b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Macun\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nGimnazijo je kon\xc4\x8dal v Mariboru, v Gradcu je \xc5\xa1tudiral filologijo in pravo. Kot profesor je pou\xc4\x8deval na srednjih \xc5\xa1olah v Trstu, Zagrebu, Ljubljani in Gradcu. Pod vplivom Stanka Vraza (zanj je Macun zbiral ljudske pesmi) je pri\xc5\xa1el v stik z ilirizmom. Pisal je \xc5\xa1olske u\xc4\x8dbenike, utrjeval slovensko slovni\xc4\x8dno terminologijo, jezikoslovne in kulturno-politi\xc4\x8dne \xc4\x8dlanke pa je objavljal v slovenskem, hrva\xc5\xa1kem in nem\xc5\xa1kem tisku._NEWLINE_Leta 1850 je izdal prvi del nameravane antologije jugoslovanskih literatur Cvetje slovenskiga pesni\xc4\x8dtva; v uvodu je objavil kratek pregled poetike, poleg tega delo vsebuje \xc5\xa1e strokovne razprave, ljudske pesmi, pesmi Pre\xc5\xa1erna, Vodnika ter druge pesmi. Dele\xc5\xbeno je bilo negativne kritike (predvsem Metelka in Bleiweisa), zato nikoli ni bilo priznano kot \xc5\xa1olsko berilo, Macun pa je po njem objavil le \xc5\xa1e nadaljevanje uvoda v srbohrva\xc5\xa1kem jeziku leta 1852._NEWLINE_Njegovo najdalj\xc5\xa1e in za \xc5\xa0tajerce najpomembnej\xc5\xa1e delo je Knji\xc5\xbeevna zgodovina Slovenskega \xc5\xa0tajerja, ki ga je izdal v Gradcu leta 1883. V njem opisuje pisatelje, ki so se rodili in ustvarjali na \xc5\xa0tajerskem, tudi tiste drugih nacionalnosti._NEWLINE_Macun je v Cvetju slovenskiga pesni\xc4\x8dtva po zgledu nem\xc5\xa1ke romanti\xc4\x8dne poetike v slovenski jezik uvedel nov, raz\xc5\xa1irjeni pojem lirike. Po njegovem je za lirske pesmi, ki jih je sam imenoval\xc2\xa0\xc2\xbbliri\xc4\x8dke\xc2\xab, slovensko\xc2\xa0\xc2\xbbpevne\xc2\xab, zna\xc4\x8dilno to, da pesnik izpoveduje svoja notranja \xc4\x8dustva in da so predvsem namenjene petju oziroma se jih lahko poje.'