b'\n_START_ARTICLE_\nDramatizacija\n_START_PARAGRAPH_\nDramatizacija je transformacija (prenos, preobrazba) nedramskega besedila, najpogosteje romana, v dramsko obliko, namenjeno uprizarjanju. Je avtonomno literarno delo, hkrati pa funkcionira kot uprizoritveni tekst.\n_START_SECTION_\nDefinicija\n_START_PARAGRAPH_\nDramatizacija/adaptacija/priredba pomeni spreminjanje epskega ali pesni\xc5\xa1kega besedila v dramsko besedilo. (Za pripravo uprizoritvenega teksta je mogo\xc4\x8de uporabiti tudi neliterarno gradivo: eseje, pisma, \xc4\x8dasopisne \xc4\x8dlanke ...) Ob tem se literarni tekst transponira v dialoge, ki se dostikrat razlikujejo od tistih v originalu, in v odrska dogajanja, ki uporabljajo vsa gledali\xc5\xa1ka gradiva uprizarjanja: geste, podobe, glasbo._NEWLINE_Priredba ozna\xc4\x8duje tudi dramatur\xc5\xa1ko delo na osnovi besedila, namenjenega uprizarjanju (npr. brechtovske predelave Williama Shakespearja in Sofokleja)._NEWLINE_Priredba/adaptacija se pogosto, sploh v francoskem in ameri\xc5\xa1kem prostoru, sopomensko uporablja za gledali\xc5\xa1ki prevod, kar ka\xc5\xbee, da je vsak poseg v izvirno besedilo ponovna stvaritev._NEWLINE_Oba izraza sta navzo\xc4\x8da tudi na filmskem in televizijskem podro\xc4\x8dju (filmska adaptacija/priredba). \xc5\xbde sama neenotnost v poimenovanju pa opozarja na razli\xc4\x8dne poglede in celo nasprotujo\xc4\x8da si dojemanja opisanega postopka.\n_START_SECTION_\nNa\xc4\x8dini dramatizacije\n_START_PARAGRAPH_\nVsaka dramatizacija nastane z uporabo posebne strategije, ki se je skozi zgodovino spreminjala skupaj z razvojem uprizoritvenih praks. Tradicionalni pristop privilegira tekst in se podreja kanoniziranim aristotelskim modelom dramaturgije; zajema preoblikovanje dialogov in naracije v dramsko strukturo, opisi pa se uporabijo za pomo\xc4\x8d pri pisanju didaskalij. Tovrstni pristopi so pogostej\xc5\xa1i na filmskem in televizijskem podro\xc4\x8dju, ki ima na voljo druga\xc4\x8dna tehni\xc4\x8dna sredstva. Modernej\xc5\xa1i na\xc4\x8dini ne pretvarjajo zgolj enega ozna\xc4\x8devalnega sistema v drugega, ampak z literarnim besedilom vzpostavljajo dialog, ki se oddaljuje od klasi\xc4\x8dne dramatur\xc5\xa1kega branja in poudarja avtorsko branje besedila.\n_START_SECTION_\nAvtorstvo in izvirnost dramatizacij\n_START_PARAGRAPH_\nAvtorji dramatizacij/priredb/adaptacij vidijo svojo vlogo in pomen razli\xc4\x8dno, zato svoje ime zapisujejo nad naslov uprizoritve, ob ime avtorja izvirnika ali pod njim oziroma ob re\xc5\xbeiserjevo ime. V nekaterih primerih je avtorstvo kolektivno (re\xc5\xbeiser in igralci npr.); vedno pa velja, da mora biti avtor naveden, ker je dramatizacija avtorsko delo.\n_START_SECTION_\nProblem kritike in recepcije\n_START_PARAGRAPH_\nGledali\xc5\xa1ka kritika govori v osnovi o gledali\xc5\xa1ki uprizoritvi, vendar se dotakne tudi uprizoritvene predloge (dramatizacije oziroma drame). Dramatizacijo presoja enako kot izvirno besedilo, ukvarja pa se tudi z njeno izpeljavo v razmerju do izvirnika._NEWLINE_Ob nekaterih modernej\xc5\xa1ih pristopih se odpira vpra\xc5\xa1anje, ali sploh lahko govorimo o dramatizaciji ali zgolj o uporabi motivov (Toma\xc5\xbe Pandur, Nenad Proki\xc4\x87, Neboj\xc5\xa1a Pop Tasi\xc4\x87), monta\xc5\xbei (Ljubi\xc5\xa1a Risti\xc4\x87, Sebastijan Horvat), odrski konstrukciji (Mile Korun), iskanju atmosfere ali osnovne osi romana (Krystian Lupa) \xe2\x80\xa6_NEWLINE_Do recepcijskega nesporazuma lahko pride zaradi presojanja s stali\xc5\xa1\xc4\x8da, da je roman model, dramatizacija oziroma uprizoritev pa kopija, ki ne zmore dose\xc4\x8di veli\xc4\x8dine izvirnika.\n_START_SECTION_\nPregled dramatizacij v slovenskih gledali\xc5\xa1\xc4\x8dih\n_START_PARAGRAPH_\nStalnica repertoarjev slovenskih gledali\xc5\xa1\xc4\x8d so dramatizacije otro\xc5\xa1ke in mladinske knji\xc5\xbeevnosti. Med najbolj priljubljene avtorje izvirnikov spadajo Hans Christian Andersen, brata Grimm, Astrid Lindgren, po letu 2000 pa Sue Townsend in Desa Muck.\n_START_SECTION_\nObdobje do druge svetovne vojne\n_START_PARAGRAPH_\nV jezuitskem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du so dramatizirali bibli\xc4\x8dne zgodbe, v posvetnem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du pa je leta 1869 Fran Levstik prvi\xc4\x8d priredil za oder nedramsko besedilo \xe2\x80\x93 pesnitev Franceta Pre\xc5\xa1erna Krst pri Savici. Najve\xc4\x8d uprizoritev na osnovi romanov je na za\xc4\x8detku 20. stoletja nastalo v Slovenskem narodnem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du Drama Ljubljana. Najpogostej\xc5\xa1a avtorja sta bila Fjodor Mihajlovi\xc4\x8d Dostojevski (Zlo\xc4\x8din in kazen, Bratje Karamazovi, Idiot, Stri\xc4\x8dkove sanje) in Lev Nikolajevi\xc4\x8d Tolstoj (Vstajenje, Ana Karenina). Priljubljena so bila besedila Alexsandra Dumasa (Grof Monte Cristo, Dama s kamelijami) in Julesa Verna (Na pustem otoku, Pot okoli Zemlje v 80 dneh). Za to obdobje so bile zna\xc4\x8dilne tudi detektivke (Tat vseh tatov, Sherlock Holmes). Slovenski avtorji predlog so bili Josip Jur\xc4\x8di\xc4\x8d (Deseti brat), Ivan Tav\xc4\x8dar (Otok in struga, Cvetje v jeseni) in Ivan Cankar (Hlapec Jernej in njegova pravica). Veliko \xc5\xa1tevilo uprizoritev na osnovi dramatizacij je bilo v repertoarjih Slovenskega ljudskega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da Celje in Slovenskega stalnega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da Trst; v obeh so prevladovala dela doma\xc4\x8dih avtorjev (Josip Jur\xc4\x8di\xc4\x8d, Ivan Tav\xc4\x8dar, Fran Sale\xc5\xa1ki Fin\xc5\xbegar). V Drami SNG Maribor je bilo tovrstnih uprizoritev manj, izbor pa je bil podoben kot v ostalih gledali\xc5\xa1\xc4\x8dih. Dramatizacije tujih avtorjev so prevajali, nekaj pa so jih prispevali slovenski pisatelji (Ivan Tav\xc4\x8dar, Fran Govekar) in igralci oziroma re\xc5\xbeiserji (Boris Putjata, Milan Skrbin\xc5\xa1ek, Ignacij Bor\xc5\xa1tnik).\n_START_SECTION_\n1945\xe2\x80\x931969\n_START_PARAGRAPH_\nDramatizacij je bilo malo, po slovenskih gledali\xc5\xa1\xc4\x8dih so bile razporejene enakomerno; prevladovale so priredbe obeh ruskih klasikov, pove\xc4\x8dalo se je \xc5\xa1tevilo dramatizacij Cankarjevih besedil; pridru\xc5\xbeile pa so se \xc5\xa1e tiste, ki so nastale po literarnih delih Pre\xc5\xbeihovega Voranca.\n_START_SECTION_\n1980\xe2\x80\x931989\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0tevilo uprizoritev na osnovi dramatizacij je ostalo enako visoko, le da se je nekoliko zmanj\xc5\xa1al dele\xc5\xbe tistih, ki so nastale po slovenskih izvirnikih. Dostojevskemu in Kafki sta se pridru\xc5\xbeila Marcel Proust (V Swannovem svetu) in Klaus Mann (Mefisto). Slovensko narodno gledali\xc5\xa1\xc4\x8de Nova Gorica in Slovensko stalno gledali\xc5\xa1\xc4\x8de Trst sta ostala zvesta uprizoritvam slovenskih protobesedil Ivana Cankarja, Franceta Bevka in Cirila Kosma\xc4\x8da. Dramatizacije Ljubi\xc5\xa1e Risti\xc4\x87a (Levitan po romanu Vitomila Zupana, Resni\xc4\x8dnost po literarni predlogi Lojzeta Kova\xc4\x8di\xc4\x8da in Missa in a minor) v Slovenskem mladinskem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du so postavila nova merila kakovosti prirejanja literarnih besedil za oder. Njegova Missa in a minor (po noveli Danila Ki\xc5\xa1a Grobnica za Borisa Davidovi\xc4\x87a) je mo\xc4\x8dno odmevala na Sterijevem pozorju, ki vklju\xc4\x8duje tudi posebno kategorijo nagrad za dramatizacije in adaptacije.\n_START_SECTION_\n1990\xe2\x80\x931999\n_START_PARAGRAPH_\n90. leta je zaznamoval upad dramatizacij oziroma so se te skoncentrirale na Dramo SNG Maribor in Slovensko stalno gledali\xc5\xa1\xc4\x8de Trst (Balerina, balerina po romanu Marka Sosi\xc4\x8da, Deseti brat in Butalci Frana Mil\xc4\x8dinskega). \xc5\xa0tiri odrske priredbe v Drami SNG Maribor Toma\xc5\xbea Pandurja, Livije Pandur in Nenada Proki\xc4\x87a (Bo\xc5\xbeanska komedija Danteja Alighierija, Ruska misija po motivih iz romanov Dostojevskega, Hazarski slovar po istoimenskem romanu Milorada Pavi\xc4\x87a in Sto minut po motivih iz romana Zlo\xc4\x8din in kazen) pa bi bilo bolje ozna\xc4\x8diti kot izvirna dramska dela, nastala po motivih romanov oziroma epa.'