b'\n_START_ARTICLE_\nAntiohija\n_START_SECTION_\nGeografija\n_START_PARAGRAPH_\nAntiohija je le\xc5\xbeala na levem bregu Oronta (arabsko Nahr al-Asi) pribli\xc5\xbeno 30 km od morja in pristani\xc5\xa1kega mesta Seleucia Pieria (v srednjem veku Sveti Simeon). Na vzhodu je bilo mesto obdano s \xc5\xa1tirimi nizkimi gorami, vklju\xc4\x8dno z ve\xc4\x8d kot 500 m visokim Silpiosom, na zahodu pa jo je omejila reka. Skozi mesto te\xc4\x8de tudi potok Silpios, ki je pritok Parmeniosa, kjer spreminja smer toka. Mestna obzidja so obdajala le sredi\xc5\xa1\xc4\x8de mesta na vzhodu, predmestja na ravnici zahodno od Oronta pa so bila neza\xc5\xa1\xc4\x8ditena. Ostanke obzidja je \xc5\xa1e vedno mogo\xc4\x8de videti na Silfiju._NEWLINE_Antiohija je bila na sti\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8du razli\xc4\x8dnih trgovskih poti, kar je mo\xc4\x8dno pospe\xc5\xa1ilo vzpon mesta. Cesta, ki je vodila od pristani\xc5\xa1\xc4\x8da Seleukia Pieria do Antiohije, je pre\xc4\x8dkala Oronte na mostu. Druga cesta je mesto povezala s Cilicijo na severu.\n_START_SECTION_\nPrazgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nNaselje, ki se je imenovalo Meroe, je bilo pred Antiohijo. Tu je bilo sveti\xc5\xa1\xc4\x8de semitske boginje Anat, ki jo je poimenoval Herodot perzijska Artemida. Ta lokacija je bila vklju\xc4\x8dena v vzhodna predmestja Antiohije. Tam je bila vas na gori Silpius, imenovana Io ali Iopolis. To ime je bilo vedno predstavljeno kot dokaz Antiohen\xc4\x8dana (npr. Libanij), ki si je \xc5\xbeelel, da bi se pridru\xc5\xbeil ati\xc5\xa1kim Joncem - vnema, ki jo ponazarjajo atenski tipi, uporabljeni na mestnih kovancih. Io je morda bila majhna zgodnja kolonija trgovcev Grkov (Javan). John Malalas, gr\xc5\xa1ki kronist, omenja tudi arhai\xc4\x8dno vasico Botia v ravnini ob reki.\n_START_SECTION_\nSelevkova ustanovitev\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander Veliki naj bi se utaboril na mestu Antiohije in Zevsu Bottiaeusu posvetil oltar; stal je na severozahodu bodo\xc4\x8dega mesta. Ta podatek je najden  samo v spisih Libanija, govorca iz 4. stoletja iz Antiohije in lahko predstavlja legendo, ki naj bi pove\xc4\x8dala Antiohov status. Toda zgodba sama po sebi ni malo verjetna. _NEWLINE_Po Aleksandrovi smrti leta 323 pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem so njegovi generali razdelili ozemlje, ki ga je osvojil. Po bitki pri Ipsu leta 301 pr. n. \xc5\xa1t. je Selevkus I. Nikator osvojil ozemlje Sirije in nadaljeval s \xc5\xa1tirimi "sestrskimi mesti" v severozahodni Siriji, od katerih je bila Antiohija, mesto poimenovano v \xc4\x8dast o\xc4\x8deta Antioha ; v skladu s Sudo (bizantinska enciklopedija), bi bilo ime po njegovem sinu  Antiohu I. Sotru . Znano je, da je zgradil \xc5\xa1estnajst Antiohij._NEWLINE_Selevk je ustanovil Antiohijo na mestu, izbranem po ritualnih pomenih. Orel, Zevsova ptica, je dobil kos \xc5\xbertvenega mesa in mesto je bilo ustanovljeno na mestu, kamor je orel nesel daritev. Selevk je to storil 22. dne v mesecu Artemizija v dvanajstem letu svoje vladavine (enakovredno 300. pr. n. \xc5\xa1t.) . Antiohija se je kmalu dvignila nad Seleucio Pierio in postala sirska prestolnica.\n_START_SECTION_\nHelenisti\xc4\x8dno obodobje\n_START_PARAGRAPH_\nZA prvotno Selevkovo mesto je arhitekt Ksenarij posnemal v tlorisu aleksandrijsko mre\xc5\xbeo. Libanij opisuje prvo gradnjo in ureditev tega mesta (str. 300, 17). Citadela je bila na gori Silpius, mesto pa le\xc5\xbealo ve\xc4\x8dinoma na ni\xc5\xbejem delu severno od reke. Dve veliki ulici s kolonadami sta bili v centru. Kmalu zatem je Antioh I. postavil drugo \xc4\x8detrt, najverjetneje na vzhodu in, ki se je po Strabonovem mnenju, zdel domoroden, v nasprotju z gr\xc5\xa1kim, mestom. Ograjeno je bilo z lastnim obzidjem. ._NEWLINE_V reki Oront, severno od mesta, je le\xc5\xbeal velik otok in na tem je Selevk II. Kalinik za\xc4\x8del tretje obzidano "mesto", ki ga je kon\xc4\x8dal Antioh III. \xc4\x8cetrto in zadnjo \xc4\x8detrt je dodal Antioh IV. Epifan (175\xe2\x80\x93164 pr. n. \xc5\xa1t.); od tod je Antiohija bila znana kot tetrapolis. Od zahoda proti vzhodu je bil celoten premer pribli\xc5\xbeno 6 kilometrov in malo manj od severa proti jugu. To obmo\xc4\x8dje je vklju\xc4\x8devalo ve\xc4\x8d velikih vrtov._NEWLINE_Novo mesto je bilo naseljeno z me\xc5\xa1anico lokalnih naseljencev, ki so jih Atenci pripeljali iz bli\xc5\xbenje Antigonije, Makedoncev in Judov (ki so bili od za\xc4\x8detka dele\xc5\xbeni polnega statusa). Skupno \xc5\xa1tevilo svobodnega prebivalstva Antiohije je ocenjeno na 17.000 do 25.000, brez su\xc5\xbenjev in doma\xc4\x8dinov. V \xc4\x8dasu poznega helenisti\xc4\x8dnega obdobja in zgodnjega rimskega obdobja je prebivalstvo Antiohije doseglo svoj vrh nad 500.000 prebivalcev (po ocenah je 200.000 do 250.000) in je bilo tretje najve\xc4\x8dje mesto v imperiju po Rimu in Aleksandriji. V drugi polovici 4. stoletja Libanij poda \xc5\xa1tevilko 150.000 in Janez Zlatoust, 200.000 (brez otrok in su\xc5\xbenjev). _NEWLINE_Pribli\xc5\xbeno 6 kilometrov zahodno in izven predmestja Heraclea je bil raj Dafne, park gozda in vode, sredi katerega se je dvigal velik tempelj pitijskega Apolona, ki ga je tudi zgradil Selevk I. in obogaten s kultnim kipom boga, kot Musagetes, delo Brjaksisa. Dioklecijanovo podzemno sveti\xc5\xa1\xc4\x8de Hekate so zgradili pod zemljo. Lepota in ohlapna moralnost Dafne sta bili praznovani po vsem zahodnem svetu in Antiohija kot celota je v obeh naslovih delila slavo._NEWLINE_Antiohija je postala glavno mesto in mesto sodi\xc5\xa1\xc4\x8da zahodnega imperija Selevkidov pod Antiohom I., njegov ustreznik na vzhodu pa je bil Selevkija ob Tigrisu; toda njen najpomembnej\xc5\xa1i pomen sega v bitko pri Anciri (240 pr. n. \xc5\xa1t.), ki je premaknila Selevkidsko te\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8de iz Male Azije in je posredno vodila do vzpona Pergamona._NEWLINE_Selevkidi so vladali iz Antiohije. O njej malo vemo v helenisti\xc4\x8dnem obdobju, razen Sirije, vse na\xc5\xa1e informacije prihajajo od avtorjev poznega rimskega \xc4\x8dasa. Med velikimi gr\xc5\xa1kimi stavbami sli\xc5\xa1imo samo o gledali\xc5\xa1\xc4\x8du, katerega podstrukture so \xc5\xa1e vedno na bre\xc5\xbeini Silpiusa in kraljeve pala\xc4\x8de, ki je verjetno bila na otoku. Imela je ugled, da je \xc2\xbbnaseljeno mesto, polno najbolj izobra\xc5\xbeenih mo\xc5\xa1kih in bogato z najbolj liberalnimi \xc5\xa1tudijami\xc2\xab\xc2\xa0, toda edina razlikovalna imena v teh prizadevanjih v obdobju Selevkidov, ki so pri\xc5\xa1la do nas, so Apolofanijeva, Stoika in nekega Foebusa, pisatelja o sanjah. Vzdevki, ki so jih podarili kasnej\xc5\xa1im kraljem, so bili aramejski in razen Apolona in Dafne se zdi, da so velika bo\xc5\xbeanstva severne Sirije ostala v bistvu domorodna, kot je "perzijska Artemida" iz Meroe in Atargatis iz Hierapolis Bambyce._NEWLINE_Epitet "Zlato" nakazuje, da je bil zunanji videz Antiohije impresiven, toda mesto je potrebovalo nenehno  obnavljanje zaradi potresov, ki jim je bil kraj redno izpostavljen. Prvi veliki potres v zgodovini je bil povezan z doma\xc4\x8dim kronistom I\xc5\x8d\xc3\xa1nn\xc4\x93s Mal\xc3\xa1las. To se je zgodilo leta 148 pr. n. \xc5\xa1t. in je povzro\xc4\x8dil ogromno \xc5\xa1kodo. _NEWLINE_Lokalna politika je bila burna. V \xc5\xa1tevilnih razhajanjih Selevkidske hi\xc5\xa1e je prebivalstvo zavzelo stran in se pogosto dvigalo v uporu, na primer proti Aleksandru Balasu leta 147 pr. n. \xc5\xa1t. in Demetriju II.. Slednji, ki je pritegnil Jude, je kaznoval prestolnico z ognjem in me\xc4\x8dem. V zadnjih bojih Selevkidske hi\xc5\xa1e se je Antiohija obrnila proti svojim slabotnim vladarjem, povabila Tigrana iz Armenije, da so zasedli mesto 83. pr. n. \xc5\xa1t., posku\xc5\xa1ali so z Antiohom XIII. v 65. pr. n. \xc5\xa1t. in s Sirijo je pre\xc5\xa1la v Rimsko republiko 64. pr. n. \xc5\xa1t., vendar je ostala civitas libera.\n_START_SECTION_\nRimsko obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nRimski cesarji so mesto privla\xc4\x8dili \xc5\xbee od prvega trenutka, saj je bilo zaradi bolj izoliranega polo\xc5\xbeaja Egipta primerna prestolnica za vzhodni del imperija, kot bi lahko bila Aleksandrija. Do neke mere so posku\xc5\xa1ali narediti vzhodni Rim. Julij Cezar jo je obiskal 47. pr. n. \xc5\xa1t. in potrdil njegovo svobodo. Velik tempelj Jupitra Kapitolskega se je dvignil na Silpiusom, verjetno ob vztrajanju Oktavijana, zaradi \xc4\x8desar ga je mesto sprejelo. Postavljen je bil forum rimskega tipa. Tiberij je na jugu proti Silpiusu zgradil dve dolgi kolonadi._NEWLINE_Agripa in Tiberij sta raz\xc5\xa1irila gledali\xc5\xa1\xc4\x8de, Trajan pa je kon\xc4\x8dal njuno delo. Antonin Pij je z granitom utrdil veliko arterijo od vzhoda proti zahodu. Zgradili so cirkus, druge kolonade in veliko kopel, nove akvadukte, ki so oskrbovali mesto, so nosili imena cesarjev, od katerih so najbolj\xc5\xa1a dela Hadrijanova. Rimljan, kralj Herod (najverjetneje veliki graditelj Herod Veliki), je na vzhodu postavil dolgo stoo in Agripa (ok. 63 pr. n. \xc5\xa1t. - 12. pr. n. \xc5\xa1t.) je spodbudil rast novega predmestja ju\xc5\xbeno od te._NEWLINE_Eden od najbolj znanih mestnih dodatkov Antiohije, ki so ga Rimljani izvedli verjetno pod Avgustom, ko je mesto imelo ve\xc4\x8d kot pol milijona prebivalcev, je bil Antiohijski cirkus: bil je to rimski hipodrom. Uporabljen za dirkanje s ko\xc4\x8dijami, je bil oblikovan po vzoru Circus Maximus v Rimu in drugih podobnih stavbah po vsem imperiju. Circus je morda meril ve\xc4\x8d kot 490 metrov v dol\xc5\xbeino in 30 metrov v \xc5\xa1irino  in je sprejel do 80.000 gledalcev._NEWLINE_Zarmanoheg (Zarmarus), menih iz sramanske tradicije Indije, se je po Strabonu in  Kasiju Dionu sre\xc4\x8dal s Nikolajem iz Damaska v Antiohiji okoli 13. stoletja kot del Augustove misije.  V Antiohiji je Germanik umrl leta 19 n. \xc5\xa1t. in njegovo telo je bilo za\xc5\xbegano na forumu._NEWLINE_Za potres, ki je pretresel Antiohijo leta 37, je cesar Kaligula poslal dva senatorja, ki sta poro\xc4\x8dala o stanju mesta. Naslednji potres je sledil v naslednji vladavini. _NEWLINE_Tit je postavil kerubine, zajete iz judovskega templja, nad ena izmed vrat._NEWLINE_Leta 115, v \xc4\x8dasu Trajanovega obiska, med vojno proti Partom, je bilo celotno obmo\xc4\x8dje pretreseno zaradi velikega potresa. Pokrajina se je spremenila, cesar pa je bil prisiljen nekaj dni bivati v cirkusu. On in njegov naslednik sta obnovila mesto, prebivalstvo pa se je zmanj\xc5\xa1alo na manj kot 400.000 in \xc5\xa1tevilni deli mesta so bili zapu\xc5\xa1\xc4\x8deni._NEWLINE_Komod je imel v Antiohiji olimpijske igre._NEWLINE_Leta 256 so Perzijci pod \xc5\xa0apurjem I. nenadoma napadli mesto, veliko ljudi je bilo ubitih v gledali\xc5\xa1\xc4\x8du.  Naslednje leto ga je rimski cesar Valerijan ponovno zasedel.\n_START_SECTION_\nPokristjanjene\n_START_PARAGRAPH_\nMesto ima pomembno mesto v zgodovini kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva (Ignacij Antiohijski in Antiohijska \xc5\xa1ola). Iz Antiohije je Nikolaj, eden prvih sedmih diakonov. Po tradiciji se je prva kr\xc5\xa1\xc4\x8danska skupnost zbrala v jami svetega Petra, jamski cerkvi na severovzhodu mesta, okoli Pavla, Barnaba, Petra in bili nato prvi mestni \xc5\xa1kofje. Tukaj so Jezusovi u\xc4\x8denci prvi\xc4\x8d imenovani \xc2\xbbkristjani\xc2\xab\xc2\xa0(Christianoi)._NEWLINE_Med preganjanjem kristjanov cesarja Decija (249-251) je Babil, \xc5\xa1kof iz Antiohije, utrpel mu\xc4\x8deni\xc5\xa1tvo leta 250. Od 4. stoletja so zdaj kr\xc5\xa1\xc4\x8danski cesarji spodbujali cerkve v Antiohiji. Pod Galom so kosti Babila pokopali v Dafneju pri izviru Kastalia, Julianove pa so  pripeljali nazaj v Antiohijo.  Cesarja Konstantin I. Veliki  (306-337) in Konstancij II. (337-361) sta cerkvi Antiohije darovala dragocene liturgi\xc4\x8dne predmete._NEWLINE_Ko je Apolonov tempelj v Dafne leta 362 pogorel, je cesar Julijan obto\xc5\xbeil kristjane za po\xc5\xbeig. Amijan Marcelin (22, 13, 1-3) pa krivi filozofa Asklepiada, ki je med no\xc4\x8dnim obiskom s sve\xc4\x8do po nesre\xc4\x8di za\xc5\xbegal zavese. Julijan, zadnji nekristjan na cesarskem prestolu, je za\xc4\x8dasno zaprl glavno antiohijsko cerkev in pokopal liturgi\xc4\x8dno opremo. Naro\xc4\x8dil je tudi obnovo sveti\xc5\xa1\xc4\x8da v Dafneju, kar se ni zgodilo zaradi njegove zgodnje smrti._NEWLINE_Z ustanovitvijo kr\xc5\xa1\xc4\x8danske cerkve je bila Antiohija, ki je bila o\xc4\x8ditno precej kr\xc5\xa1\xc4\x8danska sredi 4. stoletja, sede\xc5\xbe enega od prvotnih treh, kasneje petih cerkvenih patriarhatov, skupaj z Rimom, Konstantinoplom, Aleksandrijo in Jeruzalemom. Tako kot Rim je apostola Petra omenil kot ustanovnega \xc5\xa1kofa, ki je po katoli\xc5\xa1ki tradiciji \xc5\xa1ele kasneje od\xc5\xa1el v Rim in tam do\xc5\xbeivel mu\xc4\x8deni\xc5\xa1tvo. Danes \xc5\xa1tevilne cerkve trdijo, da je ta patriarhat legitimen.\n_START_SECTION_\nPozna antika\n_START_PARAGRAPH_\nV pozni antiki je Antiohija kljub nekaterim hudim potresom ostala eno najpomembnej\xc5\xa1ih mest v (vzhodnem) rimskem imperiju. Perzijski Sasanidi so oropali mesto leta 253 (ali 256) in 260 pod kraljem \xc5\xa0apurjem I., morda s pomo\xc4\x8djo prebe\xc5\xbenika Mareada. Toda v 4. stoletju je Antiohija zopet cvetela, v njej je \xc5\xbeivelo na sto tiso\xc4\x8de prebivalcev in je bila v\xc4\x8dasih rezidenca (vzhodnih) rimskih cesarjev. Mestne retori\xc4\x8dne \xc5\xa1ole, skupaj s \xc5\xa1olami iz Rima, Aten, Aleksandrije in Konstantinopla, so bile med vodilnimi poznega rimskega cesarstva; ve\xc4\x8d pomembnih u\xc4\x8diteljev je znanih po imenu, kot so Ulpijan iz Antiohije, Evzebij Arabec, Edesij Retorik in njegov u\xc4\x8denec Zenobij Retorik in \xc5\xa1e posebej slavni Libanij. Iz Antiohije je pri\xc5\xa1el tudi najpomembnej\xc5\xa1i poznoanti\xc4\x8dni zgodovinar, Amijan Marcelin (poleg Prokopija iz Cezareje), mlaj\xc5\xa1i sodobnik Libanija; napisal je Res Gestae v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini._NEWLINE_Padec metropole se ni za\xc4\x8del \xc5\xa1ele v 6. stoletju. Leta 526 je mesto uni\xc4\x8dil potres, ki je zahteval smrt do 250.000 ljudi (po Johannesu Malalasu) (\xc5\xa1tevilka je verjetno previsoka, vendar ka\xc5\xbee na razse\xc5\xbenost katastrofe). Le nekaj let kasneje je pri\xc5\xa1lo do odlo\xc4\x8dilnega udarca: leta 540 je perzijski sasanidski kralj Kosrau I. napadel rimsko Sirijo in zavzel tudi Antiohijo. Velik del prebivalstva je deportiral v "Chosrauantiochia" v Ktesifonu in uni\xc4\x8dil mesto, razen nekaj stavb. V \xc4\x8dasu vladavine Justinijana (527-565) se je Antiohija imenovala Theoupolis (\'Bo\xc5\xbeje mesto\'), bila je obnovljena, vendar je to naselje zajemalo le del nekdanjega kraja. Umetni\xc5\xa1ka produkcija, ki je cvetela do perzijskega napada, je v veliki meri propadla. Po letu 540 je bilo o\xc4\x8ditno, da ni bilo ve\xc4\x8d mozaikov. Kljub temu je Antiohija ostala pomembna. Leta 613 je v bli\xc5\xbeini mesta pri\xc5\xa1lo do velike bitke med Rimljani in Sasanidi, kjer so cesarske \xc4\x8dete premagali. Verjetno je leta 638 Antiohija, ki je leta 615 padla pod Perzijce, ponovno postala rimska in so jo leta 630 osvojili Arabci. To je kon\xc4\x8dalo starodavno obdobje mesta._NEWLINE_Za poznej\xc5\xa1o zgodovino kraja glej \xc4\x8dlanek Antakya.\n_START_SECTION_\nArheologija\n_START_PARAGRAPH_\nNekaj sledi nekdanjega velikega rimskega mesta je danes vidno poleg masivnih utrdb, ki se vijejo po gori vzhodno od dana\xc5\xa1njega mesta, ve\xc4\x8d akvaduktov in jamsko cerkev svetega Petra, ki naj bi bila mesto sre\xc4\x8danja zgodnjekr\xc5\xa1\xc4\x8danske skupnosti . Ve\xc4\x8dina rimskega mesta je zakopana pod globokimi sedimenti reke Oront ali pa je bila zakrita z novej\xc5\xa1imi gradnjami._NEWLINE_Med letoma 1932 in 1939 so arheolo\xc5\xa1ka izkopavanja v Antiohiji potekala pod vodstvom "Odbora za izkopavanje Antiohije in bli\xc5\xbenje okolice", ki so ga sestavljali predstavniki muzeja Louvre, muzeja umetnosti Baltimore, muzeja umetnosti Worcester,  Univerze Princeton, Wellesley College, kasneje (1936) pa tudi umetni\xc5\xa1kega muzeja Fogg pri univerzi Harvard in podru\xc5\xbenici Dumbarton Oaks._NEWLINE_Ekipa ni na\xc5\xa1la ve\xc4\x8djih zgradb, za katere so upali, da jih bodo odkrili, vklju\xc4\x8dno s Konstantinovo Domus Aurea, Veliko osmerokotno cerkvijo ali cesarsko pala\xc4\x8do. Velik dose\xc5\xbeek ekspedicije pa je bilo odkritje visokokakovostnih rimskih mozaikov iz vil in kopeli v Antiohiji, Dafne in Seleucia Pieria._NEWLINE_Glavna izkopavanja mozaikov v Antiohiji, ki jih je vodila univerza Princeton marca 1932, so odkrila skoraj 300 mozaikov. Veliko teh je bilo prvotno prikazano kot talni mozaik v zasebnih domovih med 2. in 6. stoletjem, medtem ko so bili drugi razstavljeni v kopali\xc5\xa1\xc4\x8dih in drugih javnih zgradbah. Ve\xc4\x8dina antiohijskih mozaikov je iz 4. in 5. stoletja, zlate dobe mesta, medtem ko so ostali iz zgodnej\xc5\xa1ih obdobij tudi pre\xc5\xbeiveli.  Mozaiki prikazujejo razli\xc4\x8dne slike, vklju\xc4\x8dno z \xc5\xbeivalmi, rastlinami in mitolo\xc5\xa1kimi bitji, pa tudi \xc5\xbeivljenje ljudi, ki so \xc5\xbeiveli na tem obmo\xc4\x8dju. Vsak mozaik je omejen z zapletenimi modeli in vsebuje krepke, \xc5\xbeive barve. _NEWLINE_En mozaik vklju\xc4\x8duje mejo, ki prikazuje sprehod od Antiohije do Dafne in \xc5\xa1tevilne anti\xc4\x8dne stavbe ob poti. Mozaiki so zdaj prikazani v Arheolo\xc5\xa1kem muzeju Hatay v Antakiji. Zbirka mozaikov, tako na posvetnih kot na svetih temah, ki so bili neko\xc4\x8d v cerkvah, zasebnih domovih in drugih javnih prostorih, zdaj visi v umetni\xc5\xa1kem muzeju v Princetonu  in v muzejih drugih sponzorskih ustanov._NEWLINE_Kip v Vatikanu in \xc5\xa1tevilne figurice in kipci ohranjajo tip velike boginje in simbola Antiohije, Tihe (Fortune) - veli\xc4\x8dastne sede\xc4\x8de figure, okronane z obzidjem Antiohijskih zidov in ki v desni roki dr\xc5\xbei \xc5\xbeitne klase, z reko Oront kot mladostnika, ki plava pod nogami. Po besedah Williama Robertsona Smitha je bila Tice Antiohtska prvotno mlada devica, ki je bila \xc5\xbertvovana v \xc4\x8dasu ustanovitve mesta, da bi zagotovila njegovo nadaljnjo blaginjo in sre\xc4\x8do._NEWLINE_Severni rob Antakye v zadnjih letih hitro raste in ta gradnja je za\xc4\x8dela razkrivati velike dele starega mesta, ki so pogosto razrite in redko za\xc5\xa1\xc4\x8ditene v lokalnem muzeju._NEWLINE_Aprila 2016 so arheologi odkrili gr\xc5\xa1ki mozaik z okostjem, ki ka\xc5\xbee vinski vr\xc4\x8d in \xc5\xa1truco kruha ob besedilu, ki se glasi: Bodite veseli, u\xc5\xbeivajte v svojem \xc5\xbeivljenju, naj bi bil iz 3. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. Opisan kot \xc2\xbbnepremi\xc5\xa1ljen skelet\xc2\xab\xc2\xa0ali \xc2\xbbskeletni mozaik\xc2\xab, se je neko\xc4\x8d domnevalo, da je pripadal jedilnici v domu vi\xc5\xa1jega razreda.'