b'\n_START_ARTICLE_\nHiparh\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nDatum Hiparhovega rojstva je izra\xc4\x8dunal Delambre na podlagi njegovega dela. Ve\xc4\x8dina virov pa o to\xc4\x8dnem datumu \xc5\xa1e vedno dvomi. Tudi kraj rojstva ni to\xc4\x8dno znan. V 2. in 3. stoletju so v Bitiniji njemu v \xc4\x8dast sicer kovali kovance z njegovim likom in globusom, vendar se ne ve ali je v teh krajih v resnici kdaj bival. Poleg tega je bil njegov lik na kovancih petih razli\xc4\x8dnih rimskih cesarjev med letoma 138 in 253._NEWLINE_O njegovi mladosti se ne ve ni\xc4\x8d. Zagotovo je znano, da je deloval vsaj med letoma 162 (147) pr. n. \xc5\xa1t. in 127 pr. n. \xc5\xa1.  Verjetno je opazoval \xc5\xbee prej od leta 162 pr. n. \xc5\xa1t. Podatkov o njem in njegovem delu skoraj ni in se jih najde le \xc5\xa1e v delu Zemljepis (Geographica) Strabona, v delu Naravoslovje (Naturalis historia) Plinija starej\xc5\xa1ega in v Ptolomejevem astronomskem zborniku Almagest. Poleg Almagesta so pomembni tudi kasnej\xc5\xa1i tolma\xc4\x8di Paposa in Teona Aleksandrijskega._NEWLINE_Verjetno se je Hiparh u\xc4\x8dil v Aleksandriji. Napisal je vsaj \xc5\xa1tirinajst knjig. Njegovi izvirni spisi so na \xc5\xbealost izgubljeni. Edino njegovo ohranjeno delo je Razlaga o Aratovih in Evdoksovih pojavih (\xce\xa4\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xe1\xbc\x88\xcf\x81\xce\xac\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x85 \xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6 \xce\x95\xe1\xbd\x90\xce\xb4\xcf\x8c\xce\xbe\xce\xbf\xcf\x85 \xcf\x86\xce\xb1\xce\xb9\xce\xbd\xce\xbf\xce\xbc\xce\xad\xce\xbd\xcf\x89\xce\xbd \xe1\xbc\x90\xce\xbe\xce\xae\xce\xb3\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82). Zelo kriti\xc4\x8dno delo v dveh knjigah vsebuje razlago astronomskega epa Pojavi (Fainomena) gr\xc5\xa1kega pesnika Arata, ki na podlagi Evdoksovega dela opisuje ozvezdja in zvezde popisana v njem in veliko merjenj polo\xc5\xbeajev zvezd. Delo je objavil leta 1894 Karl Manitius v Leipzigu pod naslovom In Arati et Eudoxi Phaenomena._NEWLINE_Hiparh je naredil tudi seznam svojih glavnih del, ki je verjetno navajal pribli\xc5\xbeno 14 knjig, vendar so vse znane po virih drugih avtorjev._NEWLINE_Hiparh je delal, ko astronomija \xc5\xa1e ni bila velika znanost in jo je s svojim delom in postopki zelo obogatil. Zaradi svojega pristopa velja za za\xc4\x8detnika in o\xc4\x8deta znanstvene astronomije, za najve\xc4\x8djega gr\xc5\xa1kega astronoma opazovalca in je hkrati upravi\xc4\x8deno najve\xc4\x8dji astronom starega veka, \xc4\x8deprav je \xc5\xa1e Ciceron na to mesto postavljal Aristarha. Nekateri na to mesto postavljajo tudi Ptolemaja.\n_START_SECTION_\nAstronomski in\xc5\xa1trumenti in astrometrija\n_START_PARAGRAPH_\nHiparh je izdelal mnogo astronomskih in\xc5\xa1trumentov, ki so se za opazovanja s prostim o\xc4\x8desom zelo dolgo uporabljali v astronomiji. Leta 150 pr. n. \xc5\xa1t. je izdelal prvi astrolab, ki so ga v 3. stoletju izbolj\xc5\xa1ali arabski astronomi in ga v 10. prinesli v Evropo. Z njim je lahko med prvimi meril zemljepisno \xc5\xa1irino in \xc4\x8das. Tako je prvi za\xc4\x8del pravilno dolo\xc4\x8devati lego na Zemlji. Sinezij je poro\xc4\x8dal, da je Hiparh izdelal prvi astrolabij (astrolabion), kar bi lahko bila armilarna sfera, za katero je Ptolemaj trdil, da jo je izdelal (Almagest (5.1)), ali pa tudi astrolab, ki ga je omenjal Teon._NEWLINE_Gnomon so v njegovih \xc4\x8dasih za ta namen spremenili. Postavili so ga v kovinsko polkroglo, ki je bila znotraj razdeljena na koncentri\xc4\x8dne kroge in je slu\xc5\xbeil kot prenosni in\xc5\xa1trument, imenovan skafis (skafion), za dolo\xc4\x8devanje geografskih koordinat iz izmerjenih vi\xc5\xa1in Sonca. Z njim je Eratosten leta 220 pr. n. \xc5\xa1t. premeril dol\xc5\xbeino zemeljskega poldnevnika (meridijana), za katerega je dobil vrednost 36.690\xc2\xa0km, pozneje pa so z njim izdelali prve manj\xc5\xa1e zemljevide. Hiparh je predlagal tudi, da bi dolo\xc4\x8dili zemljepisno dol\xc5\xbeino ve\xc4\x8d mest ob Son\xc4\x8devih mrkih, saj bi tako lahko zagotovili isto\xc4\x8dasnost meritev. V resnici mrk ne nastane isto\xc4\x8dasno v vseh to\xc4\x8dkah na sledi Lunine sence, vendar bi njegov postopek dal to\xc4\x8dne podatke kakor katerikoli prej\xc5\xa1nji postopek, \xc4\x8de bi ga pravilno izpeljali. Na nesre\xc4\x8do pa so, kot ka\xc5\xbee, edini poskus za izvedbo njegovega predloga opravili precej malomarno in s tem napravili bistveno napako, ki je niso nikakor mogli odkriti. Zato so bili zemljevidi precej neto\xc4\x8dni. S tem mu pripisujemo tudi postopek za dolo\xc4\x8danje zemljepisne \xc5\xa1irine in dol\xc5\xbeine z astronomskimi sredstvi, toda takrat \xc5\xa1e niso mogli organizirati znanstvenega dela tako, da bi naredili zemljevide ve\xc4\x8djih delov zemeljske povr\xc5\xa1ine._NEWLINE_Ve se, da je izdelal nebesni globus. Kopija kopije se je morebiti ohranila v najstarej\xc5\xa1em ohranjenem nebesnem globusu, ki to\xc4\x8dno opisuje ozvezdja - v globusu, ki ga nosi Farnesejev Atlas._NEWLINE_Ptolemaj je omenjal (Almagest (5.14)), da je sam uporabljal podoben in\xc5\xa1trument kot Hiparh, ki ga je imenoval dioptra. Z njim je meril navidezni premer Sonca in Lune. Papos ga je v svojem tolma\xc4\x8du Almagesta opisal, kakor tudi Prokl (Hypotyposis IV.). To je bila 1,2 m dolga palica z lestvico, ki je imela na eni strani linico in premi\xc4\x8dni klin, ki je to\xc4\x8dno pokril ploskev Sonca ali Lune._NEWLINE_Ptolemaj je tudi poro\xc4\x8dal o dveh ekvatorialnih obro\xc4\x8dih, ki so ju v njegovem \xc4\x8dasu uporabljali za dolo\xc4\x8devanje enakono\xc4\x8dja. Tak\xc5\xa1en obro\xc4\x8d je uporabljal tudi Hiparh (Almagest (3.1))._NEWLINE_Zaradi Hiparhovega prispevka na tem podro\xc4\x8dju, ga imajo za za\xc4\x8detnika astrometrije.\n_START_SECTION_\nGeografija\n_START_PARAGRAPH_\nHiparh je uporabil svoje znanje o kotih v sferni trigonometriji na problem ozna\xc4\x8devanja lege na Zemljinem povr\xc5\xa1ju. Sicer se pri njem \xc5\xa1e ne da govoriti o pravi sferni trigonometriji, vendar so njegovi postopki in ra\xc4\x8duni \xc5\xbee zelo blizu. Pred njim je tak\xc5\xa1en sistem mre\xc5\xbee uporabljal Dicearh, vendar je bil Hiparh prvi, ki je uporabil matemati\xc4\x8dno strogost pri dolo\xc4\x8devanju zemljepisne \xc5\xa1irine in dol\xc5\xbeine krajev na Zemlji. Napisal je kriti\xc4\x8dno delo v treh knjigah o Eratostenovem delu z naslovom Proti Eratostenovi geografiji (Pr\xc3\xb2s t\xc3\xa8n \'Eratosth\xc3\xa9nous geograf\xc3\xadan). To delo je poznano prek Strabona, ki je v svojem delu Geografija (Geografia) kritiziral Hiparha. Kakor zgleda je Hiparh zelo izbolj\xc5\xa1al lege in razdalje, ki jih je omenjal Eratosten. Ni sicer na\xc5\xa1el novih postopkov, vendar je predlagal za dolo\xc4\x8devanje zemljepisne dol\xc5\xbeine razli\xc4\x8dnih mest Son\xc4\x8deve mrke (Strabon Geografija 7).\n_START_SECTION_\nOson\xc4\x8dje\n_START_PARAGRAPH_\nSkupaj s Ptolemajem je Hiparh opustil misel gr\xc5\xa1kega astronoma in filozofa Heraklita Pontskega, ki je o\xc5\xbeivil in nadaljeval Filolajevo domnevo o sredi\xc5\xa1\xc4\x8dnem ognju in prazemlji, \xc4\x8de\xc5\xa1 da okrog njega Sonce, Zemlja in skrivnostna prazemlja ali protizemlja kro\xc5\xbeijo tako, da si stojita Sonce in Zemlja vselej nasproti. Heraklit je misel o sredi\xc5\xa1\xc4\x8dnem ognju opustil in je menil, da se Zemlja preprosto vrti okrog svoje osi, kakor se meni tudi danes. S tem je vplival na gr\xc5\xa1kega astronoma Aristarha, ki je postavil prvo heliocentri\xc4\x8dno sliko. Glavni razlog, da sta Hiparh in Ptolemaj Heraklitovo misel zavra\xc4\x8dala, je bil, da bi, \xc4\x8de se Zemlja res vrti, telo, ki se ga vr\xc5\xbee v zrak, zaostajalo._NEWLINE_Hiparh je bil eden od glavnih nasprotnikov Aristarhovega heliocentri\xc4\x8dnega sistema in eden od utemeljiteljev geocentri\xc4\x8dnega sistema. Vendar mu je nasprotoval zaradi tega, ker se je bolj kot kdo drug pred njim poglobil v gibanja teles in je naletel na ve\xc4\x8dje te\xc5\xbeave pri opisovanju. Pri tej sliki je vztrajal kot pri kro\xc5\xbeenju. Zagotavljal je, da se Sonce giblje enakomerno po kro\xc5\xbenici in s tem enostavno privzel Platonovo in Aristotelovo avtoritativno gledanje. Dostavil je, da Zemlja ni v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du te kro\xc5\xbenice, ampak je ekscenter premaknjen iz sredi\xc5\xa1\xc4\x8da. Dopu\xc5\xa1\xc4\x8dal je tudi na drugi strani, da je Zemlja vseeno v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du gibanja in da se Sonce vrti \xc5\xa1e po dodatnem majhnem epiciklu, kar je povzel po podatkih in zamislih gr\xc5\xa1kega matematika Apolonija. Zmanj\xc5\xa1al je \xc5\xa1tevilo nebesnih krogel na 7, eno za vsak planet. Vsak posamezni planet pa ni bil del krogle. Bil je del manj\xc5\xa1e krogle in sredi\xc5\xa1\xc4\x8de te manj\xc5\xa1e krogle je bilo na glavni krogli. Gibanje planeta po manj\xc5\xa1i krogli je opisovalo kro\xc5\xbenico, prav tako pa je sredi\xc5\xa1\xc4\x8de manj\xc5\xa1e krogle opisovalo kro\xc5\xbenico, ki se je gibalo po ve\xc4\x8dji krogli. Velika krogla je bila deferent, manj\xc5\xa1a pa epicikel. S tem, da je prilagodil hitrosti obeh krogel in po potrebi dodajal nove, manj\xc5\xa1e epicikle, je posnemal gibanje planetov. Za la\xc5\xbejo predstavo je vpeljal \xc5\xa1e pojem ekscentrov, kjer se planet ni gibal okrog sredi\xc5\xa1\xc4\x8da Zemlje, ampak okrog nami\xc5\xa1ljene to\xc4\x8dke v prostoru, ki je blizu njenega sredi\xc5\xa1\xc4\x8da. In tudi ta to\xc4\x8dka je kro\xc5\xbeila okrog sredi\xc5\xa1\xc4\x8da Zemlje. Tak\xc5\xa1no misel je zaradi zapletenosti Lunine poti opustil in ostal pri izsredni legi Zemlje._NEWLINE_Precej tega, kar vsebuje Ptolemajev astronomski zbornik Almagest, se lahko poleg kaldejskih astronomov pripi\xc5\xa1e njemu, posebno uporabo izsrednih krogov in dodatnih epiciklov, s katerimi se lahko precej dobro pojasni gibanje Sonca, Lune in planetov. Aristarhovo teorijo je tako kot Ptolemaj zavra\xc4\x8dal predvsem zaradi te\xc5\xbeav pri opisovanju gibanja Lune in zaradi tega, ker bi, \xc4\x8de Zemlja res kro\xc5\xbei okrog Sonca, zvezde \xc4\x8dez leto spreminjale svojo lego. Ker ni opazil spremembe leg zvezd, je sodil, da je Aristarhova misel napa\xc4\x8dna, vendar je s tem posredno napovedal paralakso, ki jo je \xc5\xa1ele leta 1838 prvi izmeril Bessel. Mogo\xc4\x8de je tudi, da Aristarhove teorije preprosto niso marali, \xc4\x8deprav je bila preprostej\xc5\xa1a od Hiparhove. Vendar se je Hiparh od vseh, precej pred Kopernikom in Keplerjem najbolj pribli\xc5\xbeal resni\xc4\x8dni sliki in je bil skupaj s Ptolemajem \xc5\xbee zelo blizu elipti\xc4\x8dnega opisa gibanja teles. Pred Kopernikom in Keplerjem sta ju v opisovanju gibanja planetov dosegla samo Aryabhata I. in at-Tusi.\n_START_SECTION_\nLunin tir\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde dolgo je bilo znano, da je gibanje Lune neenakomerno, saj se njena tirna hitrost spreminja. To se imenuje anomalija in se periodi\xc4\x8dno ponavlja v anomalisti\xc4\x8dnih mesecih. Kaldejci so to komponento njenega gibanja obravnavali aritmeti\xc4\x8dno in uporabljali tabele, ki so podajale njeno dnevno gibanje po datumu skozi dolgo obdobje. Grki pa so raje razmi\xc5\xa1ljali v geometrijskih predstavah neba. Apolonij je predlagal dva modela za Lunino in planetarno gibanje. V prvem modelu se naj bi Luna gibala enakomerno po kro\xc5\xbenici, Zemlja pa bi bila stran od sredi\xc5\xa1\xc4\x8da (izsredno) na neki razdalji. Zaradi tega bi se spreminjali navidezna kotna hitrost Lune in njena razdalja. V drugem modelu bi se Luna gibala enakomerno z nekim srednjim gibanjem med anomalijo po drugem kro\xc5\xbenem tiru, epiciklu, ki bi se tudi sama gibala enakomerno s srednjim gibanjem v longitudi vzdol\xc5\xbe glavnega kro\xc5\xbenega tira okrog Zemlje, deferentu. Apolonij je v 3. stoletju pr. n. \xc5\xa1t pokazal, da sta ta dva modela v bistvu matemati\xc4\x8dno enakovredna. Vse to pa je bila le teorija in je prakti\xc4\x8dno niso preskusili. Hiparh je bil prvi, ki je posku\xc5\xa1al dolo\xc4\x8diti relativna razmerja in dejansko velikosti teh tirov._NEWLINE_Izdelal je geometrijsko metodo, s katero je bilo mo\xc4\x8d najti parametre iz treh Luninih leg na dolo\xc4\x8denih fazah v anomaliji. Dejansko je to naredil lo\xc4\x8deno za izsredni in epicikli\xc4\x8dni model. Ptolemaj je to podrobno opisal v Almagestu (4.11). Hiparh je uporabljal dve skupini treh opazovanj Luninih mrkov, ki jih je skrbno izbral, da so ustrezale zahtevam. Iz seznama babilonskih mrkov je za izsredni model izbral mrke: 22./23. decembra 383 pr. n. \xc5\xa1t., 18./19. junija 382 pr. n. \xc5\xa1t. in 12./13. decembra 382 pr. n. \xc5\xa1t. Za epicikli\xc4\x8dni model je izbral mrke: 22. septembra 201 pr. n. \xc5\xa1t., 19. marca 200 pr. n. \xc5\xa1t. in 11. septembra 200 pr. n. \xc5\xa1t. V izsrednem modelu je Hiparh za razmerje med polmerom izsrednega kroga (ekcentra) in razdaljo med sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem izsrednega kroga in sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem ekliptike, oziroma opazovalcem na Zemlji 3144\xc2\xa0: 327+2/3. V epicikli\xc4\x8dnem modelu je na\xc5\xa1el za razmerje med polmerom deferenta in epicikla 3122+1/2\xc2\xa0: 247+1/2. Te nekoliko \xc4\x8dudne vrednosti so se pojavile zaradi nerodno izbranih enot, ki jih je uporabil v svoji tabeli tetiv. Rezultata se vidno razlikujeta. To je deloma tudi zaradi zaokro\xc5\xbeitvenih in ra\xc4\x8dunskih napak, zaradi katerih ga je grajal Ptolemaj, \xc4\x8deprav je tudi sam delal napake pri zaokro\xc5\xbeevanju. Kakorkoli \xc5\xbee, Hiparh je vseeno na\xc5\xa1el neskladne rezultate. Kasneje je uporabil razmerje epicikli\xc4\x8dnega modela (3122+1/2\xc2\xa0: 247+1/2), ki je premajhno (60\xc2\xa0: 4;45 \xc5\xa1estdeseti\xc5\xa1ko); Ptolemaj pa je na\xc5\xa1el razmerje 60\xc2\xa0: 5+1/4.\n_START_SECTION_\nNavidezno gibanje Sonca\n_START_PARAGRAPH_\nMeton, Evktemon in njuni u\xc4\x8denci v Atenah so pred Hiparhom 27. junija 432 pr. n. \xc5\xa1t. in leta 440 pr. n. \xc5\xa1t. dolo\xc4\x8dili to\xc4\x8dki poletnega Son\xc4\x8devega obrata. Tudi Aristarh jo je dolo\xc4\x8deval leta 280 pr. n. \xc5\xa1t. Hiparh jo je dolo\xc4\x8dil sam v Aleksandriji leta 135 pr. n. \xc5\xa1t. Uporabljal je Arhimedov na\xc4\x8din opazovanj Son\xc4\x8devih obratov in je imel tudi njegove podatke. Ptolemaj je ob\xc5\xa1irno poro\xc4\x8dal o Hiparhovem dolo\xc4\x8devanju dol\xc5\xbeine leta v Almagestu (3.1) in navedel veliko opazovanj, ki jih je opravil Hiparh med letoma 162 in 128 pr. n. \xc5\xa1t._NEWLINE_Ptolemaj je navedel Hiparhovo ra\xc4\x8dunanje \xc4\x8dasa enakono\xc4\x8dja ob zori 24. marca 146 pr. n. \xc5\xa1t., ki se razlikujejo od opazovanja na isti dan v Aleksandriji ob 5 uri po son\xc4\x8dnem vzhodu. Hiparh bi lahko obiskal Aleksandrijo, vendar ni meril trenutka enakono\xc4\x8dja tam. Verjetno je bil na Rodu, ki ima enako zemljepisno dol\xc5\xbeino. Opazoval bi lahko s svojo armilarno sfero ali ekvatorialnim obro\xc4\x8dem. Hiparh in Ptolemaj sta vedela, da so opazovanja s tema in\xc5\xa1trumentoma ob\xc4\x8dutljiva glede na to\xc4\x8dno poravnanost z ekvatorjem. Resni\xc4\x8dni problem pa je, da lom svetlobe v ozra\xc4\x8dju navidezno dvigne Sonce nad obzorje, in je zaradi tega njegova navidezna deklinacija prevelika, kar spremeni opazovani \xc4\x8das, ko pre\xc4\x8dka ekvator. Ko se Sonce dviga, se lom \xc5\xa1e pove\xc4\x8duje, in se lahko tako giblje v napa\xc4\x8dno smer glede na ekvator, kakor je omenil Ptolemaj. Verjetno pa nista ugotovila, da je problem v lomu._NEWLINE_Hiparh je o teh opazovanjih in izra\xc4\x8dunih kasneje napisal knjigo O dol\xc5\xbeini leta (Peri eniaus\xc3\xadou meg\xc3\xa9thous). Ustaljena vrednost dol\xc5\xbeine tropskega leta, ki jo je uvedel Kalip okoli leta 330 pr. n. \xc5\xa1t., verjetno iz babilonskih virov, je bila 365 + 1/4 dni. Hiparhova opazovanja enakono\xc4\x8dja so dala razli\xc4\x8dne vrednosti. Pokazal je, kar je navedeno v Almagestu (3.1), da so bile njegove napake pri opazovanju, kakor tudi napake drugih opazovalcev pred njim, vsaj 1/4 dneva. Zato je uporabil stara opazovanja in je ugotovil razliko enega dneva v pribli\xc5\xbeno 300 letih. Za dol\xc5\xbeino tropskega leta je privzel 365 + 1/4 - 1/300 dni (365,24666... dni = 365 d 5 h 55 m), ki se razlikuje od dejanske vrednosti po danan\xc5\xa1nji oceni 365,24219 ... dni = 365 d 5 h 48 m 45 s za pribli\xc5\xbeno 6 minut._NEWLINE_Med Metonovim opazovanjem Son\xc4\x8devega obrata in Hiparhovim je bilo 297 let, oziroma 108.478 dni. To nakazuje dol\xc5\xbeino tropskega leta 365,24579 ... dni = 365 d;14,44,51 (\xc5\xa1estdeseti\xc5\xa1ko = 365 d + 14/60 + 44/60\xc2\xb2 + 51/60\xc2\xb3), ki so jo na\xc5\xa1li na babilonski glineni tablici. To je morebiti dokaz, da so tudi Kaldejci poznali Hiparhovo delo._NEWLINE_Druga vrednost dol\xc5\xbeine leta, ki jo pripisujejo Hiparhu (gr\xc5\xa1ki astrolog Vetij Valens (okoli 120\xe2\x80\x93175)), je 365 + 1/4 + 1/144 dni (365,25694 ... dni = 365 d 6 h 10 m). Ni to\xc4\x8dno jasno ali je to vrednost dol\xc5\xbeine zvezdnega leta. Danan\xc5\xa1nja ocena je pribli\xc5\xbeno 365,2565 dni. Vendar se razlika s Hiparhovo dol\xc5\xbeino tropskega leta ujema z velikostjo precesije enakono\xc4\x8dij.\n_START_SECTION_\nSon\xc4\x8dev tir geocentri\xc4\x8dno\n_START_PARAGRAPH_\nPred Hiparhom so kaldejski astronomi vedeli, da dol\xc5\xbeina letnih \xc4\x8dasov ni enaka. Hiparh je po Ptolemaju (Almagest (3.4)) dolo\xc4\x8dil, da je trajala pomlad, od pomladnega enakono\xc4\x8dja do poletnega Son\xc4\x8devega obrata 94 + 1/2 dni, in zima (od poletnega obrata do jesenskega enakono\xc4\x8dja) 92 + 1/2 dni. To je nepri\xc4\x8dakovan rezultat, \xc4\x8de se privzame, da se Sonce giblje okrog Zemlje po kro\xc5\xbenici s stalno hitrostjo. Hiparh je geocentri\xc4\x8dno privzel, da Zemlja ni v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du Son\xc4\x8devega gibanja, ampak na neki razdalji od sredi\xc5\xa1\xc4\x8da. Ta model je opisal navidezno gibanje Sonca dokaj dobro. Vrednost za to razdaljo, ki jo Ptolemaj pripisuje Hiparhu, je 1/24 r, \xc4\x8de je r polmer kro\xc5\xbenice Son\xc4\x8devega tira. Smer odzemlja bi bila na longitudi 65,5\xc2\xb0 od pomladnega enakono\xc4\x8dja. Lahko bi morda uporabil tudi druge podatke iz opazovanj (94 + 1/4 in 92 + 3/4), ki bi dale druge vrednosti. To je bila prehuda napaka za izsrednost tira, in morda sploh ni njegova vrednost, kot je navajal Ptolemaj, ki 3. stoletja kasneje ni na\xc5\xa1el nobenih sprememb, in je dodal dol\xc5\xbeine za jesen in zimo.\n_START_SECTION_\nKoledar\n_START_PARAGRAPH_\nPri izbolj\xc5\xa1avi koledarja je Hiparh na\xc5\xa1el svoj cikel 4267 mesecev v Luninem koledarju s 126.007 + 1/24 dnevi. To je skoraj neverjetno to\xc4\x8den rezultat: sistematska napaka, odstopanje za\xc4\x8detka povpre\xc4\x8dnega koledarskega meseca od za\xc4\x8detka sinodskega meseca, je samo 0,46 sekund mese\xc4\x8dno._NEWLINE_Skupaj z Nikazo je spojil 4 76-letne cikle z 940 meseci s 27.759 dnevi gr\xc5\xa1kega astronoma Kalipa iz leta 329 pr. n. \xc5\xa1t. in uvedel svoj 304-letni cikel s 3760 meseci s 111.035 dnevi. Njegov cikel ima zelo malo sistematsko napako, sedaj zna\xc5\xa1a samo - 0,25 sekund mese\xc4\x8dno proti 23 s Kalipovega cikla in ima en dan manj kot \xc5\xa1tirje Kalipovi cikli. Od tega \xc4\x8dasa je koledar postal zelo to\xc4\x8den. Iz virov pa ni jasno, kateri dan je izklju\xc4\x8den, oziroma kak\xc5\xa1no je interkalacijsko pravilo, tako da se ne da pravilno oceniti periodi\xc4\x8dne napake, odstopanja za\xc4\x8detka koledarskega meseca od za\xc4\x8detka povpre\xc4\x8dnega koledarskega meseca. Njegova ocena trajanja sinodskega meseca bo to\xc4\x8dna v 35. stoletju._NEWLINE_Mesece so po njem delili v tedne in tudi v dekade (desetdnevja). Dneve so \xc5\xa1teli do 20. redno, po 20. pa obratno do konca meseca in to od Son\xc4\x8devega zahoda do zahoda.\n_START_SECTION_\nMrki\n_START_PARAGRAPH_\nPo Pliniju starej\xc5\xa1emu (Naravoslovje 2.10) je Hiparh pokazal, da lahko Lunini mrki nastopijo vsakih 5 mesecev, Son\xc4\x8devi pa vsakih sedem, namesto obi\xc4\x8dajnih \xc5\xa1est mesecev. Sonce je lahko zakrito tudi dvakrat v tridesetih dneh, kar sicer lahko opazujejo razli\xc4\x8dni narodi. Ptolemaj je o tem podrobno pisal stoletje kasneje v Almagestu (6.6). Geometrija in mejne lege Sonca in Lune, pri katerih je mo\xc5\xbeen Son\xc4\x8dev ali Lunin mrk, so opisane v Almagestu (6.5). Hiparh je verjetno naredil podobne izra\xc4\x8dune. Dejstvo, da lahko Son\xc4\x8dev mrk nastopi mesec narazen, je pomembno, saj tega ni mo\xc4\x8d utemeljiti z opazovanji. En mrk je viden na severni, drugi pa na ju\xc5\xbeni polobli, kot je nakazal Plinij. Mrkov na ju\xc5\xbeni polobli stari Grki niso mogli opazovati._NEWLINE_To\xc4\x8dna napoved \xc4\x8dasa nastopa Son\xc4\x8devega mrka in kraja mo\xc5\xbenega opazovanja zahteva dobro lunarno teorijo in pravilno obravnava Lunine paralakse. Hiparh je gotovil bil prvi, ki mu je to uspelo. Stroga obravnava zahteva sferno trigonometrijo, Hiparh pa je morda rabil ravninske pribli\xc5\xbeke. O teh stvareh je verjetno razpravljal v svojem delu O mese\xc4\x8dnem gibanju Lune v latitudi (Per\xc3\xad t\xc4\x93s kat\xc3\xa1 pl\xc3\xa1tos m\xc4\x93nia\xc3\xadas t\xc4\x93s sel\xc4\x93n\xc4\x93s kin\xc4\x93se\xc5\x8ds), ki je omenjeno v Sudi._NEWLINE_Plinij je tudi pripomnil, da je \xc2\xbbzaradi katerega to\xc4\x8dnega razloga odkril tudi, da se je neko\xc4\x8d enkrat zgodilo, da je na zahodu nastopil Lunin mrk, v tem \xc4\x8dasu pa sta bila Luna in Sonce hkrati vidna na nebu, \xc4\x8deprav mora biti senca, ki povzro\xc4\x8da mrk, od Son\xc4\x8devega vzhoda naprej, pod Zemljo.\xc2\xab\xc2\xa0Toomer (1980) je pokazal, da se mora to nana\xc5\xa1ati na velik popolni Lunin mrk 26. novembra 139 pr. n. \xc5\xa1t., ko je nad jasnim morskim obzorjem nad Rodom Zemljina senca pomra\xc4\x8dila Luno na severozahodu ravno, ko je Sonce vz\xc5\xa1lo na jugovzhodu. To bi bil drugi mrk 345-letnega intervala, ki ga je Hiparh uporabil za preverjanje tradicionalnih babilonskih period. To postavlja kasnej\xc5\xa1i datum na razvoj Hiparhove lunarne teorije. Ne ve se to\xc4\x8dno kateri \xc2\xbbto\xc4\x8dni razlog\xc2\xab\xc2\xa0je Hiparh na\xc5\xa1el za opazovanje Luninega mrka, saj o\xc4\x8ditno Luna ni bila v to\xc4\x8dni opoziciji s Soncem. Paralaksa zni\xc5\xbeuje vi\xc5\xa1ino Sonca in Lune, lom jo pove\xc4\x8duje, z visoke to\xc4\x8dke opazovanja pa je obzorje poni\xc5\xbeano.\n_START_SECTION_\nZvezdni katalog\n_START_PARAGRAPH_\nDo leta 129 pr. n. \xc5\xa1t. je izdelal prvi veliki zvezdni katalog, s katerim je lahko odkrival vse spremembe na nebu in ki se do danes na \xc5\xbealost ni ohranil. Njegov zvezdni katalog sta pozneje temeljiteje predelala \xc5\xa1ele \xc4\x8dez tiso\xc4\x8d sto let leta 964 Ali Sufi in \xc4\x8dez tiso\xc4\x8dpetsto let leta 1437 Ulug Beg. Tudi kasneje je Halley uporabil njegov katalog pri odkritju lastnih gibanj zvezd. V svojo zvezdno karto je Hiparh vrisal tudi lego vsake zvezde na podlagi njene nebesne \xc5\xa1irine, kotne razdalje od nebesnega ekvatorja, in nebesne dol\xc5\xbeine, kotne razdalje od poljubno izbrane to\xc4\x8dke, na primer, kot je v astronomiji v navadi, od pomladi\xc5\xa1\xc4\x8da. Ta sistem so preprosto prenesli tudi na zemljevide Zemlje. Pred njim je dol\xc5\xbeino in \xc5\xa1irino uporabljal Dicearh, vendar sta dobili svoj pomen v koordinatni mre\xc5\xbei \xc5\xa1ele s Hiparhom. V katalogu je Hiparh navedel tudi barve zvezd, kar je prevzel pozneje Ptolemaj._NEWLINE_Bradley E. Schaefer, profesor fizike na Dr\xc5\xbeavni univerzi Lousiane, je leta 2005 nakazal, da so morda naredili Farnesejev Atlas na podlagi Hiparhovega zvezdnega kataloga. \xc4\x8ceprav na kipu ni nobenih zvezd, se je dalo iz lege ozvezdij dokaj to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8diti stanje neba iz tistega \xc4\x8dasa._NEWLINE_Ker je kasneje Ptolemaj za precesijo enakono\xc4\x8dij dobil enako hitrost kot Hiparh, so zaradi teh skladnosti Delambre, Tannery in drugi francoski zgodovinarji astronomije napa\xc4\x8dno sklepali, da je Ptolemaj svoj zvezdni katalog posnel po Hiparhovem z navadno ekstrapolacijo. \xc5\xa0ele ko so leta 1898 Boll in drugi ugotovili, da se po \xc5\xa1tevilu zvezd in tudi sicer razlikuje Hiparhov katalog od Ptolemajevega, so spoznali, da so Ptolemaja po krivici obto\xc5\xbeili. Novej\xc5\xa1e raziskave sistematskih in statisti\xc4\x8dnih napak so pokazale, da sta Hiparhov in Ptolemajev zvezdni katalog vseeno bolj sorodna, vendar to\xc4\x8dna povezava ni znana. Znano je, da imata kataloga podobne napake pri koordinatah, \xc4\x8deprav ni to\xc4\x8dno znano ali so bile pri opazovanju neposredno ekvatorske ali eklipti\xc4\x8dne, ali prera\xc4\x8dunavane. Ptolemajev katalog ima zvezde, ki jih Hiparh ni mogel opazovati, vendar bi lahko bil za 3/4 koordinat zvezd v Ptolemajevem katalogu odgovoren Hiparh. Iz pribli\xc5\xbeno 200 koordinat zvezd, ki jih je Hiparh navedel v Razlagi, je mo\xc4\x8d to\xc4\x8dno neposredno dolo\xc4\x8dili lego opazovali\xc5\xa1\xc4\x8da. Ta velja za zemljepisno \xc5\xa1irino 36\xc2\xb0, ki velja tudi za otok Rod. Ju\xc5\xbena meja za Ptolemejav zvezdni katalog je skoraj popolnoma enaka kot za koordinate zvezd, ki jih je navedel Hiparh v Razlagi. Ker je razlika med zemljepisnima \xc5\xa1irinama opazovali\xc5\xa1\xc4\x8d na Rodu in Aleksandriji enaka 5\xc2\xb0, bi se morala ta razlika videti tudi na ju\xc5\xbeni meji koordinat. Strokovnjaki si tudi niso povsem soglasni, kak\xc5\xa1no nebo je imel Hiparh pri opazovanju (\xc4\x8distost, koli\xc4\x8dina aerosolov, ipd), vsaj v tem smislu, da bi znali pravilno oceniti sije zvezd.\n_START_SECTION_\nNebesna telesa\n_START_PARAGRAPH_\nPojav nove leta 135 pr. n. \xc5\xa1t., ki je vplival na izdelavo njegovega zvezdnega kataloga, ni to\xc4\x8dno znan._NEWLINE_Hiparh je leta 130 pr. n. \xc5\xa1t. opisal razsuto kopico Jasli (Prezepe, M44, NGC 2632) kot \xc2\xbbMajhen oblak\xc2\xab\xc2\xa0oziroma \xc2\xbbObla\xc4\x8dna zvezda\xc2\xab. Pred njim je to astronomsko telo poznal tudi Arat okoli leta 260 pr. n. \xc5\xa1t., ki jo je imenoval \xc2\xbbMajhna meglica\xc2\xab. Hiparh je vklju\xc4\x8dil kopico tudi v svoj znameniti zvezdni katalog. Poznali so jo tudi kitajski astronomi.\n_START_SECTION_\nNebesni koordinatni sistemi\n_START_PARAGRAPH_\nKak\xc5\xa1ne nebesne koordinate to\xc4\x8dno je Hiparh uporabil v svojem katalogu, ni znano. Ker je zvezdni katalog v Ptolemajevem Almagestu v eklipti\xc4\x8dnih koordinatah \xce\xa3(\xce\xbb, \xce\xb2), je bil v njih zapisan verjetno tudi Hiparhov. Delambre je v svojem delu Zgodovina anti\xc4\x8dne astronomije (Histoire de l\'Astronomie Ancienne) iz leta 1817 privzel, da je Hiparh uporabil prave eklipti\xc4\x8dne koordinate, kasneje pa je Neugebauer v svojem delu Zgodovina anti\xc4\x8dne matemati\xc4\x8dne astronomije (A History of Ancient Mathematical Astronomy) (1975) to ovrgel. \xc5\xa0e novej\xc5\xa1e raziskave ka\xc5\xbeejo na to, da je morda Hiparh pri opazovanjih uporabljal tako eklipti\xc4\x8dne, kakor tudi ekvatorske koordinate \xce\xa3(H, \xce\xb4) (oziroma \xc4\x8dasovni kot H in polarno razdaljo p).\n_START_SECTION_\nPrecesija enakono\xc4\x8dij (146 pr. n. \xc5\xa1t. - 130 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\nHiparh je v celoti odkril precesijo enakono\xc4\x8dij, \xc4\x8deprav so po nekaterih \xc5\xa1e neraziskanih virih precesijo enakono\xc4\x8dij zabele\xc5\xbeili \xc5\xbee kaldejski astronomi malo pred Aleksandrovim vdorom v Babilon leta 330 pr. n. \xc5\xa1t., ki so po Albataniju \xc5\xbee lo\xc4\x8devali tropsko in sidersko leto, saj je navadel, da so imeli oceno za dol\xc5\xbeino siderskega leta SK = 365,2576388... dni = 365 dni 6 ur 11 minut z napako 110 sekund. Bolj grobo oceno SI = 365,2587615... dni = 365 d 6 h 12 m 37 s, z napako 217 s so po Aryabhati I. imeli tudi Indijci, vendar je vpra\xc5\xa1anje, \xc4\x8de je za to vedel tudi Hiparh. Ta ocena bi mu poleg zgornje kaldejske verjetno prav pri\xc5\xa1la. Pojav naj bi bil znan \xc5\xbee tudi kaldejskemu astronomu Kidinuju leta 314 pr. n. \xc5\xa1t. Francoska zgodovinarja astronomije A. Biot in Delambre pa pripisujeta odkritje precesije starim kitajskim astronomom. Prvi kitajski astronom, ki je omenjal precesijo, je bil Ju Ksi (Yu Xi) v 4. stoletju._NEWLINE_Pred Hiparhom so Meton in pripadniki njegove astronomske \xc5\xa1ole leta 440 pr. n. \xc5\xa1t. dolo\xc4\x8dili to\xc4\x8dki Son\xc4\x8devega obrata. Hiparh pa je sam v Aleksandriji leta 146 pr. n. \xc5\xa1t. dolo\xc4\x8dil to\xc4\x8dko enakono\xc4\x8dja. Uporabljal je Arhimedov na\xc4\x8din opazovanj Son\xc4\x8devih obratov. Leto pozneje je sam dolo\xc4\x8dil dol\xc5\xbeino tropskega leta TH = 365,24653... dni = 365 d 5 h 55 m 12 s (TH = 365,24653... dni = 365 d 5 h 55 m), ki se od dana\xc5\xa1nje T = 365,24219... dni = 365 d 5 h 48 m 45 s razlikuje samo za 6 m 27 s (6 m 15 s). \xc5\xbde pred njim so kaldejski astronomi vedeli, da \xc5\xa1tirje letni \xc4\x8dasi niso enako dolgi. S podrobnim merjenjem je ugotovil, da trajata zima in pomlad 184 1/2 dneva, poletje in jesen pa 180 1/2 dneva. V geocentri\xc4\x8dni sliki, pri kateri je vztrajal, je pojasnil to s privzetkom, da Zemlja ni v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du kroga, po katerem se okrog nje giblje Sonce, ampak le\xc5\xbei izsredno za 1/24 r. Tako je z oceno trajanja dol\xc5\xbeine letnih \xc4\x8dasov posku\xc5\xa1al dolo\xc4\x8diti po dana\xc5\xa1nje linearno izsrednost Zemljinega tira v njegovi izsredni kro\xc5\xbeni geocentri\xc4\x8dni sliki in po Dreyerju dobil vrednost e = 0,04166, kar je verjetno zanj prehuda napaka in ni avtor te ocene._NEWLINE_V \xc4\x8dasu med letoma 141 in 126 pr. n. \xc5\xa1t. je prete\xc5\xbeno na otoku Rodu, spet v Aleksandriji in Sirakuzah ter okoli leta 130 pr. n. \xc5\xa1t. v Babilonu opravljal samostojna to\xc4\x8dna in dolgotrajna opazovanja. Pri merjenju dol\xc5\xbein gnomonovih senc ob Son\xc4\x8devem obratu je dolo\xc4\x8dil dol\xc5\xbeino tropskega leta in dolo\xc4\x8deval trenutke zahoda poznanih svetlih zvezd in trenutke Son\xc4\x8devega vzhoda, iz katerih je leta 134 pr. n. \xc5\xa1t. na\xc5\xa1el dol\xc5\xbeino siderskega leta SH = 365,2569444... dni = 365 d 6 h 10 m, ki se od dana\xc5\xa1nje vrednosti S = 365,2563657... dni = 365 d 6 h 9m 10 s razlikuje za 50 s. Ko je primerjal dol\xc5\xbeini obeh let, je videl, da je tropsko leto za pribli\xc5\xbeno 20 minut kraj\xc5\xa1e od zvezdnega. To je kot prvi v zgodovini pravilno pojasnil z retrogradnim premikom pomladne to\xc4\x8dke \xce\xb3 po ekliptiki za pribli\xc5\xbeno 45" oziroma 3/4\' (po Ptolemaju), 46" ali 47", (36"), na leto (dana\xc5\xa1nja vrednost je \xcf\x88\' = 50,387", (50,26") in s tem pokazal, da zemeljska os ni nepremi\xc4\x8dna v prostoru. Pozneje je leta 135 pr. n. \xc5\xa1t., navdu\xc5\xa1en nad pojavom nove zvezde v \xc5\xa0korpijonu z ekvatorialno armilarno sfero izmeril eklipti\xc4\x8dne koordinate pribli\xc5\xbeno 850 (nepravilno 1600 ali 1080, kakor ve\xc4\x8dkrat navajajo) najsvetlej\xc5\xa1ih zvezd in izdelal zvezdni katalog._NEWLINE_\xc5\xa0e kasneje je Hiparh primerjal svoje dobljene koordinate s koordinatami iz prvega znanega ohranjenega zvezdnega kataloga, ki sta ga pribli\xc5\xbeno 150 let pred njim sestavila gr\xc5\xa1ka astronoma, Evklidova sodobnika Aristil in Timoharis ter zapiske kaldejskih astronomov, predvsem pa prav gotovo Kidinujeve zapiske. Opazil je, da se je pomladna to\xc4\x8dka \xce\xb3 premaknila relativno glede na Spiko za 2\xc2\xb0. To gibanje je opazil tudi pri drugih zvezdah. Iz tega je izra\xc4\x8dunal vrednost 1\xc2\xb0 na stoletje. Sodobna vrednost je 1\xc2\xb0 na 72 let. Poznal pa je tudi Evdoksovi deli Pojavi (Phainomena) in Zrcalo narave (Enoptron). Evdoks je imel blizu v Kiziku ob Mramornem morju svojo \xc5\xa1olo in preko Aratovega astronomskega epa Pojavi Evdoksovo kroglo, ki je bila narejena iz kovine ali kamna in na kateri so bila zaznamovana ozvezdja, svetlej\xc5\xa1e zvezde, Rakov in Kozorogov povratnik. Te primerjave so ga spravile v veliko zadrego, ker Evdoksovih podrobnih navedb ni mogel uskladiti s svojimi opazovanji in z dotedanjimi opazovanji. \xc4\x8ce ni sodil prenaglo, da so opazovanja zaradi razlik tem manj zanesljiva, \xc4\x8dim starej\xc5\xa1a so, je moral priti do pravilnega zaklju\xc4\x8dka. Iz vsega tega je po to\xc4\x8dnem opazovanju in primerjavi dognal, da so se v vseh teh letih koordinate zvezd in lega Sonca nasproti zvezdnemu ozadju sistemati\xc4\x8dno nekoliko spremenila. Razdalje teh zvezd od ekliptike, njihove astronomske \xc5\xa1irine ali latitude \xce\xb2 so ostale nespremenjene, pa\xc4\x8d pa so se njihove astronomske dol\xc5\xbeine ali longitude \xce\xbb toliko zmanj\xc5\xa1ale, kakor bi se bili to\xc4\x8dki enakono\xc4\x8dja, prese\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8di ekliptike in nebesnega ekvatorja, premaknili z napredno hitrostjo vsako leto za 1/100 lo\xc4\x8dne stopinje. S tem je svoje odkritje zagotovo potrdil, \xc4\x8deprav je to sporo\xc4\x8dil precej oprezno in neposrednega dokaza o tem ni. Kasneje so ga s svojimi opazovanji potrdili tudi poznej\xc5\xa1i gr\xc5\xa1ki in arabski astronomi. Ptolemaj je primerjal svoj zvezdni katalog s katalogi Aristila, Timoharisa, Hiparha in z opazovanji Agripe in Menelaja iz za\xc4\x8detka 1. stoletja ter tako dokon\xc4\x8dno potrdil Hiparhovo empiri\xc4\x8dno dejstvo, da pola nebesnega ekvatorja v enem platonskem letu ali v pribli\xc5\xbeno 25.765 letih (25.868, 25.777 let) obkro\xc5\xbeita pol ekliptike. Premer teh krogov v lo\xc4\x8dni enoti je enak naklonu ekliptike. To\xc4\x8dki enakono\xc4\x8dij prehodita ta \xc4\x8das vso ekliptiko in se premakneta za 1\xc2\xb0 na stoletje. Ta hitrost je enaka Hiparhovi. Zaradi teh skladnosti zgodovinarji astronomije napa\xc4\x8dno sklepali, da je Ptolemaj svoj zvezdni katalog posnel po Hiparhovem z navadno ekstrapolacijo. Boll in drugi so kasneje ugotovili, da se po \xc5\xa1tevilu zvezd in tudi sicer razlikuje Hiparhov katalog od Ptolemajevega, vendar novej\xc5\xa1e raziskave ka\xc5\xbeejo, da sta kataloga vseeno bolj sorodna._NEWLINE_Hiparh je tako v najve\xc4\x8d 15. letih sam popolnoma prakti\xc4\x8dno odkril ta pojav. Pri tem je uporabil le dva enostavna opazovalna pripomo\xc4\x8dka, gnomon za dolo\xc4\x8ditev tropskega in siderskega leta, za dolo\xc4\x8ditev naklona zemeljske osi proti ekliptiki in ekvatorialno armilarno sfero za dolo\xc4\x8ditev eklipti\xc4\x8dnih koordinat svetlih zvezd in v poenostavljeni izvedbi kot Hiparhov obro\xc4\x8d (ekvatorialni obro\xc4\x8d) za dolo\xc4\x8ditev in preverjanje pomladi\xc5\xa1\xc4\x8da. \xc4\x8ce je bil obro\xc4\x8d nagnjen pod kotom, ki ga oklepa zemeljska os proti ekliptiki, je ostal vzporeden Zemljinemu vrtenju okrog svoje osi in je senca zgornjega dela padala na spodnji del samo ob enakono\xc4\x8djih, kar je lepo izkoristil za dolo\xc4\x8devanje in preverjanje dol\xc5\xbeine tropskega leta in nastopa pomladi. S podobno izpopolnjeno napravo z gibljivim obro\xc4\x8dem in drse\xc4\x8do ro\xc4\x8dico na kateri je bil merek z dvema re\xc5\xbeama, je meril posredno eklipti\xc4\x8dne koordinate svetlih zvezd \xce\xa3(\xce\xbb, \xce\xb2). Hkrati je imel to sre\xc4\x8do, da je poznal in imel zvezdni katalog svojih predhodnikov in poznal Evdoksovo delo. Pojav je pozneje pri Ptolemaju dobil ime precesija prav zaradi tega, ker pomladna to\xc4\x8dka \xce\xb3 prednja\xc4\x8di na za\xc4\x8detku pomladi v sre\xc4\x8danju s Soncem. V latin\xc5\xa1\xc4\x8dini praecesse pomeni prehitevati, prednja\xc4\x8diti, danes pa pomeni \xc5\xa1e sukati. Tudi samo ime tega pojava ka\xc5\xbee na to, da je bil prej odkrit prakti\xc4\x8dno kot pa pojasnjen ali napovedan teoreti\xc4\x8dno, ker bi mu druga\xc4\x8de nadeli kak\xc5\xa1en bolj\xc5\xa1i izraz. Tak\xc5\xa1na meritev precesije enakono\xc4\x8dij spada v za\xc4\x8detke \xc4\x8dlovekovih vedenj o razse\xc5\xbenosti in lastnosti prostora in \xc4\x8dasa. Tako zapleten pojav in tako enostaven postopek kar bodeta v o\xc4\x8di, da bi bilo skoraj nesmiselno za dokaz danes ta poskus, razen v demonstracijske namene, ponavljati. \xc4\x8ce bi Hiparh odkril samo to osnovno gibanje togega telesa v prostoru, bi prav gotovo na\xc5\xa1el mesto v zgodovini astronomije, astrometrije in merilne tehnike. Pozneje se je s tem pojavom ukvarjalo mnogo astronomov, fizikov in matematikov, prakti\xc4\x8dno kot tudi teoreti\xc4\x8dno. Pojav je v nekaterih vejah nebesne mehanike odprl mnogo novih obetavnih re\xc5\xa1itev, kot so Tabitova teorija o trepidaciji in oscilaciji ekvinokcijskih to\xc4\x8dk, Newtonov splo\xc5\xa1ni gravitacijski zakon, ki je v celoti pojasnil pojav, Eulerjeve kinemati\xc4\x8dne in Lagrangeeve gibalne ena\xc4\x8dbe, d\'Alembertova dinami\xc4\x8dna teorija gibanja togega telesa, nekatere algebrske re\xc5\xa1itve za posebne primere precesije, Flamsteedove in Bradleyjeve te\xc5\xbeave pri izdelavi prvih to\xc4\x8dnih teleskopskih zvezdnih katalogov, Besslove in Newcombove meritve precesije in ne nazadnje precesija prison\xc4\x8dja masivnih in zvezdi bli\xc5\xbenjih nebesnih teles v Einsteinovi splo\xc5\xa1ni teoriji relativnosti, za katere raziskave so leta 1993 podelili tudi Nobelovo nagrado za fiziko._NEWLINE_Lunisolarna precesija tako povzro\xc4\x8da premik to\xc4\x8dke \xce\xb3 po ekliptiki v nasprotni smeri od prividnega letnega gibanja Sonca in kro\xc5\xbeenje nebesnega pola. Krog postane spirala zaradi dodatnega vpliva gravitacije planetov. To je planetarna precesija, kjer eklipti\xc4\x8dna ravnina niha od svoje srednje lege s kvaziperiodo 100.000 let in nagibom od 0,1\xc2\xb0 do 3\xc2\xb0 (glede na sedanjo ekliptiko za \xc2\xb1 4\xc2\xb0 v 60.000 do 70.000 letih). Kot med ekliptiko in ekvatorjem \xce\xb5 = 23\xc2\xb0 26\' 21,448" se danes letno zmanj\xc5\xa1uje za 0,468". Poleg tega drsi to\xc4\x8dka \xce\xb3 po ekvatorju za p = 0,108" na leto, sedaj v isti smeri kot Sonce. Vsota precesij da letno splo\xc5\xa1no precesijo v longitudi \xcf\x88 = 50,291", ki povzro\xc4\x8da nastanek tropskega leta. Te vrednosti je privzela Mednarodna astronomska zveza leta 1976 za poldan 1. januarja 2000. (J2000,0) - vrednosti za 1900 in 1950 se \xc5\xa1e vedno nahajajo v mnogih enciklopedijah._NEWLINE_Hiparhovo delo je bilo tesno povezano z dose\xc5\xbeki babilonske astronomije, ki je v njegovi dobi prek nadarjenih Kaldejcev dosegla velik napredek in katero je v celoti poznal. Brez njega bi gr\xc5\xa1ka, arabska in poznej\xc5\xa1a zahodna astronomska znanost zamrli kar za nekaj \xc4\x8dasa. \xc5\xbde ob samem svitu astronomije je nakazal, da nebesni pojavi niso nekaj stalnega in enostavno dolo\xc4\x8dljivi in izmerljivi, kar je \xc5\xa1e njegov dodatni pomen, na katerega je pozneje astronomija nekoliko pozabila.\n_START_SECTION_\nAstrologija\n_START_PARAGRAPH_\nV dodatku k svojim drugim rokopisom v katerih govori o astronomskih temah, je bilo Hiparhovo delo (napredek v drugi polovici 2. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.), ki se je ukvarjalo z ra\xc4\x8dunanjem in predvidevanjem nebesnih leg, zelo koristno tistim anga\xc5\xbeiranim v obliko astronomije znano kot astrologija. Astrologija se je razvila v starogr\xc5\xa1ko-rimskem svetu v helenisti\xc4\x8dnem obdobju in si sposodila veliko elementov iz babilonske astronomije. Nekateri zgodovinarji predlagajo, da je pri tem imel Hiparh klju\xc4\x8dno vlogo. Pripombe, ki jih je navedel Plinij starej\xc5\xa1i v svoji knjigi Naravoslovje (2.24), se nana\xc5\xa1ajo na nekatere anti\xc4\x8dne avtorje, ki so pripisovali Hiparhu zaslugo kot pomembne figure v zgodovini astrologije. Plinij trdi, da Hiparha ne bodo nikoli dovolj pohvalili, ker nih\xc4\x8de ni naredil toliko kot on, da doka\xc5\xbee, da je \xc4\x8dlovek v odnosu z zvezdami in da so \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke du\xc5\xa1e del nebesa.\n_START_SECTION_\nPoimenovanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo Hiparhu se je imenoval Esin astrometrijski projekt Hipparcos._NEWLINE_Po njem se imenujeta udarna kraterja na Luni (Hiparh (Hipparchus)) in Marsu (Hiparh), ter asteroid glavnega asteroidnega pasu 4000 Hiparh (4000 Hipparchus).\n_START_SECTION_\nSpomenik\n_START_PARAGRAPH_\nV Griffithovem observatoriju v Los Angelesu je Hiparh poleg Kopernika, Keplerja, Galileja, Newtona in Williama Herschla upodobljen na astronomskem spomeniku iz leta 1934 kot eden od \xc5\xa1estih najve\xc4\x8djih astronomov vseh \xc4\x8dasov in edini iz starega veka.'