b'\n_START_ARTICLE_\nGabriel Honor\xc3\xa9 Marcel\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde v rani mladosti je ostal brez matere, zato je odra\xc5\xa1\xc4\x8dal s svojim o\xc4\x8detom Henryjem Marcelom. Njegov o\xc4\x8de je bil francoski diplomat, ki je delal na \xc5\xa0vedskem. Svojega sina je izobra\xc5\xbeeval z rednimi potovanji po evropskih de\xc5\xbeelah. Velik vpliv na njegovo vzgojo je imela tudi njegova teta, s katero se je njegov o\xc4\x8de poro\xc4\x8dil le dve leti po materini smrti. \xc4\x8ceprav mu je o\xc4\x8de omogo\xc4\x8dil najbolj\xc5\xa1o mo\xc5\xbeno formalno izobrazbo, je Marcel \xc5\xa1olo sovra\xc5\xbeil in je na\xc5\xa1el veselje v intelektualnem \xc5\xbeivljenju \xc5\xa1ele po vpisu na Sorbonno (univerzo v Parizu), kjer je leta 1910 tudi diplomiral iz filozofij, star le 20 let._NEWLINE_Med prvo svetovno vojno je delal kot vodja oddelka, ki je s pomo\xc4\x8djo Rde\xc4\x8dega kri\xc5\xbea posredoval sporo\xc4\x8dila po\xc5\xa1kodovanih vojakov njihovim dru\xc5\xbeinam. Kljub temu da nikoli ni bil gore\xc4\x8d pacifist, so ga izku\xc5\xa1nje, ki jih je pridobil med vojno, utrdile v prepri\xc4\x8danju, da je vojna le nesmiselno nasilje, v katerem ni ve\xc4\x8d ni\xc4\x8desar juna\xc5\xa1kega. Po vojni se je poro\xc4\x8dil z Jaqueline Boegner in za\xc4\x8del pou\xc4\x8devati v pari\xc5\xa1kih srednjih \xc5\xa1olah, prav tako pa je delal tudi kot dramski kritik, filozof in urednik razli\xc4\x8dnih literarnih revij. Zakonca sta veliko potovala in posvojila otroka. Marcel je na potovanjih ustvaril stike s pomembnimi misleci takratnega \xc4\x8dasa. Ta poznanstva so mu omogo\xc4\x8dila, da je za\xc4\x8del predavati povsod po Evropi, posledica teh poznanstev pa je bila tudi, da so ga kmalu za\xc4\x8deli obravnavati kot pomembnega misleca na podro\xc4\x8dju filozofije._NEWLINE_V \xc4\x8dasu svojega \xc5\xbeivljenja je napisal in izdal ve\xc4\x8d kot 30 dramskih iger, med katerimi so bile \xc5\xa1tevilne prevedene v angle\xc5\xa1\xc4\x8dino in izvajane na odrih v ZDA. Marcel zavedal, da njegovo dramsko delo ni bilo tako popularno kot filozofsko delo, a je vseeno menil, da je tudi z dramami sposoben v gledalcih vzbuditi globoka \xc4\x8dustva ter jih pritegniti k zgodbi. \xc4\x8ceprav ni bil v srednjih \xc5\xa1olah nikoli zaposlen za dalj\xc5\xa1e \xc4\x8dasovno obdobje, je bil kot predavatelj zelo cenjen in ugleden. V letih 1949-1950 je predaval na univerzi v Aberdeenu, leta 1961 pa na Harvardu. Njegova najpomembnej\xc5\xa1a filozofska dela so: Being and Having (1949), The Mystery of Being, Volume I and II (1950-51), Man against Mass Society (1962) in Creative Fidelity (1964). V svojih zadnjih letih se je udejstvoval tudi politi\xc4\x8dno in igral klju\xc4\x8dno vlogo pri organizaciji in zagovarjanju mednarodnega moralnega in duhovnega gibanja Moral Re-Armament. \xc4\x8ceprav je bil zelo poznan med \xc5\xa1tevilnimi misleci takratnega \xc4\x8dasa, so ga kljub temu najbolj zaznamovala njegova javna nestrinjanja z Jean-Paulom Sartrom. V nasprotju s Sartrom, ki je v svoji leta 1944 izdani drami Za zaprtimi vrati postavil tezo, da je drugi ali so\xc4\x8dlovek za \xc4\x8dloveka pekel, je Marcel vedno verjel, da je prav ljube\xc4\x8d odnos do drugega oziroma so\xc4\x8dloveka to, kar nas definira in nam omogo\xc4\x8da najti samega sebe. Prav Sartrova drama je med filozofoma povzro\xc4\x8dila nestrinjanje, ki je kmalu preraslo v odkrit spor. Spor je na neki to\xc4\x8dki prepad med njima tako poglobil, da sta se za\xc4\x8dela udele\xc5\xbeevati dramskih iger drug drugega le z namenom, da sredi predstave protestno odideta iz dvorane. V zadnjih desetih let svojega \xc5\xbeivljenja se je Marcel umaknil iz javnosti, zato o tem obdobju njegovega \xc5\xbeivljenja ni znanega veliko, kljub temu pa je \xc5\xa1e vedno ustvarjal in se posve\xc4\x8dal filozofiji. Gabriel Honor\xc3\xa9 Marcel je umrl v Parizu, 8. 10. 1973, zaradi sr\xc4\x8dnega infarkta.\n_START_SECTION_\nOsnovna filozofska prepri\xc4\x8danja\n_START_PARAGRAPH_\nNa Marcelovo osnovno filozofsko usmerjenost je vplivala fenomenologija nem\xc5\xa1kega filozofa Edmunda Husserla ter njegovo zavra\xc4\x8danje idealizma in kartezijanstva. Njegovo usmeritev je spodbudilo nezadovoljstvo s filozofskim pristopom Reneja Descartesa in z razvojem kartezijanstva po Descartesu. Descartes je bil znan po tem, da je namenoma dvomil o vseh svojih idejah, ter da je lo\xc4\x8deval posameznikovo notranjost od zunanjega sveta. S strategijo metodi\xc4\x8dnega dvoma je sku\xc5\xa1al obnoviti povezavo med umom in resni\xc4\x8dnostjo. Marcel je nasprotoval njegovemu mi\xc5\xa1ljenju in trdil, da Descartesovo izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de ni to\xc4\x8den prikaz samega sebe v resni\xc4\x8dnih izku\xc5\xa1njah, saj v njih lo\xc4\x8dnica med umom in resni\xc4\x8dnostjo ne obstaja. Menil je, da moramo osebo v svetu konkretnih izku\xc5\xa1enj smatrati kot udele\xc5\xbeenca situacije in ne le kot opazovalca situacije.\n_START_SECTION_\nFilozofija Gabriela Marcela\n_START_PARAGRAPH_\nMarcel se je ves \xc4\x8das sku\xc5\xa1al izogibati etiketiranju njegovega \xc5\xbeivljenjskega in filozofskega dela, a se ga je kljub temu prijel vzdevek \xc2\xbbkr\xc5\xa1\xc4\x8danski eksistencialist\xc2\xab. \xc4\x8ce bi brez odpora sprejel tak\xc5\xa1no oznako, bi pristal na individualizem, ki je bil ena izmed osrednjih zna\xc4\x8dilnosti francoskega eksistencializma, a je Marcelu vseskozi ostajal tuj. Marcela je h kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu, v nasprotju z mnogimi drugimi eksistencialisti, vodilo njegovo iskanje nove filozofske in ustvarjalne poti, na kateri je kot eden izmed prvih francoskih filozofov razmi\xc5\xa1ljal o \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki eksistenci. \xc4\x8clove\xc5\xa1ka eksistenca mu nikoli ni pomenila \xc2\xbbosamljenega bivakiranja na vrhu gore spoznanja\xc2\xab, temve\xc4\x8d je \xc2\xbbnjegovo hrepenenje po biti vseskozi iskalo prijateljsko bli\xc5\xbeino\xc2\xab\xc2\xa0(Marcel, 2003, str. 137), kot se je Edvard Kova\xc4\x8d lepo izrazil v spremni besedi k Marcelovi v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedeni knjigi \xc4\x8clovek pod vpra\xc5\xa1ajem. Iz tega izpelje, da lahko Marcela ozna\xc4\x8dimo za personalisti\xc4\x8dnega misleca, ne glede na to, ali se osredoto\xc4\x8damo na njegovo ontologijo, estetiko ali kr\xc5\xa1\xc4\x8danski pogled na svet. Ker torej zdru\xc5\xbeuje eksistencializem s personalizmom, so za njegova razmi\xc5\xa1ljanja klju\xc4\x8dna \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka sre\xc4\x8danja in lo\xc4\x8ditve. \xc4\x8clovek pod vpra\xc5\xa1ajem je sicer njegova prva monografija, ki je bila prevedena v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino. V tem izjemno prodornem delu opisuje in razlaga razli\xc4\x8dne vrste \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega nemira in njegov zna\xc4\x8daj, kar zelo dobro pove\xc5\xbee z zgodovino filozofske misli v odnosu do nemira. _NEWLINE_Med slovenskimi filozofi je Gabriela Marcela najbolje poznal profesor in teolog Janez Jan\xc5\xbeekovi\xc4\x8d, ki je s svojimi odli\xc4\x8dnimi prikazi v reviji Nova pot pokazal, da eksistencializem ni samo Sartrova domena in da je mogo\xc4\x8de kr\xc5\xa1\xc4\x8danske miselne kategorije izraziti tudi v govorici eksistencialistov. Marcela je globoko spo\xc5\xa1toval ter o njem napisal delo z naslovom Gabriel Marcel in njegovo delo, ki je iz\xc5\xa1lo leta 1971. V delu je Jan\xc5\xbeekovi\xc4\x8d Marcela postavil v kontekst z njegovima sodobnikoma, Maritainom in Blondelom, kar nikakor ni napa\xc4\x8dno, saj so vsi trije kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo pojmovali personalisti\xc4\x8dno. Tudi pri Jan\xc5\xbeekovi\xc4\x8du opazimo Marcelov vpliv ravno v pojmovanju religiozne zavesti. \xc4\x8ceprav je Jan\xc5\xbeekovi\xc4\x8d glavnino svojih spisov in razmi\xc5\xa1ljanj posvetil spoznavoslovju, pa verske zavesti, podobno kot Marcel in Blondel, nikoli ni povezoval s spoznavno teorijo in je vero razumeval predvsem kot stvar \xc5\xbeivljenjske odlo\xc4\x8ditve. Vsem trem filozofom je skupno, da odpiranje k veri povezujejo z eti\xc4\x8dnimi odlo\xc4\x8ditvami.  _NEWLINE_Znano je, da je Marcela \xc5\xbee od rane mladosti mo\xc4\x8dno zanimala smrt, natan\xc4\x8dneje odkar mu teta neko\xc4\x8d ni znala odgovoriti na vpra\xc5\xa1anje, ali umrli na nek na\xc4\x8din vseeno \xc5\xbeivijo. Njegova fascinacija nad smrtjo se je med 1. svetovno vojno le \xc5\xa1e okrepila in povzro\xc4\x8dila, da se je \xc5\xa1e bolj poglobil v filozofijo. Posku\xc5\xa1al je odkriti, kaj je skrivnost biti ter se trudil v sogovorniku najti \xc5\xa1e neraziskani misterij bivanja. _NEWLINE_Njegova filozofska metodologija je bila edinstvena, \xc4\x8deprav je v nekaterih primerih izredno podobna eksistencializmu in fenomenologiji. Menil je, da so temelj filozofije konkretne izku\xc5\xa1nje, ne le abstrakcije, zato je ves \xc4\x8das uporabljal primere, da je utemeljil filozofske ideje, ki jih je preiskoval. Njegova filozofija se je strukturno zana\xc5\xa1ala na opisovanje, v katerem se poka\xc5\xbeejo razlike glede na izku\xc5\xa1nje. Poleg tega je Marcel mo\xc4\x8dno zagovarjal filozofsko izra\xc5\xbeanje v vsakdanjem jeziku, saj je menil, da lahko v preprostej\xc5\xa1em jeziku bolje opi\xc5\xa1emo filozofske teze kot pa v zapletenem in visokem filozofskem jeziku. Bil je velik kritik kartezijanstva, zlasti kriti\xc4\x8den je bil do epistemolo\xc5\xa1kih problemov, s katerimi se ve\xc4\x8dinoma ukvarja kartezijanstvo. Dober primer je problem skepticizma. Kot mnogi eksistencialisti je zavra\xc4\x8dal Descartesov pristop k vpra\xc5\xa1anju vedenja in dilemi kako je um povezan z resni\xc4\x8dnostjo. Kartezijanstvo trdi, da je bit diskretna entiteta z jasno definirano notranjostjo in zunanjostjo, tako da so lahko na\xc5\xa1e ideje, ki pripadajo notranjosti, popolnoma razumljive tudi brez sklicevanja oziroma povezave s svetom, ki pripada zunanjosti. Kartezijani nepovratno lo\xc4\x8dujejo med intelektom in \xc5\xbeivljenjem, zmanj\xc5\xa1ujejo vrednost enega in zvi\xc5\xa1ujejo vrednost drugega. Marcel se je strinjal z drugimi eksistencialisti, da kartezijansko razlaganje biti ni ustrezno, saj ne predstavi, kaj bit v resnici je. Marcel je \xc5\xbeelel fenomenolo\xc5\xa1ko razkriti pravi pomen biti oziroma subjekta, kar je mo\xc4\x8dno vplivalo na \xc5\xa1tevilne filozofske probleme, med drugim tudi tiste, ki se nana\xc5\xa1ajo na vedenje. Pri problemu prave narave biti (subjekta) pa so Marcelove teorije druga\xc4\x8dne od tistih, ki sta jih postavila Heidegger in Sartre. Njegovi pogledi so bli\xc5\xbeje pogledom judovskega filozofa Martina Buberja kot pa pogledom drugih eksistencialistov. Marcel odklanja mi\xc5\xa1ljenje, da je \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka bit izolirana funkcionalna enota in te\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8dno to\xc4\x8dko eksistencialne filozofije prenese na odnos. Tu se poka\xc5\xbee njegovo razhajanje s Sartrom, saj mu, za razliko od Sartra, drugi ne pomeni pekla. Marcel trdi, da se \xc4\x8dlovekova bit uresni\xc4\x8duje \xc5\xa1ele s povezavo, ki v svojih u\xc4\x8dinkih presega zmo\xc5\xbenost logi\xc4\x8dnega oziroma racionalnega opredeljevanja ter razlage.   _NEWLINE_\xc5\xa0e dandanes je dejavno dru\xc5\xa1tvo posve\xc4\x8deno Gabrielu Marcelu in njegovim delom.'