b'\n_START_ARTICLE_\nSato\xc5\xa1i Omura\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1958 je diplomiral na Univerzi Jamana\xc5\xa1ija in se najprej zaposlil kot u\xc4\x8ditelj naravoslovja in \xc5\xa1portne vzgoje na poklicni srednji \xc5\xa1oli, kjer so ga u\xc4\x8denci spodbudili k nadaljevanju \xc5\xa1olanja. Tako je leta 1963 pridobil magisterij na Tokijski univerzi znanosti, nato pa postal asistent na Univerzi Jamana\xc5\xa1ija. Dve leti kasneje se je preselil na Kitasatov in\xc5\xa1titut v Tokiu in leta 1968 doktoriral iz farmacije na Univerzi v Tokiu._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu se je pri\xc4\x8del ukvarjati z iskanjem in izolacijo biolo\xc5\xa1ko aktivnih spojin, ki jih sintetizirajo bakterije, posebej tiste, ki \xc5\xbeivijo v prsti. Po doktoratu je postal docent na Kitasatovi univerzi, povezani z in\xc5\xa1titutom in dve leti kasneje pridobil \xc5\xa1e doktorat iz kemije na Tokijski univerzi znanosti. V svojem raziskovalnem delu je razvil ve\xc4\x8d tehnik za gojenje talnih bakterij v kulturah in ekstrakcijo ter karakterizacijo njihovih naravnih produktov. Odkril je vrsto spojin, ki so uporabne v agrokemiji ali kot reagenti v mikrobiologiji, pa tudi nekaj s potencialnim antitumorskim u\xc4\x8dinkom. Med zanimivimi vzorci so bile tudi bakterije iz rodu Streptomyces, kulturo katerih je v 1970. letih poslal v skladu z dogovorom o sodelovanju v laboratorije farmacevtskega podjetja Merck & Co. Njihove izlo\xc4\x8dke so raziskovalci pod Campbellovim vodstvom opisali kot razred avermektinov in ugotovili, da je derivat ivermektin zelo u\xc4\x8dinkoviti proti glistam. Zdravilo je podjetje uspe\xc5\xa1no tr\xc5\xbeilo v veterini, kar je po licen\xc4\x8dnem dogovoru prineslo veliko prihodkov tudi Omurovemu in\xc5\xa1titutu, leta 1987 pa ga je dalo brezpla\xc4\x8dno na voljo za uporabo v medicini. Svetovna zdravstvena organizacija ga je tako pri\xc4\x8dela mno\xc5\xbei\xc4\x8dno uporabljati za boj proti boleznim, ki jih povzro\xc4\x8dajo zajedavske gliste v revnih tropskih predelih sveta in drasti\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1ala pojavnost nekaterih najhuj\xc5\xa1ih in najbolj raz\xc5\xa1irjenih, kot sta limfna filariaza in re\xc4\x8dna slepota, pri slednji v tolik\xc5\xa1ni meri, da je danes v ve\xc4\x8d endemnih predelih \xc5\xbee skoraj iztrebljena._NEWLINE_Do svoje upokojitve leta 2007 je deloval kot profesor na Kitasatovi univerzi, od tega nekaj \xc4\x8dasa tudi kot direktor univerze ter direktor Kitasatovega in\xc5\xa1tituta (ustanovi sta se zdru\xc5\xbeili leta 2008). Leta 2005 je sprejel \xc4\x8dastni polo\xc5\xbeaj Tishlerjevega profesorja kemije na Univerzi Wesleyan v Connecticutu (ZDA), kjer je v zgodnjih 1970. letih na raziskovalnem obisku izpopolnjeval svoje odkritje. Zasebno je velik ljubitelj golfa, teka na smu\xc4\x8deh in zbiratelj umetnostnih del. Pravzaprav je vzorec, v katerem je bil odkrit avermektin, nabral ravno v bli\xc5\xbeini igri\xc5\xa1\xc4\x8da za golf, kjer igra. S pokojno \xc5\xbeeno Fumiko ima eno h\xc4\x8di, Ikujo.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoje delo je prejel \xc5\xa1tevilna priznanja, predvsem po uveljavitvi njegovega najpomembnej\xc5\xa1ega odkritja, u\xc4\x8dinkovine avermektin. Med nagradami so nagrada Japonske akademije (1990), zlata medalja Roberta Kocha (1997) in kanadska Gairdnerjeva nagrada za globalno zdravje (2014), leta 2015 pa si je s Campbellom razdelil \xc5\xa1e polovico Nobelove nagrade za fiziologijo ali medicino._NEWLINE_Po upokojitvi leta 2007 ga je njegova univerza imenovala za \xc4\x8dastnega profesorja. Je tudi \xc4\x8dastni \xc4\x8dlan Kraljeve kemijske dru\xc5\xbebe in Tischlerjev profesor kemije na Univerzi Wesleyan. Izvoljen je bil za \xc4\x8dlana ve\xc4\x8d akademskih ustanov, med njimi Japonske akademije, Nem\xc5\xa1ke akademije znanosti Leopoldina in Evropske akademije znanosti. Leta 1999 je bil izvoljen tudi za tujega pridru\xc5\xbeenega \xc4\x8dlana Nacionalne akademije znanosti ZDA.'