b'\n_START_ARTICLE_\nMaratova smrt\n_START_SECTION_\nUmor\n_START_PARAGRAPH_\nMarat (24. maj 1743 - 13. julij 1793, Francija iz 18. stoletja) je bil eden izmed voditeljev Montagnardov, radikalne frakcije v francoski politiki med vladavino terorja. Charlotte Corday je bila \xc5\xbdirondinka iz manj\xc5\xa1e plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine in Maratov politi\xc4\x8dni sovra\xc5\xbenik, ki ga je krivila za septembrski pokol. Dobila je vstop v Maratovo sobo s pretvezo, da obljublja podrobnosti o kontrarevolucionarnem krogu v Caenu._NEWLINE_Marat je trpel zaradi ko\xc5\xbenega bolezni, zaradi katere je veliko \xc4\x8dasa pre\xc5\xbeivel v svoji kadi; pogosto je tam tudi delal. Cordayeva je ubila Marata, vendar ni posku\xc5\xa1ala pobegniti. Kasneje so jo obsodili za umor in usmrtili.\n_START_SECTION_\nDavidova politika\n_START_PARAGRAPH_\nDavid je bil vodilni francoski slikar svoje generacije, znane kot Montagnardi in jakobinci, ki sta bili usklajeni z Maratom in Maximilienom Robespierrom. Kot namestnik oddelka Muzeja na skup\xc5\xa1\xc4\x8dini je glasoval za smrt kralja in je bil \xc4\x8dlan Odbora za splo\xc5\xa1no varnost, kjer je aktivno sodeloval pri obsodbi in zaporu mnogih in s\xc4\x8dasoma predsedoval "section des interrogatoires". Bil je tudi v Odboru za javni pouk.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nSliko je naro\xc4\x8dila francoska vlada jakobinske diktature, David pa je izkoristil neoklasicisti\xc4\x8dni slog v slu\xc5\xbebi sodobnih politi\xc4\x8dnih dogodkov. Tudi David je, kot ubiti Marat, pripadal jakobinski stranki in sodeloval v delu narodne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki je izglasovala da se giljotinira kralj Ludvik XVI.. Kasneje je, pod Robespierrovo diktaturo, bil dvakrat zaprt, a mu je Napoleon povrnil vsa pooblastila, mu dodelil naslov barona in ga imenoval za dvornega slikarja. Po Napoleonovem izgnanstvu je  David zapustil Francijo in umrl b Bruslju leta 1825, kjer je kon\xc4\x8dala tudi slika Maratova smrt..\n_START_SECTION_\nOpis\n_START_PARAGRAPH_\nSlika je pokon\xc4\x8dna, a je vsebina name\xc5\xa1\xc4\x8dena v kvadratni del spodnjega dela slike, zgornji del pa je skoraj prazen, izpolnjen samo z blagim tonskim prehodom, kjer se sluti izvor svetlobe na desni strani. Za razliko od ve\xc4\x8dine neoklasicisti\xc4\x8dnih del, slika ne prikazuje klasi\xc4\x8dne teme ampak nedavni dogodek. V prikazu Marata kot \xc5\xbertve, se je David naslonil na ikonografski prikaz Kristusovega trpljenja, Caravaggiov vpliv se ob\xc4\x8duti v temnem ozadju iz katerega lik izstopa na svetlo. Tako je David na svoji sliki z oblikovanjem forme \xc5\xbeelel prikazati intelektualno in politi\xc4\x8dno, to\xc4\x8dno "prosvetljeno" osebo._NEWLINE_Na sliki je Marat idealiziran v duhu neoklasicizma, v resnici pa je bilo njegovo telo po\xc5\xa1kodovano od ko\xc5\xbene bolezni, zaradi katere se je moral vsak dan namakati v topli kopeli. David je realisti\xc4\x8dno poudaril vbodno rano in s krvjo obarvano vodo, ki je namo\xc4\x8dila pregrinjalo. Marat je nad kadjo namestil podlogo za pisanje, v roki pa dr\xc5\xbei morilkino pismo na katerem pi\xc5\xa1e: "Il sufit que je sois bien malheureuse pour avoir droit \xc3\xa0 votre bienveillance", v pomenu: " Glede na to, da sem nesre\xc4\x8den, imam pravico do tvoje pomo\xc4\x8di ". _NEWLINE_Marat je bil \xc5\xbertev zvite \xc5\xbeenske in David je naslikal pismo vidno tako, da bi njena prevara postala politi\xc4\x8dna propaganda. No\xc5\xbe, ki ga je morilka spustila na tla poleg kadi je ironi\xc4\x8dno nasprotje peresu, ki je \xc5\xa1e vedno v mrtvi Maratovi roki. Instrument nasilja in smrti je nasproti simbolu civilizacije, ki je v tem primeru simbol revolucionarne politi\xc4\x8dne besede. V Maratovem nasmehu  se \xc4\x8duti posmeh umirajo\xc4\x8de osebe in tragi\xc4\x8dna ironija dogodka. Morda je Davida na tak prikaz obraza pod\xc5\xbegalo dejstvo, da je Marata ubila simpatizerka konservativne stranke, ki obi\xc4\x8dajno ni naklonjena nasilju in terorizmu._NEWLINE_Na mizici na kateri je njegov pribor za pisanje, je David napisal podpis in s tem poslal isto\xc4\x8dasno tudi osebno in politi\xc4\x8dno sporo\xc4\x8dilo: "\xc3\x80 Marat, David" (Maratu od Davida), pod tem pa datum "L\'an Deaux" (drugo leto), tj. v drugem letu revolucionarnega koledarja.\n_START_SECTION_\nPoznej\xc5\xa1a zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nMed Terorjem so voditelji naro\xc4\x8dili ve\xc4\x8d izvodov prvotnega dela (kopije, ki so jih Davidovi u\xc4\x8denci pripravili leta 1793-1794, da bi slu\xc5\xbeili propagandi), a so sliko po usmrtitvi Robespierra po\xc4\x8dasi umaknili. Na njegovo zahtevo je bila Davidu vrnjena leta 1795, sam pa je bil preganjan zaradi svoje vpletenosti v Teror kot \xc4\x8dlan Comit\xc3\xa9 de Suret\xc3\xa9 G\xc3\xa9n\xc3\xa9ral. Od leta 1795 do Davidove smrti, je slika nenadoma izginila. Med Davidovim izgnanstvom v Belgiji jo je nekje v Franciji skrival Antoine Gros, Davidov najljub\xc5\xa1i u\xc4\x8denec. Leta 1826 (in kasneje) jo je dru\xc5\xbeina posku\xc5\xa1ala prodati, brez uspeha. Sredi devetnajstega stoletja so jo kritiki znova odkrili, \xc5\xa1e posebej Charles Baudelaire, \xc4\x8digar znameniti komentar leta 1846 je postal izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de pove\xc4\x8danega zanimanja umetnikov in znanstvenikov. V 20. stoletju je slika navdihnila ve\xc4\x8d slikarjev (med njimi Picassa in Muncha, ki sta izdala svoje razli\xc4\x8dice), pesnike (Alessandro Mozzambani) in pisatelje (najbolj znana je Petra Weissa predstavo Marat / Sade._NEWLINE_Originalna slika je trenutno prikazana v Kraljevem muzeju likovnih umetnosti v Bruslju, in je bila posledica odlo\xc4\x8ditve dru\xc5\xbeine, da jo je leta 1886 ponudila mestu, kjer je slikar mirno \xc5\xbeivel in umrl v izgnanstvu po padcu Napoleona. Nekateri izvodi (natan\xc4\x8dno \xc5\xa1tevilo \xc5\xa1e vedno ni znano), ki so jih izdelali Davidovi u\xc4\x8denci, so bili vidni predvsem v muzejih v Dijonu, Reimsu in Versaillesu. Originalno pismo, s krvnimi made\xc5\xbei in oznakami kopalne vode, je pre\xc5\xbeivelo in je trenutno nedotaknjeno v lasti Roberta Lindsayja, 29. grofa Crawfordskega. _NEWLINE_Tudi drugi umetniki so prikazali Maratovo smrt. Med temi kasnej\xc5\xa1imi deli je Charlotte Corday, ki jo je leta 1860 v \xc4\x8dasu drugega cesarstva naslikal Paul Jacques Aim\xc3\xa9 Baudry, je Charlotte Corday prikazal kot pravo junakinjo Francije, model kreposti za mlaj\xc5\xa1e generacije. Razli\xc4\x8dice Picassa in Muncha se manj sku\xc5\xa1ajo sklicevati na originalni kontekst. Brazilski umetnik Vik Muniz je v okviru svoje serije "Pictures of Garbage " ustvaril razli\xc4\x8dico, sestavljeno iz vsebin iz mestnega odlagali\xc5\xa1\xc4\x8da.'