b'\n_START_ARTICLE_\nKrajinsko slikarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nKrajina ali pejsa\xc5\xbe je upodobitev, na kateri je najpomembnej\xc5\xa1a pokrajina. Krajino glede na motiv delimo na ve\xc4\x8d vrst. V osnovi pa lo\xc4\x8dimo urbano in neurbano krajino._NEWLINE_Urbani krajini sta veduta in panorama (mest, trgov ali ulic), medtem ko v primerih osredoto\xc4\x8denja na en sam objekt pravimo temu portret arhitekture. Med neurbanimi krajinami kot najpogostej\xc5\xa1e omenimo gorske, gozdne ali morske pejsa\xc5\xbee._NEWLINE_Krajinske slike lahko vklju\xc4\x8dujejo urbane elemente (pri neurbanih) in \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke figure, vendar te igrajo podrejeno vlogo. Med krajinami, ki najve\xc4\x8dkrat vklju\xc4\x8dujejo urbane elemente so marine, kjer so po navadi prikazani tudi deli pristani\xc5\xa1\xc4\x8da ali ladje na morju._NEWLINE_Glede na na\xc4\x8din predstavitve, oziroma umetnikov odnos do stvari delimo krajino na realisti\xc4\x8dno in idealisti\xc4\x8dno, seveda pa obstaja ogromno slik, ki nihajo med tema dvema poloma. Najbolj uveljavljena idealna krajina je tako imenovana arkadijska krajina.\n_START_SECTION_\nAntika\n_START_PARAGRAPH_\nZametke krajine najdemo \xc5\xbee v staroegip\xc4\x8danskem stenskem slikarstvu, vendar pa je perspektivne pejsa\xc5\xbee ustvarilo \xc5\xa1ele gr\xc5\xa1ko slikarstvo v obdobju helenizma. To lahko ugotovimo sicer le iz rimskih posnetkov, ki so se ohranili v Pompejih, Herkulanumu in Rimu, pa tudi po opisih anti\xc4\x8dnih piscev. Gr\xc5\xa1ka umetnost je dodobra razvila iluzionisti\xc4\x8dno krajino z zelo uspe\xc5\xa1nim perspektivi\xc4\x8dnim poglabljanjem prostora. To zvrst slikarstva so gojili tudi v Rimu, ohranilo in razvilo pa jo je bizantinsko slikarstvo._NEWLINE_Krajina v vlogi ozadja se z izjemo Italijanskega polotoka ni ohranila v nepretrgani tradiciji, ampak jo je ponovno uveljavila \xc5\xa1ele karolin\xc5\xa1ka renesansa.\n_START_SECTION_\nSrednji vek\n_START_PARAGRAPH_\nSrednjeve\xc5\xa1ka umetnost naravi ni namenjala velike pozornosti, omejena je bila le na simboli\xc4\x8dne detalje, ki so shemati\xc4\x8dno predstavljali ozadje. Ko pa si je pridobila vlogo ozna\xc4\x8devalca in dolo\xc4\x8devalca prizora, se je za\xc4\x8dela naglo razvijati. V poznem srednjem veku sta k temu pripomogla tudi spreminjajo\xc4\x8di se odnos do narave in porajajo\xc4\x8di se naturalizem._NEWLINE_Predvsem na Flamskem in Nizozemskem, pa tudi v Lombardiji in Toskani, so v 14., 15. stoletju nastajale vedno bolj realisti\xc4\x8dne podobe krajine z obvladovanjem perspektivi\xc4\x8dnega poglabljanja prostora. Vendar ne poznamo \xc5\xa1e samostojnega pejsa\xc5\xbea. V najbolj razvitih delih (Knjiga o zaljubljenem srcu, Sijajni horarij vojvode Berryjskega) gre za krajinsko ozadje, ne pa za \xc4\x8disto krajino. Podobno velja za prvi krajinski portret, upodobitev \xc5\xbdenevskega jezera z okolico na sliki slikarja Konrada Witza \xc4\x8cude\xc5\xbeni ribolov.\n_START_SECTION_\nRenesansa\n_START_PARAGRAPH_\nV renesansi se je zanimanje stopnjevalo. Odkritje linearne perspektive in nagli razvoj zra\xc4\x8dne perspektive sta omogo\xc4\x8dila povsem realno krajino, ki pa tudi tu \xc5\xa1e dolgo ni presegla vloge ozadja. Aktivno so jo razvijali nizozemski slikarji (Jan van Eyck, Robert Campin, Hans Memling, Joachim Patinir...), predstavniki donavske \xc5\xa1ole (Albrecht Altdorfer, Huber..) in bene\xc5\xa1ki mojstri (Giorgione, Tizian, Jacopo Bassano...). Do 16. toletja so \xc4\x8diste krajine nastajale le kot \xc5\xa1tudije in avtorjevi osnutki. Najodli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e te vrste predstavljajo Leonardove \xc5\xa1tudije in D\xc3\xbcrerjevi akvareli. Prvi \xc4\x8disti pejsa\xc5\xbe, Donavska krajina pri Regensburgu, Albrechta Altdorferja je ohranjena \xc5\xa1ele iz leta 1520. V drugi polovici 16. stoletja se je krajina naglo razvijala in dosegla enega od vrhuncev v delih Pietra Brueghla starej\xc5\xa1ega.\n_START_SECTION_\nBarok in klasicizem\n_START_PARAGRAPH_\nV baroku sta se jasno oblikovali dve smeri. Idealizirana krajina, ki so jo gojili predvsem v Italiji (Adam Elsheimer, Paul Bril, Annibale Carracci, Nicolas Poussin..) in realisti\xc4\x8dna krajina nizozemskih mojstrov (Jan van Goyen, Jacob van Ruisdael, Salomon van Ruysdael, Meindert Hobbema...). V 17. stoletju sta jo pomembno obele\xc5\xbeila Peter Paul Rubens in Rembrandt. V 18. stoletju se je pejsa\xc5\xbe ohranjal \xc5\xa1e na Nizozemskem in Bene\xc5\xa1kem, dokler ga ni klasicizem potisnil ob rob in kasneje neoklasicizem dokon\xc4\x8dno potisnil med manjvredne motivne zvrsti.\n_START_SECTION_\n19. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\n19. stoletje je prineslo velik preporod krajine in velja za njeno zlato dobo. Romanti\xc4\x8den odnos do narave je spro\xc5\xbeil nov val navdu\xc5\xa1enja, \xc5\xbee pred iztekom 18.stoletja pa je dosegla velik razcvet v angle\xc5\xa1kem slikarstvu. Francoski krajinarji so uveljavili pleneristi\xc4\x8dno slikanje, ki se je nadaljevalo v impresionizem, le ta je z Monetom na\xc5\xa1el enega najodli\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih krajinarjev vseh \xc4\x8dasov._NEWLINE_Vplival je na razvoj v vseh evropskih de\xc5\xbeelah, tako da tudi kasneje ni izgubila svoje vloge. V 20.stoletju je upodobljena skozi kubizem, nadrealizem, ekspresionizem, in bolj, kot kdajkoli prej zaznamovana z osebnim videnjem umetnika.'