b'\n_START_ARTICLE_\nHenry Fielding\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v plemi\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini, \xc5\xa1tudiral pravo, \xc5\xbeivel kot svoboden pisatelj in nazadnje kot sodnik. Najprej se je ukvarjal s pisanjem iger za gledali\xc5\xa1\xc4\x8de in uspel s \xc5\xa1tevilnimi politi\xc4\x8dno-satiri\xc4\x8dnimi komedijami in farsami (Vali\xc5\xbeanska opera; Zgodovinski register za 1736; Tragedija nad tragedijami in drugimi deli, po uvedbi cenzure gledali\xc5\xa1kih del leta 1737 pa je pisal samo romane, politi\xc4\x8dne spise in eseje. Z romanom Zgodba o dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8dinah Josepha Andrewsa in njegovega prijatelja gospoda A. Adamsa (The History of the Adventures of Joseph Andrews and of his Friend Mr. A. Adams, 1742) je ustvaril parodijo, s katero je hotel osme\xc5\xa1iti sentimentalnost Richardsonovega romana Pamela ali popla\xc4\x8dana krepost (Pamela or Virtue Rewarded, 1740). \xc5\xbde tu se je naslonil na tradicijo \xc5\xa1panskega pustolovskega romana, deloma tudi na Cervantesovega Don Kihota. Sledil je obse\xc5\xbeen roman Tom Jones (1749) in nazadnje, manj posre\xc4\x8deno delo Amelia (1751). Fielding je v vseh delih posku\xc5\xa1al ustvarjati po na\xc4\x8delih lastne teorije o romanu, ki je roman razgla\xc5\xa1ala za \xc2\xbbkomi\xc4\x8dni ep v prozi\xc2\xab, se pravi za delo, ki mora podobno kot ep biti obse\xc5\xbeno, objektivno in hkrati komi\xc4\x8dno zabavno; to pa zato, da bi tem bolj u\xc4\x8dinkovalo s svojo razsvetljensko pou\xc4\x8dno idejo. Bil je racionalist in didakt v smislu razsvetljenskih idej, vendar je njegova metoda zelo moderna; realisti\xc4\x8dno prikazuje mestno in va\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje, ustvarja \xc5\xbeive in psiholo\xc5\xa1ko poglobljene osebe in mojstrsko oblikuje mnoge zanimive epizode. Fiedlingovi romani predstavljajo vrh angle\xc5\xa1kega nravstveno realisti\xc4\x8dnega romana, on pa za za\xc4\x8detnika modernega angle\xc5\xa1kega romana.'