b'\n_START_ARTICLE_\nPrincipat\n_START_PARAGRAPH_\nPrincipat je splo\xc5\xa1no uveljavljen naziv za dr\xc5\xbeavno ureditev, ki jo je v Rimskem cesarstvu vzpostavil prvi cesar Gaj Avgust Oktavijan (vladal 27 pr. n. \xc5\xa1t.-14 n. \xc5\xa1t.). Kon\xc4\x8dal se je leta 284, ko je po krizi tretjega stoletja, v kateri so se na rimskem prestolu stalno menjavali cesarji uzurpatorji, ki so jih kar po vrsti samovoljno progla\xc5\xa1ali vojaki po celem cesarstvu, na rimski prestol pri\xc5\xa1el cesar Dioklecijan. Principat se je z Dioklecijanovimi dr\xc5\xbeavnimi in dru\xc5\xbebenimi reformami, ki jih je dopolnil njegov naslednik Konstantin Veliki, pretvoril v dominat, ki se je kon\xc4\x8dal z delitvijo cesarstva leta 476._NEWLINE_Za principat je zna\xc4\x8dilno usklajeno prizadevanje cesarjev, da bi ustvarili vtis formalnega nadaljevanja Rimske republike. V praksi je bil principat obdobje nekak\xc5\xa1nega razsvetljenega absolutizma z ob\xc4\x8dasnimi odkloni v kvazi-ustavno monarhijo. Cesarji so se trudili, da ne bi pretirano razkazovali svoje mo\xc4\x8di in so obi\xc4\x8dajno spo\xc5\xa1tovali pravice dr\xc5\xbeavljanov, \xc4\x8deprav jih za to nikoli ni obvezoval noben zakon._NEWLINE_Izraz principat izhaja iz latinske besede princeps, ki pomeni glavni ali prvi.\n_START_SECTION_\nVzpostavitev principata\n_START_PARAGRAPH_\nPo dolgem obdobju dr\xc5\xbeavljanskih vojn v 1. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. se je cela italska dru\xc5\xbeba za\xc4\x8dela prizadevati za mir in Pax Romana je postal moto, ki je zdru\xc5\xbeil razli\xc4\x8dne plasti rimske dru\xc5\xbebe. Najbolj aktivni Oktavijanovi nasprotniki so bili v vojnah ubiti, tisti, ki so pre\xc5\xbeiveli, pa so bili politi\xc4\x8dno oslabljeni in demoralizirani. Nemiri in vojne so prispevali tudi k popularizaciji ideje o sre\xc4\x8dnih preteklih \xc4\x8dasih in preprostem \xc5\xbeivljenju pobo\xc5\xbenih prednikov. V skladu s temi te\xc5\xbenjami se je obna\xc5\xa1al tudi Oktavijan, ki je kmalu po vrnitvi v Rim leta 29 pr. n. \xc5\xa1t. za\xc4\x8del obnavljati templje._NEWLINE_V Rim se je vrnil kot edina oseba, ki je imela voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d v celem cesarstvu in je lahko uredila politi\xc4\x8dne razmere v dr\xc5\xbeavi. Voja\xc5\xa1ka mo\xc4\x8d seveda ni bila zdru\xc5\xbeljiva z urejenimi politi\xc4\x8dnimi procesi, ki jih je \xc5\xbeelel spodbuditi, poleg tega pa mu je bila o\xc4\x8ditno zoprna tudi vloga voja\xc5\xa1kega despota. Od te vloge so ga odvra\xc4\x8dale predvsem usoda Julija Cezarja, mo\xc4\x8dna \xc5\xbeelja po legitimnosti in ugledu in spo\xc5\xa1tovanje do obi\xc4\x8dajev prednikov. Po lastnih besedah je \xc5\xbeelel postati "ustvarjalec najbolj\xc5\xa1e mo\xc5\xbene civilne vlade". Svoj polo\xc5\xbeaj je posku\xc5\xa1al urediti tako, da bi bil splo\xc5\xa1no sprejemljiv in da v njem ne bi bilo prostora za nasilno brezzakonje. Njegovi pragmati\xc4\x8dne re\xc5\xa1itve niso zagotovile samo stabilnosti in kontinuitete, ampak so tudi spo\xc5\xa1tovale republikanske tvorbe in tradicije, kolikor je bilo mogo\xc4\x8de._NEWLINE_Strah med dr\xc5\xbeavljani je popustil, ko je Oktavijan ukazal masovno demobilizacijo vojakov, njihova upanja pa so \xc5\xa1e narasla, ko je organiziral redne volitve za konzule. Leta 29-28 pr. n. \xc5\xa1t. je skupaj s svojim vplivnim pomo\xc4\x8dnikom Markom Vipsanijem Agripo izvedel popis rimskega prebivalstva, prvega po letu 70 pr. n. \xc5\xa1t.. V popis je spadal tudi vpis prebivalcev v centurijske komicije. Na volitvah je bil Oktavijan izvoljen za konzula in kot tak reformiral sestavo senata, v katerega so Cezar in triumvirji pripeljali svoje prista\xc5\xa1e, v glavnem iz vrst vitezov in centurionov, tako da se je \xc5\xa1tevilo senatorjev povzpelo na tiso\xc4\x8d. Iz senata je izklju\xc4\x8dil vse, ki po svojem poreklu niso spadali v senatorske vrste, in s tem okrepil ugled senatorskega polo\xc5\xbeaja. Seveda je pri tem izkoristil prilo\xc5\xbenost in iz senata izklju\xc4\x8dil tudi Antonijeve prista\xc5\xa1e. Na novem seznamu senatorjev je bilo njegovo ime na prvem mestu, od tod tudi njegov naslov princeps senatus \xe2\x80\x93 prvak senata ali "prvi med enakimi"._NEWLINE_V obdobju republike princepsi senata nisu imeli nobenih posebnih pooblastil, razen da so v senatu lahko glasovali prvi in da so imeli zaradi svojega ugleda v\xc4\x8dasih pomemben vpliv na zunanjo in notranjo politiko (na primer Kvint Fabij Maksim, Scipion starej\xc5\xa1i in drugi). Oktavijanov naslov seveda ni pomenil samo prvega v senatu, ampak tudi prvega v dr\xc5\xbeavi, zato je tak\xc5\xa1na dr\xc5\xbeavna ureditev dobila naziv principat._NEWLINE_17. januarja 27 pr. n. \xc5\xa1t. je Oktavijan ponudil rimskemu senatu, da se odre\xc4\x8de vseh svojih pooblastil. Senat je njegov predlog uradno zavrnil in mu namesto tega ponudil upravljanje Hispanije, Galije in Sirije in pri tem ni upo\xc5\xa1teval Egipta, ki se je \xc5\xa1tel za Oktavijanovo osebno last. Pravica do upravljanja naj bi trajala deset let, ostali del cesarstva pa bi v tem \xc4\x8dasu upravljal senat. Tri dni kasneje mu je senat, poleg drugih \xc4\x8dasti, podelil tudi \xc4\x8dastni naslov Avgust, ki pomeni vzvi\xc5\xa1eni._NEWLINE_Ker je bila ve\xc4\x8dina vojske name\xc5\xa1\xc4\x8dena v Avgustovih provincah, pooblastila senata iz leta 27 pr. n. \xc5\xa1t. niso bistveno vplivala na njegovo voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d. Poleg tega je bil v vseh letih, ko je bil izvoljen za konzula (do leta 23 pr. n. \xc5\xa1t.), tudi najvi\xc5\xa1ji civilni magistrat. To je pomenilo, da je bil kljub temu, da je po njegovih lastnih besedah dal "dr\xc5\xbeavo na razpolago rimskemu senatu in prebivalcem Rima" (rem publicam ex mea potestate in senatus populique Romani arbitrium transtuli), \xc5\xa1e vedno izredno mo\xc4\x8dan. Zelo veliko mu je bilo do tega, da bi se pribli\xc5\xbeal kasti senatorjev, ker je ugotovil, da se brez njih ne da upravljati dr\xc5\xbeave._NEWLINE_Njegova monopolizacija konzulskega polo\xc5\xbeaja je razdra\xc5\xbeila del senatorjev, zato je leta 23 pr. n. \xc5\xa1t. uvedel nekaj sprememb: umaknil se je s polo\xc5\xbeaja konzula in ga ni nikoli ve\xc4\x8d zasedel, razen v posebnih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah in z omejenimi pristojnostmi leta 5 pr. n. \xc5\xa1t. in ponovno leta 2 pr. n. \xc5\xa1t., in namesto tega dobil tribunska pooblastila (tribunicia potestas). Ker je kot Cezarjev posvojenec postal \xc4\x8dlan patricijske dru\xc5\xbeine in zato ni mogel postati ljudski tribun, mu je senat s tribunskimi pooblastili podelil vse pravice in privilegije ljudskega tribuna. Pooblastila so kasneje potrdili tudi komiciji. Avgust je imel \xc5\xbee od leta 36 pr. n. \xc5\xa1t. nekaj tribunskih pooblastil, zdaj pa je dobil vsa in \xc5\xa1e nekaj dodatnih, na primer pravico so sklica senata po lastni presoji in prednost pri predstavitvah novih zadev na sejah senata. S tribunskimi pooblastili je lahko skliceval tudi ljudske skup\xc5\xa1\xc4\x8dine in sodeloval pri njihovem delu._NEWLINE_Ureditev iz leta 23 pr. n. \xc5\xa1t. je imela \xc5\xa1e eno prednost: ker je bil ljudski tribun tradicionalno povezana z za\xc5\xa1\xc4\x8dito dr\xc5\xbeavljanov, je bilo malo verjetno, da bi Oktavijanova pridobitev te pristojnosti izzvala nasprotovanje opozicije. Pooblastila so mu izdali za eno leto in jih redno obnavljali, potem pa so mu jih podelili za ve\xc4\x8dno. Ker so bila pooblastila letna in ve\xc4\x8dna, so postala odli\xc4\x8dno orodje za \xc5\xa1tetje let njegove vladavine in vladavin kasnej\xc5\xa1ih cesarjev. Vladavine so se uradno za\xc4\x8dele z letom, ko je cesar prvi\xc4\x8d dobil tribunska pooblastila._NEWLINE_Tak\xc5\xa1na ureditev je vzpostavila tudi pravno podlago za Avgustovo upravljanje podeljenih ozemelj (provincia). Senat mu je poleg tribunskih podelil tudi konzulska pooblastila (Imperium proconsulare), ki so bila \xc4\x8dasovno omejena na deset let, vendar so se samodejno obnovila vsaki\xc4\x8d, ko so se iztekla. Prokonzulska pooblastila so veljala tudi v Italiji, v samem mestu Rimu in znotraj pomerija in so bila vi\xc5\xa1ja (maius) od pooblastil katerega koli magistrata. Avgustov polo\xc5\xbeaj je bil edinstven in neprimerljiv s katerim koli drugim polo\xc5\xbeajem v dr\xc5\xbeavi. Avgust se kljub temu ni skliceval na pooblastila Imperium proconsulare majus, ampak je kot osnovo za svoj vodilni polo\xc5\xbeaj v dr\xc5\xbeavi poudarjal tribunska pooblastila._NEWLINE_Po letu 23 pr. n. \xc5\xa1t. se Avgustov polo\xc5\xbeaj ni bistveno spremenil. Cesarju se ni zdelo potrebno, da bi zasedel polo\xc5\xbeaje, ki so v obdobju republike imeli izredna pooblastila, na primer polo\xc5\xbeaji diktatorja, do\xc5\xbeivljenjskega cenzorja ali trajnega konzula, \xc4\x8deprav so mu jih ponujali. \xc4\x8casti kljub temu ni manjkalo. Leta 19 pr. n. \xc5\xa1t. je dobil nekaj dodatnih konzulskih pravic in pristojnosti, da njegov imperium v nobenem primeru ni mogel biti manj\xc5\xa1i od konzulskega. Leta 12 pr. n. \xc5\xa1t. je po Lepidovi smrti postal pontifex maximus (vrhovni sve\xc4\x8denik), leta 8 pr. n. \xc5\xa1t. so po njem imenovali osmi mesec rimskega koledarja, leta 2 pr. n. \xc5\xa1t. pa je dobil naslov Pater patriae (o\xc4\x8de domovine), ki mu je bil \xc5\xa1e posebej v\xc5\xa1e\xc4\x8d in je v dr\xc5\xbeavi pomenil pribli\xc5\xbeno tisto, kar je v dru\xc5\xbeini pomenil pater familias (o\xc4\x8de dru\xc5\xbeine). Ob\xc4\x8dasno je prevzel tudi posebne naloge, na primer nadzor nad oskrbo Rima z \xc5\xbeitom in vodo, vzdr\xc5\xbeavanjem javnih zgradb, vklju\xc4\x8dno s templji, regulacijo Tibere, policijo in gasilci in vzdr\xc5\xbeevanjem cest v Italiji._NEWLINE_Pod Augustom se je spremenil tudi pomen naslova imperator. V republiki se je naslov podeljeval vojskovodjem, ki so zmagali v pomembni bitki in je trajal od zmage do proslave triumfa. Zadnji do\xc5\xbeivljenjski naslov imperatorja je imel Sula, Avgust pa je v vklju\xc4\x8dil v svoje ime, s \xc4\x8dimer je \xc5\xbeelel poudariti svojo posebno in osebno povezavo z vojsko. Naslov imperator je kmalu za\xc4\x8del pomeniti vrhovno voja\xc5\xa1ko oblast.\n_START_SECTION_\nPolo\xc5\xbeaj senata\n_START_PARAGRAPH_\nAvgust je na senat gledal kot na dr\xc5\xbeavno telo s pomembnimi funkcijami. Senat je sprejemal manj tujih delegacij kot prej, njegov ugled in avtoriteta pa so bili na videz nedotaknjeni. Njegovi \xc4\x8dlani so se imenovali na najvi\xc5\xa1je dr\xc5\xbeavne polo\xc5\xbeaje, njegove odlo\xc4\x8ditve pa so bile zavezujo\xc4\x8de, \xc4\x8detudi se niso imenovale zakoni. Kmalu je postal tudi vrhovno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, na katerega razsodbe prito\xc5\xbebe niso bile mogo\xc4\x8de. Upravljal je stare in umirjene province, uradno tudi dr\xc5\xbeavno blagajno, in izbiral magistrate. Iz senata je formalno izvirala tudi oblast cesarjev._NEWLINE_Njegova mo\xc4\x8d je bila v resnici mnogo bolj skromna. V senatskih provincah je bilo zelo malo vojakov, kmalu pa je izgubil nadzor tudi nad njimi, zato se je zelo te\xc5\xbeko zoperstavil Avgustovim \xc5\xbeeljam in zahtevam. Resni\xc4\x8dno mo\xc4\x8d je imel Avgust, ki je nadziral dr\xc5\xbeavne finance in \xc4\x8dlanstvo v senatu, saj je bila od njega odvisna kariera vsakega senatorja. Avgust je senat cenil kot telo, ki je predstavljalo rimski duh in izro\xc4\x8dilo in je kot tako predstavljalo rimsko javno mnenje. Do senata je bil zato zelo pazljiv. Vnaprej je predvideval njegove reakcije in se spretno izogibal konfliktom in ga redno obve\xc5\xa1\xc4\x8dal o svojih dejavnostih. Cesarski svet (consilium principis), ki je bil njegovo svetovalno telo, so sestavljali konzuli, nekaj magistratov in petnajst senatorjev, katere so vsakih \xc5\xa1est mesecev izbirali z \xc5\xberebom.\n_START_SECTION_\nVloga skup\xc5\xa1\xc4\x8din\n_START_PARAGRAPH_\nRimske skup\xc5\xa1\xc4\x8dine (comitia, mn. comitiae) so se sestajale tudi med Avgustovo vladavino in sprejemale zakone, ki jih je predlagal Avgust (leges Iuliae) ali drugi magistrati. Na volilnih skup\xc5\xa1\xc4\x8dinah se je glasovalo samo za tiste kandidate, ki jih je skladno s svojo pravico do priporo\xc4\x8danja (ius commendationis) predlagal Avgust. Volilne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine so zato izgubile svoj politi\xc4\x8dni pomen in so se kmalu po Avgustovi smrti leta 14 prenehale sestajati. Zakonodajne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine so se v\xc4\x8dasih sestale tudi kasneje, vendar niso imele skoraj nobenega vpliva na dr\xc5\xbeavno zakonodajo.\n_START_SECTION_\nPolo\xc5\xbeaj magistratov\n_START_PARAGRAPH_\nPod Avgustom so se obdr\xc5\xbeale tudi vse magistrature in polo\xc5\xbeaj konzula je bil \xc5\xa1e vedno cilj vseh senatorjev. Da bi zadovoljili \xc4\x8dastihlepje senatorjev, so od leta 5 pr. n. \xc5\xa1t. za vsako leto izvolili ve\xc4\x8d konzulov in ne samo dva. Redna konzula (consules ordinarii) sta zasedla svoja polo\xc5\xbeaja 1. januarja in dala ime teko\xc4\x8demu letu. Za njima so se zvrstili \xc5\xa1e drugi pari konzulov (consules suffecti). Cenzura je izgubila svoj prej\xc5\xa1nji pomen, ker je Avgust trikrat zapored kar sam opravil popis dr\xc5\xbeavljanov. \xc5\xa0tevilo pretorjev se je zmanj\xc5\xa1alo na deset, pri \xc4\x8demer so se raz\xc5\xa1irile njihove pristojnosti, njihova celotna dejavnost pa je bila odvisna od princepsa. Najte\xc5\xbeja kazniva dejanja so obravnavale stalne sodni\xc5\xa1ke komisije (quaestiones perpetuae), Avgust pa je po pooblastilih Imperium majus obravnaval kazniva dejanja v Rimu in izrekal smrtne kazni. V nekaterih primerih so bile mo\xc5\xbene prito\xc5\xbebe, naslovljene na cesarja kot najvi\xc5\xa1jo sodno instanco v dr\xc5\xbeavi. Do leta 5 pr. n. \xc5\xa1t. se je ustalila praksa, da je pretorje in konzule imenovala posebna komisija senatorjev in vitezov in da so njihovo izbiro avtomatsko potrdile centurijske skup\xc5\xa1\xc4\x8dine. Senatorji svojih najpomembnej\xc5\xa1ih funkcij niso opravljali v \xc4\x8dasu, ko so bili na polo\xc5\xbeajih magistratov, ampak takrat, ko so zasedli pomembne pla\xc4\x8dane civilne ali voja\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje, ali celo oboje, v\xc4\x8dasih tudi dale\xc4\x8d od Rima. Iz vrst senatorjev so se izbirali prefekti Rima, ki so obstajali \xc5\xbee v obdobju Rimskega kraljestva, v republiki pa so jih ukinili. Glavna naloga prefekta je bila ohranjanje reda v Rimu. Med Avgustovo vladavino se prefekti niso imenovali redno, pod kasnej\xc5\xa1imi cesarji pa so dosegli velik vpliv. Iz senatorskih vrst so se izbirali tudi guvernerji cesarskih provinc propretorskega ranga (legatus pro praetore).\n_START_SECTION_\nVitezi\n_START_PARAGRAPH_\nSenatorji seveda niso mogli zasesti vseh polo\xc5\xbeajev v dr\xc5\xbeavni upravi ali zato, ker so bili preponosni, ali zato, ker jih je bilo premalo. Nekateri polo\xc5\xbeaji so se jim zdeli poni\xc5\xbeujo\xc4\x8di in so jih zato prepu\xc5\xa1\xc4\x8dali osvobojencem in celo su\xc5\xbenjem. Nekatere so prepustili vitezom (equites), ki so se kmalu razvili v pomembno dr\xc5\xbeavno institucijo, ker je Avgust menil, da mora biti \xc4\x8dlanstvo v vite\xc5\xa1kem razredu dostopno vsem sposobnim in uglednim rimskim dr\xc5\xbeavljanom z uglednim poreklom. Cesarstvo je kmalu imelo mno\xc5\xbeico vitezov, ki so sicer spadali v ni\xc5\xbeji dru\xc5\xbebeni razred, vendar so lahko upali na uspe\xc5\xa1no kariero. Vitez, ki je slu\xc5\xbeboval kot ni\xc5\xbeji \xc4\x8dastnik (militiae equestres), je lahko postal cesarjev prokurist z razli\xc4\x8dnimi zadol\xc5\xbeitvami in nazadnje eden od vplivnih prefektov vojnega ladjevja, policije, gasilske slu\xc5\xbebe, nabave \xc5\xbeita, Egipta ali pretorijske stra\xc5\xbee. Tak\xc5\xa1ne vite\xc5\xa1ke kariere so postale obi\xc4\x8dajne \xc5\xa1ele pod Klavdijem I. (vladal 41-54), \xc4\x8deprav je sistem zasnoval \xc5\xbee Avgust, ki je na pomembne polo\xc5\xbeaje imenoval tudi viteze in postavil temelje dr\xc5\xbeavnega upravnega aparata. Vitezi so imeli \xc5\xa1e eno pomembno vlogo: ker se je senatorski stale\xc5\xbe postopoma zmanj\xc5\xa1eval, ga je bilo treba dopolnjevati s pripadniki ni\xc5\xbejih dru\xc5\xbebenih slojev, ve\xc4\x8dinoma z vitezi. Glede na to, da vite\xc5\xa1ki stan ni bil omejen samo na prebivalce Rima ali Italije, so se v senatu pojavili tudi neitalski senatorji, v Avgustovem \xc4\x8dasu predvsem iz zahodnih provinc.\n_START_SECTION_\nItalija in Rim pod Avgustom\n_START_PARAGRAPH_\nStara rimska fraza "Senat in rimsko ljudstvo" (senatus populusque Romanus, SPQR) se je ohranila, vendar je izgubila svoj smisel, ker je se njen del "populusque Romanus" zdaj pravzaprav nana\xc5\xa1al na cesarja. "Rimsko ljudstvo" je postalo "italsko ljudstvo", utele\xc5\xa1eno v Avgustu. Da bi zmanj\xc5\xa1al tveganje upora ljudstva v Rimu, je cesar brezpla\xc4\x8dno delil \xc5\xbeito, prilo\xc5\xbenostno poklanjal denar (congiaria) in prirejal razli\xc4\x8dne zabave, prave mo\xc4\x8di pa ljudstvu ni dal. Po letu 5 pr. n. \xc5\xa1t. se je udele\xc5\xbeba prebivalstva v javnem \xc5\xbeivljenju omejila samo \xc5\xa1e na prisostvovanje na formalnih sejah skup\xc5\xa1\xc4\x8din, kjer so zgolj potrjevali drugje sprejete odlo\xc4\x8ditve. Omejevanje je nazadnje privedlo do tega, do so razlike med prebivalci Italije in prebivalci provinc povsem izginile. Pod Avgustom se je kljub temu \xc5\xa1e vedno uporno poudarjala ve\xc4\x8dvrednost Italije._NEWLINE_Glavna Avgustova skrb je bila resni\xc4\x8dno Italija. Cesar je odpravil zakone iz obdobja triumvirata in vsi rimski dr\xc5\xbeavljani so dobili dostop do Avgustovega prizivnega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da. Prizivno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de kot najvi\xc5\xa1ja sodna instanca je bilo ustanovljeno leta 30 pr. n. \xc5\xa1t. in je zamenjalo pravico do sklicevanja na ljudstvo iz Rimske republike. Za cesarjevo fizi\xc4\x8dno varnost so skrbele njegove pretorijske in mestne kohorte, njegovi uradniki so skrbeli za dovolj velike koli\xc4\x8dine \xc5\xbeita v Rimu, on sam pa je s pomo\xc4\x8djo sodelavcev organiziral gadnjo monumentalnih zgradb po italskih mestih, katerih impresivne ru\xc5\xa1evine so se ohranile. Njihova gradnja je nedvomno zmanj\xc5\xa1evala brezposelnost, predvsem med rimskim proletariatom, sicer pa gospodarstvo ni veliko vplivalo na Avgustove odlo\xc4\x8ditve. Carinske tarife, na primer, niso bile uvedene zaradi za\xc5\xa1\xc4\x8dite doma\xc4\x8dega gospodarstva, ampak kot davek, ki se je stekal v cesarsko blagajno. V pogojih, ki jih je ustvaril, sta lepo cvetela trgovina in obrt, predvsem proizvodnja keramike (terra sigillata) in vina. Javne finance in denarni\xc5\xa1tvo, ki sta bila pred tem v kaoti\xc4\x8dnem stanju, sta dobila trdno podlago, delno zaradi uvedbe novih davkov, delno pa zaradi stalnega subvencioniranja iz dr\xc5\xbeavne blagajne (aerarium Saturni) in Avgustovega ogromnega zasebnega premo\xc5\xbeenja (patrimonium Caesaris). Pomembno vlogo za razcvet italskega gospodarstva so imele tudi novozgrajene ceste._NEWLINE_Avgustov velik dose\xc5\xbeek je bila ponovna vzpostavitev morale in zdru\xc5\xbeitev dr\xc5\xbeave. Ob\xc4\x8dutek za odgovornost, predvsem v upravnih krogih, je posku\xc5\xa1al ponovno vzbuditi z reafirmacijo italsih vrednot, na primer z zakoni proti pre\xc5\xa1u\xc5\xa1tvu, krepitvijo dru\xc5\xbeinskih vezi in stimuliranjem rojevanja. Vero prednikov je posku\xc5\xa1al o\xc5\xbeiviti z gradnjo novih sveti\xc5\xa1\xc4\x8d in o\xc5\xbeivljavanjem starih kultov in obredov. Da bi v apati\xc4\x8dno rimsko dru\xc5\xbebo uvedel sve\xc5\xbee ideje in energijo, je promoviral asimilacijo Italije: v senat so pri\xc5\xa1li elitni sloji iz italskih municipijev in Italija se je \xc4\x8dvrsto povezala z Rimom. Da bi obdr\xc5\xbeal rasno \xc4\x8distost rimskih dr\xc5\xbeavljanov, je ote\xc5\xbeil osvobajanje su\xc5\xbenjev, tistim, ki bili osvobojeni na nezakonit na\xc4\x8din, pa ni dal dr\xc5\xbeavljanskih pravic.\n_START_SECTION_\nUpravljanje provinc\n_START_PARAGRAPH_\nPo letu 27 pr. n. \xc5\xa1t. so bile rimske province razdeljene na senatske in cesarske province. Senat je upravljal stare umirjene province Afriko, Betiko, Narbonsko Galijo, Azijo in Makedonijo. Njihovi guvernerji, katerih mandat je trajal praviloma eno leto in niso poveljevali vojski, so se izbirali z \xc5\xberebom. Imenovali so se prokonzuli, \xc4\x8deprav so biv\xc5\xa1i konzuli upravljali samo Azijo in Afriko, ostale province pa biv\xc5\xa1i pretorji. Druge province (Sirija, tri province v Galiji, severne pokrajine Hispanije in druge) so bile cesarjeva provincia. Njihove guvernerje je imenoval cesar. Nobeden od njih ni imel naziva prokonzul, ker je imel prokonzulsko oblast (imperium proconsulare) v njih sam Avgust. V ve\xc4\x8dini cesarskih provinc je bila nastanjena vojska. Province, v katerih je bila nastanjena ve\xc4\x8d kot ena legija, so upravljali biv\xc5\xa1i konzuli, province z eno legijo ali manj pa biv\xc5\xa1i pretorji. Oboji so se imenovali legati Augusti pro praetore (Augustovi legati s pooblastili pretorja). Nekaj cesarskih provinc so upravljali tudi vitezi, obi\xc4\x8dajno z naslovom prokuratorja, v\xc4\x8dasih tudi prefekta. Judeja je bila na za\xc4\x8detku na\xc5\xa1ega \xc5\xa1tetja vite\xc5\xa1ka provinca pod uporavo Poncija Pilata. Egipt se je obravnaval kot cesarjeva zasebna last in je zato imel poseben polo\xc5\xbeaj. Poseben polo\xc5\xbeaj je zato imel tudi prefekt Egipta, ki je bil vitez, a je kljub temu poveljeval legijam._NEWLINE_Razdelile so se tudi dr\xc5\xbeavne finance. Poleg stare dr\xc5\xbeavne blagajne (aerarium), s katero je razpolagal senat, se je postopoma razvila posebna cesarska blagajna (fiscus), ki se je kasneje povsem lo\xc4\x8dila od erarija. V erarij so se stekali prihodki iz senatskih provinc, v fisk pa prihodki iz cesarskih provinc. Senatska blagajna je kovala bakren, cesarska pa srebrn in zlat denar. Erarij je bil v veliki meri odvisen tudi od cesarja, ker ga je subvencioniral s prispevki iz svojih prihodkov._NEWLINE_Province so pla\xc4\x8devale davek, s katerim so se izpla\xc4\x8devale pla\xc4\x8de vojakov, razne donacije cesarjevim prijateljem, vzdr\xc5\xbeeval dvor in pla\xc4\x8devala javna dela. Ob\xc4\x8dasni popisi prebivalstva, v katerih se je natan\xc4\x8dno popisalo tudi premo\xc5\xbeenje provinc, so bili osnova za dva neposredna davka: davek na zemji\xc5\xa1\xc4\x8de (tributum soli), katerega so pla\xc4\x8devali lastniki zemlji\xc5\xa1\xc4\x8d v provincah, in davek na ostalo premo\xc5\xbeenje (tributum capitis), ki ni bil glavarina, razen v Egiptu in nekaj drugih manj\xc5\xa1ih delih cesarstva. V cesarskih provincah je oba neposredna davka pobiral cesarjev prokurator iz vite\xc5\xa1kega reda, ki je bil ve\xc4\x8dinoma neodvisen od guvernerja province. V senatskih provincah so bili za finance zadol\xc5\xbeeni kvestorji, postopoma pa tudi prokuratorji. Posredne davke (vectigalia) so \xc5\xa1e vedno pobirali publicani, katere so za\xc4\x8deli mnogo bolj strogo nadzirati, postopoma pa so tudi te zamenjali cesarski uslu\xc5\xbebenci._NEWLINE_Rimski cesarji so vojne veterane nagrajevali z naseljevanjem predvsem v veteranskih mestih v provincah. Da bi zmanj\xc5\xa1al nevarnost zaradi njihove prisotnosti v Italiji, je enako postopal tudi Avgust. V ta namen je v celem cesarstvu v samo nekaj desetletjih ustanovil ve\xc4\x8d kot 120 novih naselij \xe2\x80\x93 kolonij (coloniae), kar se do tedaj \xc5\xa1e ni zgodilo. Vsi prebivalci kolonij so bili rimski dr\xc5\xbeavljani. Mestne magistrature in na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja so bili organizirani ve\xc4\x8dinoma po rimskem vzoru. Nekatere kolonije so bile celo opro\xc5\xa1\xc4\x8dene pla\xc4\x8devanja neposrednih davkov, s \xc4\x8dimer so se \xc5\xa1e bolj pribli\xc5\xbeale svojim italskim vzorom._NEWLINE_V municipijih so rimske dr\xc5\xbeavljanske pravice dobivali samo magistrati. V Afriki so po Hadrijanu te pravice nekod dobivali samo \xc4\x8dlani lokalnega senata. Na ta na\xc4\x8din je rimsko dr\xc5\xbeavljanstvo postopoma dobila vsa lokalna aristokracija. Rimske oblike lokalne uprave so z lokalnimi statuti kasneje dobili tudi municipiji._NEWLINE_Mestna sredi\xc5\xa1\xc4\x8da, katerih prebivalci so bili popolnoma izklju\xc4\x8deni iz rimskega dr\xc5\xbeavljanstva, so se imenovala civitates. Imela so nekaj lokalne samourave pod nadzorom guvernerja province. Na zahodu so mnogi civitates nazadnje dobili status municipija s prvobitnimi italskimi magistraturami (duoviri in aediles), ki so tvorile kolegij (quattuorviri), in senat (curia ali ordo), ki je obi\xc4\x8dajno \xc5\xa1tel sto \xc4\x8dlanov. Ves zahodni del cesarstva je kmalu pri\xc5\xa1el pod upravo omenjenih treh vrst mestnih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d, brez katerih centralna oblast ni mogla uspe\xc5\xa1no delovati. Mestna sredi\xc5\xa1\xc4\x8da so imela pomembno vlogo tudi pri \xc5\xa1iritvi rimskega gospodarskega in kulturnega vpliva, predvsem v zaostalih podro\xc4\x8djih cesarstva. Na vzhodu so tak\xc5\xa1na sredi\xc5\xa1\xc4\x8da z enako vlogo in lastno kulturo in obliko uprave obstajala \xc5\xbee prej._NEWLINE_Avgustova politika ni bila do vseh provinc enaka. Stare in umirjene province so dobile posebne ugodnosti. Zakupi za pobiranje davkov se s spremembami v dav\xc4\x8dnem sistemu niso bili povsem spremenili, spremenila pa se je njihova vsebina, ker so del davkov pobirali neposredno Avgustovi prokuratorji. Poenostavil se je postopek za preu\xc4\x8devanje obto\xc5\xbeb za izsiljevanje, medtem ko je v novousvojenih provincah \xc5\xa1e vedno potekalo surovo izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje lokalnega prebivalstva, ki je pogosto spro\xc5\xbeilo upore, na primer v Hispaniji leta (24\xe2\x80\x9519 pr. n. \xc5\xa1t.), Panoniji (6\xe2\x80\x959 pr. n. \xc5\xa1t.) in Germaniji (9. pr. n. \xc5\xa1t.)._NEWLINE_Province so v principatu kljub temu na\xc4\x8delno \xc5\xbeivele bolje kot v Republiki, ker so se guvernerji imenovali samo s soglasjem cesarja. Ker se je cesar imel za nekak\xc5\xa1nega o\xc4\x8deta in za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika tudi provincijskega prebivalstva, so slabi in nasilni guvernerji lahko pri\xc4\x8dakovali izgubo cesarjeve naklonjenosti, konec svoje kariere in celo kak\xc5\xa1no te\xc5\xbejo kazen.\n_START_SECTION_\nVojska\n_START_PARAGRAPH_\nEden od temeljev Avgustove oblasti je bilo vrhovno poveljstvo rimske vojske. Vsi vojaki, ki so se bojevali pod Avgustom, niso bili demobilizirani isto\xc4\x8dasno. Demobilizirani so dobili zemljo, okoli 250.000 vojakov, ki so tvorili ve\xc4\x8d kot polovico armade, pa je bilo prerazporejenih v province, ki so potrebovale voja\xc5\xa1ko za\xc5\xa1\xc4\x8dito. Ohranila se je tudi vojna mornarica, brez katere bi po Sredozemlju zagospodarili gusarji. 60 legij, ki jih je imelo cesarstvo v \xc4\x8dasu bitke pri Akciju, se je zmanj\xc5\xa1alo na 28. Vse legije so postale stalne formacije s svojimi \xc5\xa1tevilkami in imeni._NEWLINE_Rimska vojska je postala stoje\xc4\x8da in najemni\xc5\xa1ka. Njeno jedro so tvorile legije rimskih dr\xc5\xbeavljanov, katerih slu\xc5\xbeba je leta 63 pr. n. \xc5\xa1t. trajala \xc5\xa1estnajst let in je bila leta 52 pr. n. \xc5\xa1t. podalj\xc5\xa1ana na dvajset let. Po izteku voja\xc5\xa1kega roka niso vsi vojaki dobili "\xc4\x8dasnega odpusta od do\xc5\xbenosti" (honesta missio), ampak so jim slu\xc5\xbeenje podalj\xc5\xa1ali za nedolo\xc4\x8den \xc4\x8das. Glavni razlogi za podalj\xc5\xa1anje so bile te\xc5\xbeave z rekrutiranjem novih vojakov, \xc5\xbeelja, da se v vojski zadr\xc5\xbeijo izku\xc5\xa1eni in disciplinirani vojaki, in zahteva, da se odpu\xc5\xa1\xc4\x8denim vojakom izpla\xc4\x8da odpremnina v denarju ali zemlji. Na\xc4\x8delo, da legije sestavljajo rimski dr\xc5\xbeavljani, se je ohranilo. Avgustovi legionarji so bili ve\xc4\x8dinoma iz Italije in rimski dr\xc5\xbeavljani iz provinc. Ponekod, predvsem na vzhodu, se je to na\xc4\x8delo v\xc4\x8dasih ob\xc5\xa1lo, tako da so vojaki iz provinc ob sprejemu v legijo dobili rimsko dr\xc5\xbeavljanstvo. Pod Avgustom so bili vsi rimski dr\xc5\xbeavljani kljub temu teoreti\xc4\x8dno \xc5\xa1e vedno dol\xc5\xbeni slu\xc5\xbeiti v legijah, v praksi pa se je tudi kasneje na\xc4\x8delo uporabljalo samo v obobjih kriz._NEWLINE_Legije stoje\xc4\x8de vojske niso bile nastanjene v Italiji, ampak tam, kjer se je vojskovalo, in tam, kjer je bil mogo\xc4\x8d izbruh vojn, se pravi v Galiji, Hispaniji, Podonavju, Siriji, Egiptu in Afriki, kjer so bila na mejah cesarstva naseljena bojevita ljudstva. Vojaki so \xc5\xbeiveli v stalni pripravljenosti v utrjenih, vendar za\xc4\x8dasnih taborih. V praksi se je mnogo taborov preoblikovalo v stalna prebivali\xc5\xa1\xc4\x8da._NEWLINE_Poveljevanje v vojski je ostalo nespremenjeno. Tradicijo in disciplino so \xc5\xa1e naprej predstavljali centurioni, ki zaradi politi\xc4\x8dnih razlogov niso bili stalno vezani na isto legijo in so jih pogosto preme\xc5\xa1\xc4\x8dali. Tisti, ki so se posebej izkazali, so lahko ra\xc4\x8dunali na povi\xc5\xa1anje v vite\xc5\xa1ki red in nadaljenje napredovanje. Vojni tribuni so spadali k vi\xc5\xa1jemu poveljni\xc5\xa1kemu osebju in so bili zato iz vrst senatorjev. Legija je bila podrejena cesarjevemu legatu s polo\xc5\xbeajem pretorja (legatus pro praetore), ki je bi listo\xc4\x8dasno guverner province, ali posebnemu legatu (legatus Augusti legionis). Legati so na svojih polo\xc5\xbeajih redko ostali ve\xc4\x8d kot eno leto._NEWLINE_Avgust je poleg legij, ki so bile name\xc5\xa1\xc4\x8dene izven Italije, ustanovil tudi ve\xc4\x8d voja\xc5\xa1kih enot, ki so skrbele predvsem za njegovo osebno varnost. Posebne enote (cohors praetoria) so spremljale tudi vse aktivne poveljnike voja\xc5\xa1kih enot. Avgusta je kot vrhovnega poveljnika vojske v Rimu \xc4\x8duvalo devet, kasneje pa deset kohort po tiso\xc4\x8d vojakov. Njihovo slu\xc5\xbebovanje je trajalo \xc5\xa1estnajst let. Pretorijskim kohortam je poveljeval pretorijski prefekt (praefectus praetorio). V Rimu so bile tudi tri mestne kohorte (cohortes urbanae), ki so opravljale nekak\xc5\xa1no policijsko slu\xc5\xbebo, in sedem kohort gasilcev (cohortes vigilum). Cesarsko pala\xc4\x8do so varovali oboro\xc5\xbeeni barbari, predvsem Germani, ki niso spadali v vojsko, ampak k cesarskemu dvoru._NEWLINE_Poleg osnovnih voja\xc5\xa1kih enot so obstajale tudi pomo\xc5\xbene enote (auxilia), v katerih so bili izklju\xc4\x8dno vojaki iz provinc. Sestavljene so bile iz konjeni\xc5\xa1kih in pehotnih polkov (alae et cohortes) po tiso\xc4\x8d ali petsto vojakov, katerim so poveljevali rimski \xc4\x8dastniki iz vite\xc5\xa1kega reda. Njihovi vojaki so po petindvajsetih letih slu\xc5\xbebovanja postali romski dr\xc5\xbeavljani._NEWLINE_Rimsko cesarstvo je imelo tudi stalno vojno mornarico. Del nje je bil zasidran v Misenu v Neapeljskem zalivu v ju\xc5\xbeni Italiji, drug del pa pri Raveni v Jadranskem morju. Posadke so sprva sestavljali su\xc5\xbenji, kasneje pa rimski dr\xc5\xbeavljani iz ni\xc5\xbejih dru\xc5\xbebenih razredov. \xc4\x8castniki so bili iz reda vitezov. Ladjevje ni bilo veliko, saj \xc5\xa1tevilo vesla\xc4\x8dev, mornarjev in vojakov verjetno ni presegalo \xc5\xa1tevila deset tiso\xc4\x8d. Ladje so bile majhne in lahke in so slu\xc5\xbeile predvsem za preganjanje in zasledovanje gusarjev. Slu\xc5\xbebovanje v mornarici je trajalo osemindvajset let._NEWLINE_Vojska in vse dejavnosti v zvezi z njo so bile popolnoma izvzete iz pristojnosti senata, skup\xc5\xa1\xc4\x8din in magistratov. Z njo se je ukvarjal izklju\xc4\x8dno cesar. Imenoval je legate voja\xc5\xa1ke uprave v cesarskih provincah, poveljnike legij in pomo\xc5\xbenih kohort ter tribune in prefekte, ki so poveljevali v konjenici. Vsi poveljniki so bili iz vite\xc5\xa1kih ali senatorskih vrst. Avgust je imel tudi izklju\xc4\x8dno pravico preme\xc5\xa1\xc4\x8danja voja\xc5\xa1kih enot, dolo\xc4\x8danja njihovih voja\xc5\xa1kih in civilnih nalog, med katere sta spadala na primer gradnja cest in mostov. Cesar je tudi izpla\xc4\x8deval voja\xc5\xa1ke pla\xc4\x8de. Pla\xc4\x8da legionarja je bila za polovico manj\xc5\xa1a od pla\xc4\x8de pretorijskega gardista, vendar ve\xc4\x8dja od pla\xc4\x8de pripadnika pomo\xc5\xbenih enot. Cesar je tudi dolo\xc4\x8dal in izpla\xc4\x8deval odpremnine vojnim veteranom. V ta namen je imel posebno voja\xc5\xa1ko blagajno (aerarium militare), v katero je prispeval tudi veliko svojega lastnega denarja.\n_START_SECTION_\nPrincipat po Avgustu\n_START_PARAGRAPH_\nV 175 letih po Avgustovi smrti je principat samo v drugi polovici let do\xc5\xbeivel nekaj manj\xc5\xa1ih sprememb. Leto 69, znano kot leto \xc5\xa1tirih cesarjev, je bilo za cesarstvo resno opozorilo, kaj se lahko zgodi, \xc4\x8de nekaj premo\xc5\xbenih posameznikov v odsotnosti cesarja dose\xc5\xbee neomejeno mo\xc4\x8d. Cesar je bil o\xc4\x8ditno \xc5\xa1e kako potreben, zato so bili prebivalci pripravljeni sprejeti tudi slab\xc5\xa1ega cesarja, \xc4\x8detudi so vedno upali na dobrega._NEWLINE_Poleg tega izbiranje princepsov ni bilo ve\xc4\x8d omejeno samo na Julijsko-klavdijsko rodovino. Velik dose\xc5\xbeek Flavijcev je bil, da so vojake in vi\xc5\xa1je dru\xc5\xbebene razrede pripravili na to, da so poleg njih tudi drugi za cesarja primerni kandidati. Zase so pogosto obdr\xc5\xbeali konzulat in cenzuro, kar je njihovi dru\xc5\xbeini, ki ni bila najbolj uglednega porekla, dvignilo ugled in dalo videz prave cesarske dru\xc5\xbeine. K temu je veliko pripomoglo tudi pobo\xc5\xbeenje Flavijcev Tita in Vespazijana in izumrtje starih republi\xc5\xa1kih dru\xc5\xbein, saj je do leta 69 ve\xc4\x8dina njihovih potomcev umrla naravne smrti ali v cesarskih pregonih. Po Flavijcih je poreklo cesarja postalo povsem nepomembno. Domicijan in njegovi nasledniki svojega ugleda niso ve\xc4\x8d dokazovali s posedovanjem konzulata, ampak so plemenitost dru\xc5\xbeine poudarjali s pobo\xc5\xbeevanjem njenih pokojnih \xc4\x8dlanov: Trajan je pobo\xc5\xbeil svojo sestro, ne\xc4\x8daka in o\xc4\x8deta, Antonin Pij \xc5\xbeeno itd.\n_START_SECTION_\nAbsolutisti\xc4\x8dne tendence\n_START_PARAGRAPH_\nPod Flavijci in Antonini je principat za\xc4\x8del dobivati podobo monarhije. V cesarskem naslovu se je za\xc4\x8dela omenjati prokonzulska oblast, katere se je Avgust izogibal, v uradnih listinah pa se je cesar za\xc4\x8del naslavljati z dominus noster (na\xc5\xa1 gospod ali gospodar). Spremembe dokazuje tudi razvoj dr\xc5\xbeavne zakonodaje: cesar je imel od samega za\xc4\x8detka principata pravico do sprejemanja zakonov, \xc4\x8detudi pravica ni bila formalizirana z nobenim zakonom, v \xc4\x8dasu Antonina Pija pa so pravni u\xc4\x8dbeniki \xc5\xbee enoglasno trdili, da so vse cesarjeve odlo\xc4\x8ditve obvezujo\xc4\x8de. Na za\xc4\x8detku so cesarji svoje zakone obi\xc4\x8dajno izdajali kot sklepe senata, kmalu po letu 100 pa se zakonodajna skup\xc5\xa1\xc4\x8dina ni ve\xc4\x8d sestajala in senat se ni ve\xc4\x8d trudil, da bi svoje dekrete zavil v pravni jezik, ampak je dobesedno ponovil govor, v katerem je cesar oznanil svojo odlo\xc4\x8ditev. Po Hadrijanu magistrati niso ve\xc4\x8d mogli s svojimi pravnimi interpretacijami spremeniti obstoje\xc4\x8dega prava, ker je "Ve\xc4\x8dni edikt" postal zakonik, ki ga je lahko spremenil samo cesar. Do leta 200 so u\xc4\x8deni pravni izgubili pravico, da izrekajo obvezujo\xc4\x8de razsodbe o spornih vpra\xc5\xa1anjih (responsa prudentium), ki so jo u\xc5\xbeivali od Avgustovega \xc4\x8dasa. Cesar je medtem vedno bolj izkori\xc5\xa1\xc4\x8dal svoja zakonodajna pooblastila in izdajal edikte, sodbe in uredbe s skupnim imenom "cesarske konstitucije" (constitutiones principum). Cesar je tak\xc5\xa1ne konstitucije obi\xc4\x8dajno izrekal po posvetu s svojimi prijatelji (amici Caesaris), ki so sestavljali cesarski svet. Konstitucije so bile v vsakem primeru obvezujo\xc4\x8de za vse, s \xc4\x8dimer se je odprla pot za kasnej\xc5\xa1i dominat, ki se je za\xc4\x8del leta 284.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nCesarju Avgustu je bilo \xc5\xbee na za\xc4\x8detku povsem jasno, da bo nemogo\xc4\x8de v nedogled prikrivati cesarjevo superiornost, ki je izhajala iz stalnega kopi\xc4\x8denja mo\xc4\x8di. Avgustovo vladanje v zadnjih letih njegove vladavine se je zelo malo razlikovalo od Vespazijanovega ali vladanja tako imenovanih petih dobrih cesarjev. Tako kot on so tudi drugi \xc4\x8dlani Julijsko-klavdijske dinastije brez zadr\xc5\xbekov poudarjali svojo dominacijo. Za njihovo vladavino je kljub temu zna\xc4\x8dilno, da je imela predvsem civilni zna\xc4\x8daj. Med njimi so bili tudi sposobni vojskovodje, ki kljub temu niso bili vojni despoti, za kar je v veliki meri zaslu\xc5\xbena stara republi\xc5\xa1ka tradicija, po kateri je dr\xc5\xbeavnik lahko imel civilna in voja\xc5\xa1ka pooblastila. Tak\xc5\xa1no stanje se je za\xc4\x8delo spreminjati med vladavino cesarja Hadrijana, ki je lo\xc4\x8dil civilno in voja\xc5\xa1ko sfero. V 3. stoletju se je kmalu pokazalo, kaj pomeni imeti princepse, katerih izku\xc5\xa1nje so bile omejene samo na voja\xc5\xa1ko podro\xc4\x8dje._NEWLINE_S krepitvijo cesarjeve oblasti je za\xc4\x8dela usihati mo\xc4\x8d republi\xc5\xa1kih institucij: krepila se je mo\xc4\x8d cesarjevih uslu\xc5\xbebencev, mo\xc4\x8d tradicionalnih mestnih magistratov pa je za\xc4\x8dela padati. Kvestura, pretura in konzulat, ki se je medtem skr\xc4\x8dil na dvomese\xc4\x8dno slu\xc5\xbebovanje, so postali samo stopni\xc4\x8dke do pomembnih cesarskih polo\xc5\xbeajev. Guvernerji cesarskih provinc in poveljniki legij so bili rimski senatorji, ki so bili isto\xc4\x8dasno cesarski uslu\xc5\xbebenci. V senatu je seveda gospodaril cesar, \xc4\x8deprav se je trudil, da bi bil do njega strpen in obziren. Cesarju se ni bilo treba prav pogosto posvetovati s senatom in se je verjetno raje naslanjal na svoj cesarski svet, v katerem so bili od 2. stoletja stalno zastopani tudi vitezi. Flavijci in Antonini so se kljub temu vse do Komoda do senata obna\xc5\xa1ali z dol\xc5\xbenim spo\xc5\xa1tovanjem. Priznavali so ga kot najvi\xc5\xa1jo instanco sodne oblasti, ki je uradno potrjevala rimske cesarje, in mesto, na katerem so dobivali razumne nasvete in informacije. Ker je bilo med \xc4\x8dlani senata vedno ve\xc4\x8d senatorjev iz provinc, predvsem zahodnih, je bil senat do neke mere tudi slika cesarstva kot celote. Na novoustanovljenih dr\xc5\xbeavnih polo\xc5\xbeajih je bilo vedno ve\xc4\x8d vitezov, ki so tudi na \xc5\xbee obstoje\xc4\x8dih polo\xc5\xbeajih postopoma zamenjali osvobojence.\n_START_SECTION_\nRim in Italija\n_START_PARAGRAPH_\nRim je do 2. stoletja n. \xc5\xa1t. privla\xc4\x8dil svobodno rojene prebivalce iz celega cesarstva. V njem je poleg njih \xc5\xbeivelo tudi veliko osvobojencev. Priseljenci so se postopoma asimilirali in pokvarili italski zna\xc4\x8daj mesta. Ve\xc4\x8dina prebivalstva je bila siroma\xc5\xa1na. Izjeme so bili samo malo\xc5\xa1tevilni cesarski osvobojenci. Nekaj podjetnih in sposobnih osvobojencev se je povzpelo celo do vite\xc5\xa1kega polo\xc5\xbeaja, njihovi potomci v naslednjih generacijah pa so postali celo \xc4\x8dlani senata._NEWLINE_Veliki gradbeni programi Flavijcev in Antoninov niso samo popravili \xc5\xa1kode, ki so jo v Rimu povzro\xc4\x8dili po\xc5\xbeari in ru\xc5\xa1enja, ampak so tudi zmanj\xc5\xa1ali nezaposlenost. Rim so pretvorili v veli\xc4\x8dastno mesto. Avgustov gradbeni program je bil ob\xc5\xa1iren, vendar je bil osredoto\xc4\x8den predvsem na popravilo in ponovno izgradnjo obstoje\xc4\x8dih objektov. Njegovi julijevsko-klaudijevski nasledniki so zgradili bolj malo, dokler ni velik po\xc5\xbear omogo\xc4\x8dil Neronovih megalomanskih gradenj. Rim je prav pod Flavijci in Antonini dobil slavni Kolosej, Trajanov forum, Panteon, Hadrijanov mavzolej, Antoninovo in Favstinino sveti\xc5\xa1\xc4\x8de, Avrelijev stolp in akvadukte, ki so mesto oskrbovali z vodo iz Kampanije._NEWLINE_Italija je bila mnogo manj kozmopolitska in dovr\xc5\xa1ena kot Rim. \xc5\xbdivljenjske razmere v njej so bile mnogo bolj surove. \xc5\xa0e vedno je bila gospodarica cesarstva, vendar so se razlike med njo in provincami vedno bolj zmanj\xc5\xa1evale. Njen privilegiran polo\xc5\xbeaj se je \xc5\xa1e posebno zmanj\xc5\xa1al s Hadrijanovimi reformami. Zelo nepriljubljena je bila na primer njegova odlo\xc4\x8ditev, da v civilnih pravdah razsoja \xc4\x8detvorica konzularijev, kar je Italijo izena\xc4\x8dilo z drugimi provincami, \xc4\x8detudi so bili ti sodniki nujno potrebni. Med vladavino Marka Avrelija je tudi Italija postala tar\xc4\x8da napadov barbarov. Nekaj let kasneje je bila pod Septimijem Severjem v njej prvi\xc4\x8d name\xc5\xa1\xc4\x8dena tudi ena legija._NEWLINE_Upadal je tudi gospodarski pomen Italije. Na koncu Avgustove vladavine so italska vina, olje, marmor in keramika na galskem in germanskem tr\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8du vedno te\xc5\xbee konkurirala lokalnim proizvodom. Proti koncu flavijskega obdobja je Italija \xc5\xbee uva\xc5\xbeala velike koli\xc4\x8dine proizvodov ne samo iz Galije, ampak tudi iz Hispanije. Sredi 2. stoletja so koli\xc4\x8dine hispanskih, galskih in afri\xc5\xa1kih kmetijskih pridelkov v Ostiji in Rimu \xc5\xbee presegle koli\xc4\x8dino italskih. Cesarji so te trende posku\xc5\xa1ali zaustaviti. Domicijan je na primer omejil sajenje vinske trte v provincah, Trajan in njegovi nasledniki pa so prisilili senatorje, da so del svojega kapitala vlagali v italsko kmetijstvo, \xc4\x8detudi Italija ni bila ve\xc4\x8d mesto njihovega bivanja.\n_START_SECTION_\nRazvoj v provincah\n_START_PARAGRAPH_\nZa uspe\xc5\xa1nost cesarstva niso bili vedno pomembni samo tisti ukrepi, ki so jih cesarji storili, ampak tudi tisti, ki jih niso. V nekatere zadeve se niso pretirano vme\xc5\xa1avali. Cesarstvo je bilo velik konglomerat ljudstev in ras z razli\xc4\x8dnimi verami, obi\xc4\x8daji in jeziki in cesarji so dopu\xc5\xa1\xc4\x8dali, da \xc5\xbeivijo po svoje. Za uspe\xc5\xa1no kariero posameznika je bilo seveda koristno ali celo nujno potrebno privzemanje rimskih obi\xc4\x8dajev in jezika, \xc4\x8detudi so tudi gr\xc5\xa1ko govore\xc4\x8di dr\xc5\xbeavljani pogosto zasedali visoke dr\xc5\xbeavne polo\xc5\xbeaje. V lokalni samoupravi vse to ni bilo niti pomembno niti potrebno._NEWLINE_Na verskem podro\xc4\x8dju se je v skladu z absolutisti\xc4\x8dnimi te\xc5\xbenjami vedno bolj uveljavljal kult cesarja, kar pa ni spro\xc5\xbeilo zatiranja lokalnih nerimskih verstev. Izjema so bila verstva, ki so bila po rimskih normah nemoralna, na primer driudizem zaradi \xc5\xbertvovanj ljudi, in tistih, ki bi lahko spro\xc5\xbeila javne nerede, na primer kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo zaradi brezkompromisnega odklanjanja vseh bogov, razen svojega._NEWLINE_\xc5\xa0tevilo dr\xc5\xbeavnih uslu\xc5\xbebencev v provincah je rasel zelo po\xc4\x8dasi, zato so velik vpliv in odgovornost v provincijskih mestih imeli bogati lokalni mogo\xc4\x8dne\xc5\xbei. V delih Hispanije in pokrajinah ob ju\xc5\xbenem \xc4\x8crnem morju \xc4\x8dlani lokalnih senatov niso bili odgovorni samo za pobiranje davkov, ampak tudi za gradnjo poti in policijsko slu\xc5\xbebo. Odobravali so na\xc4\x8drte za financiranje gradenj v mestu in organizirali festivale, sejme in podobno. Magistrati in \xc4\x8dlani lokalnih svetov so morali svojo izvolitev izdatno pla\xc4\x8dati. Kandidatov je bilo dovolj, predvsem zaradi zagovarjanja interesov svoje skupnosti, ve\xc4\x8danja lastnega vpliva in mo\xc4\x8di in upanja za nadaljnje napredovanje, \xc4\x8de bi jih opazil lokalni guverner ali sam cesar. Novi guvernerji so izhajali predvsem iz te provincijske elite._NEWLINE_Mesta so preko svojih elit med seboj tekmovala, v mestih samih pa so med seboj tekmovale vplivne dru\xc5\xbeine. Posledica tega je bila rast standardov mestnih "dobrih del", ki jih je prebivalstvo na slovesnostih v amfiteatru zahtevalo od svojih vodij. Tak\xc5\xa1na "dobra dela" so za\xc4\x8deli vzpodbujati tudi cesarji, ki so se zavedali, da je od njih odvisen razcvet mest. Ob\xc4\x8dasno so celo izdajali zakone, s katerimi so prevolilne obljube postale obvezujo\xc4\x8de. Posledica tega je bil pojav, da v 2. stoletju lokalni aristokrati zaradi vedno stro\xc5\xbejih predpisov niso ve\xc4\x8d \xc5\xbeeleli opravljati dr\xc5\xbeavnih funkcij._NEWLINE_Glas ni\xc5\xbejih slojev prebivalstva se je sli\xc5\xa1al vedno bolj redko. Dokler so bogati pokrivali ve\xc4\x8dino lokalnih stro\xc5\xa1kov, revni prebivalci niso \xc4\x8dutili potrebe po svoji udele\xc5\xbebi v javni upravi in so svoje probleme re\xc5\xa1evali preko vplivnih ljudi iz svojih skupnosti._NEWLINE_Rimska dru\xc5\xbeba se je razdelila na samo dva sloja: vi\xc5\xa1jega in ni\xc5\xbejega, bogatega in odvisnega. Vi\xc5\xa1ji sloj je sestavljalo pribli\xc5\xbeno 600 rimskih senatorjev, 25.000 vitezov in 100.000 mestnih senatorjev, ki so predstavljali pribli\xc5\xbeno 2% prebivalstva. Vi\xc5\xa1ji sloj, katerega pripadnike so do sredine 2. stoletja imenovali "ugledne\xc5\xbei" (honestiores), se je delil na razne stopnje dostojanstva, vendar so vsi imeli pravico do posebno pozorne obravnave na sodi\xc5\xa1\xc4\x8du. Ostali prebivalci so se imenovali "poni\xc5\xbeni" (humiliores). Na sodi\xc5\xa1\xc4\x8dih so jih med zasli\xc5\xa1anjem lahko mu\xc4\x8dili in jih za kazen pretepli, niso pa jih mogli kaznovati z denarnimi kaznimi. Za te\xc5\xbeke zlo\xc4\x8dine so bili lahko kaznovani s smrtno kaznijo, tudi na zelo okrutne na\xc4\x8dine, in izgonom. Surovo sliko razdelitve bogastva je v mestih do neke mere ubla\xc5\xbeila sicer skromna gibljivost prebivalstva. Zgodbo o uspehu so predstavljali osvobojenci, na samem dnu dru\xc5\xbebene lestvice pa so bili \xc5\xa1tevilni su\xc5\xbenji, ki so v ve\xc4\x8dini mest izven Italije tvorili morda desetino prebivalstva, v Italiji precej ve\xc4\x8d, v samem Rimu pa celo \xc4\x8detrtino mestnega prebivalstva.\n_START_SECTION_\nVojska\n_START_PARAGRAPH_\nVojska, ki je vzpostavila "rimski mir" (pax Romana), se je kljub \xc5\xa1irjenju meja cesarstva pod Klavdijem, Flavijci in Trajanom, v primerjavi z Avgustovo zelo malo pove\xc4\x8dala. Pod Trajanom je nekaj \xc4\x8dasa imela 31 legij, pod Flavijci in Antonini pa obi\xc4\x8dajno 28 legij, dokler se ni zaradi krize na mejah cesarstva pod Markom Avrelijem pove\xc4\x8dala na 30 legij. Brez pove\xc4\x8danja pla\xc4\x8d, ki bi pritegnile ve\xc4\x8d rekrutov, ustvarjanje kak\xc5\xa1ne ve\xc4\x8dje vojske sploh ni bilo mogo\xc4\x8de. To bi lahko bil tudi eden od razlogov, da sta Hadrijan in kasneje Komod opustila na\xc4\x8drte za nadaljnja osvajanja._NEWLINE_Vojska ni slu\xc5\xbeila vzdr\xc5\xbeevanju nekak\xc5\xa1ne vojne diktarure, ampak je predvsem branila meje cesarstva. Zaradi stalnega spreminjanja mest, na katerih so v dr\xc5\xbeavo vdirali sovra\xc5\xbeniki, je bil razpored legij druga\xc4\x8den kot v obdobju Julijcev in Klavdijcev. Pod Antoninom Pijem so imele province Panonija, Mezija in Dakija skupno deset legij, vzhodne province Azija, Sirija, Palestina in Egipt pa devet. Obe skupini provinc sta imeli tudi svoje vojno ladjevje. Od ostalih devet legij so bile tri v Britaniji in \xc5\xa1tiri v Porenju. Tacit v svojih Analih omenja, da je bilo na prelomu 1. in 2. stoletja \xc5\xa1tevilo vojakov v pomo\xc5\xbenih enotah pribli\xc5\xbeno enako \xc5\xa1tevilu legionarjev, vendar se je kmalu pove\xc4\x8dalo. Ker je bilo v vsaki legiji pri polni zasedbi pribli\xc5\xbeno 5.000 legionarjev, je cela vojska \xc5\xa1tela pribli\xc5\xbeno 150.000 legionarjev. Pomo\xc5\xbene enote so pri polni zasedbi imele pribli\xc5\xbeno 245.000 vojakov. Cela armada je imela torej od 375.000 do 450.000 mo\xc5\xbe._NEWLINE_Za vse ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo mo\xc5\xbe v pomo\xc5\xbenih enotah sta bila predvsem dva razloga \xe2\x80\x93 voja\xc5\xa1ki in finan\xc4\x8dni. Pomo\xc5\xbene enote so \xc5\xa1tele samo po 500 mo\xc5\xbe in so bile zato mnogo bolj mobilne. V njih so tudi vzpodbujali negovanje njihovih tradicionalnih voja\xc5\xa1kih ve\xc5\xa1\xc4\x8din. Vojaki so se bili poleg tega pripravljeni vojskovati za manj\xc5\xa1o pla\xc4\x8do kot legionarji. Kar se legionarjev ti\xc4\x8de, je bila tudi njihova vi\xc5\xa1ja pla\xc4\x8da za rekrute vedno manj privla\xc4\x8dna. V zgodnjem cesarstvu so se legije zlahka dopolnjevale z rekruti, rojenimi v Italiji in ju\xc5\xbeni Galiji. V prvi polovici 2. stoletja se se dopolnjevale z rekruti iz provinc, po Trajanu pa v glavnem z rekruti iz obmejnih provinc. Mladeni\xc4\x8di iz notranjosti cesarstva, ki so odra\xc5\xa1\xc4\x8dali v dolgem obdobju stalnega miru, na voja\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo niso ve\xc4\x8d gledali kot na naravni del svojega \xc5\xbeivljenja. Bolj privla\xc4\x8dne so postale slu\xc5\xbebe v gospodarstvu, ki so postale tudi bolje pla\xc4\x8dane, od slu\xc5\xbebovanja na mejah cesarstva. Vojska je zato postajala vse manj rimska in centralisti\xc4\x8dna in vse bolj barbarska, kar se je v drugi polovici 5. stoletja izkazalo za pogubno.'