b'\n_START_ARTICLE_\nPropad Osmanskega cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8clanek govori o oslabitvi in dokon\xc4\x8dnem padcu Osmanskega cesarstva od 17. do 20. stoletja. Za vzpon Osmanskega imperija glej vzpon Osmanskega cesarstva._NEWLINE_Od konca 16. stoletja je mo\xc4\x8d tur\xc5\xa1kega cesarstva vedno bolj slabela, ekonomski in tehni\xc4\x8dni napredek Evrope je bil \xc4\x8dedalje ve\xc4\x8dji, tur\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava pa je vse bolj zaostajala. Z zmago v vojni z Osmanskim cesarstvom 1768-74 in z mirom, sklenjenim v Ku\xc4\x8duk Kainard\xc5\xbeiju, je Rusija dobila Krim, mejo na Bugu, pokroviteljstvo nad Moldavijo in Vla\xc5\xa1ko, postala pa je tudi za\xc5\xa1\xc4\x8ditnica vseh pravoslavnih prebivalcev Osmanskega cesarstva. Vzhodno vpra\xc5\xa1anje je postalo za skoraj 150 let eno od osnovnih vpra\xc5\xa1anj evropske diplomacije. Gre za problem t. i. bolnika ob Bosporju, to je Osmanskega cesarstva, ki je vse bolj propadalo. Za njegovo nasledstvo so se potegovale vse evropske velesile, postalo je stalno \xc5\xbeari\xc5\xa1\xc4\x8de nestabilnosti na obmo\xc4\x8dju jugovzhodne Evrope in vzrok za nekaj vojn. S propadanjem Osmanskega cesarstva je v ospredje stopalo tudi narodnobuditeljsko in prerodno gibanje ter osvobajanje balkanskih narodov, ki so v 19. stoletju drug za drugim ustanavljali svoje dr\xc5\xbeave. \xc5\xbde ob koncu 18. stoletja pa je za\xc4\x8delo v tur\xc5\xa1kem cesarstvu vreti ne le na Balkanskem polotoku, pa\xc4\x8d pa tudi v Kurdistanu, Gruziji, Armeniji in na Arabskem polotoku. Na to je vplivalo zlasti vse hitrej\xc5\xa1e razpadanje \xc4\x8diftlu\xc5\xa1kega sistema, razpadala je tudi vojska, saj so se spahiji izogibali voja\xc5\xa1ki obveznosti; tudi jani\xc4\x8darji so izgubljali sloves bojevnikov, saj zaradi stalnih voja\xc5\xa1kih porazov ni bilo ve\xc4\x8d vojnega plena, od katerega so ve\xc4\x8dinoma \xc5\xbeiveli. Tehni\xc4\x8dno je vojska ostala na ravni 16. stoletja in to je bil glavni vzrok porazov._NEWLINE_Od sultana Selima III. naprej je dr\xc5\xbeava sku\xc5\xa1ala uvajati razli\xc4\x8dne reforme (vojska, uprava, finance, \xc5\xa1olstvo), ki pa niso bile izpeljane, zlasti ne na pode\xc5\xbeelju. Sultan Selim je poskus uvajanja stalne vojske celo pla\xc4\x8dal z \xc5\xbeivljenjem, ubili so ga jani\xc4\x8darji, ki so stalni vojski najbolj nasprotovali. Leta 1826 je sultanu Mahmutu II. kon\xc4\x8dno uspelo premagati jani\xc4\x8darje, z njihovim pobojem pa je nekdaj najelitnej\xc5\xa1i del tur\xc5\xa1ke armade dokon\xc4\x8dno izginil. Separatisti\xc4\x8dne te\xc5\xbenje na najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih koncih monarhije od Irana do Egipta in severne Afrike so se pove\xc4\x8devale in posamezni pa\xc5\xa1e so bili v svojih pa\xc5\xa1alukih precej samostojni, tako je Ali pa\xc5\xa1a iz Janine v Epiru imel celo svojo vojsko. Nasilje jani\xc4\x8darjev je spro\xc5\xbealo odpor in upor podlo\xc5\xbenikov in raje v Srbiji 1804, ko je pri\xc5\xa1lo do prve srbske vstaje. Naslednje leto se je v Egiptu Mehmed Ali pa\xc5\xa1a popolnoma osvobodil sultanove vlade. Sultan Mahmut II. je 1829 po pokolu jani\xc4\x8darjev 1826 moral priznati neodvisnost Gr\xc4\x8dije, naslednje leto \xc5\xa1e Srbije, notranjo avtonomijo pa sta dobili \xc5\xa1e Vla\xc5\xa1ka in Moldavija. Nadaljeval je reforme, imenovane Tanzimat ali novi red, ki jih je za\xc4\x8del \xc5\xbee sultan Selim. S temi reformami je bil odpravljen timarski sistem, moderniziral se je upravni sistem, ustanovljena so bila ministrstva, za\xc4\x8delo se je lai\xc4\x8dno visoko \xc5\xa1olstvo, po evropskem vzoru je bila v armadi preurejena pehota, najve\xc4\x8d pridobitev pa je do\xc5\xbeivela artilerija. Vendar pa v prvi polovici 19. stoletja Osmanskega cesarstva \xc5\xa1e ni zajela modernizacija v industriji, ekonomiji in drugih vejah gospodarstva, bur\xc5\xbeoazije je bilo malo, zahteve po ustavni parlamentarni obliki vladavine so se \xc5\xa1ele za\xc4\x8dele pojavljati, sultanova oblast je bila \xc5\xa1e zelo avtokratska.'