svojo protestantsko dr\xc5\xbeo; isto\xc4\x8dasno ga je pape\xc5\xbeev poslanec nagovarjal k stari veri. Von Warnsdorf se je vrnil s prete\xc5\xbeno zadr\xc5\xbeanimi odgovori, podporo je Maksimilijanu zagotovil le volilni knez Palatinata, Friderik III._NEWLINE_V zanj brezizhodnem polo\xc5\xbeaju se je Maksimilijan na zunaj izrekel za katolicizem. Leta 1563 je poslal svoja sinova Rudolfa in Ernesta v vzgojo na \xc5\xa1panski dvor. Svoja osebna prepri\xc4\x8danja je za\xc4\x8del skrivati in izmikanje je postala tudi njegova metoda v politiki. V bistvu je posku\xc5\xa1al nadaljevati politiko Karla V. in Ferdinanda I., politiko poravnave med katoli\xc4\x8dani in protestanti, vendar bolj nevtralno in ne tako mo\xc4\x8dno v korist katoli\xc5\xa1tva kot ona dva._NEWLINE_Kronanja za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja (20. september 1562), za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja (30. november 1562) in za ogrskega kralja (8. septembra 1563) so tako potekla brez te\xc5\xbeav._NEWLINE_Maksimilijan je dobil vpliv na vladanje v cesarstvu \xc5\xbee v zadnjih letih o\xc4\x8detovega vladanja, ko je bil ta bolan. Njegovi dobri odnosi v cesarstvu, predvsem z Albertom V. Bavarskim, so se pokazali kot prednost. Oba sta upala na reformo v katoli\xc5\xa1ki cerkvi, v kateri bodo dovoljene poroke duhovnikov in povzdigovanje laikov. Vendar Maksimilijan v pogajanjih s pape\xc5\xbeem ni pri\xc5\xa1el dale\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nV vlogi cesarja\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Ferdinanda I. (1564) je sedmogra\xc5\xa1ki knez Ivan II. Sigismund Zapolja ponovno za\xc4\x8del s sovra\xc5\xbenostmi na Mad\xc5\xbearskem. Maksimilijan je zbral vojsko 86.000 mo\xc5\xbe, vendar ni napadel in je z obotavljanjem omogo\xc4\x8dil Turkom, da so leta 1566 pripeljali veliko vojsko in po obleganju zavzeli trdnjavo Szigetv\xc3\xa1r. Leta 1568 je bilo z mirom v Odrinu potrjeno obstoje\xc4\x8de ozemeljsko stanje. Habsbur\xc5\xbeani so Zapolji priznali polo\xc5\xbeaj kneza Sedmogra\xc5\xa1ke._NEWLINE_Doma je Maksimilijan pod pritiskom tur\xc5\xa1ke vojne popu\xc5\xa1\xc4\x8dal bolj, kot je \xc5\xbeelel. Leta 1568 je moral protestantskim plemi\xc4\x8dem v dednih de\xc5\xbeelah dovoliti, da so smeli na svojih posestvih izvajati augsbur\xc5\xa1ko bogoslu\xc5\xbeje. Ustanovil pa je tudi samostanski svet za nadzor in podporo monasti\xc4\x8dnih institucij, kar je slu\xc5\xbeilo katoli\xc5\xa1ki prenovi. Do verskih razlik je bil hladen in se z njimi ni \xc5\xbeelel ukvarjati, ker je menil, da so le plod teolo\xc5\xa1kih prepirov. Naro\xc4\x8dil je luterancu iz Rostocka, Davidu Chytreausu, da poi\xc5\xa1\xc4\x8de univerzalen kr\xc5\xa1\xc4\x8danski verski red; njegov (nekoliko spremenjen) predlog je leta 1571 izdal pod naslovom Assekuration. Dokument daje protestantom \xc5\xa1e ve\xc4\x8d pravic, kot so jih dobili leta 1568; odtlej je lahko tudi ni\xc5\xbeje plemstvo opravljalo protestantske obrede na svojih posestvih in gradovih, ne pa tudi v kne\xc5\xbejede\xc5\xbeelnih mestih in trgih. Kon\xc4\x8dno je bila leta 1574 dovoljena protestantskemu plemstvu na Dunaju tudi javna bo\xc5\xbeja slu\xc5\xbeba. Protestantizem je bil tedaj med prebivalstvom mest \xc5\xbee zelo raz\xc5\xa1irjen. Maksimilijan je tudi na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem vodil politiko pomirjanja in polovi\xc4\x8dnega popu\xc5\xa1\xc4\x8danja._NEWLINE_Maksimilijanov bratranec, \xc5\xa1panski kralj Filip II., je bil nad takimi popu\xc5\xa1\xc4\x8danji ogor\xc4\x8den. Odnosi med njim in Maksimilijanom so se zaostrili z izbruhom upora na Nizozemskem. Maksimilijan je \xc5\xbeelel posredovati in je poslal brata Karla v \xc5\xa0panijo, da bi svetoval Filipu II. zmernost na Nizozemskem in tudi v razmerju do sina Don Carlosa, zaro\xc4\x8denca Ane, Maksimilijanove h\xc4\x8derke, ljubljenke. Filip je poskuse vme\xc5\xa1avanja osorno zavrnil in se po sinovi smrti sam poro\xc4\x8dil z Ano. Maksimilijanu se je zdelo, da se ne sme vme\xc5\xa1avati, zaradi mo\xc5\xbenosti dedovanja v \xc5\xa0paniji pa tudi zaradi finan\xc4\x8dne in voja\xc5\xa1ke premo\xc4\x8di \xc5\xa0panije._NEWLINE_Maksimilijan je kot fevdni gospod skrbel tudi za cesarske interese v severni Italiji. Leta 1566 mu ni bila v\xc5\xa1e\xc4\x8d izvolitev prizadevnega pape\xc5\xbea Pija V. Ko je pape\xc5\xbe leta 1569 proti volji cesarja povzdignil toskanskega vojvodo Cosima I. v nadvojvodo in mu je ta ob kronanju izrazil prisego zvestobe, znamenje distanciranja od cesarstva, je pri\xc5\xa1lo do spora, ki je bil zglajen \xc5\xa1ele leta 1575, ko je Cosimov sin in Maksimilijanov svak, Francesco I., sicer obdr\xc5\xbeal naslov, ampak priznal vazalno odvisnost od cesarstva. Pa tudi Filip II. ni bil prav ni\xc4\x8d spo\xc5\xa1tljiv do bratran\xc4\x8devih cesarskih pravic v Italiji. Da bi zavarovali svoje oskrbne poti v vojvodino Milano, so \xc5\xa0panci leta 1570 vzpodbudili vstajo v mejni grofiji Finale ob Ligurski obali in jo naslednje leto zasedli. Cesar ni imel na razpolago vojske za posredovanje, tako do spopada ni pri\xc5\xa1lo. _NEWLINE_Dve Maksimilijanovi sestri sta bili poro\xc4\x8deni s poljskim kraljem  Sigismundom II. Avgustom. Po njegovi smrti (1572) je bila Poljska progla\xc5\xa1ena za volilno monarhijo. Ob podpori pape\xc5\xbea in \xc5\xa1panskega kralja je za kralja kandidiral tudi Maksimilijan II., vendar ga je na volitvah premagal francoski princ Henrik An\xc5\xbeujski. Ko je ta po smrti svojega brata, Karla IX., postal francoski kralj, je Maksimilijan ponovno kandidiral (potem ko je sprva ponudil kandidaturo svojega sina Ernesta). Decembra 1575 je pri\xc5\xa1lo do volitev, na katerih je uspel njegov protikandidat, sedmogra\xc5\xa1ki knez \xc5\xa0tefan B\xc3\xa1thory. _NEWLINE_Maksimilijan je pod vtisom svoje bolezni oktobra 1575 na dr\xc5\xbeavnem zboru v Regensburgu uveljavil izvolitev svojega prvega sina Rudolfa za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja. Leto dni kasneje, ko se je ponovno napovedovala vojna s Turki in je cesarstvo potrebovalo denar za vojsko, torej nove davke, so knezi na dr\xc5\xbeavnem zboru v Regensburgu za\xc4\x8dutili prilo\xc5\xbenost, da uveljavijo \xc5\xbee staro zahtevo svobodne izbire vere za cerkvene kneze. Maksimilijan je zahtevo zavrnil; \xc5\xa1e pred koncem zasedanja je umrl. Na smrtni postelji je odklonil zakramente za umirajo\xc4\x8dega z besedami "moj duhovnik je v nebesih".'