b'\n_START_ARTICLE_\nEkosistemska diverziteta\n_START_PARAGRAPH_\nEkosistemska diverziteta ozna\xc4\x8duje raznovrstnost habitatov, zdru\xc5\xbeb \xc5\xbeivih bitij in ekolo\xc5\xa1kih procesov v biosferi._NEWLINE_Organizmi, ki so med seboj povezani, skupaj s fizi\xc4\x8dnim okoljem tvorijo ekosistem. Zunaj njih \xc5\xbeiva bitja ne morejo pre\xc5\xbeiveti; ve\xc4\x8dina jih je tudi najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1ih v tistih ekosistemih, na katere so se evolucijsko prilagodila. \xc4\x8ce uni\xc4\x8dimo ekosistem, bodo propadle tudi vrste in nasprotno. Vloga posameznih vrst v ekosistemu je razli\xc4\x8dna. \xc4\x8ce izgubimo katero od klju\xc4\x8dnih, ki je pogoj za obstoj razli\xc4\x8dnih drugih, utegne to spro\xc5\xbeiti veri\xc5\xbeno izumiranje, ki bo \xc5\xa1e naprej siroma\xc5\xa1ilo celoten ekosistem. Razmejevanje med ekosistemi je neredko subjektivno, zato tudi ekosistemsko diverziteto te\xc5\xbeko ponazorimo v \xc5\xa1tevilkah. Med dvema ekosistemoma je navadno o\xc5\xbeje ali \xc5\xa1ir\xc5\xa1e prehodno obmo\xc4\x8dje (ekoton) s posebnimi ekolo\xc5\xa1kimi razmerami (Kry\xc5\xa1tufek, 1999)._NEWLINE_Za ohranjanje biotske raznovrstnosti je klju\xc4\x8dnega pomena razmerje med raznovrstnostjo ekosistema (\xc5\xa1tevilom vrst, ki ga gradijo) in njegovo notranjo stabilnostjo. Ekosistemi so \xc5\xbee sami po sebi izjemno kompleksne skupnosti z ne\xc5\xa1tetimi interakcijami, poleg tega so tudi odprti sistemi, na katere vpliva \xc5\xa1irok spekter zunanjih dejavnikov. Zato je njihovo raziskovanje skrajno te\xc5\xbeavno, predvidljivost nadaljnjega razvoja pa navadno zelo majhna.'