b'\n_START_ARTICLE_\nFran Zwitter\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini sodnika Davorina Zwittra, koro\xc5\xa1kega Slovenca. Po maturi na klasi\xc4\x8dni gimnaziji v Novem mestu (1924) je v letih 1924-26 \xc5\xa1tudiral zgodovino in geografijo na Filozofski fakulteti Univerze v Ljubljani, v letih 1926-28 pa na dunajski univerzi. Leta 1928 je diplomiral v Ljubljani in leta 1929 tudi doktoriral. V letih 1930-32 je bil s podporo francoske dr\xc5\xbeavne \xc5\xa1tipendije in \xc5\xa1tipendije sklada Pavla Turnerja na izpopolnjevanju v Parizu, kjer je med drugim \xc5\xa1tudiral pri zamenitem prou\xc4\x8devalcu francoske revolucije Albertu Mathiezu. _NEWLINE_V letih 1933-1938 je u\xc4\x8dil na ljubljanski klasi\xc4\x8dni gimaziji, hkrati pa je bil od leta 1937 privatni docent za ob\xc4\x8do zgodovino novega veka na Filozofski fakulteti. Leta 1938 je bil kot prvi stalno zaposleni predavatelj ob\xc4\x8de zgodovine novega veka na ljubljanski Filozofski fakulteti imenovan za rednega docenta._NEWLINE_V obdobju med obema vojnama je bil dejaven tudi kot kriti\xc4\x8dni publicist. Kot levi liberalec je tik pred napadom na Jugoslavijo sodeloval pri ustanovitvi Dru\xc5\xa1tva prijateljev Sovjetske zveze, pozneje pa se je priklju\xc4\x8dil Osvobodilni fronti. Po za\xc4\x8detku italijanske okupacije je bil maja 1941 kratko aretiran, marca 1942 pa poslan v konfinacijo v Aprico, majhen kraj ob italijansko-\xc5\xa1vicarski meji. Po kapitulaciji Italije leta 1943 se je sam z vlakom in pe\xc5\xa1 prebil do Slovenije, kjer se je pridru\xc5\xbeil slovenskim partizanom. Od januarja 1944 do marca 1945 je v Ko\xc4\x8devskem Rogu vodil  partizanski Znanstveni in\xc5\xa1titut IOOF, edinstveno in\xc5\xa1titucijo v zasedeni Evropi. Kot predednik komisije za mejna vpra\xc5\xa1anja pri IO OF je pripravljal gradiva za novo povojno dolo\xc4\x8ditev jugoslovanskih oziroma slovenskih mej. V letu 1945 je od\xc5\xa1el v Beograd, kjer je do leta 1947 delal kot tajnik na In\xc5\xa1titutu za preu\xc4\x8devanje mednarodnih vpra\xc5\xa1anj pri jugoslovanskem zunanjem ministrstvu. Na In\xc5\xa1titutu je nadaljeval s pripravljanjem gradiva o mejnih vpra\xc5\xa1anjih, kot ekspert pa je sodeloval tudi na povojnih mirovnih konferencah (Pariz, 1946). O mejnem vpra\xc5\xa1anju je v tem obdobju napisal vrsto bro\xc5\xa1ur in memorandumov, precej\xc5\xa1en del v tujih jezikih._NEWLINE_Medtem je bil leta 1945 izvoljen za izrednega profesorja, po vrnitvi na Filozofsko fakulteto leta 1948 pa za rednega profesorja za zgodovino novega veka. Na fakulteti je ostal do upokojitve leta 1975. Opravljal je tudi razli\xc4\x8dne funkcije na univerzi: v letih 1952-54 je bil rektor in 1954-56 prorektor; leta 1977 je postal zaslu\xc5\xbeni profesor, leta 1986 pa \xc4\x8dastni doktor Univerze v Ljubljani. Dvakrat je dobil nagrado Kidri\xc4\x8devega sklada (1963 in 1972), Kidri\xc4\x8devo nagrado za \xc5\xbeivljenjsko delo (1975) in nagrado AVNOJ-a (1975). Od leta 1953 je bil dopisni, od 1958 redni \xc4\x8dlan Slovenske akademije znanosti in umetnosti (SAZU); bil je tudi dopisni \xc4\x8dlan JAZU (1961) in SANU (1970). 1965-72 je bil predstojnik Oddelka za zgodovino na FF, 1972-82 upravnik In\xc5\xa1tituta za ob\xc4\x8do in narodno zgodovino (od 1977 Zgodovinski in\xc5\xa1titut Milka Kosa) pri SAZU, zatem pa predsednik njegovega znanstvenega sveta do smrti. Dejaven je bil v strokovnih zdru\xc5\xbeenjih, v letih 1948-1966 je bil predsednik Zgodovinskega dru\xc5\xa1tva za Slovenijo, 1954-56 prvi predsednik Zveze zgodovinskih dru\xc5\xa1tev Jugoslavije, 1975-78 pa je bil predsednik Slovenske matice (formalno samo v funkciji podpredsednika, ker se ni pustil izvoliti za predsednika)._NEWLINE_Po njem se danes imenuje ulica v Novem mestu._NEWLINE_Njegov sin Matja\xc5\xbe Zwitter je zdravnik, Toma\xc5\xbe Zwitter fizik in astronom, h\xc4\x8di Anja Dular arheologinja, bibliotekarka in zgodovinarka.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je doktoriral iz srednjeve\xc5\xa1ke zgodovine mest, se je pozneje usmeril v novej\xc5\xa1o zgodovino. Po vrnitvi iz Francije je pod vplivom sociolo\xc5\xa1kih metod analistov v slovensko zgodovinopisje vpeljal vrsto metodolo\xc5\xa1kih novosti, zlasti uporabo statisti\xc4\x8dnih metod. Njegovo habilitacijsko delo Prebivalstvo na Slovenskem od srede 18. stoletja do dana\xc5\xa1njih dni (Univerza v Ljubljani, 1936) je bilo za slovensko zgodovinopisje prelomno._NEWLINE_Kot strokovnjak za novove\xc5\xa1ko zgodovino in nacionalno vpra\xc5\xa1anje se je mednarodno uveljavil in je bil ve\xc4\x8dkrat gostujo\xc4\x8di profesor na razli\xc4\x8dnih tujih univerzah, nastopal je na pomembnih mednarodnih kongresih, poleg tega je doma in v tujini objavil vrsto odmevnih monografij in \xc4\x8dlankov. Izredno odmevno je bilo njegovo delo napisano v sodelovanju z Jaroslavom \xc5\xa0idakom ter Vasom Bogdanovom, Les probl\xc3\xa8mes nationaux dans la Monarchie des Habsbourg (slov. Nacionalni problemi v Habsbur\xc5\xa1ki monarhiji). Preu\xc4\x8deval je socialno zgodovino, zgodovino mest, nacionalno-politi\xc4\x8dno problematiko, slovensko-nem\xc5\xa1ke odnose, pisal o razmerah na \xc5\xa0tajerskem, Kranjskem in Koro\xc5\xa1kem, jugoslovanski in slovenski zgodovini ter nacionalnih problemih v Habsbu\xc5\xa1ki monarhiji. V Zgodovini narodov Jugoslavije (I-II, 1953, 1959), je objavil prvi sinteti\xc4\x8dni znanstveni oris slovenske zgodovine 17. in 18. stoletja, na povojno slovensko zgodovinopisje pa je vplival s \xc5\xa1tudijo Narodnost in politika pri Slovencih (1944). Na novo in v evropskem kontekstu je osvetlil za\xc4\x8detke slovenskega nacionalizma, Ilirske province, odmev francoske revolucije pri Slovencih in njen vpliv na jugoslovanske narode. Temeljnega pomena je tudi \xc5\xa1tudija oz. prikaz razvoja vi\xc5\xa1jega \xc5\xa1olstva na Slovenskem do 1918. Pisal je o kolonizaciji in prebivalstvu ter preu\xc4\x8deval nekatera poglavitna vpra\xc5\xa1anja zgodovine 19. in za\xc4\x8detka 20. stoletja, zgodovino koro\xc5\xa1kih Slovencev ter me\xc5\xa1\xc4\x8danstva.'