b'\n_START_ARTICLE_\nVolilna kne\xc5\xbeevina Bavarska\n_START_PARAGRAPH_\nVolilna kne\xc5\xbeevina Bavarska, volilna kne\xc5\xbeevina Svetega rimskega cesarstva._NEWLINE_Obravnavano je obdobje od vestfalskega miru (1648) do leta 1805, ko je Sveto rimsko cesarstvo \xc5\xbee razpadalo. Prvih trideset let tega obdobja je Bavarska pre\xc5\xbeivela v miru, potem pa so njeni volilni knezi za\xc4\x8deli hrepeneti po ve\xc4\x8dji politi\xc4\x8dni pomembnosti. Maksimilijan II. Emanuel je precenil realno mo\xc4\x8d kne\xc5\xbeevine, ko se je nespretno potegoval za \xc5\xa0pansko Nizozemsko, in s tem leta 1704 nakopal Bavarski desetletno avstrijsko okupacijo. Napako je ponovil njegov sin, ki se je proti Avstrijcem potegoval za polo\xc5\xbeaj cesarja. Cesarsko krono je sicer dosegel kot Karel VII., toda isto\xc4\x8dasno je Avstrija ponovno zasedla M\xc3\xbcnchen. Njegov sin Maksimilijan III. Jo\xc5\xbeef se je potem lotil notranje prenove dr\xc5\xbeave v smislu razsvetljenega absolutizma. Leta 1777 se je Bavarska zdru\xc5\xbeila s Palatinatom. Posodabljanje dr\xc5\xbeave se je nadaljevalo v novem stoletju, tedaj po navdihu naprednih idej iz Francije. V iskanju mo\xc5\xbenosti za ohranitev \xc4\x8dim ve\xc4\x8dje samostojnosti, se je Bavarska leta 1805 povezala s Francijo in bila povzdignjena v kraljevino.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nVojvodina Bavarska je prvi\xc4\x8d postala volilna kne\xc5\xbeevina leta 1214, ko je cesar Friderik II. Ludviku I. Kelheimerju za zasluge dodelil Renski palatinat in \xc4\x8dast volilnega kneza. Ob lo\xc4\x8ditvi ozemelj palatinskih in bavarskih Wittelsbachov leta 1329 na dru\xc5\xbeinskem sestanku v Paviji je bilo dogovorjeno, da si bosta veji volilno \xc4\x8dast izmenjavali. Vendar je cesar Karel IV. Luksembur\xc5\xa1ki to prakso leta 1356 prekinil z zlato bulo, v kateri je volilni glas dodelil Renskemu palatinatu, ki je bil tedaj njegov politi\xc4\x8dni zaveznik, medtem ko je bila Bavarska njegov nasprotnik in tekmec._NEWLINE_Izguba statusa volilne kne\xc5\xbeevino je bavarske vojvode te\xc5\xbeila vse do leta 1623, ko je cesar Ferdinand II. Habsbur\xc5\xa1ki med tridesetletno vojno, za zasluge v bojih proti protestantom (in protestantskemu Palatinatu), vojvodi Maksimilijanu I. vrnil palatinski volilni glas. Z vestfalskim mirom (1648) je bila vrnitev mednarodno potrjena, obenem pa je bil Renskemu palatinatu dodeljen nov (osmi) volilni glas. Bavarski je bilo tudi dovoljeno, da je obdr\xc5\xbeala Zgornji Palatinat, ki je bil med vojno popolnoma opusto\xc5\xa1en._NEWLINE_Po vestfalskem miru sta \xc5\xa0panija in Francija nadaljevali vojno \xc5\xa1e do pirinejskega miru leta 1659. Kmalu po njem je v Franciji zavladal kralj Ludvik XIV. in glavna skrb male Bavarske je bila, kako v miru krmariti med Burboni in Habsbur\xc5\xbeani.\n_START_SECTION_\nTrideset let miru\n_START_PARAGRAPH_\nVojna je pustila Bavarsko v velikem razdejanju in te\xc5\xbekem finan\xc4\x8dnem polo\xc5\xbeaju. Ostareli in vztrajni Maksimilijan I. je razpustil vojsko in v treh letih do svoje smrti nekako uredil finance, tako da je njegov sin Ferdinand Marija (1651-79) lahko za\xc4\x8del z obnovo de\xc5\xbeele. Pri vladanju se je precej opiral na svetovalce, \xc5\xbeivljenje na m\xc3\xbcnchenskem dvoru pa je prepu\xc5\xa1\xc4\x8dal svoji \xc5\xbeeni, \xc5\xbeivahni in duhoviti Henriette Adelheid, h\xc4\x8derki savojskega vojvode Viktorja Amadeja I. Ta se je navdu\xc5\xa1evala nad kulturo in bli\xc5\xa1\xc4\x8dem francoskega dvora, vabila italijanske baro\xc4\x8dne umetnike, prirejala zabave in svetlobne vodne predstave. Tudi knezov svetovalec, od leta 1662 dejanski kreator bavarske politike in od leta 1677 tudi kancler, sposoben pravnik Kaspar von Schmidt, je prihajal iz kneginjinega kroga._NEWLINE_Glavna skrb kneza je bila, da po dolgotrajni vojni zagotovi de\xc5\xbeeli mir. Vodil je zadr\xc5\xbeano politiko in se ni pustil pritegniti v nobene spore med sosednjimi dr\xc5\xbeavami. Po tehtnem premisleku ni pristal na prigovarjanje Francozov (kardinala Mazarina) in \xc5\xa0vedov naj sprejme kandidaturo za cesarja in je raje podprl avstrijskega kandidata Leopolda I., ne le zato, da bi ohranil mir, ampak si je tako tudi zagotovil podporo Habsbur\xc5\xbeanov v tekmovanju z bratrancem iz Renskega palatinata (Karlom I. Ludvikom) za vikariat severno-nem\xc5\xa1kega okro\xc5\xbeja. Ni se pustil pritegniti v devolucijsko vojno (1666-67). Leta 1670 je sklenil desetletno zavezni\xc5\xa1tvo s Francijo, v katerem se je zavezal, da bo podprl francoske zahteve pri nasledstvu v \xc5\xa0paniji. Zavezni\xc5\xa1tvo je prineslo Bavarski letno podporo v denarju, ki bi se \xc5\xa1e ob\xc4\x8dutno zve\xc4\x8dala, \xc4\x8de bi se Bavarska pridru\xc5\xbeila Franciji v vojni. Kljub temu je knez ostal nevtralen v vojni Francije z Nizozemsko (1672-78). V tridesetih letih njegovega vladanja so se bavarski vojaki bojevali samo v letih 1662-64 na strani Avstrije proti Turkom; bavarska konjenica je leta 1664 znatno prispevala k zmagi pri Mono\xc5\xa1tru na Rabi._NEWLINE_Gospodarstvo je tudi na Bavarskem sku\xc5\xa1alo slediti na\xc4\x8delom tedaj novega merkantilizma; poudarek je bil dan na obnovi in razvoju kmetijstva; \xc5\xbeito, \xc5\xbeivino, sol in les so spet izva\xc5\xbeali v velikih koli\xc4\x8dinah; dosegli so tudi nekatere uspehe v manufakturni proizvodnji._NEWLINE_Leta 1663, ob rojstvu te\xc5\xbeko pri\xc4\x8dakovanega princa Maksimilijana, se je za\xc4\x8dela gradnja mogo\xc4\x8dne baro\xc4\x8dne cerkve svetega Kajetana in samostana teatincev, za vojvodinjo pa grad Nymphenburg, oboje v M\xc3\xbcnchnu (po osnutkih italijanskega arhitekta Agostina Barellija). Baro\xc4\x8dno so bili obnovljeni tudi samostani v Zgornjem Palatinatu, ki so bili leta 1556 (pod oblastjo protestantskega Palatinata) sekularizirani.\n_START_SECTION_\nPrizadevanja za ve\xc4\x8djo vlogo v evropski politiki\n_START_PARAGRAPH_\nPovsem iz drugega testa kot o\xc4\x8de je bil volilni knez Maksimilijan II. Emanuel (1679-1726). Po du\xc5\xa1i vojak, zelo aktiven a premalo premi\xc5\xa1ljen, se je najprej povezal s cesarjem v defenzivno zvezo in v letih 1683-88 dosegel z bavarsko vojsko vrsto odmevnih zmag proti Turkom. V pfal\xc5\xa1ki nasledstveni vojni (1688-97) se je boril proti Franciji in bil 1692 imenovan za kraljevega namestnika v \xc5\xa0panski Nizozemski. Kot soprog h\xc4\x8derke cesarja Leopolda I., Marije Antonije, pa je videl pred sabo \xc5\xa1e ve\xc4\x8dji uresni\xc4\x8dljivi cilj: njegovega sina, princa Jo\xc5\xbeefa Ferdinanda, je \xc5\xa1panski kralj Karel II., ki je bil brez otrok, dolo\xc4\x8dil za svojega dedi\xc4\x8da. Toda princ je februarja 1699 nepri\xc4\x8dakovano umrl._NEWLINE_Da bi dobil vsaj \xc5\xa0pansko Nizozemsko, se je v oblikovanju novih zavezni\xc5\xa1tev v \xc5\xa1panski nasledstveni vojni odlo\xc4\x8dil za sodelovanje s Francijo. Po za\xc4\x8detnih uspehih je leta 1704 izgubil odlo\xc4\x8dilno bitko pri H\xc3\xb6chst\xc3\xa4dtu, po kateri je cesarska vojska zasedla Bavarsko. Medtem ko se je Maksimilijan na Nizozemskem boril naprej (in s porazom pri Ramiliesu 1706 izgubil tudi \xc5\xa0pansko Nizozemsko), sta v letih 1705-6 na Bavarskem izbruhnili kme\xc4\x8dki vstaji, ki jih je cesarska vojska krvavo zadu\xc5\xa1ila. V spominu ljudstva sta ostali kot simbol domovinske ljubezni in zvestobe vladarju._NEWLINE_Maksimilijan II. Emanuel je z rastatskim mirom 1714 dobil nazaj svojo bavarsko dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino. \xc4\x8ceprav so njegove aktivnosti de\xc5\xbeeli prinesle s\xc3\xa1mo gorje in dolgove, pa je ostal v spominu bavarskega \xc4\x8dloveka, kot Plavi knez, zgled baro\xc4\x8dnega junaka._NEWLINE_\xc4\x8ceprav so bili voja\xc5\xa1ki potenciali Bavarske do kraja iz\xc4\x8drpani, je volilni knez Karel Albert (1726-45) nadaljeval o\xc4\x8detovo prenapeto politiko. V dru\xc5\xbebi Francije in Prusije, ki tudi nista priznavali pravice Marije Terezije do nasledstva po o\xc4\x8detu, je kot zet cesarja Jo\xc5\xbeefa I. leta 1740 zahteval celotno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino avstrijske rodbine. V nasledstveni vojni, ki je sledila, je sprva dosegel uspehe (zasedba Zgornje Avstrije in \xc4\x8ce\xc5\xa1ke), dva dni po njegovem kronanju za cesarja Karla VII. (1742) pa so avstrijske \xc4\x8dete ponovno zasedle M\xc3\xbcnchen. Spor se je kon\xc4\x8dal z njegovo smrtjo tri leta kasneje.\n_START_SECTION_\nNotranja prenova dr\xc5\xbeave\n_START_PARAGRAPH_\nMaksimilijan III. Jo\xc5\xbeef (1745-77) je nehal sodelovati v avstrijski nasledstveni vojni in se z mirovnim sporazumom v F\xc3\xbcssnu leta 1746 odpovedal vsem zahtevam po dedovanju zunaj Bavarske. S tem je bilo konec prizadevanj, da bi Bavarska postala pomembna srednjeevropska dr\xc5\xbeava. Volilni knez se je lahko posvetil notranjim reformam, ki jih je vodil v duhu razsvetljenega absolutizma. Wigil\xc3\xa4us Freicher von Kreittmayer je pripravil novo pravno ureditev. Leta 1759 je bil ustanovljen zametek bavarske akademije znanosti, izdanih je bilo nekaj ukrepov, ki so omejevali cerkev, leta 1773 je bil ukinjen jezuitski red. V gospodarstvu je bilo \xc5\xa1e vedno na prvem mestu kmetijstvo (vpeljali so krompir). \xc5\xa0ir\xc5\xa1e je postal poznan porcelan v stilu rokokoja iz Neudecka, kasneje je bila proizvodnja prestavljena v Nymphenburg._NEWLINE_Toda Bavarska je ostala kme\xc4\x8dka de\xc5\xbeela z majhnim \xc5\xa1tevilom mest. Prebivalstvo je \xc5\xa1e naprej gojilo mistiko tridentinskega koncila in razsvetljenskih idej svojega kneza ni razumelo. Veliko novega samostojnega duhovnega \xc5\xbeivljenja pa se je porajalo v \xc5\xa1tevilnih samostanih, kot so benedektinski samostani v Pollingu (s knji\xc5\xbenico 80.000 zvezkov), v Tegernsee, St. Emmeram v Regensburgu, premonstratentski samostan v Steingadenu in seveda na univerzi v Ingolstadtu in m\xc3\xbcnchenski akademiji.\n_START_SECTION_\nPonovna zdru\xc5\xbeitev s Palatinatom\n_START_PARAGRAPH_\nZ Maksimilijanom III. Jo\xc5\xbeefom je izumrla bavarska veja Wittelsbachov. Nasledil ga je volilni knez Palatinta iz veje Pfalz-Sulzbach, Karel Teodor (\xe2\x80\xa01799), ki je po 450 letih zdru\xc5\xbeil dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino bavarskih in palatinskih Wittelsbachov: Bavarsko, Neuburg (Mladi Palatinat), Palatinat, Berg in J\xc3\xbclich. Novo nalogo je prevzel nerad; svoj mannheimski dvor je prenesel v M\xc3\xbcnchen._NEWLINE_Nasledstva Karla Teodorja ni priznaval cesar Jo\xc5\xbeef II., ki je del Stare Bavarske zahteval zase, da bi pove\xc4\x8dal pomen Avstrije v srednjeevropski politiki. Zastra\xc5\xa1en od Avstrije in tudi sam le s pol srca pri stvari, je Karel Teodor januarja 1778 popustil avstrijskim zahtevam po dedi\xc5\xa1\xc4\x8dini wittelsba\xc5\xa1ke podveje Straubing in se zavezal, da bo kasneje Avstriji prepustil vso Staro Bavarsko, \xc4\x8de bo Jo\xc5\xbeef II. priskrbel dedne kne\xc5\xbeevine njegovim \xc5\xa1tevilnim nezakonskim sinovom. Ko so po podpisu pogodbe Avstrijci takoj vkorakali v pogodbeno ozemlje, je Bavarsko zajelo ogor\xc4\x8denje, pruski kralj Friderik II. pa je v odgovor junija vdrl na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, vendar se je v oktobru umaknil, ker ga Francija in Rusija nista podprli. V tem \xc4\x8dasu je njegova vojska na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem pojedla vse zaloge krompirja, zato se ta (bavarska nasledstvena) vojna imenuje tudi krompirjeva vojna. Spor se je zaklju\xc4\x8dil z mirom v Teschnu, po katerem je Bavarska morala Avstriji odstopiti Innviertel (ozemlje na desnem bregu Inna med rekama Donavo in Salzachom z mesti Braunau, Sch\xc3\xa4rding in Ried)._NEWLINE_Misel o zamenjavi ozemelj pa je ostala. Leta 1784 je bila pripravljena nova skrivna pogodba o zamenjavi Bavarske za Avstrijsko Nizozemsko (ki bi Karlu Teodorju skupaj s Palatinatom omogo\xc4\x8dila ustanoviti Burgudsko kraljestvo). Zamisel ni bila v\xc5\xa1e\xc4\x8d Franciji in Prusiji. Friderik II. je (ne samo v ta namen) leta 1785 ustanovil kne\xc5\xbejo zvezo, v katero je v stopila ve\xc4\x8dina posvetnih in cerkvenih dr\xc5\xbeavnih knezov, ki so se izrekli proti zamenjavi; za propad zamisli pa je bilo odlo\xc4\x8dilno nasprotovanje prebivalcev Avstrijske Nizozemske._NEWLINE_Barantanje z bavarskimi ozemlji, zasedba najlep\xc5\xa1ih slu\xc5\xbebenih polo\xc5\xbeajev po pri\xc5\xa1lekih iz Palatinata, ustanovitev bavarske podru\xc5\xbenice malte\xc5\xa1kega vite\xc5\xa1kega reda, za katerega je Karel Teodor porabil ves denar, ki ga je prej\xc5\xa1nji knez namenil \xc5\xa1olstvu, so razpolo\xc5\xbeenje ljudi obrnili proti Karlu Teodorju (za\xc4\x8deli so mu pripisovati polno slabih lastnosti, ki jih v resnici ni imel). Gospodarski uspehi njegovega vladanja so bili zmerni, med njimi izsu\xc5\xa1itev zamo\xc4\x8dvirjenih ozemelj ob Donavi, nove ceste, 18 novih vasi za priseljence iz Palatinata in Frankovske. Veliko denarja je bilo vlo\xc5\xbeenega v kulturo, sijajne zgradbe, angle\xc5\xa1ki park v M\xc3\xbcnchnu.\n_START_SECTION_\nFrancoska nevarnost\n_START_PARAGRAPH_\nV prvi koalicijski vojni med revolucionarno Francijo na eni in Avstrijo in Prusijo na drugi strani, ki so se vse tri ozirale po delih bavarskih ozemelj, se je Karel Teodor sprva zatekel v nevtralnost. Po francoski zasedbi dela Palatinata oktobra 1792 in po prodoru Francozov v ju\xc5\xbeno Nem\xc4\x8dijo leta 1796 pa se je, nerad, zatekel pod okrilje Avstrije._NEWLINE_Tudi Karel Teodor je umrl brez zakonitega naslednika in nasledil ga je volilni knez Maksimilijan IV. Jo\xc5\xbeef (1799-1806), kasneje prvi bavarski kralj Maksimilijan I. Jo\xc5\xbeef (1806-1815), iz veje Pfalz-Zweibr\xc3\xbccken, ki je dotlej \xc5\xa1e edina bila zunaj zdru\xc5\xbeenih wittelsba\xc5\xa1kih posesti. Ta je za svojega zunanjega ministra nastavil Maksimilijana Jo\xc5\xbeefa Montgelasa (njegov krstni boter je bil Maksimilijan III. Jo\xc5\xbeef Bavarski), izjemnega pravnika, prista\xc5\xa1a razsvetljenstva in idej francoske revolucije, ki je tedaj \xc5\xbee imel pripravljen koncept reorganizacije bavarske dr\xc5\xbeave. Takoj je okrog sebe zbral sposobno ekipo in v tesnem sodelovanju in medsebojnem zaupanju z volilnim knezom kmalu prevzel vlogo prvega ministra. Takoj je razglasil versko toleranco in izena\xc4\x8dil pravice vseh kristjanov ter za\xc4\x8del s pripravami za reformo dr\xc5\xbeavne uprave. V prvem letu je uspel izriniti vse voja\xc5\xa1ke predstavnike, ki so se v zadnjih letih vladanja Karla Teodorja ugnezdili v uradih m\xc3\xbcnchenskega dvora._NEWLINE_V Evropi se je za\xc4\x8dela druga koalicijska vojna (1799-1801/02). Julija 1800 je francoski general Jean Victor Marie Moreau na \xc4\x8delu francoske vojske vkorakal v M\xc3\xbcnchen. Z mirom v Lun\xc3\xa9villu (1801) se je morala Bavarska, tako kot druge nem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave, odre\xc4\x8di ozemljem na levi strani Rena. S tem je izgubila Renski palatinat in vojvodino J\xc3\xbclich (in leta 1806 tudi vojvodino Berg na desnem bregu Rena). Montgelas je avgusta 1801 uspel skleniti s Francozi pogodbo, v kateri so ti volilnemu knezu obljubili nadomestilo za izgubljena ozemlja na levem bregu Rena. Obljubo so dr\xc5\xbeali in po zapletenih pogajanjih med Francijo, Prusijo, Rusijo in Avstrijo je Bavarska dobila obse\xc5\xbena ozemlja na Frankovskem in \xc5\xa0vabskem. Kon\xc4\x8dni dogovor je bil sprejet na zasedanju reichstaga Svetega rimskega cesarstva, 25. februarja 1803 v Regensburgu (o ozemljih je ve\xc4\x8d napisanega v VP, Kraljevina Bavarska, razdelek Oblikovanje moderne dr\xc5\xbeave), dokon\xc4\x8dno pa ga je potrdil dunajski kongres leta 1815._NEWLINE_Po treh letih miru so se za\xc4\x8dele priprave na novo vojno. Rusija in Avstrija sta v novembru sklenili zvezo proti Franciji in vanjo vabili tudi Bavarsko. Ta se je izmikala in avgusta 1805 na skrivaj podpisala zavezni\xc5\xa1tvo s Francijo. Po francoski zmagi pri Slavkovu v tretji koalicijski vojni je bila Bavarska za zavezni\xc5\xa1tvo na miru v Bratislavi decembra 1805 nagrajena s Tirolsko in Predarlsko in povzdignjena v kraljevino.\n_START_SECTION_\nPotem\n_START_PARAGRAPH_\nKraljevina Bavarska se je, vklju\xc4\x8dena v Napoleonovo Rensko zvezo, borila na strani Napoleona do jeseni 1813, ko je s pogodbo v Riedu, teden dni pred odlo\xc4\x8dilno bitko narodov pri Leipzigu (16.-19. oktober 1813), prestopila na stran proti-francoske koalicije, pri \xc4\x8demer je lahko ohranila suverenost in status kraljevine. Prvi in drugi pari\xc5\xa1ki mir in dunajski kongres so v letih 1814-5 vzpostavili odnose v ponapoleonski Evropi in za\xc4\x8drtali nove meje tudi Kraljevini Bavarski.'