b'\n_START_ARTICLE_\nSimfonija v belem, \xc5\xa1t. 1\n_START_SECTION_\nUmetnik in model\n_START_PARAGRAPH_\nJames Abbott McNeill Whistler se je leta 1834 rodil v ZDA, sin Georgea Whistlerja, \xc5\xbeelezni\xc5\xa1kega in\xc5\xbeenirja . Leta 1843 je njegov o\xc4\x8de preselil dru\xc5\xbeino v Sankt Peterburg v Rusijo, kjer se je James u\xc4\x8dil slikarstva . Po bivanju v Angliji se je vrnil v Ameriko, da bi se leta 1851 udele\xc5\xbeil ameri\xc5\xa1ke voja\xc5\xa1ke akademije na West Pointu . Leta 1855 se je vrnil v Evropo in se odlo\xc4\x8dil, da se bo posvetil slikanju. Najprej se je naselil v Parizu, leta 1859 pa se je preselil v London, kjer je pre\xc5\xbeivel ve\xc4\x8dino preostalega \xc5\xbeivljenja. Tam je spoznal Danteja Gabriela Rossettija in druge \xc4\x8dlane prerafaelitske bratov\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki je imela velik vpliv na Whistlerja._NEWLINE_V Londonu je Whistler sre\xc4\x8dal Joanno Heffernan, model, ki je postala njegova ljubica. Njun odnos je bil ozna\xc4\x8den kot \xc2\xbbzakon brez koristi za duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino\xc2\xab\xc2\xa0. Do leta 1861 jo je Whistler \xc5\xbee uporabil kot model za drugo sliko Wapping, poimenovana po okro\xc5\xbeju Wapping v Londonu, kjer je \xc5\xbeivel Whistler in jo za\xc4\x8del leta 1860, \xc4\x8deprav je ni kon\xc4\x8dal do leta 1864. Prikazuje \xc5\xbeensko in dva mo\xc5\xa1ka na balkonu s pogledom na reko. Po samem Whistlerju je bila \xc5\xbeenska, ki jo je predstavljala Heffernanova, prostitutka . Heffernanova naj bi imela mo\xc4\x8dan vpliv na Whistlerja; njegov svak Francis Seymour Haden je pozimi 1863-64 zavrnil povabilo na ve\xc4\x8derjo zaradi prevladujo\xc4\x8de prisotnosti v gospodinjstvu.\n_START_SECTION_\nKompozicija in interpretacija\n_START_PARAGRAPH_\nWhistler je, zlasti v svoji kasnej\xc5\xa1i karieri, zanikal, da bi njegove slike morale imeti kakr\xc5\xa1enkoli pomen, ki bi ga bilo mogo\xc4\x8de videti na platnu. Znan je kot osrednji zagovornik filozofije umetnost zaradi umetnosti.  Njegov komentar na Belo dekle, ki je zanikal povezavo z romanom Wilkieja Collinsa \xc5\xbdenska v belem, je ena prvih izjav teh trditev (\xc2\xbbMoja slika preprosto predstavlja dekle, oble\xc4\x8deno v belo, ki stoji pred belo zaveso\xc2\xab). Ker so angle\xc5\xa1ki kritiki sliko videli kot ponazoritev, so bili manj ugodni kot njihovi francoski kolegi, ki so to videli kot vizionarsko, poeti\xc4\x8dno fantazijo. En angle\xc5\xa1ki kritik, ki se sklicuje na Collinsov roman pi\xc5\xa1e: \xc2\xbbena izmed najbolj nepopolnih slik, s katerimi smo se kdaj sre\xc4\x8dali\xc2\xab. Ker je Berners Street Gallery za sliko uporabila ime \xc5\xbdenska v belem, so bili kritiki razo\xc4\x8darani zaradi pomanjkanja podobnosti z junakinjo romana. Whistler, ki ni nikoli prebral romana, je zameril to primerjavo. Deset let kasneje se je za\xc4\x8del sklicevati na sliko kot Simfonija v belem, \xc5\xa1t. 1, \xc4\x8deprav jo je francoski kritik \xc5\xbee v \xc4\x8dasu razstave v Parizu imenoval Symphonie du blanc. Z glasbeno analogijo je dodatno poudaril svojo filozofijo, da je kompozicija osrednja stvar, ne pa predmet. Naslov je verjetno navdihnila tudi pesem Symphonie en Blanc Majeur iz leta 1852. _NEWLINE_Whistler ni bil popolnoma zadovoljen z realizmom slike, ki je bila prikazana v svoji prvotni obliki, za kar je kriv vpliv, ki ga je Courbet imel nanj v tistem \xc4\x8dasu. Kasneje, med letoma 1867 in 1872, jo je preoblikoval, da bi ji dal bolj duhoven izraz. \xc4\x8ceprav se je Simfonija za\xc4\x8dela pred prvim sre\xc4\x8danjem Whistlerja z Rossettijem, je vpliv prerafaelitov \xc5\xa1e vedno jasen. Slika je bila zgodnji eksperiment v beli barvi na belem, z belo obleko pred belim ozadjem. Ta barvna shema je bila predmet, na katerega se bo kasneje vrnil \xc5\xa1e v dveh slikah, ki naj bi imele naslove Simfonija v beli barvi, \xc5\xa1t. 2 (1864) in Simfonija v beli, \xc5\xa1t. 3 (1865-67). Plo\xc5\xa1\xc4\x8da je dolga in vitka, poziranje modela in oblika obla\xc4\x8dil \xc5\xa1e dodatno poudarjata vertikalno podobo slike.  \xc5\xbdenska je drzna, skoraj konfrontacijska, v svojem neposrednem pogledu na gledalca, njene zna\xc4\x8dilnosti pa so zelo individualizirane.  Umetni\xc5\xa1ki kritik Hilton Kramer vidi v Whistlerjevih portretih \xc4\x8dar in kombinacijo obrti in opazovalnih spretnosti, ki so mu manjkale radikalnej\xc5\xa1e krajine. _NEWLINE_\xc4\x8ceprav si je Whistler sam zameril posku\xc5\xa1ati analizirati pomen svoje umetnosti, to kasneje ni odvrnilo kritikov, da bi to storili. Francoski likovni kritik iz 19. stoletja Jules-Antoine Castagnary je v sliki videl simbole izgubljene nedol\xc5\xbenosti, temo, ki so jo pobrali kasnej\xc5\xa1i kritiki. Umetnostni zgodovinar Wayne Craven vidi sliko ve\xc4\x8d kot formalisti\xc4\x8dno vadbo in v podobi najde \xc2\xbbskrivnostne, ekspresivne in celo eroti\xc4\x8dne podtone\xc2\xab. Opozarja na kontraste, ki jih predstavlja slika z belo lilijo, ki predstavlja nedol\xc5\xbenost in ostro volkovo glavo na preprogi, ki simbolizira izgubo nedol\xc5\xbenosti. Beryl Schlossman, ki prihaja iz perspektive literarne kritike, v svojih delih vidi namige na Marijo religiozne umetnosti. Za Schlossmana je preproga pod nogami \xc5\xbeenske oblak, na katerem je pogosto vidna Devica in volk ka\xc4\x8da, zdrobljena pod peto.'