b"\n_START_ARTICLE_\nMagister officiorum\n_START_PARAGRAPH_\nMagister officiorum (gr\xc5\xa1ko \xce\xbc\xce\xac\xce\xb3\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82 \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xe1\xbd\x80\xcf\x86\xcf\x86\xce\xb9\xce\xba\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd [magistros t\xc5\x8dn offiki\xc5\x8dn], slovensko  predstojnik (dr\xc5\xbeavnih) uradov) je bil v poznem Rimskem cesarstvu in prvih stoletjih Bizantinskega cesarstva eden od najvi\xc5\xa1jih dr\xc5\xbeavnih polo\xc5\xbeajev. V slednjem se je postopoma pretvoril v visok \xc4\x8dasten naslov, izgubil ugled  in v 12. stoletju izginil.\n_START_SECTION_\nPozno Rimsko cesarstvo\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8cetudi nekateri zgodovinarji trdijo, da je naslov  nastal pod cesarjem Dioklecijanom (vladal 284\xe2\x80\x93305), se je prvi\xc4\x8d dokazano pojavil med vladavino cesarja Konstantina I. (vladal 306\xe2\x80\x93337) leta 320. Konstantin ga je uvedel verjetno zato, da bi omejil pristojnosti pretorijanskega prefekta (praefectus praetorio), ki je bil glavni pomo\xc4\x8dnik rimskih cesarjev, zadol\xc5\xbeen  za dr\xc5\xbeavno upravo. Nadziral je dr\xc5\xbeavno tajni\xc5\xa1tvo (sacra scrinia), razdeljeno na \xc5\xa1tiri urade, katerim so na\xc4\x8delovali magistri:  scrinium memoriae, scrinium epistularum, scrinium libellorum in  scrinium epistolarum Graecarum. Prvi urad se je ukvarjal s cesarjevimi sklepi (annotationes), sprejemal dokumente, na katere je cesar pripisal svoje pripombe, in odgovarjal na prito\xc5\xbebe, naslovljene na cesarja. Drugi se je ukvarjal z dr\xc5\xbeavno korespondenco s tujimi mogo\xc4\x8dniki  ter  provincijskimi in mestnimi upravami.  Tretji se je ukvarjal s prito\xc5\xbebami z ni\xc5\xbejih sodi\xc5\xa1\xc4\x8d in prito\xc5\xbeb, povezanih z njimi. \xc4\x8cetrti se je ukvarjal z dokumenti, objavljenimi  v gr\xc5\xa1kem jeziku, ter prevajanjem latinskih dokumentov v gr\xc5\xa1\xc4\x8dino. Konstantin je magistra officiorum zadol\xc5\xbeil tudi za nadziranje agentes in rebus, skupine zaupnih kurirjev, ki so hkrati delovali tudi kot  nadzorniki dr\xc5\xbeavne uprave. Nadzor nad njimi je dajal polo\xc5\xbeaju magistra officiorum \xc5\xa1e posebej veliko mo\xc4\x8d. Polo\xc5\xbeaj je hitro postal zelo ugleden: na za\xc4\x8detku je bil na ravni tribuna, proti  koncu Konstantinove vladavine pa na ravni comesa. _NEWLINE_Pooblastila  magistra officiorum so se \xc5\xa1e pove\xc4\x8dale leta 395, ko je cesar Arkadij (vladal 395-408) sfero javne po\xc5\xa1te (cursus publicus,  \xce\xb4\xce\xb7\xce\xbc\xcf\x8c\xcf\x83\xce\xb9\xce\xbf\xcf\x82 \xce\xb4\xcf\x81\xcf\x8c\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82), pala\xc4\x8dne stra\xc5\xbee (Scholae Palatinae) in cesarskih arzenalov (fabricae) prenesel iz pretorijanske prefekture na magistra officiorum. Zadnje  spremembe so razvidne iz Notitiae  Dignitatum, seznama vseh dr\xc5\xbeavnih polo\xc5\xbeajev, sestavljenega  okoli leta 400. V 5. stoletju, natan\xc4\x8den datum ni znan, je vzhodni magister officiorum prevzel tudi poveljstvo nad obmejnimi stra\xc5\xbeami (limitanei)._NEWLINE_Magister je postopoma prevzel tudi koordiniranje zunanjih zadev (uradni prevajalci in tolma\xc4\x8di so spadali v njegov resor \xc5\xbee v 4. stoletju) in Vzhoda.  Notitia omenja,  da so bili v tako imenovanem  Uradu za barbare (scrinium barbarorum,  \xcf\x83\xce\xba\xcf\x81\xce\xaf\xce\xbd\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xce\xb2\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb2\xce\xac\xcf\x81\xcf\x89\xce\xbd) magistru podrejeni \xc5\xa1tirje sekretarji. Eden od najbolj slavnih nosilcev naslova je bil Peter Patricij, ki je polo\xc5\xbeaj zasedal od leta 539 do 565 in opravil \xc5\xa1tevilne diplomatske misije za cesarja Justinijana I. (vladal 527\xe2\x80\x93565). Polo\xc5\xbeaj se je po padcu Zahodnega rimskega cesarstva obdr\xc5\xbeal v ostrogotski Italiji. Zasedali so ga eminentni rimski senatorji, med njimi tudi Boetij in Kasiodor.\n_START_SECTION_\nBizantinsko cesarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nV Vzhodnem rimskem cesarstvu se je polo\xc5\xbeaj magistra officiorum ohranil do poznega 7. ali 8. stoletja,  ko se je ve\xc4\x8dina uradni\xc5\xa1kih polo\xc5\xbeajev ukinila in se pretvorila v visoke polo\xc5\xbeaje magistrov (\xce\xbc\xce\xac\xce\xb3\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82 [m\xc3\xa1gistros], \xc5\xbeenska oblika \xce\xbc\xce\xb1\xce\xb3\xce\xaf\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x83\xce\xb1 [mag\xc3\xadstrissa]). Naslov kljub temu ni od\xc5\xa1el povsem v pozabo vsaj do vladavine Leona VI. Modrega, ko se je njegov vplivni tast Stilijan Zauc ponovno naslavljal z \xc2\xbbgospodar bo\xc5\xbeanskih pisarn\xc2\xab  (\xce\xbc\xce\xac\xce\xb3\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82 \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xce\xb8\xce\xb5\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd \xe1\xbd\x80\xcf\x86\xcf\x86\xce\xb9\xce\xba\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd [m\xc3\xa1gistros t\xc3\xb3n the\xc3\xadon offik\xc3\xadon]). Ve\xc4\x8dino opravil  magistra officiorum v dr\xc5\xbeavni upravi je prevzel 'logothet\xc4\x93s tou dromou', ki je bil zadol\xc5\xbeen za javno po\xc5\xa1to in zunanje zadeve, cesarska telesna stra\xc5\xbea pa se je preoblikovala v tagmato._NEWLINE_Zgleda, da sta bila do vladavine Mihaela III. (vladal 842\xe2\x80\x93867) samo dva magistrska polo\xc5\xbeaja: vi\xc5\xa1ji, ki se je imenoval pr\xc5\x8dtomagistros (\xcf\x80\xcf\x81\xcf\x89\xcf\x84\xce\xbf\xce\xbc\xce\xac\xce\xb3\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, prvi magister) in je bil ponovno eden od najvi\xc5\xa1jih dr\xc5\xbeavnih ministrov, vendar brez posebnih  zadol\xc5\xbeitev,  in ni\xc5\xbeji, ki je predsedoval bizantinskemu senatu. Od Mihaela III. dalje je imelo naslov magistra ve\xc4\x8d nosilcev hkrati. Magister je postal najvi\xc5\xa1ji dvorni polo\xc5\xbeaj v bizantinski hierarhiji, dokler se ni sredi 10. stoletja uvedel proedros. Filotetov Seznam proritet (Kl\xc4\x93torologion), napisan leta 899, vsebuje 12 magistroi, medtem ko jih zahodni poslanik Liutprand Kremonski med vladanjem Nikiforja II. Fokasa (vladal 963\xe2\x80\x93969) omenja 24. Polo\xc5\xbeaj je obstajal tudi kasneje, vendar je stalno izgubljal svojo pomembnost. V poznem 10. in 11. stoletju se je naslov pogosto kombiniral z naslovom  vest\xc4\x93s. V poznem 11. stoletju se je znatno razvrednotil, zlasti v komnenskem obdobju, in v 12. stoletju povsem izginil."