b"\n_START_ARTICLE_\nJudovska knji\xc5\xbeevnost\n_START_SECTION_\nBiblijska literatura (stara zaveza)\n_START_PARAGRAPH_\nNajzgodnej\xc5\xa1a, najve\xc4\x8dja in najvplivnej\xc5\xa1a judovska literarna dela so znana pod skupnim imenom Biblija, v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini Tanakh, ki se deli na tri dele: Postava (Thora) ali Pentatevh oz. Peteroknji\xc5\xbeje, Preroki (Nebiim) in Spisi ali Hagiografi (Ketubim), in vsebuje 24 spisov. Judovska bibija vsebuje samo spise Stare zaveze, kr\xc5\xa1\xc4\x8danska pa ji dodaja \xc5\xa1e Novo zavezo._NEWLINE_Najpomembnej\xc5\xa1i del je tora, ki obsega Mojzesovo peteroknji\xc5\xbeje ali huma\xc5\xa1. V pu\xc5\xa1\xc4\x8davi Izhoda je Bog toro razodel neposredno Mojzesu, da jo je zapisal. Pou\xc4\x8dil ga je tudi o ustni tori, ki vsebuje razlage o napisani. _NEWLINE_Pentatevh obsega 5 zvezkov in prina\xc5\xa1a poro\xc4\x8dilo o nastanku sveta, zgodnji zgodovini \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva, \xc5\xbeivljenja prao\xc4\x8detov Judov, njihovi zgodovini v Izraelu in Egiptu, selitev (eksodus) in 40-letno blodenje Judov po pu\xc5\xa1\xc4\x8davi pod Mojzesovim vodstvom. Velik obseg je namenjen eti\xc4\x8dnim na\xc4\x8delom, teolo\xc5\xa1kim ugotovitvam in zakonom za dolo\xc4\x8danje individualnega in socialnega vedenja ter podrobnostim ritualov za duhovnika in laika. _NEWLINE_V sredi\xc5\xa1\xc4\x8du te zgodovine je pripoved o tem, kako je Bog s patriarhi sklenil zavezo in po razodetju na Sinajski gori tudi s celotnim judovskim ljudstvom. Sporazum zahteva, da Izraelci \xc4\x8dastijo Boga in se ravnajo po zakonih tore, Bog pa jim bo v zameno dal de\xc5\xbeelo K\xc3\xa1naan. Tako so Judje postali izvoljen narod. _NEWLINE_Druga dva dela sta napisana po navdihu Svetega duha (ruah ha-kode\xc5\xa1):_NEWLINE_Preroki (Nebiim) se delijo na dva dela: Zgodnji in Poznej\xc5\xa1i preroki. Zgodnji preroki so zgodovinska dela, ki opisujejo osvajanje obljubljene de\xc5\xbeele Kanaan (Jozuetova knjiga), obdobje nereda in namestitve Izraelcev (Sodniki), obdobje utrditve kraljestva pod vodstvom razli\xc4\x8dnih kraljev (Samuelova knjiga in Knjiga kraljev) in obdobje razdelitve de\xc5\xbeele na dve kraljestvi ter do asirijskega uni\xc4\x8denja Ju\xc5\xbenega kraljestva in babilonskega uni\xc4\x8denja Severnega kraljestva. Poznej\xc5\xa1i preroki vsebujejo spise treh velikih prerokov Izaije, Jeremije in Ezekiela ter zbirko knjig dvanajsterih prerokov (Ozej, Joel, Zaharija, Jona itd.). _NEWLINE_Osrednja misel knjig je uresni\xc4\x8ditev bo\xc5\xbeje obljube osvojitve K\xc3\xa1naana, vendar so Izraelci zapustili Boga, zato je kazen za njihovo nezvestobo uni\xc4\x8denje vladavine, vendar je upanje v pe\xc5\xa1\xc4\x8dici preostalih pravi\xc4\x8dnih ljudi (\xc2\xbbostanek\xc2\xab), ki bodo prenovili in nadaljevali zavezo z Bogom. Zapisi prerokov opisujejo \xc5\xbeivljenje Judov od \xc4\x8dasa Mojzesa (13. stoletje pr. \xc5\xa1t.) do \xc4\x8dasa preroka Malahije (450 pr. \xc5\xa1t.). _NEWLINE_Spisi (Ketubim ali Hagiografi) obsegajo razli\xc4\x8dne literarne vrste in posebnosti: poezijo (Psalmi), dialog (Jobova knjiga), ljubezenska pesem (Visoka pesem), \xc5\xbealostinke, zgodovinska in polzgodovinska dela (Kroni\xc5\xa1ka knjiga, Ezra, Nehemija, Estera, Ruta) in zasnutek apokalipti\xc4\x8dne literature (Daniel). _NEWLINE_Stara zaveza je za\xc4\x8dela nastajati v 7. stoletju pr. \xc5\xa1t. (za\xc4\x8detek raziskovalci razli\xc4\x8dno datirajo), in je bila v grobem zaklju\xc4\x8dena okrog l. 250 pr. \xc5\xa1t, dokon\xc4\x8dno pa \xc5\xa1ele leta 100, ko so v uradni judovski kanon uvrstili tudi Visoko pesem in Pridigarjevo knjigo. Avtorstvo posameznih spisov je najve\xc4\x8dkrat neznano. Talmud predpostavlja, da je vse spise navdahnil \xc2\xbbsveti duh\xc2\xab\xc2\xa0in jih prisodil pri\xc4\x8dam Bo\xc5\xbejega razodetja. Zato Talmud spise z neznanim avtorstvom, npr. v Knjigi prerokov, pripisuje preroku Samuelu, v Knjigi kraljev pa Jeremiji. _NEWLINE_Postava, tj. pet Mojzesovih knjig (Peteroknji\xc5\xbeje, Pentatevh) je v judovstvu dale\xc4\x8d najpomembnej\xc5\xa1i del Biblije. Po tradicionalnem judovskem prepri\xc4\x8danju se je Bog neposredno razodel Mojzesu, zato ima vsaka beseda izbran in poseben pomen. Kriti\xc4\x8dne teolo\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole 19. in 20. stoletja so domnevale, da je Pentatevh \xc4\x8dlovekovo delo in zato zmes razli\xc4\x8dnih starodavnih razli\xc4\x8dic, ki ne obstajajo ve\xc4\x8d in so imenovane kot J, E in P dokumenti. Domnevno naj bi jih redaktor ali ve\xc4\x8d urednikov, znanih kot R, zbral v en dokument med koncem 7. stoletja pr. \xc5\xa1t. in sredino 5. stoletja pr. \xc5\xa1t. _NEWLINE_Biblija je edino raz\xc5\xa1irjeno literarno delo o zgodnji zgodovini judovskega obstoja, sicer pa sama knjiga navaja druge naslove na to temo, npr. Knjiga Judovih in Izraelovih kraljev in Knjiga gospodovih vojn. Prav tako je mogo\xc4\x8de, da se nekatera dela \xc2\xbbpravih prerokov\xc2\xab, \xc2\xbbla\xc5\xbenih prerokov\xc2\xab\xc2\xa0in mnogo poezije ni ohranilo.\n_START_SECTION_\nApokrifi\n_START_PARAGRAPH_\nOd 3. stoletja pr. \xc5\xa1t. naprej so se v Bibliji pojavljala literarna kreativna besedila, ki se imenujejo apokrifi (separ\xc3\xadm hison\xc3\xadm 'zunanje knjige'). Dela so obi\xc4\x8dajno neznanih avtorjev, vklju\xc4\x8dujejo pa fikcijske in moralisti\xc4\x8dne spise (Tobit), pou\xc4\x8dna dela (Pridigar), popa\xc4\x8dene zgodovinske alegorije(Judita) in zgodovinska dela (Knjige Makabejcev). Nekatera od njih, npr. dodatek k Esteri, so bila sestavljena z namenom, da osvetlijo zgodovinske dogodke in podatke ali dopolnjujejo o\xc4\x8ditne pomanjkljivosti v besedilu, druga so bila imitacija biblijskega vzorca ali ustvarjena kot nadaljevanja biblijske tradicije. Nekatera dela so zgodnji midra\xc5\xa1i, homileti\xc4\x8dni in moralni komentarji svetopisemskih mest, npr. Apokrif Geneze in Razlaga Habakuka, prero\xc5\xa1ko oznanilo zgodnjih dob do judovsko-rimskega spopada v 1. stoletju pr. \xc5\xa1t.\xe2\x80\x941. stoletja. _NEWLINE_Obseg te literature ni znan, pa\xc4\x8d pa so najdeni rokopisi ob Mrtvem morju pokazali, da je teh del veliko. Tudi \xc5\xbee prej znani apokrifi so bili izlo\xc4\x8deni iz literature, da bi tako prepre\xc4\x8dili sprejetje v kanon in zatrli stali\xc5\xa1\xc4\x8de odpadni\xc5\xa1kih sekt. Posledi\xc4\x8dno se ve\xc4\x8dina del ni ohranila v izvirnem jeziku (hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini ali aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini), temve\xc4\x8d so jih v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini ohranili kristjani. Bolj kot v literarnem smislu so spisi pomembni za spoznavanje zgodovinskih, religioznih, filozofskih in jezikovnih tokov v judovstvu in kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu, npr. tematika nesmrtnosti, vstajenje od mrtvih in mesijanstvo. Spopad judovskega sveta s helenisti\xc4\x8dnim in potreba po dokazovanju prvotnosti judovske tradicije se odra\xc5\xbea v zgodovinskih in apologeti\xc4\x8dnih knjigah, npr. v \xc4\x8cetrti knjigi Makabejcev in Aristeju, nacionalisti\xc4\x8dna in revolucionarna razmi\xc5\xa1janja so prisotna tudi v rokopisih Mrtvega morja.\n_START_SECTION_\nApokalipti\xc4\x8dna literatura\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu apokrifov (ok. 200 pr. \xc5\xa1t. do konca 1. stoletja) se je razvila apokalipti\xc4\x8dna literatura. Kot apokrifi so bila tudi ta dela v ozadju, ohranila pa jih je kr\xc5\xa1\xc4\x8danska tradicija v gr\xc5\xa1kih ali etiopskih prevodih. Knjigam so skupna pri\xc4\x8devanja o razkritju prihodnosti in psevdepigrafija, ki trdi, da so jih napisale starodavne in svete osebe. Osrednje teme so eshatolo\xc5\xa1ke narave \xe2\x80\x93 vpra\xc5\xa1anje dobrega in zla, vera v vstajenje, vloga Mesije, poslednja sodba in vizija novega \xc5\xbeivljenja. Knjiga Ezre je verjetno nastala po poru\xc5\xa1enju Templja, saj po tej tragediji naznanja judovskemu ljudstvu, da je Bo\xc5\xbeja volja skrivnostna, a njegova ljubezen do Izraelcev neomajna. Po tem, ko je nad de\xc5\xbeelo pri\xc5\xa1lo zlo, bo sledilo 400-letno mesijansko obdobje, ki se bo kon\xc4\x8dalo s sodnim dnem in ponovno o\xc5\xbeivitvijo in stvaritvijo novega sveta. Zna\xc4\x8dilnost teh del je njihova naravnanost k dopolnjevanju vrzeli v biblijskih tekstih z alegorijami in olep\xc5\xa1avami z legendami. Odklonilen odnos rabinov je postopoma povzro\xc4\x8dil, da so besedila te vrste v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini in aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini izginila.\n_START_SECTION_\nHelenisti\xc4\x8dna literatura\n_START_PARAGRAPH_\nNekatera dela, ki so bila izvirno pisana v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini in verjetno v aleksandrijski kulturi, so uvr\xc5\xa1\xc4\x8dena med apokrife ali apokalipti\xc4\x8dno literaturo, mnogo pa jih je nastalo v judovski skupnosti med 3. stoletjem pr. \xc5\xa1t. in 1. stoletjem, ki se je naselila na podro\xc4\x8djih helenisti\xc4\x8dne kulture. Ve\xc4\x8dina del je izgubljenih. Po gr\xc5\xa1kem prevodu Biblije so se pojavile eksegeze in interpretacije v skladu s potrebami Judov na tem podro\xc4\x8dju in apologije judovske vere. Judovska filozofija se je razvila z namenom uskladitve judovske in helenisti\xc4\x8dne misli. Zgovdovinska in leposlovna dela so bila pisana za korist judovskega prebivalstva in v spravljive namene. V Palestini so med drugim nastala dela v hebrej\xc5\xa1ini in aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini izklju\xc4\x8dno za Jude, ki ne vsebujejo tem o prilagoditvi novemu okolju in asimilaciji, temve\xc4\x8d je njihov namen pojasnitvi judovsko vero in nauke.\n_START_SECTION_\nGr\xc5\xa1ki prevod\n_START_PARAGRAPH_\nV 3. stoletju pr. \xc5\xa1t. se je s prevodom Biblije v gr\xc5\xa1\xc4\x8dino (Septuaginta) za\xc4\x8del razvoj helenisti\xc4\x8dne judovske literature. Po Aristeasovi listini je Ptolemaj II. Filadelf v Aleksandriji ukazal 70 stare\xc5\xa1inam, naj prevedejo Sveto pismo v gr\xc5\xa1\xc4\x8dino. Septuaginta, kot prvi prevod Biblije, je znatno vplivala na nadaljnje prevode. Gr\xc5\xa1ki slog ne prevladuje, saj se prevod naslanja na hebrejske predloge. Prevod ni dobeseden, saj vsebuje tudi komentarje, o\xc4\x8ditno namenjene uskladitvi svetopisemske in gr\xc5\xa1ke misli, \xc5\xbeeli pa tudi vklju\xc4\x8diti ideje halake in agade, ki so bile prisotne v palestinski razli\xc4\x8dici. Nekatere od zna\xc4\x8dilnosti besedila so \xc4\x8drtanje vseh antropomorfnih izrazov in predvidevanje \xc5\xa1tevilnih branj besedila, ki se razlikujejo od standardne razli\xc4\x8dice. Ni jasno, ali so prevajalci delali z razli\xc4\x8dnimi besedili, vsekakor pa so razli\xc4\x8dice ponudile mnogo interpretacij te\xc5\xbekih svetopisemskih odlomkov. _NEWLINE_V poznej\xc5\xa1ih stoletjih sta nastala \xc5\xa1e dva prevoda v gr\xc5\xa1\xc4\x8dino. Palestinski rabini so namre\xc4\x8d menili, da Septuaginta ni v celoti avtenti\xc4\x8dna, ampak naj bi bila predmet manipulacije kristjanov. Na ukaz mi\xc5\xa1najskih modrecev Eliezerja Ben Hirkana in Akive je Akila za\xc4\x8del nov prevod na za\xc4\x8detku drugega stoletja. Rezultat je bil dobesedni prevod z veliko rabinskimi interpretacijami. Prevod je bil \xc5\xa1iroko rabljen in odobren, vendar je izginil. Ohranjeni so le fragmenti v spisih Origena (185-254), enega od cerkvenih o\xc4\x8detov. Prevod Teodotiona (pribli\xc5\xbeno l. 200) je prav tako izgubljen, razen razli\xc4\x8dice Danielove knjige.\n_START_SECTION_\nAramejski prevod\n_START_PARAGRAPH_\nPrevod Svetega pisma v gr\xc5\xa1\xc4\x8dino v Aleksandriji je vzporeden prevodu v aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini (Targum) v Palestini. Potreba po razumevanju hebrejskih besedil je bila vzrok za nastanek aramejskega besedila, a je postalo obi\xc4\x8dajno, \xc5\xa1e posebej v Babiloniji, da se bere Targum skupaj z izvirnikom. Standardni aramejski prevod Pentatevha je Targum Onkelosa, ki je natisnjena v skoraj vsaki verziji hebrejskega Svetega pisma. Talmud ga pripisuje Onkelosu, ki je deloval pod vodstvom Jo\xc5\xa1ua Ben Hananija in Eliezerja Ben Hirkana v prvi tretjini 2. stoletja. Kot prevod Akile je tudi ta dobeseden, vendar dodaja interpretacije halake in agade. Antropomorfizme parafrazira in ve\xc4\x8dinoma sledi rabinski interpretaciji. Drugi prevod je jeruzalemski (palestinska razli\xc4\x8dica Targuma) in je nabor odlomkov iz Pentatevha. Poln je midra\xc5\xa1kih, hala\xc5\xa1kih in agadskih komentarjev. Zadnja redakcija je palestinska iz 7. stoletja, vsebuje pa plasti razlag iz preteklih stoletjih._NEWLINE_Standardni aramejski prevod Prerokov, ki ga Talmud pripisuje Jonahanu Ben Zakaju, Hilelovemu u\xc4\x8dencu, je verjetno urejanje zgodnej\xc5\xa1ega gradiva. Spominja na Onkelosov prevod, vendar vsebuje ve\xc4\x8d agadskega izro\xc4\x8dila. _NEWLINE_Prevod tretjega dela Svetega pisma, Hagiografov, je neznanega avtorstva in je nepopoln. Prevod Pregovorov je precej dobeseden, raz\xc5\xa1irjena je tudi razlaga agade. Knjige Daniela, Ezre in Nehemije, ki so bile delno \xc5\xbee napisane v aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini, niso bile prevedene.\n_START_SECTION_\nEksegeza\n_START_PARAGRAPH_\nVeliki razlagalec helenisti\xc4\x8dnega judovstva, Filon Aleksandrijski (tudi Filon Judaj) (ok. 30 pr. \xc5\xa1t.\xe2\x80\x9442), je sku\xc5\xa1al interpretirati Sveto pismo na na\xc4\x8dine, ki bi bili sprejemljivi helenisti\xc4\x8dni miselnosti. Razlo\xc5\xbeil je judovstvo za tiste egip\xc4\x8danske Jude, ki so imeli bolj gr\xc5\xa1ko kakor hebrejsko omiko. Za\xc4\x8del je pisati komentarje k celotnemu Pentatevhu, vendar je le del komentarjev h Genezi in Eksodusu ohranjen (v armenskem in latinskem prevodu). Komentar h Genezi je njegovo glavno eksegeti\xc4\x8dno delo, sestavljeno iz esejev o razli\xc4\x8dnih temah, kot so nepreklicnost Boga in hvalnica modrosti. Filonov pristop je alegori\xc4\x8den, vendar je vztrajal, da se zakoni spo\xc5\xa1tujejo dobesedno. Njegova alegori\xc4\x8dna in simbolna eksegeza je nekoliko vplivala na rabinsko misel.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nJudovska filozofija se za\xc4\x8dne v helenisti\xc4\x8dnem obdobju kot rezultat soo\xc4\x8denja dveh svetov. Med prvimi filozofi je Aristobul (ok. 150 pr. \xc5\xa1t.), ki je sku\xc5\xa1al dokazati odvisnost peripateti\xc4\x8dne filozofije od Mojzesovih zakonov. Filon, najvidnej\xc5\xa1i filozof, je dokazal le malo neposrednega vpliva na judovstvo, toda veliko na zgodovino filozofije in kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko misel. Ukvarjal se je s problemom popolnega Boga proti nepopolnemu svetu. V njegovi filozofiji je v \xc4\x8dloveku in vesolju duhovna in materialna dvojnost med du\xc5\xa1o in telesom. Najvi\xc5\xa1je dobro za \xc4\x8dloveka je modrost, osnova etike pa dol\xc5\xbenost, ki se razvija z izobra\xc5\xbeevanjem in navado.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nMed 200 pr. \xc5\xa1t. in 100 so bila napisana pomembna judovska zgodovinska dela, vendar je razvoj zaostal do ponovnega vzpona v 19. stoletju. Obstajajo zapisi in fragmenti del Demetriusa iz Aleksandrije (za\xc4\x8detek 3. stoletja pr. \xc5\xa1t.) o judovskih kraljih in Evpolemusa (do sredine 2. stoletja pr. \xc5\xa1t.) iz Palestine na isto temo. Aristeasova listina je vir zgodbe o Septuaginti, napisan verjetno 200\xe2\x80\x94100 pr. \xc5\xa1t. Tudi Filon je pisal zgodovinska dela, ki opisujejo sodobne dogodke. Najpomembnej\xc5\xa1i historiograf je Jo\xc5\xbeef Flavij (1. stoletje) z deli Judovska vojna (sedem zvezkov), Anti\xc4\x8dne umetnine Judov (20 zvezkov) in Proti Apionu. Med vstajo proti Rimu (66-70) je bil Flavij uporni\xc5\xa1ki voja\xc5\xa1ki guverner Galileje, potem se je vdal Rimljanom. Njegove knjige so prorimske, vendar pojasnjujejo tudi judovsko zgodovino in prepri\xc4\x8danja. Napisal je avtobiografijo, v kateri je branil svoj ugled, saj so ga rojaki videli kot izdajalca. Zgodovinska dela tega obdobja so sku\xc5\xa1ala razviti filozofijo judovske zgodovine in z apologijami prikazati judovstvo kot zgodovinsko pomembnej\xc5\xa1e in resni\xc4\x8dnej\xc5\xa1e verstvo kot poganstvo, ki je dominiralo anti\xc4\x8dnemu svetu\n_START_SECTION_\nHalaka in agada\n_START_PARAGRAPH_\nZ Biblijo se je razvila raznolika knji\xc5\xbeevnost, ki je vklju\xc4\x8devala pravo, teologijo, etiko, filozofijo, poezijo, in slovnico. Najpomembnej\xc5\xa1i del knji\xc5\xbeevnosti v tiso\xc4\x8dletnem obdobju (500 pr. \xc5\xa1t.\xe2\x80\x94500) sta korpusa spisov halaka in agada. _NEWLINE_Na podlagi Pentatevha je po tradiciji (dolo\xc4\x8dene v Mi\xc5\xa1ni) Mojzes prejel pisne in ustne (ustna tora) bo\xc5\xbeje zakone. V obdobju prvega Templja ustno izro\xc4\x8dilo \xc5\xa1e ni bilo znano. Talmud pripisuje za\xc4\x8detek \xc5\xa1iritve ustne tore Ezri (ok. 450 pr. \xc5\xa1t.), soferimom in Veliki sinagogi. Sprva se ustna tora ni smela zapisovati, zato so se je mojstri (tana u\xc4\x8dili na pamet in jo razlagali svojim u\xc4\x8dencem. Zgodnjerabinsko slovstvo (Mi\xc5\xa1na, midra\xc5\xa1i in Talmud) povzema ustne nauke, ki izvirajo iz Mojzesovih \xc4\x8dasov. Po zakonu je bilo nujno javno branje Tore s spremljajo\xc4\x8dimi razlagami, organizacija dnevnega verskega obreda ter dodajanje pravil in zakonodaje okoli Tore._NEWLINE_Najvi\xc5\xa1ji verski svet Sanhedrin, ki ga vodi zugot, je nadaljeval delo soferimov od pribli\xc5\xbeno 200 pr. \xc5\xa1t. \xc5\xa0amaj in Hilel, zadnji par (20 pr.\xe2\x80\x94\xc5\xa1t.20), sta bila najpomembnej\xc5\xa1a pri sestavljanju zakonov. V 200-letnem obdobju so se v Palestini razvile razli\xc4\x8dne verskopoliti\xc4\x8dne strani, ki so se razlikovale tudi glede interpretacije in rabe judovskih zakonov. Velika nasprotnika, farizeji in saduceji, sta si izmenjavala premo\xc4\x8d, toda nazadnje so na verskopravnem podro\xc4\x8dju prevladali farizeji, saduceji pa so postali pomembna sila civilnega prava. Kljub temu je bilo znotraj gibanja farizejev in vodilnih osebnosti Hilela in \xc5\xa0amaja deljeno mi\xc5\xa1ljenje, ki se je preneslo na njune u\xc4\x8dence. Hilelova \xc5\xa1ola je zakone interpretirala \xc5\xa1ir\xc5\xa1e in popustljivej\xc5\xa1e, \xc5\xa0amajevo razumevanje tore pa je bilo bolj konzervativno in dobesedno. ._NEWLINE_Hilel je vpeljal sedem pravil interpretacije Tore, ki so vplivali tudi na sestavljanje zakonov. Uvedel je npr. prozbul, ki je jam\xc4\x8dil reve\xc5\xbeem posojila tudi v \xc4\x8dasu pred \xc5\xa1abatnim letom in tako ob\xc5\xa1el svetopisemski zakon o omejevanju dolgov. Njegov u\xc4\x8denec Jonahan Ben Zakaj (1. stoletje) je bil vodilna rabinska osebnost po uni\xc4\x8denju drugega Templja. Za\xc4\x8del je eno velikih revolucij v judovski zgodovini s prenosom sede\xc5\xbea oblasti v Yavne oz. Jabneh in tam osnoval Sanhedrin, ki je deloval kot senat za Jude v Palestini in zunaj nje. Potreba po ponovni dolo\xc4\x8ditvi judovskih vzorcev je vodila do raz\xc5\xa1iritve ustne tore, ki jo je izvajalo 5 generacij tannaimov. Njegova velika u\xc4\x8denca sta bila prva generacija, Jo\xc5\xa1ua Ben Hananja in Eliezer Ben Hirkan, sledili so Akiva in I\xc5\xa1mael Ben Eli\xc5\xa1a z u\xc4\x8denci Meirom, Judo Ben Ilajem, Simeonom Bar Jokajem in Ben Halafto. Glavna osebnost pete generacije je bil Juda Ha-Nasi (135-219), ki je uredil Mi\xc5\xa1no._NEWLINE_Hkrati z razvojem halake, drugega ustnega izro\xc4\x8dila, se je sestavila agada. Ta obse\xc5\xbeen del knji\xc5\xbeevnosti uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo v legendarno-zgodovinsko eti\xc4\x8dno-religiozno knji\xc5\xbeevnost._NEWLINE_Legendarno-zgodovinska literatura vsebuje zgodbe in kronike, v katerih so opisana \xc5\xbeivljenja svetopisemskih oseb in bibli\xc4\x8dnih prigod ter re\xc5\xa1itve dr\xc5\xbeavnih in individualnih sodb in kriz. Pogosto vsebuje zgodovinska dejstva. Veliko tega gradiva so uvrstili v apokrife in Targum. Znani sta tudi posebni zbirki zgodnjega talmudskega obdobja: Megillat Ta'anit in Seder Olam, kronika zgodovinskih dogodkov od za\xc4\x8detka do \xc4\x8dasa Aleksandra, in obe evidentirata in interpretirata dogodke, kot naj bi jih zapisal Ben Halafta (sredina 2. stoletja)._NEWLINE_Eti\xc4\x8dno-religiozna agada se osredoto\xc4\x8da na filozofijo \xc5\xbeivljenja in vere s prakti\xc4\x8dnimi in metafizi\xc4\x8dnimi implikacijami. Pogosto gre za polpesni\xc5\xa1ke oblike ali aforizme basni in prilik. Ve\xc4\x8dinoma se je agada ohranila v Talmudu in zbirkah midra\xc5\xa1ev. Najve\xc4\x8dji deli sta Pirkei Avot (Besede o\xc4\x8detov) v mi\xc5\xa1ni in Avot de-Rabi Natan (Nauk o\xc4\x8detov po rabiju Natanu). Dela zajemajo eti\xc4\x8dne in teolo\xc5\xa1ke zapise talmudskih modrecev. Agada se ne ukvarja s pravnimi in obrednimi zadevami kot halaka, pa\xc4\x8d pa homileti\xc4\x8dna podlaga agade pojasnjuje njene doma\xc4\x8de izraze in prilike, ljudske povesti, polemike in razglabljanja o odre\xc5\xa1itvi in Mesiji. Njene prispodobe so mo\xc4\x8dno vplivale na mistike kabale. To so dela pridigarjev, ki so se odzivali na dogodke tistega \xc4\x8dasa in razpolo\xc5\xbeenje ljudi ter sku\xc5\xa1ali povezovati vero in vrednote._NEWLINE_Ustno izro\xc4\x8dilo halake in agade je po desetletjih in te\xc5\xbekih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah v Palestini postalo prezapleteno, zato so gradivo za\xc4\x8deli zapisovati. Osredoto\xc4\x8dili so se predvsem na halako, ki je pravnozakonsko urejala \xc5\xbeivljenje.\n_START_SECTION_\nHalaka\n_START_PARAGRAPH_\nIz zbirke ustne halake so nastale zbirke Motivated Halakhot, Mi\xc5\xa1na in Tosefta.\n_START_SECTION_\nMotivated Halakhot\n_START_PARAGRAPH_\nTu je bil dolo\xc4\x8den niz zakonov, vklju\xc4\x8dno s primernimi bibli\xc4\x8dnimi odlomki in interpretacijami. Vklju\xc4\x8duje dela Mekhilta, Sifra in Sifrei.\n_START_SECTION_\nMi\xc5\xa1na\n_START_PARAGRAPH_\nNajve\xc4\x8dji pravni red in najstarej\xc5\xa1e ohranjeno delo rabinskega slovstva je Mi\xc5\xa1na. To sicer ni uradni kodeks, a so jo poznej\xc5\xa1i rodovi vzeli za veljavno in postala je temelj hala\xc5\xa1kega izro\xc4\x8dila. Zbirko je za\xc4\x8del urejati Akiva in njegovi u\xc4\x8denci, Juda Ha-Nasi pa je zadnji redaktor, ki je s kolegijem ustno toro razdelil na 6 delov (sedarim), ozna\xc4\x8denih s kratico \xc5\xa0as: (1) Zera'im, ki razlaga zakone, povezane s kmetijstvom; (2) Mo'ed, ki se osredoto\xc4\x8da na zakone o praznikih; (3) Nashim zapisuje dru\xc5\xbeinske zakone; (4) Nezikin vsebuje civilne in kazenske zakonike ter uradne postopke; (5) Kodashim se ukvarja z \xc5\xbertvovanjem, slu\xc5\xbeenju Templju in prehrambenimi zakoni (6) Tohorot pa z rituali \xc4\x8distosti in ne\xc4\x8distosti. Bistvo Mi\xc5\xa1ne je dolo\xc4\x8danje prakti\xc4\x8dnih zakonov in sodb in mi\xc5\xa1ljena kot delo, ki popisuje tudi neaktualne zadeve, npr. zakon o \xc5\xbertvovanju. Kljub temu da gre za pravni dokument, vsebuje tudi traktate eti\xc4\x8dnih izjav (Pirkei Avot), dolo\xc4\x8dene dogme, misli o nagradi in kazni na tem in drugem svetu. Delo se je zaklju\xc4\x8dilo ok. leta 200, pisano je bilo v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini.\n_START_SECTION_\nTosefta (Dodatki)\n_START_PARAGRAPH_\nTa dela vklju\xc4\x8dujejo halake, ki so se jim v Mi\xc5\xa1ni izognili, ter pojasnila k trditvam v Mi\xc5\xa1ni in agadi. Zadnja redakcija je verjetno iz leta 500.\n_START_SECTION_\nTalmud\n_START_PARAGRAPH_\nNajpomembnej\xc5\xa1e delo ustne tore v obliki dolgega aramejskega komentarja razdelkov Mi\xc5\xa1ne je Talmud. \xc5\xa0irjenje ustne tore je namre\xc4\x8d povzro\xc4\x8dilo porast literature, znane pod imenom Gemara, spodbudo pa je vodilo dejstvo, da je bila Mi\xc5\xa1na kratka in jedrnata, in da zato potrebuje razlage, prav tako je obstajalo tiso\xc4\x8de halak, ki niso bile vklju\xc4\x8dene v Mi\xc5\xa1no ali Tosefto (poimenovane beraiot ali baraita), hkrati pa so se vsakodnevno pojavljali novi problemi, ki so zahtevali nove re\xc5\xa1itve. Oblikovali sta se dve Gemari: kraj\xc5\xa1a v Palestini, znana kot jeruzalemski Talmud (Jeru\xc5\xa1almi),redigirana ok. leta 400, in veljavnej\xc5\xa1a dalj\xc5\xa1a babilonska (Bavli). Gemari sta skupaj z Mi\xc5\xa1no znani pod skupnim imenom Talmud. _NEWLINE_Naloga obeh Talmudov je zabele\xc5\xbeiti Mi\xc5\xa1no in ji slediti z Gemara komentarji. Mi\xc5\xa1na temelji na Bibliji, Talmuda pa na Mi\xc5\xa1ni. Ukvarjata se predvsem s halako, vendar pa se \xc5\xa1estina Jeru\xc5\xa1almija in tretjina Bavlija posve\xc4\x8data tudi agadi, ki zajema tudi midra\xc5\xa1, filozofijo, medicino, folkloro, magijo in celo pregovore. Biblijo je treba prou\xc4\x8devati samo v resnem razpolo\xc5\xbeenju, Talmud pa naj bi brali dobre volje.\n_START_SECTION_\nPalestinski (jeruzalemski) Talmud, Jeru\xc5\xa1almi\n_START_PARAGRAPH_\nJeru\xc5\xa1almi obsega le eno osmino babilonske razli\xc4\x8dice in je intelektualno, dialekti\xc4\x8dno in logi\xc4\x8dno manj kvalitetno delo. Pojasnila Mi\xc5\xa1ne so obi\xc4\x8dajno neposredna, a v\xc4\x8dasih nejasna, delno tudi zato, ker so bile dolo\xc4\x8dene teme v Palestini samoumevne in niso potrebovale v razlage, v Babiloniji pa so bile okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine druga\xc4\x8dne. Halake tu niso predstavljene niti razlo\xc5\xbeene, zapisani so le nepopolni odlomki. Redakcija je o\xc4\x8ditno nastajala v neugodnih razmerah, saj so razmere Judov v Palestini za\xc4\x8dele upadati zaradi visokih davkov, poslab\xc5\xa1anja gospodarskih razmer, pogostega preganjanja in selitve tamkaj\xc5\xa1njih modrecev iz akademij v Babilonijo.\n_START_SECTION_\nBabilonski Talmud, Bavli\n_START_PARAGRAPH_\nBabilonski Talmud je nastajal pod ugodnej\xc5\xa1emi pogoji, saj je Babilonija imela ugledne akademije, kot sta Nehardea in Sura ter kasneje Pumbedita in Mahoza, in avtonomno vlado. Babilonski Talmud je bolj urejen od jeruzalemskega, saj je redakcija trajala ve\xc4\x8d kot 100 let. Vsebuje veliko uredni\xc5\xa1kih razlag, gradivo je natan\xc4\x8dno analizirano in logi\xc4\x8dno usklajeno, podane hipoteze so preverjene, slog pogosto gostobeseden. Pisan je v aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini kot Jeru\xc5\xa1almi, vendar v vzhodnem nare\xc4\x8dju, v obeh pa so primesi hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dine._NEWLINE_Celoten Tamud je ve\xc4\x8d kot zakonik, saj odra\xc5\xbea judovski pogled na Boga, \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo in dru\xc5\xbebo, teologijo in etiko, judovske vrednote in na\xc4\x8din izra\xc5\xbeanja vrednot v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju. 15 stoletij je bil glavni predmet preu\xc4\x8devanja in vodnik judovskega \xc5\xbeivljenja.\n_START_SECTION_\nMidra\xc5\xa1i\n_START_PARAGRAPH_\nMidra\xc5\xa1 je poimenovanje za razne zbirke homileti\xc4\x8dnih interpretacij Biblije. Veliko midra\xc5\xa1ev sicer vsebuje Talmud, vendar je bila zaradi njihove razpr\xc5\xa1enosti in neorganiziranosti potreba po tem, da se interpretacije Biblije organizirajo v knjige in poglavja. Midra\xc5\xa1i so bili zbrani iz razli\xc4\x8dnih krajev, Palestine, Babilonije in celo Italije med 6. in 12. stoletja, \xc4\x8deprav je veliko gradiva zgodnej\xc5\xa1ega datuma. Ve\xc4\x8dinoma so pisani v aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini. Vsebujejo homilijerabijev, ki so pridigali v sinagogah in u\xc4\x8dilnicah, in za razliko od modernih pridig vklju\xc4\x8dujejo tudi Pentatevh, Knjige prerokov in Hagiografe. Midra\xc5\xa1i sicer ne vsebujejo popolnih pridig, ampak bolj ideje, ilustracije ali posebne interpretacije. Nadarjeni pridigarji so se poslu\xc5\xbeevali zgodb, poeti\xc4\x8dnih trditev, parabol in epigramov. Z midra\xc5\xa1i so mirili protislovja v Bibliji, domi\xc5\xa1ljijsko izra\xc5\xbeali teolo\xc5\xa1ke zamisli ter podajali sodobna sporo\xc4\x8dila iz bibli\xc4\x8dnih besedil navadnim ljudem\n_START_SECTION_\nMidra\xc5\xa1 Raba (Veliki Midra\xc5\xa1)\n_START_PARAGRAPH_\nMidra\xc5\xa1 Raba je prva velika zbirka, ki vsebuje midra\xc5\xa1e k vsaki knjigi Tore in vsem petim megilam (megillot). Najstarej\xc5\xa1i del, ki pojasnjuje genezo, je iz 6. stoletja, zadnji pa pojasnjuje \xc4\x8detrto Mojzesovo knjigo (Numeri), in je iz 12. stoletja.\n_START_SECTION_\nTan\xe1\xb8\xa5uma-Yelammedenu\n_START_PARAGRAPH_\nDruga pomembna zbirka je Tan\xe1\xb8\xa5uma-Yelammedenu, cikel k Pentatevhu, v treh razli\xc4\x8dicah. Prva je iz 6. stoletja, verjetno nastala v Palestini, drugi dve pa iz poznega 9. stoletja.\n_START_SECTION_\nPesikta\n_START_PARAGRAPH_\nZbirka midra\xc5\xa1ev Pesikta (paska, 'deliti') ima dve razli\xc4\x8dici: Pesikta de-Rav Kahana je bila verjetno zbrana v Palestini pred koncem 7. stoletja. Pesikta Rabbati je bila sestavljena l. 845., raba hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dine in odlomki z rimano poezijo pa nakazujejo, da je nanjo vplivala palestinska hebrejska pesni\xc5\xa1ka \xc5\xa1ola, ki se je razmahnila v 7. stoletju. Vsebujeta homilije k Tori in branja Prerokov za praznike in posebne \xc5\xa1abate.\n_START_SECTION_\nDrugi homileti\xc4\x8dni midra\xc5\xa1i\n_START_PARAGRAPH_\nPodatki ka\xc5\xbeejo, da so obstajali midra\xc5\xa1i k vsem prero\xc5\xa1kim knjigam in Hagiografom, vendar so ve\xc4\x8dinoma izgubljeni. Danes so znani Midra\xc5\xa1 Tehillim, ki vsebuje homilije, Midra\xc5\xa1 pregovorov ima naravo agadskih komentarjev in je poln parabol in kratkih homileti\xc4\x8dnih interpretacij, in Midra\xc5\xa1 Samuela. Vse zbirke so iz 10. ali 11. stoletja, verjetno sestavljene v Italiji. _NEWLINE_Zna\xc4\x8dilnost vseh ciklov midra\xc5\xa1ev je njihova osredoto\xc4\x8denost na biblijske odlomke in refleksija mi\xc5\xa1ljenja in izku\xc5\xa1enj mnogih generacij.\n_START_SECTION_\nNehomileti\xc4\x8dni midra\xc5\xa1i\n_START_PARAGRAPH_\nV drugi vrsti midra\xc5\xa1ev pripovedovalci pou\xc4\x8dujejo o etiki in religiji, nagradi in kazni, raju in peklu in mesijanski doktrini, razpravlja o tudi kozmogoniji, astronomiji in koledarju. Pogoste so legende in zgodbe, podobne apokrifskim, pisane v poeti\xc4\x8dnem slogu. Primer: Pirkei de-rabin Eliezer iz 8. stoletja in Seder Eliyahu iz 10. stoletja. Zadnja vsebuje moralisti\xc4\x8dne razgovore o Tori, ljubezni do Izraela, \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva in Boga. Pisana je v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini in je polna parabol in zgodb. Druge zbirke so iz 8., 9., in 10. stoletja na temo Mojzesa, Salomona in Mesije.\n_START_SECTION_\nSrednjeve\xc5\xa1ko obdobje (500\xe2\x80\x941750)\n_START_PARAGRAPH_\nV tem obdobju so dela nastajala predvsem v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini in aramej\xc5\xa1\xc4\x8dini, proti koncu obdobja pa tudi v jezikih jidi\xc5\xa1 in ladino. Zaradi preseljevanja Judov je nastalo tudi mnogo prevodov in priredb, prav tako pa je hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dina, ki v obdobju Talmuda zamrla kot literarni jezik, sedaj ponovno o\xc5\xbeivela, predvsem v Palestini in \xc5\xa0paniji.\n_START_SECTION_\nSlovnice in slovaropisje\n_START_PARAGRAPH_\nMasora je tradicija pisanja, skupno delo mnogih generacij in prvo filolo\xc5\xa1ko udejstvovanje. Masoritski teksti so nastajali \xc5\xbee v 6. stoletju. Vsebujejo na\xc4\x8din izgovarjanja \xc4\x8drk, definicije samoglasnikov, ketiv in keri, lo\xc4\x8devanje v stavke in odstavke in splo\xc5\xa1nega urejanja hebrejske Biblije ter ozna\xc4\x8duje, katere besede je treba brati druga\xc4\x8de od zapisanih oblik. Vsa masoritska dela je zbral Jacob b. Hayyim in jih natisnil v Bombergovi verziji Biblije l. 1525. Elijah Levita (1468\xe2\x80\x941549) je objavil Masoret ha-Masoret, kjer je pojasnil na\xc4\x8din branja in rabe masoretskega gradiva._NEWLINE_V Babiloniji je Saadiah b. Joseph Gaon (10. stoletje) napisal slovar Agron in slovnico Sefer ha-Lashon. Mahberet je slovar biblijskega jezika in slovnice, avtorja Menaheba ibn Saruqa iz \xc5\xa0panije. Jonah Ibn Janah je skoraj v celoti strukturiral hebrejsko slovnico v Knjigi kritike, sicer v arab\xc5\xa1\xc4\x8dini, posvetil se je skladnji. Isaac Profiat Duran (15. stoletje) je v Ma'aseh Efod kombiniral logi\xc4\x8dne strukture z izdelano filozofijo o jeziku. Zadnji pomembni slovni\xc4\x8dar je Elijah Levita, njegov Meturgeman je prvi slovar Targuma.\n_START_SECTION_\nEksegeze\n_START_PARAGRAPH_\nV tem obdobju so se razvile \xc5\xa1tiri metode interpretacije Biblije: peshat oz. pe\xc5\xa1at (h. 'preprost'), derash oz. deru\xc5\xa1 (midra\xc5\xa1ki, agadski), remez (alegori\xc4\x8dni in filozofski), sod (misti\xc4\x8dni, skrivni pomen). Pisci slovarjev so bili dejavni tudi na tem podro\xc4\x8dju. Saadiah b. Joseph Gaon je prevedel Biblijo in v arab\xc5\xa1\xc4\x8dini napisal komentarje k njej, ve\xc4\x8dina gradiva je izgubljenega. Najve\xc4\x8dja osebnost te dobe je Ra\xc5\xa1i, z me\xc5\xa1anico pe\xc5\xa1ata in deru\xc5\xa1a je komentiral skoraj celotno Biblijo od besede do besede. Abraham Ibn Ezra (12. stoletje, \xc5\xa0panija), David Kimhi in Samuel b. Meir so interpretirali Biblijo po metodi pe\xc5\xa1at. Drugi vidnej\xc5\xa1i pisci so \xc5\xa1e Nahmanides (13. stoletje) in Bahya b. Asher z metodo sod, Maimonides pa z metodo remez.\n_START_SECTION_\nPoezija\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg razmaha molitvenikov in hebrejske poezije, ki je postajala del liturgije, se je v tem \xc4\x8dasu pojavil val posvetnega pesni\xc5\xa1tva. Na nastanek ljubezenskih in pivskih pesmi, didakti\xc4\x8dne poezije in epigramov je vplivala arabska knji\xc5\xbeevnost in svetopisemska lirika. _NEWLINE_Pojavile so se nove oblike, npr. sonet in trivrsti\xc4\x8dnice; akrostih, rima in metrum pa so postali zna\xc4\x8dilni elementi. _NEWLINE_Liturgi\xc4\x8dno poezijo, ki je nastajala v Palestini v 7. in 8. stoletju, so sestavljali Yose b. Yose (obredna pesnitev Avodah), Yannai in Eleazar Kallir (Geshem). Pesniki paytanim so ustvarjali religiozne pesnitve, imenovane piyyutim, selihot in kinot. Avtorji piyyutimov so Meshullam, Kalonymus (ok. l. 1000, molitev U-Netanneh Tokef), Mojzes in Jekuthiel (ok. l. 1050). V Franciji in Nem\xc4\x8diji sta vidnej\xc5\xa1a avtorja Gershom b. Judah in Ephraim iz Bonna (Himna skupnosti).V \xc5\xa0paniji je Samuel ha-Nagid pisal ljubezenske pesmi, elegije in vojne refleksije, Solomon ibn Gabirol pa tudi religiozne in filozofske). Mojzes ibn Ezra, za nekatere Jude najve\xc4\x8dji hebrejski pesnik, je napisal veliko pesnitev Tarshis v 1210 verzih, Judah b. Solomon Al-Harizi pa je Tahkemoni napisal v obliki maqama (rimana proza). Abraham b. Samuel Ibn Hasdai in Shem Tov b. Joseph Falaquera sta znana po didakti\xc4\x8dni poeziji. V Italiji je v 13. stoletju po vzorcu Al-Harizija maqamo pisal Immanuel Rimski. Njegova ljubezenska poezija je eroti\xc4\x8dna, proza v verzih Mahborot pa posnema Dantejevo Bo\xc5\xbeansko komedijo. V 15. stoletju je deloval Moses Rieti (Heikhal), v 17. pa Leone Modena, brata Jacob in Emmanuel Frances ter Moses Zacuto, s katerim se srednjeve\xc5\xa1ka poezija tudi zaklju\xc4\x8di. Zacuto je v hebrejsko literaturo prinesel poeti\xc4\x8dno dramo, znani sta Yesod Olam in Tofteh Arukh.\n_START_SECTION_\nKomentarji (meforshim)\n_START_PARAGRAPH_\nV Babiloniji so v 9. stoletju ustvarjali gaon Zemah (slovar in komentarji talmudskih fraz in odlomkov), Saadiah in Abraham Ibn Daud. V \xc5\xa0paniji je Isaac b. Jacob Alfasi napisal Halakhot, izvle\xc4\x8dek Talmuda, ki je postal osnovno talmudsko \xc5\xa1tudijsko gradivo. Na francosko-nem\xc5\xa1kem obmo\xc4\x8dju je Talmud razlagal Gershom b. Judah, najznamenitej\xc5\xa1i pa je Ra\xc5\xa1i. Komentarji so razlage, zapisi, pojasnila in analize Talmuda, Mi\xc5\xa1ne in drugih zakonikov.\n_START_SECTION_\nZakoniki\n_START_PARAGRAPH_\nangle\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_SECTION_\nResponsa\n_START_PARAGRAPH_\nangle\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_SECTION_\nMetodologija\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8cetrto podro\xc4\x8dje delovanja rabijev je metodologija, tj. vpra\xc5\xa1anja talmudske logike, izrazov in pravil.\n_START_SECTION_\nFilozofija in teologija\n_START_PARAGRAPH_\nFilozofijo so spodbudili stiki z drugimi kulturami in neskladja oz. odpori znotraj judovstva. Karaiti so zavra\xc4\x8dali Talmud, \xc5\xa1ola Hiwi al-Balkhi pa je ostro napadala Biblijo, zato so judovski filozofi iskali dokaze o obstoju Boga in zagovarjali na\xc4\x8dela vere. V arab\xc5\xa1\xc4\x8dini so od 9. do 11. stoletja pisali David ibn Marwan al-Mukammis (Knjiga dvajsetih traktatov), Isaac b. Solomon Israeli (Knjiga elementov), Saadiah Gaon (Emmunot ve-De'ot), vse na temo Bo\xc5\xbeje eksistence, ve\xc4\x8dnosti in razodetja. V \xc5\xa0paniji je Solomon ibn Gabirol napisal veliko filozofsko delo Mekor Hayyim v neoplatonisti\xc4\x8dnem stilu, ki pa je bilo med Judi manj sprejeto. Prvo filozofsko delo v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini je Negyon ha-Nefesh ha-Azuvah avtorja Abrahama b. Hiyye, o mikrokozmosu je pisal Joseph b. Zaddik, za najve\xc4\x8dje judovsko filozofsko delo pa velja Maimonidesov Moreh Nevukhim (Vodnik zbeganih) iz l. 1190, sinteza procesov judovske filozofije, ki je do\xc5\xbeivel velik odmev in vplival na prevode drugih filozofskih del v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dino, pa tudi na nastanek hebrejske filozofske terminologije. Za Maimonidesom je bil pomemben Levi b. Gershom z delom Milhamot Adonai, ki delno sledi Aristotelovemu pogledu na svet in du\xc5\xa1o.\n_START_SECTION_\nEtika\n_START_PARAGRAPH_\nDela, posve\xc4\x8dena izklju\xc4\x8dno eti\xc4\x8dnim vpra\xc5\xa1anjem, so pisali Bahya ibn Paquda, Hovot ha-Levavot, kjer je v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du pozornosti veli\xc4\x8dina \xc4\x8dloveka, moralno vedenje in odnos do Boga; Judah Samuel he-Hasid v 12. stoletju s francosko-nem\xc5\xa1kega podro\xc4\x8dja, Sefer Hasidim, v 13. stoletju Jonah b. Abraham Gerondi in Bahya b. Asher, najve\xc4\x8dje in najpopularnej\xc5\xa1e delo pa je napisal Isaac Aboab iz Toleda, Menorat ha-Ma'or. Spis je bogat z agadskimi alegorijami in parabolami, ki slu\xc5\xbeijo ilustraciji njegovih navodil. Novo obdobje napoveduje delo Kav ha-Yashar avtorja Zevija Hirsch Koidonovra iz l. 1705, v hebrejskem in jidi\xc5\xa1 jeziku, saj reflektira krepak in misti\xc4\x8den duh poljskih Judov.\n_START_SECTION_\nMisti\xc4\x8dna literatura\n_START_PARAGRAPH_\nv angle\xc5\xa1\xc4\x8dini\n_START_SECTION_\nJidi\xc5\xa1 knji\xc5\xbeevnost\n_START_PARAGRAPH_\nv angle\xc5\xa1\xc4\x8dini\n_START_SECTION_\nModerna judovska literatura\n_START_PARAGRAPH_\nv angle\xc5\xa1\xc4\x8dini\n_START_SECTION_\nJudovska literatura pri Slovencih\n_START_PARAGRAPH_\nJudovska literatura v slovenskih prevodih_NEWLINE_V sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino je prevedeno leposlovje pomembnih izraelskih judovskih avtorjev Shmuela Yosefa Agnona (Nobelov nagrajenec l. 1966), Ephraima Kishona in Amosa Oza; jidi\xc5\xa1 pisateljev Scholema Aleichema in Isaaca Bashevisa Singerja (Nobelov nagrajenec l. 1978); ameri\xc5\xa1ki avtorji v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini so Gertrude Stein, Saul Bellow (Nobelov nagrajelec l. 1976), Norman Mailer, Bernard Malamud, Philip Roth, poezija Allena Ginsberga in sodobniki prozaisti Paul Auster, Michael Chabon, Jonathan Safran Foer in znan avtor stripov Art Spiegelman. V sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini so vplivna in pogosto obravnavana dela nem\xc5\xa1kih piscev Heinricha Heineja in Franza Kafke, prevedena je poezija avtoric Else Lasker-Sch\xc3\xbcler in Nelly Sachs (Nobelova nagrada l. 1966) ter romani Liona Feuchtwangerja, Edgarja Hilsenratha, Anne Seghers, Jakoba Wassermanna in Stefanie Zweig, in pa pomembni ruski pisci Isaak Babel s kratko prozo, Boris Pasternak (Nobelova nagrada l. 1958), Josip Aleksandrovi\xc4\x8d Brodski (Nobelova nagrada l. 1987), Vasilij Grossman ter poezija Osipa Emiljevi\xc4\x8da Mandel\xc5\xa1tama. _NEWLINE_V sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini so pisale avtorice judovskih korenin Berta Bojetu Boeta, Miriam Steiner (Vojak z zlatimi gumbi) in Zlata Medic-Voka\xc4\x8d (Marpurgi)._NEWLINE_V slovenskem zgodovinskem romanu se judovska tematika pojavlja v delih Frana Detele (V\xc3\xa9liki grof), Lojza Ilije (Zadnji rabin v Ljubljani), Alojza Rebule (Jutri \xc4\x8dez Jordan), Janu\xc5\xa1a Golca (Kruci), Andreja Hienga (\xc4\x8carodej), Mimi Malen\xc5\xa1ek (Mlin nad Savo), Rada Murnika (H\xc4\x8di grofa Blagaja), Jakoba Sketa (Miklova Zala), F. S. \xc5\xa0egule (Rabi Jehuda), v kratki prozi pa pri Ivanu Cankarju (Kr\xc4\x8dmar Elija) ter Mi\xc5\xa1ku Kranjcu (Os \xc5\xbeivljenja)._NEWLINE_Judovsko tematiko pri slovenskih piscih so raziskovali Luka Zibelnik (Antisemitizem Ivana Cankarja), Denis Poni\xc5\xbe (Antisemitizem v drami Herman Celjski Antona Nova\xc4\x8dana) in Luk\xc3\xa1cs Zsolt (Toma\xc5\xbe \xc5\xa0alamun in misti\xc4\x8dno izkustvo)."