b'\n_START_ARTICLE_\nKlavirska sonata \xc5\xa1t. 10 (Skrjabin)\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander Skrjabin: Klavirska sonata \xc5\xa1t. 10, op. 70 (1913)_NEWLINE_Okvirni \xc4\x8das trajanja: 12-13 minut_NEWLINE_Zadnja izmed Skrjabinovih sonat, \xc5\xa1t. 10, je bila napisana 2 leti pred skladateljevo smrtjo. To delo predstavlja zaklju\xc4\x8dek naporov in borb komponista za novo formo, ki naj bi bila primerna za modernisti\xc4\x8dne ideje, ki so ga navdihovale, in ki sodijo bolj v podro\xc4\x8dje filozofije kot pa v glasbo. Ker pa je bil Skrjabin prvenstveno glasbenik in le ljubiteljski mislec, vsebujejo vsa njegova dela mnogo ve\xc4\x8d muzikalnih \xc4\x8darov, kot pa modroslovne prepri\xc4\x8dljivosti. Tako je tudi v njegovi poslednji sonati._NEWLINE_Poimenoval jo je Sonata \xc5\xbeu\xc5\xbeelk, saj po njegovih besedah\xc2\xa0\xc2\xbb\xc5\xbeu\xc5\xbeelke izhajajo iz sonca in so son\xc4\x8dni poljubi...\xc2\xab\xc2\xa0V njej je skladatelj prispel do pre\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denih, dokon\xc4\x8dnih izraznih sredstev, ki se sicer omejujejo na dokaj ozek izsek muzikalne izraznosti, a so vendar dovolj pestra in kontrastna, da mu je bilo mo\xc5\xbeno z njimi graditi tudi ob\xc5\xa1irnej\xc5\xa1e glasbene oblike. Vendar pa se v zadnjih \xc5\xa1estih sonatah ni mogel poslu\xc5\xbeiti tradicionalne, cikli\xc4\x8dne ve\xc4\x8dstav\xc4\x8dne sonatne forme, zato so te sonate popolnoma svojevrstne tvorbe, ki nimajo s pojmom sonate, kakr\xc5\xa1ne poznamo iz oblikoslovja, nobene skupne zna\xc4\x8dilnosti, razen naziva._NEWLINE_Skladbo je krstil avtor sam (december 1913, Moskva) in jo tudi izvedel na svojem zadnjem pianisti\xc4\x8dnem recitalu, 6 tednov pred svojo smrtjo (Petrograd, februar 1915)._NEWLINE_V tem enostav\xc4\x8dnem delu lahko sli\xc5\xa1imo priljubljene Skrjabinove motive: takoj na za\xc4\x8detku osnovno misel, ki je tesno povezana z naravo ali celo s pti\xc4\x8djim petjem, priklju\xc4\x8di pa se mu motiv hrepenenja in \xc5\xbeelje po povezavi z naravo. Po tem po\xc4\x8dasnem uvodu pri\xc4\x8dne pravi sonatni allegro, ki prina\xc5\xa1a ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8de, s tril\xc4\x8dki kar preoblo\xc5\xbeene misli borbenega zna\xc4\x8daja. S to motiviko operira skladatelj dokaj samovoljno in o\xc4\x8ditno brez predhodnega na\xc4\x8drta, motivi se svobodno prepletajo, dvigajo in padajo s harmonskimi sekvencami in se slednji\xc4\x8d osredoto\xc4\x8dijo v mogo\xc4\x8dno, s strani klavirske tehnike presenetljivo zvo\xc4\x8dno kulminacijo, po kateri se v be\xc5\xbenem vrve\xc5\xbeu podijo misli proti vedno bolj razvnetemu zaklju\xc4\x8dku. Kljub temu se proti koncu mirno ponovijo osnovne glasbene misli in delo se zaklju\xc4\x8di, tako kot ve\xc4\x8dina Skrjabinovih skladb, v mirnem vzvi\xc5\xa1enem vzdu\xc5\xa1ju, ali kakor pravi skladatelj sam:\xc2\xa0\xc2\xbbv sladkem hrepenenju, ki vedno bolj umira\xc2\xab. S temi besedami je morda avtor sam najbolje ozna\xc4\x8dil osnovni zna\xc4\x8daj svojih skladb, ki jih nese hrepenenje, dokler ne ugasne. Zanimivo je tudi, da je znal ravno Skrjabin na presenetljivo prepri\xc4\x8dljiv na\xc4\x8din s toni predo\xc4\x8diti razpolo\xc5\xbeenje v naravi in to s sredstvi, ki so vse prej kot preprosta, saj je izumetni\xc4\x8denost njegove govorice najve\xc4\x8dja ovira za ob\xc4\x8do spoznavo njegovega dela.'