b'\n_START_ARTICLE_\nVelika geografska odkritja\n_START_PARAGRAPH_\nDoba odkritij ali doba raziskovanj (pribli\xc5\xbeno od za\xc4\x8detka 15. stoletja do konca 18. stoletja) je neformalni in ohlapno opredeljen izraz za obdobje evropske zgodovine, v katerem so se obse\xc5\xbena \xc4\x8dezmorska raziskovanja izkazala kot mo\xc4\x8dna v evropski kulturi in ki je bil za\xc4\x8detek globalizacije. Ozna\xc4\x8duje tudi vzpon obdobja raz\xc5\xa1irjenega sprejemanja kolonializma in merkantilizma v Evropi kot nacionalnih politik. V tem obdobju so jih odkrili \xc5\xa1tevilni, doslej neznani Evropejci, \xc4\x8deprav jih je ve\xc4\x8dina \xc5\xbee bila naseljena. Z vidika mnogih neevropejcev je doba odkritij zaznamovala prihod napadalcev iz prej neznanih celin._NEWLINE_Globalno raziskovanje se je za\xc4\x8delo s portugalskimi odkritji atlantskih arhipelagov Madeire in Azorov leta 1419 in 1427, afri\xc5\xa1ke obale po letu 1434 in morske poti v Indijo leta 1498; in Kastiljske krone (\xc5\xa0panija), transatlantska potovanja Kri\xc5\xa1tofa Kolumba v Ameriko med letoma 1492 in 1502 ter prvim obplutjem sveta v letih 1519\xe2\x80\x931522. Ta odkritja so privedla do \xc5\xa1tevilnih pomorskih ekspedicij preko Atlantika, Indijskega in Tihega oceana ter kopenskih odprav v Amerikah, Aziji, Afriki in Avstraliji, ki so se nadaljevale v poznem 19. stoletju in kon\xc4\x8dale z raziskovanjem polarnih regij v 20. stoletju._NEWLINE_Evropsko raziskovanje tujine je privedlo do vzpona globalne trgovine in evropskih kolonialnih imperijev, s stikom med starim svetom (Evropa, Azija in Afrika) ter Novim svetom (Ameriki in Avstraliji), ki je ustvaril kolumbovsko izmenjavo, \xc5\xa1irok prenos rastlin, \xc5\xbeivali, hrane, \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih populacij (vklju\xc4\x8dno s su\xc5\xbenji), nalezljivih bolezni in kulture med vzhodno in zahodno poloblo. To je predstavljalo eno najpomembnej\xc5\xa1ih svetovnih dogodkov na podro\xc4\x8dju ekologije, kmetijstva in kulture v zgodovini. Doba odkritij in poznej\xc5\xa1e evropsko raziskovanje je omogo\xc4\x8dilo globalno kartiranje sveta, kar je privedlo do stika z novimi svetovnimi nazori in oddaljenimi civilizacijami, hkrati pa je vodilo k \xc5\xa1irjenju bolezni, ki so zdesetkale prebivalstvo, ki prej ni bilo v stiku z Evrazijo in Afriko ter zasu\xc5\xbenjevanje, izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje, voja\xc5\xa1ko osvajanje in gospodarsko prevlado Evrope in njenih kolonij nad avtohtonimi prebivalci. Omogo\xc4\x8dila je tudi \xc5\xa1irjenje kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva po vsem svetu: s \xc5\xa1irjenjem misijonske dejavnosti je s\xc4\x8dasoma postala najve\xc4\x8dja svetovna religija.\n_START_SECTION_\nVzpon evropske trgovine\n_START_PARAGRAPH_\nMed 12. in 15. stoletjem se je evropsko gospodarstvo preoblikovalo z medsebojnim povezovanjem re\xc4\x8dnih in morskih trgovskih poti, zaradi \xc4\x8desar je Evropa postala ena najbolj uspe\xc5\xa1nih trgovskih mre\xc5\xbe na svetu. _NEWLINE_Pred 12. stoletjem je bila glavna ovira za trgovino vzhodno od Gibraltarske o\xc5\xbeine pomanjkanje komercialne spodbude, ne pa neustrezna zasnova ladij. Gospodarska rast \xc5\xa0panije je sledila ponovnemu pridobivanju delov muslimanske \xc5\xa0panije in obleganju Lizbone (1147). Zmanj\xc5\xa1anje mornari\xc5\xa1ke mo\xc4\x8di Fatimidskega kalifata, ki se je za\xc4\x8dela pred prvo kri\xc5\xbearsko vojno, je pomagalo pomorskim italijanskim dr\xc5\xbeavam, predvsem Benetkam, Genovi in Pisi, prevladati v trgovini v vzhodnem Sredozemlju, italijanski trgovci pa so postali bogati in politi\xc4\x8dno vplivni. Normansko osvajanje Anglije konec 11. stoletja je omogo\xc4\x8dilo mirno trgovino na Severnem morju. Hanseatska zveza, konfederacija trgovskih cehov in njihovih mest na severu Nem\xc4\x8dije ob Severnem in Baltskem morju, je bila klju\xc4\x8dna za komercialni razvoj regije. V 12. stoletju je regija Flandrija, Hainault in Brabant izdelovala najkakovostnej\xc5\xa1e tekstilne izdelke v severni Evropi, kar je spodbudilo trgovce iz Genove in Benetk, da tja neposredno plujejo. Nicolozzo Spinola je prvi\xc4\x8d opisal neposredno potovanje iz Genove v Flandrijo leta 1277.\n_START_SECTION_\nTehnologija: Gradnja ladij in kompas\n_START_PARAGRAPH_\nTehnolo\xc5\xa1ki napredek, ki je bil pomemben za obdobje raziskovanj, je bilo sprejetje magnetnega kompasa in napredek v oblikovanju ladij._NEWLINE_Kompas je dopolnil starodavno metodo navigacije, ki je temeljila na opazovanju sonca in zvezd. Kompas je bil uporabljen za plovbo na Kitajskem \xc5\xbee do 11. stoletja in so ga sprejeli arabski trgovci v Indijskem oceanu. Kompas se je raz\xc5\xa1iril v Evropo do konca 12. ali v za\xc4\x8detku 13. stoletja. [10] Uporaba kompasa za navigacijo v Indijskem oceanu je bila prvi\xc4\x8d omenjena leta 1232. Prva omemba uporabe kompasa v Evropi je bila leta 1180. Evropejci so uporabili "suhi" kompas, z iglo na osi. Kartica kompasa je bila tudi evropski izum. _NEWLINE_Za jadranje so Malajci neodvisno izumili d\xc5\xbeunke z jadri, izdelanimi iz tkanih delov, oja\xc4\x8danih z bambusom, vsaj nekaj sto let pred letom 1. pr. n. \xc5\xa1t. V \xc4\x8dasu dinastije Han (206 pr. n. \xc5\xa1t. do leta 220 n. \xc5\xa1t.) so Kitajci uporabljali tak\xc5\xa1na jadra, kar so se nau\xc4\x8dili od malajskih mornarjev, ki so obiskovali ju\xc5\xbeno obalo. Poleg te vrste jader so izdelovali tudi ravnote\xc5\xbena loger jadra. Izum teh vrst jader je omogo\xc4\x8dil jadranje okrog zahodne obale Afrike zaradi njihove sposobnosti plovbe proti vetru. Ta vrsta jadra je navdihnila tudi druge, da so razvili razli\xc4\x8dna jadra ._NEWLINE_Javanska ladja, ki je bila zgrajena za ocean, se imenuje po ali d\xc5\xbeong \xc5\xbee od 1. stoletja. Dolga je ve\xc4\x8d kot 50 m in \xc5\xa1iroka  4-7 metrov. Lahko je preva\xc5\xbeala 700 ljudi skupaj z ve\xc4\x8d kot 10.000 "\xe6\x96\x9b" tovora (250-1000 ton po razli\xc4\x8dnih interpretacijah). Zgrajene so bile z ve\xc4\x8d deskami, ki so se upirale nevihtam in so imele 4 jadra plus po\xc5\xa1evno jadro. Javanci so \xc5\xbee v 8. stoletju dosegli Ganski imperij ._NEWLINE_Ladje so se ve\xc4\x8dale, zahtevale so manj\xc5\xa1e posadke in so se ustavljale na dalj\xc5\xa1ih razdaljah. To je do 14. stoletja privedlo do bistveno ni\xc5\xbejih stro\xc5\xa1kov prevoza na dolge razdalje. Jadrnica koga je zaradi nizkih stro\xc5\xa1kov ostala priljubljena za trgovino. V trgovini so se uporabljale tudi galeje.\n_START_SECTION_\nGeografija in zemljevidi\n_START_PARAGRAPH_\nPeriplus Maris Erythraei - dokument iz leta 40\xe2\x80\x9360, opisuje novo odkrito pot skozi Rde\xc4\x8de morje do Indije, z opisi trgov v mestih okoli Rde\xc4\x8dega morja, Perzijskega zaliva in Indijskega oceana, vklju\xc4\x8dno ob vzhodni obali Afrike, ki navaja, da \xc2\xbbza temi kraji neraziskane oceanske krivulje okrog proti zahodu, ki te\xc4\x8dejo po regijah ju\xc5\xbeno od Etiopije in Libije in Afrike, pome\xc5\xa1ajo z zahodnim morjem (mo\xc5\xbeno sklicevanje na Atlantski ocean)\xc2\xab. Evropsko srednjeve\xc5\xa1ko znanje o Aziji, ki je izven dosega Bizantinskega cesarstva, je izhajalo iz delnih poro\xc4\x8dil, pogosto zakritih z legendami , ki izvirajo iz \xc4\x8dasa osvajanj Aleksandra Velikega in njegovih naslednikov._NEWLINE_Drugi vir so bile Radhanitske judovske mre\xc5\xbee trgovcev, ki so bile v \xc4\x8dasu kri\xc5\xbearskih dr\xc5\xbeav ustanovljene kot posredniki med Evropo in muslimanskim svetom._NEWLINE_Leta 1154 je arabski geograf Al-Idrizi ustvaril opis sveta in zemljevid sveta, Tabula Rogeriana, na dvoru sicilskega kralja Rogerija II, vendar je bila Afrika \xc5\xa1e vedno le delno znana Kristjanom, Genove\xc5\xbeanom in Bene\xc4\x8danom ali arabskim mornarjem, njen ju\xc5\xbeni obseg ni bil znan. Bila so poro\xc4\x8dila o veliki afri\xc5\xa1ki Sahari, vendar je bilo dejansko znanje za Evropejce omejeno na sredozemske obale in malo drugega, ker je arabska blokada severne Afrike prepre\xc4\x8dila raziskovanje kopnega. Znanje o atlantski afri\xc5\xa1ki obali je bilo razdrobljeno in izhaja predvsem iz starih gr\xc5\xa1kih in rimskih zemljevidov, ki so temeljili na karta\xc5\xbeanskem znanju, vklju\xc4\x8dno s \xc4\x8dasom rimskega raziskovanja Mavretanije. Rde\xc4\x8de morje je bilo komaj znano in samo trgovinske povezave z pomorskimi republikami, zlasti Bene\xc5\xa1ko republiko, so spodbujale zbiranje natan\xc4\x8dnih pomorskih znanj. _NEWLINE_Trgovske poti v Indijskem oceanu so poznali arabski trgovci. Med letoma 1405 in 1421 je cesar Yong-lo iz dinastije Ming podprl vrsto dolgih potovanj pod poveljstvom Zheng Heja (Cheng Ho). Flote so obiskale Arabijo, Vzhodno Afriko, Indijo, pomorsko jugovzhodno Azijo in Tajsko. Toda potovanja, o katerih je poro\xc4\x8dal muslimanski pomor\xc5\xa1\xc4\x8dak in prevajalec Ma Huan, so bila nenadoma ustavljena po cesarjevi smrti  in se niso nadaljevala, ko se je kitajska dinastija Ming umaknila v haijin, politiko izolacije, ki je imela omejeno pomorsko trgovino._NEWLINE_Leta 1400 je v Italijo pri\xc5\xa1el latinski prevod Ptolemajeve Geographie iz Konstantinopla. Ponovno odkritje rimskega geografskega znanja je bilo razodetje , tako za izdelavo zemljevidov kot za svetovni pogled [20], \xc4\x8deprav je krepilo idejo, da je Indijski ocean brez izhoda.\n_START_SECTION_\nSrednjeve\xc5\xa1ka potovanja (1241\xe2\x80\x931438)\n_START_PARAGRAPH_\nUvod v obdobje odkritja je bila serija evropskih ekspedicij, ki so v poznem srednjem veku pre\xc4\x8dkale Evrazijo po kopnem. \xc4\x8ceprav so Mongoli grozili Evropi z ropanjem in uni\xc4\x8devanjem, je mongolska dr\xc5\xbeava poenotila velik del Evrazije, od leta 1206 pa je Pax Mongolica (Mongolski mir) dovolil varne trgovske poti in komunikacijske povezave od Bli\xc5\xbenjega vzhoda do Kitajske. \xc5\xa0tevilni Evropejci so jih izkoristili za raziskovanje vzhoda. Ve\xc4\x8dinoma so bili Italijani, saj so trgovino med Evropo in Bli\xc5\xbenjim vzhodom nadzorovale predvsem pomorske republike._NEWLINE_Obstaja nekaj poro\xc4\x8dil o trgovcih iz Severne Afrike in Sredozemlja, ki so v Indijskem oceanu trgovali v poznem srednjem veku._NEWLINE_Kr\xc5\xa1\xc4\x8danska veleposlani\xc5\xa1tva so bila poslana do Karakoruma v \xc4\x8dasu mongolskih vpadov na Levant, od koder so pridobili bolj\xc5\xa1e razumevanje sveta. Prvi od teh potnikov je bil Giovanni da Pian del Carpine, ki ga je pape\xc5\xbe Inocenc IV. poslal v Kagan, in je potoval v Mongolijo in nazaj od 1241 do 1247. Pribli\xc5\xbeno v istem \xc4\x8dasu je ruski knez Jaroslav II. Vladimirski, nato pa njegova sinova Aleksander Jaroslavi\xc4\x8d Nevski in Andrej II. Vladimirski, odpotoval v mongolsko prestolnico. \xc4\x8ceprav so imela mo\xc4\x8dne politi\xc4\x8dne posledice, njihova potovanja niso pustila podrobnih zapisov. Sledili so drugi popotniki, kot so Francoz Andr\xc3\xa9 de Longjumeau in Flamec William Rubruck, ki so pri\xc5\xa1li na Kitajsko skozi Srednjo Azijo. Marco Polo, bene\xc5\xa1ki trgovec, je narekoval zgodbe o potovanjih po Aziji od 1271 do 1295, v katerih je opisoval, da je bil gost na dvoru dinastije Yuan pri Kublajkanu in so jih brali po vsej Evropi._NEWLINE_Muslimansko floto, ki je varovala Gibraltarsko o\xc5\xbeino, je porazila Genova leta 1291. V tem letu so bili prvi poskusi raziskave Atlantika, trgovski bratje Vadino in Ugolino Vivaldi so odpluli iz Genove z dvema galejama, vendar so izginili ob maro\xc5\xa1ki obali in ohranili strahove pred oceanskimi potovanji. Med letoma 1325 in 1354 je maro\xc5\xa1ki u\xc4\x8denjak iz Tangerja, Ibn Batuta, potoval skozi severno Afriko, Saharsko pu\xc5\xa1\xc4\x8davo, Zahodno Afriko, ju\xc5\xbeno Evropo, Vzhodno Evropo, Afri\xc5\xa1ki rog, Bli\xc5\xbenji vzhod in Azijo, in pri\xc5\xa1el tudi na Kitajsko. Po vrnitvi je u\xc4\x8denjaku, ki ga je sre\xc4\x8dal v Granadi narekoval poro\xc4\x8dilo o svojih potovanjih, Rihla (\'Potovanje\') , neuraden vir njegovih dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8din. Med letoma 1357 in 1371 je knjiga o domnevnih potovanjih, ki jo je sestavil John Mandeville, pridobila izjemno popularnost. Kljub nezanesljivi in pogosto fantasti\xc4\x8dni naravi teh poro\xc4\x8dil, so bila uporabljena kot referenca za vzhod, Egipt in Levant na splo\xc5\xa1no, pri \xc4\x8demer so trdila, da je Jeruzalem sredi\xc5\xa1\xc4\x8de sveta._NEWLINE_Po obdobju Timuridskih odnosov z Evropo je leta 1439 Niccol\xc3\xb2 de\' Conti objavil poro\xc4\x8dilo o svojih potovanjih kot muslimanski trgovec v Indijo in jugovzhodno Azijo, kasneje leta 1466\xe2\x80\x931472 pa je ruski trgovec Afanasij Nikitin iz Tvera odpotoval v Indijo in to opisal v knjigi Potovanje po treh morjih._NEWLINE_Ta potovanja po kopnem niso imela takoj\xc5\xa1njega u\xc4\x8dinka. Mongolski imperij je propadel skoraj tako hitro, kot je nastal in kmalu je pot na vzhod postala te\xc5\xbeja in nevarnej\xc5\xa1a. \xc4\x8crna smrt v 14. stoletju je tudi onemogo\xc4\x8dila potovanja in trgovino. Vzpon Osmanskega cesarstva je \xc5\xa1e dodatno omejila mo\xc5\xbenosti za evropsko kopensko trgovino.\n_START_SECTION_\nPortugalsko raziskovanje po Henriku Pomor\xc5\xa1\xc4\x8daku\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1460 je Pedro de Sintra dosegel Sierro Leone. Princ Henrik je umrl novembra istega leta. Po tem ko je bilo glede na skromne prihodke, leta 1469 raziskovanje odobreno lizbonskemu trgovcu Fern\xc3\xa1mu Gomesu, ki je v zameno za monopol trgovanja v Gvinejskem zalivu vsako leto, pet let, raziskal 161 kilometrov. S svojim sponzorstvom so ga raziskovalci Jo\xc3\xa3o de Santar\xc3\xa9m, Pedro Escobar, Lopo Gon\xc3\xa7alves, Fern\xc3\xa3o do P\xc3\xb3 in Pedro de Sintra dosegli tudi preko teh ciljev. Dosegli so ju\xc5\xbeno poloblo in otoke v Gvinejskem zalivu, vklju\xc4\x8dno s  Svetim Toma\xc5\xbeem in Princom ter Elmino na Zlato obalo leta 1471. (Na ju\xc5\xbeni polobli so ju\xc5\xbeni kri\xc5\xbe uporabili kot referenco za nebesno plovbo). To kar so imenovali "Zlata obala" v dana\xc5\xa1nji ]]Gana|Gani]], je bila najdena med doma\xc4\x8dini in arabskimi in berberskimi trgovci cveto\xc4\x8da trgovina z aluvialnim zlatom._NEWLINE_Leta 1478 (med vojno za kastiljsko nasledstvo) se je v bli\xc5\xbeini obale v Elmini vodila velika bitka med kastiljsko armado s 35 karavelami in portugalsko floto za hegemonijo trgovine v Gvineji (zlato, su\xc5\xbenji, slonovina in poper melegueta). Vojna se je kon\xc4\x8dala s portugalsko pomorsko zmago, \xc4\x8demur je sledilo uradno priznanje portugalske suverenosti nad ve\xc4\x8dino spornih zahodnoafri\xc5\xa1kih ozemelj, ki so bila vklju\xc4\x8dena v Alc\xc3\xa1\xc3\xa7ovasovo pogodbo iz leta 1479. To je bila prva kolonialna vojna med evropskimi silami._NEWLINE_Leta 1481 se je nedavno kronan Jo\xc3\xa3o II. odlo\xc4\x8dil graditi po\xc5\xa1tno postajo - dvorec S\xc3\xa3o Jorge da Mina v Elmini. Leta 1482 je reko Kongo raziskal Diogo C\xc3\xa3o, ki je leta 1486 nadaljeval na Cape Cross (dana\xc5\xa1nja Namibija)._NEWLINE_Naslednji pomemben preboj je bil leta 1488, ko je Bartolomeu Dias obkro\xc5\xbeil ju\xc5\xbeni del Afrike, ki ga je imenoval "Nevihtni rt" (Cabo das Tormentas), zasidral v zalivu Mossel in potem peljal proti vzhodu do izliva Velike ribje reke, kar dokazuje, da je bil Indijski ocean dostopen iz Atlantika. Hkrati je P\xc3\xaaro da Covilh\xc3\xa3, ki je potoval skrivaj po kopnem, dosegel Etiopijo in zbral pomembne informacije o Rde\xc4\x8dem morju in obali Kenije, kar ka\xc5\xbee, da bo kmalu pri\xc5\xa1lo do pomorske poti do Indije. [64] Kmalu ga je kralj Ivan II. Portugalski preimenoval v "Rt dobrega upanja" (Cabo da Boa Esperan\xc3\xa7a) zaradi velikega optimizma, ki ga je povzro\xc4\x8dila mo\xc5\xbenost pomorske poti v Indijo, ki je dokaz, ki je obstajal \xc5\xbee od Ptolemaja. da je Indijski ocean brez kopnega._NEWLINE_Na podlagi mnogo kasnej\xc5\xa1ih zgodb o fantomskem otoku, znanem kot Bacalao in rezbarije na Dighton Rocku, so nekateri domnevali, da je portugalski raziskovalec Jo\xc3\xa3o Vaz Corte-Real leta 1473 odkril Novo Fundlandijo, vendar so glavni viri zgodovinarjev nezanesljivi in neprepri\xc4\x8dljivi.\n_START_SECTION_\nNovi svet: Amerike\n_START_PARAGRAPH_\nEvropejci so dejansko videli zelo malo razdeljenega obmo\xc4\x8dja, saj ga je delila le geografska opredelitev, ne pa nadzor na terenu. Kolumbovo prvo potovanje leta 1492 je spodbudilo pomorsko raziskovanje, in leta 1497 so se \xc5\xa1tevilni raziskovalci odpravili na zahod.\n_START_SECTION_\nSeverna Amerika\n_START_PARAGRAPH_\nTega leta je John Cabot, tudi italijanski naro\xc4\x8dnik, dobil patent za pisma kralja Henrika VII.. Plovba iz Bristola, ki jo je verjetno podpirala lokalna dru\xc5\xbeba trgovskih podpornikov, je Cabot pre\xc4\x8dkal Atlantik iz severne zemljepisne \xc5\xa1irine, saj je upal, da bo potovanje do "Zahodne Indije" kraj\xc5\xa1e in se spustil nekje v Severni Ameriki, morda v Novi Fundlandiji. Leta 1499 je Jo\xc3\xa3o Fernandes Lavrador pridobil licenco s strani portugalskega kralja in skupaj s P\xc3\xaaro de Barcelosom prvi\xc4\x8d opazil Labrador, ki mu je bil podeljen in poimenovan po njem. Po vrnitvi je morda \xc5\xa1el v Bristol, da bi odpotoval v imenu Anglije. Skoraj isto\xc4\x8dasno so med letoma 1499 in 1502 brata Gaspar in Miguel Corte Real raziskovala in imenovala obale Grenlandije in tudi Nove Fundlandije. Obe raziskavi sta zabele\xc5\xbeeni v 1502 Cantino planisphere.\n_START_SECTION_\n"Prava Indija" in Brazilija\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1497 je novoimenovani portugalski kralj Manuel I. poslal vzhodno raziskovalno floto, s \xc4\x8dimer je izpolnil projekt svojega predhodnika, da najde pot do Indije. Julija 1499 se je \xc5\xa1irila novica, da so Portugalci dosegli "pravo indijo", ko je portugalski kralj poslal pismo \xc5\xa1panskim katoli\xc5\xa1kim monarhom en dan po praznovanju vrnitve flote._NEWLINE_Tretja Kolumbova ekspedicija leta 1498 je bila za\xc4\x8detek prve uspe\xc5\xa1ne kastiljske (\xc5\xa1panske) kolonizacije v Zahodni Indiji na otoku Hispaniola. Kljub nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dim dvomom je Kolumb zavrnil, da ni prava Indija. Med potovanjem je odkril ustje reke Orinoco na severni obali Ju\xc5\xbene Amerike (zdaj Venezuela) in mislil, da je ogromna koli\xc4\x8dina sve\xc5\xbee vode, ki prihaja iz nje, lahko le iz celinske kopenske mase, za katero je bil prepri\xc4\x8dan, da je azijska celina._NEWLINE_Ko se je ladijski promet med Seviljo in Zahodno Indijo pove\xc4\x8dal, se je pove\xc4\x8dalo poznavanje karibskih otokov, Srednje Amerike in severne obale Ju\xc5\xbene Amerike. Ena od teh \xc5\xa1panskih flot, Alonso de Ojeda in Amerigo Vespucci leta 1499\xe2\x80\x931500, je pri\xc5\xa1la na kopno ob obali dana\xc5\xa1nje Gvajane, ko se zdi, da sta se dva raziskovalca lo\xc4\x8dila v nasprotnih smereh. Vespucci je odplul proti jugu, kjer je julija 1499 odkril ustje reke Amazonke  in dosegel 6 \xc2\xb0 J, v dana\xc5\xa1nji severovzhodni Braziliji, preden se je obrnil._NEWLINE_V za\xc4\x8detku leta 1500 je Vicente Y\xc3\xa1\xc3\xb1ez Pinzon z nevihto zavil iz smeri in 26. januarja 1500 dosegel dana\xc5\xa1njo severovzhodno obalo Brazilije in raziskoval dale\xc4\x8d na jug kot dana\xc5\xa1nje zvezne dr\xc5\xbeave Pernambuco. Njegova flota je bila prva, ki je v celoti vstopila v izliv reke Amazonke, ki jo je poimenoval R\xc3\xado Santa Mar\xc3\xada de la Mar Dulce (reka sv. Marije sladkovodnega morja) . Vendar pa je bilo ozemlje predale\xc4\x8d vzhodno, da bi ga Kastiljci zahtevali v skladu s Tordesilljsko pogodbo, a je odkritje ustvarilo kastiljski (\xc5\xa1panski) interes in sicer s potovanjem Pinzona leta 1508 (ekspedicija, ki je ob severni obali do obale celinske Srednje Amerike iskala prehod na vzhod) in potovanje leta 1515\xe2\x80\x9316 z navigatorjem ekspedicije 1508, Juanom D\xc3\xadazom de Sol\xc3\xadsom. Odprava 1515\xe2\x80\x9316 je bila spodbujena s poro\xc4\x8dili o portugalskem raziskovanju regije. Kon\xc4\x8dalo se je, ko je de Sol\xc3\xads in nekaj njegove posadke izginilo pri raziskovanju reke Plate v \xc4\x8dolnu, toda ugotovili so, da je spet vzbudila \xc5\xa1pansko zanimanje, kolonizacija pa se je za\xc4\x8dela leta 1531._NEWLINE_Aprila 1500 se je druga portugalska indijska armada, ki jo je vodil Pedro \xc3\x81lvares Cabral, z ekipo strokovnih kapitanov, vklju\xc4\x8dno z Bartolomeu Diasom in Nicolauom Coelhom, sre\xc4\x8dala z brazilsko obalo, ko se je obrnila proti zahodu v Atlantiku, medtem ko je izvajala veliko "volta do mar" da bi se izognili brezvetrju v Gvinejskem zalivu. 21. aprila 1500 so opazili goro in jo poimenovali Monte Pascoal, 22. aprila pa je Cabral pristal na obali. 25. aprila je celotna flota odplula v pristani\xc5\xa1\xc4\x8de, ki so ga poimenovali Porto Seguro (varno pristani\xc5\xa1\xc4\x8de). Cabral je zaznal, da nova zemlja le\xc5\xbei vzhodno od \xc4\x8drte iz Tordesilljske pogodbe in poslal odposlanca na Portugalsko z odkritjem v pismih, vklju\xc4\x8dno s pismom Pero Vaz de Caminha. Ker je veroval, da je to otok, ga je poimenoval Ilha de Vera Cruz (Otok pravega kri\xc5\xbea). Nekateri zgodovinarji so predlagali, da so se Portugalci prej soo\xc4\x8dili z ju\xc5\xbenoameri\xc5\xa1ko izboklino, medtem ko so pluli "volta do mar", zato je vztrajanje Ivana II. pri premikanju \xc4\x8drte zahodno od pogodbene leta 1494, tako da njegovo pristajanje v Braziliji morda ni bilo nesre\xc4\x8da; kljub temu, da je Ivanova motivacija preprosto bila pove\xc4\x8danje mo\xc5\xbenosti za pridobitev novih ozemelj v Atlantiku. Od vzhodne obale se je flota nato obrnila proti vzhodu, da bi nadaljevala pot do ju\xc5\xbene Afrike in Indije. Cabral je bil prvi kapetan, ki se je dotaknil \xc5\xa1tirih kontinentov, vodil je prvo ekspedicijo, ki je povezovala Evropo, Afriko, Novi svet in Azijo. _NEWLINE_Na povabilo portugalskega kralja Manuela I., je Amerigo Vespucci - Florentinec, ki je od leta 1491 delal za podru\xc5\xbenico Banke Medici v Sevilji, opremljal oceanske ekspedicije in dvakrat potoval v Gvajano z Juan de la Cosa v imenu \xc5\xa0panije - sodeloval kot opazovalec na teh raziskovalnih potovanjih na vzhodno obalo Ju\xc5\xbene Amerike. Ekspedicije so v Evropi postale splo\xc5\xa1no znane po dveh pripovedih, objavljenih med letoma 1502 in 1504, ki nakazujejo, da na novo odkrite de\xc5\xbeele niso Indija, temve\xc4\x8d "Novi svet", (Mundus novus), latinski naslov sodobnega dokumenta. na podlagi pisem Vespuccija, naslovljenih na Lorenza di Pierfrancesca de \'Medici, ki je postal zelo priljubljen v Evropi. Kmalu se je razumelo, da Kolumb ni dosegel Azije, ampak je na\xc5\xa1el novo celino, Amerike. Amerike sta leta 1507 imenovala kartografa Martin Waldseem\xc3\xbcller in Matthias Ringmann, verjetno po Amerigu Vespucciju._NEWLINE_Leta 1501-1502 je ena od teh portugalskih odprav, ki jo je vodil Gon\xc3\xa7alo Coelho (in / ali Andr\xc3\xa9 Gon\xc3\xa7alves ali Gaspar de Lemos), odplula ju\xc5\xbeno vzdol\xc5\xbe obale Ju\xc5\xbene Amerike do zaliva dana\xc5\xa1njega Rio de Janeira. Opis Ameriga Vespuccija navaja, da je ekspedicija dosegla zemljepisno \xc5\xa1irino "ju\xc5\xbeni pol vi\xc5\xa1ine 52 \xc2\xb0 J", v "hladnih" zemljepisnih \xc5\xa1irinah dana\xc5\xa1nje ju\xc5\xbene Patagonije (po mo\xc5\xbenosti v bli\xc5\xbeini o\xc5\xbeine), preden se je vrnila nazaj. Vespucci je zapisal, da so se odpravili proti jugozahodu in jugu, po "dolgi, neobremenjeni obali" (o\xc4\x8ditno se ujema z ju\xc5\xbeno ju\xc5\xbenoameri\xc5\xa1ko obalo). To se zdi sporno, saj je spremenil del svojega opisa v naslednjem pismu, v katerem je navedel premik, od pribli\xc5\xbeno 32 \xc2\xb0 J (ju\xc5\xbena Brazilija), proti jugu-jugovzhodu, do odprtega morja; vendar je trdil, da so dosegli 50 \xc2\xb0 / 52 \xc2\xb0 J (\xc4\x8de je bila njegova lastna odlo\xc4\x8ditev ali cenzorja D. Manuela, ki so ga morali pritiskati, da spremeni svoj zapis, ker je Lorenzu de \'Medici razkril preve\xc4\x8d avtorstva, ni znano) ._NEWLINE_Leta 1503 je Binot Paulmier de Gonneville, ki je izpodbijal portugalsko politiko mare clausum, vodil eno najzgodnej\xc5\xa1ih francoskih normanskih in bretonskih odprav v Brazilijo. Nameraval je jadrati do vzhodne Indije, toda blizu Rta dobrega upanja je njegova ladja preusmerila na zahod z nevihto in 5. januarja 1504 pristala v dana\xc5\xa1nji dr\xc5\xbeavi Santa Catarina (ju\xc5\xbena Brazilija)._NEWLINE_Leta 1511\xe2\x80\x931512 sta portugalska kapitana Jo\xc3\xa3o de Lisboa in Estev\xc3\xa3o de Fr\xc3\xb3is dosegla izliv reke Plate v dana\xc5\xa1njem Urugvaju in Argentini ter se podala na jug, do dana\xc5\xa1njega zaliva San Matias na 42 \xc2\xb0 J (zabele\xc5\xbeeno v Newen Zeytung auss Pressilandt (Nove novice iz de\xc5\xbeele Brazilije) . Ekspedicija je dosegla rt, ki se razteza od severa proti jugu in ki so ga imenovali rt "Santa Maria" (Punta del Este, ime je imel rt v bli\xc5\xbeini); in po 40 \xc2\xb0 J so na\xc5\xa1li \xc2\xbbrt\xc2\xab\xc2\xa0ali \xc2\xbbto\xc4\x8dko ali kraj, ki sega v morje\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbzaliv\xc2\xab\xc2\xa0(v juniju in juliju). Potem, ko so pluli skoraj 300 km do rta, so spet opazili celino na drugi strani in se usmerili proti severozahodu, toda nevihta jim je prepre\xc4\x8dila, da bi napredovali. Odpeljala jih je tramontana ali severni veter in sledili so smeri. Prav tako dajo prve novice o Belem kralju in "gorskih ljudstvih" v notranjosti (Inkovski imperij) in darilo, srebrno sekiro, pridobljeno od doma\xc4\x8dinov Charr\xc3\xbaa ob njihovi vrnitvi (na obalo ali stran Brazil) in  "na zahod" (vzdol\xc5\xbe obale in izliva reke Plate) in jo darovali kralju Manuelu I. Christopher de Haro, Flamec sefardskega izvora (eden od financerjev ekspedicije skupaj z D. Nuno Manuelom), ki bo slu\xc5\xbeil \xc5\xa1panski kroni po letu 1516, je verjel, da so navigatorji odkrili ju\xc5\xbeno o\xc5\xbeino proti zahodu in Aziji._NEWLINE_Leta 1519 je odpravo, ki jo je poslala \xc5\xa1panska krona, da bi na\xc5\xa1la pot do Azije, vodil izku\xc5\xa1en portugalski pomor\xc5\xa1\xc4\x8dak Ferdinand Magellan. Flota je raziskovala reke in zalive, ko je zaznamovala ju\xc5\xbenoameri\xc5\xa1ko obalo, dokler ni na\xc5\xa1la poti do Tihega oceana skozi Magellanov preliv._NEWLINE_Leta 1524\xe2\x80\x931525 je portugalski konkvistador Aleixo Garcia (verjetno veteran iz Solisove ekspedicije leta 1516) vodil zasebno odpravo nekaj kastiljskih in portugalskih pustolovcev, ki so zajeli okoli 2000 Gvarani Indijancev. Raziskovali so ozemlja dana\xc5\xa1nje ju\xc5\xbene Brazilije, Paragvaja in Bolivije in sicer z uporabo doma\xc4\x8dega omre\xc5\xbeja poti, Peabiru. Bili so tudi prvi Evropejci, ki so pre\xc4\x8dkali Gran Chaco in dosegli zunanja ozemlja Inkovskega imperija na Andih, blizu Sucre.\n_START_SECTION_\nPoti Vasca da Game v Indijo\n_START_PARAGRAPH_\nZa\xc5\xa1\xc4\x8diteni pred neposredno \xc5\xa1pansko konkurenco s Tordesilljsko pogodbo, so se portugalski raziskovalci in kolonizacija na vzhod nadaljevali hitro. Dvakrat, leta 1485 in 1488, je Portugalska uradno zavrnila zamisel Kri\xc5\xa1tofa Kolumba, da bi s plovbo proti zahodu dosegel Indijo. Strokovnjaki portugalskega kralja Ivana II. so ga zavrnili, ker so menili, da je Kolumbova ocena o razdalji potovanja 2.400 milj (3.860 km) podcenjena in deloma zato, ker je Bartolomeu Dias leta 1487 posku\xc5\xa1al zaobiti ju\xc5\xbeni rt Afrike, zato so verjeli, da bo plovba na vzhod zahtevala veliko kraj\xc5\xa1e potovanje. Dias se je vrnil z Rta dobrega upanja leta 1488. Potovanje P\xc3\xaaro da Covilha v Etiopijo po kopnem pa je pokazalo, da je bogastvo Indijskega morja dostopno iz Atlantika. Pripravljena je bila dolgotrajna ekspedicija._NEWLINE_Pod novim kraljem Manuelom I. je julija 1497 pod poveljstvom [[Vasco da Gama |Vasca da Game Lizbono zapustila majhna raziskovalna flota \xc5\xa1tirih ladij z okoli 170 ljudmi. Do decembra je flota pre\xc5\xa1la Veliko  ribjo reko - kjer se je Dias obrnil - in odplul v neznane vode. 20. maja 1498 so prispeli v Calicut. Prizadevanja Vasca da Game za pridobitev ugodnih trgovinskih pogojev je ovirala nizka vrednost njihovega blaga v primerjavi z dragocenim blagom, s katerim se je trgovalo. Dve leti in dva dni po odhodu se je da Gama in posadka 55 pre\xc5\xbeivelih mo\xc5\xa1kih vrnila v slavi na Portugalsko kot prve ladje, ki so plule neposredno iz Evrope v Indijo._NEWLINE_Leta 1500 je bila v Indijo poslana druga, ve\xc4\x8dja flota trinajstih ladij in okoli 1500 mo\xc5\xbe. Pod poveljstvom Pedra \xc3\x81lvaresa Cabrala so prvi\xc4\x8d pristali na brazilski obali; kasneje je v Indijskem oceanu ena od Cabralovih ladij dosegla Madagaskar (1501), ki ga je leta 1507 deloma raziskal Trist\xc3\xa3o da Cunha; Mavricij je bil odkrit leta 1507, Sokotra je bila zasedena leta 1506. Istega leta je Louren\xc3\xa7o de Almeida pristal na \xc5\xa0rilanki, vzhodni otok, imenovan "Taprobane", na oddaljenih zapisih Aleksandra Velikega in gr\xc5\xa1kega geografa Megastena iz 4. stoletja pred Kristusom. Na azijskem kopnem so bile ustanovljene prve trgovske postaje v Kochi in Calicutu (1501) in nato v Goi (1510).\n_START_SECTION_\n"Otoki za\xc4\x8dimb" in Kitajska\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1511 je Afonso de Albuquerque za Portugalsko zavzel Melako, kasneje sredi\xc5\xa1\xc4\x8de azijske trgovine. Vzhodno od Melake je Albuquerque poslal ve\xc4\x8d diplomatskih misij: Duarte Fernandes je bil kot prvi evropski poslanec v Kraljestvu Ayutthaya (danes del Mjanmara in Tajske)._NEWLINE_Da bi spoznali skrivne lokacije tako imenovanih "za\xc4\x8dimbnih otokov" \xe2\x80\x93 Molukov, predvsem pa otokov Banda, ki so bili takrat edini svetovni vir mu\xc5\xa1katnega ore\xc5\xa1\xc4\x8dka in klin\xc4\x8dkov, je bil glavni namen potovanj po Indijskem oceanu \xe2\x80\x93 je poslal odpravo pod vodstvom Ant\xc3\xb3nia de Abreua na otoke Banda (preko Jave in Malih Sundskih otokov), kjer so bili prvi Evropejci, ki so prispeli v za\xc4\x8detku leta 1512, potem ko so se odpravili na pot, po kateri so prvi dosegli tudi otoke Buru, Ambon in Seram. [95] ] [96] Iz Bande se je Abreu vrnil v Melako, medtem ko se je njegov namestnik, Francisco Serr\xc3\xa3o, po lo\xc4\x8ditvi zaradi brodoloma, odpravil proti severu, ponovno dosegel Ambon in se potopil v kraju Ternate, kjer je dobil dovoljenje za izgradnjo portugalske trgovske trdnjave: Fort S\xc3\xa3o Jo\xc3\xa3o Baptista de Ternate, ki je ustanovila portugalsko prisotnost v Malajskem arhipelagu._NEWLINE_Maja 1513 je Jorge \xc3\x81lvares, eden od portugalskih odposlancev, prispel na Kitajsko. \xc4\x8ceprav je bil prvi, ki je pristal na otoku Nei Lingding v delti Biserne reke, je bil Rafael Perestrello - bratranec slavnega Kri\xc5\xa1tofa Kolumba - prvi evropski raziskovalec, ki je pristal na ju\xc5\xbeni obali celinske Kitajske in trgoval v Guangd\xc5\xbeovu leta 1516 , ko je poveljeval portugalskemu plovilu s posadko iz malezijske d\xc5\xbeunke, ki je odplula iz Melake. [97] [98] Fern\xc3\xa3o Pires de Andrade je leta 1517 obiskal Kanton in odprl trgovino s Kitajsko. Portugalci so leta 1521 porazili Kitajce v bitki pri Tunmenu in leta 1522 v bitki pri Xicaowanu, med katero so Kitajci zajeli portugalske vrtljive topove, in obrnili tehnologijo, tako da jih imenujejo \xc2\xbbFolangji\xc2\xab\xc2\xa0\xe4\xbd\x9b \xe9\x83\x8e \xe6\xa9\x9f \xe2\x80\x93 frankovski top), ker so Portugalci Kitajce imenovali \xc2\xbbFolangji\xc2\xab. Po nekaj desetletjih so se sovra\xc5\xbenosti med Portugalci in Kitajci prenehale, leta 1557 pa so Kitajci dovolili, da so Portugalci zasedli Macau._NEWLINE_Za uveljavitev trgovinskega monopola je Mu\xc5\xa1kat in Hormuz v Perzijskem zalivu leta 1507 in leta 1515 osvojil Afonso de Albuquerque. Bil je tudi v diplomatskih odnosih s Perzijo. Leta 1513, ko je posku\xc5\xa1al osvojiti Aden, je odprava, ki jo je vodil Albuquerque, pre\xc4\x8dkala Rde\xc4\x8de morje v Bab al-Mandabu in se zasidrala na otoku Kamaran. Leta 1521 so sile pod vodstvom Ant\xc3\xb3nia Correia osvojile Bahrajn, za\xc4\x8detek obdobja skoraj osemdeset let portugalske vladavine zalivskega arhipelaga. V Rde\xc4\x8dem morju je bila Massawa najbolj severna to\xc4\x8dka, ki so jo obiskali Portugalci do leta 1541, ko je flota pod Estev\xc3\xa3o da Gamo prodrla vse do Sueza.\n_START_SECTION_\nOdkritje Tihega oceana\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1513, pribli\xc5\xbeno 40 milj (64 kilometrov) ju\xc5\xbeno od Acandija, v dana\xc5\xa1nji Kolumbiji, je \xc5\xa1panski Vasco N\xc3\xba\xc3\xb1ez de Balboa sli\xc5\xa1al nepri\xc4\x8dakovane novice o \xc2\xbbdrugem morju\xc2\xab, bogatem z zlatom, ki jih je prejel z velikim zanimanjem. Z malo sredstev in z uporabo informacij, ki jih je dal caciques (poglavar), je potoval po Panamski o\xc5\xbeini s 190 \xc5\xa0panci, nekaj doma\xc4\x8dimi vodniki in krdelom psov._NEWLINE_S pomo\xc4\x8djo majhne jadrnice brigantin in desetih doma\xc4\x8dih kanujev so pluli vzdol\xc5\xbe obale in delali postanke. 6. septembra se je odprava okrepila s 1.000 mo\xc5\xa1kimi, borila se je v ve\xc4\x8d bitkah, vstopila v gosto d\xc5\xbeunglo in se povzpela na gorovje ob reki Chucunaque, od koder je bilo mogo\xc4\x8de videti to \xc2\xbbdrugo morje\xc2\xab. Balboa je \xc5\xa1el naprej in pred poldnevom 25. septembra na obzorju videl neodkrito morje, in postal prvi Evropejec, ki je videl ali dosegel Pacifik iz Novega sveta. Ekspedicija se je spustila proti obali na kratek izvidni\xc5\xa1ki izlet in tako postala prvi Evropejci, ki so pluli po Tihem oceanu ob obali Novega sveta. Po potovanju ve\xc4\x8d kot 110 km je Balboa poimenoval zaliv, kjer je kon\xc4\x8dal San Miguel. To novo morje je imenoval Mar del Sur (Ju\xc5\xbeno morje), ker so se odpravili na jug. Glavni namen Balboe v ekspediciji je bil iskanje z zlatom bogatih kraljestev. V ta namen je pre\xc4\x8dkal de\xc5\xbeele caciques do otokov in poimenoval najve\xc4\x8djega Isla Rica (danes Isla del Rey). Celotna skupina Archipi\xc3\xa9lago de las Perlas se imenoval \xc5\xa1e danes.\n_START_SECTION_\nDodatni razvoj na vzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1515\xe2\x80\x931516 je \xc5\xa1panska flota, ki jo je vodil Juan D\xc3\xadaz de Sol\xc3\xads, plula po vzhodni obali Ju\xc5\xbene Amerike vse do R\xc3\xado de la Plata, ki jo je Sol\xc3\xads poimenoval tik preden je umrl, medtem ko je posku\xc5\xa1al najti prehod do \xc2\xbbJu\xc5\xbenega morja\xc2\xab._NEWLINE_Isto\xc4\x8dasno so Portugalci v jugovzhodni Aziji pripravili prvo evropsko poro\xc4\x8dilo o zahodnem Pacifiku, ki je prepoznalo Luzon vzhodno od Bornea in svoje prebivalce imenoval "Lu\xc3\xa7\xc3\xb5es" na dana\xc5\xa1njih Filipinih.\n_START_SECTION_\nPrva pot okoli sveta\n_START_PARAGRAPH_\nDo leta 1516 se je ve\xc4\x8d portugalskih morjeplovcev, ki so bili v sporu s portugalskim kraljem Manuelom I., zbralo v Sevilji, da bi slu\xc5\xbeili na novo kronanemu Karlu I. \xc5\xa0panskem. Med njimi so bili raziskovalci Diogo in Duarte Barbosa, Est\xc3\xaav\xc3\xa3o Gomes, Jo\xc3\xa3o Serr\xc3\xa3o in Ferdinand Magellan, kartografa Jorge Reinel in Diogo Ribeiro, kozmografa Francisco in Ruy Faleiro ter flamski trgovec Christopher de Haro. Ferdinand Magellan, ki je do 1513 plul v Indijo za Portugalsko, ko so bili dose\xc5\xbeeni Moluki, je ohranil stik s Franciscom Serr\xc3\xa3om, ki je tam \xc5\xbeivel, in razvil teorijo, da so otoki v \xc5\xa1panskem obmo\xc4\x8dju Tordesillijske pogodbe in se pri tem oprl na \xc5\xa1tudije bratov Faleiro._NEWLINE_Zavedajo\xc4\x8d se prizadevanj \xc5\xa0pancev, da najdejo pot v Indijo s plovbo na zahod, je Magellan predstavil svoj na\xc4\x8drt Karlu I. Kralj in Christopher de Haro sta financirala Magellanovo odpravo. Sestavili so floto, v podjetje pa so se pridru\xc5\xbeili \xc5\xa1panski pomor\xc5\xa1\xc4\x8daki, kot je Juan Sebasti\xc3\xa1n Elcano. 10. avgusta 1519 so od\xc5\xa1li iz Sevilje s petimi ladjami - vodilna Trinidad pod Magellanovim poveljstvom, San Antonio, Concepcion, Santiago in Victoria, prva je bila karavela, vse druge so bile karake ali \xc2\xbbnaus\xc2\xab\xc2\xa0- s posadko okoli 237 mo\xc5\xa1kih iz ve\xc4\x8d narodov, s ciljem, da bi se odpravili na Moluke s potovanjem na zahod, da bi jih posku\xc5\xa1ali povrniti pod \xc5\xa1pansko gospodarsko in politi\xc4\x8dno sfero. _NEWLINE_Flota je odplula naprej in naprej proti jugu, izogibala se je portugalskim ozemljem v Braziliji in postala prva, ki je dosegla Tierra del Fuego na koncu Amerik. 21. oktobra, za\xc4\x8den\xc5\xa1i v Cape Virgenes, so za\xc4\x8deli naporno potovanje po dolgi o\xc5\xbeini, ki je trajala 600 km, ki jo je Magellan imenoval Estrecho de Todos los Santos, dana\xc5\xa1nji Magellanov preliv. 28. novembra so tri ladje vstopile v Tihi ocean -  potem imenovan Mar Pac\xc3\xadfico zaradi njegove navidezne mirnosti. Ekspedicija je uspela pre\xc4\x8dkati ocean. Magellan je umrl v bitki pri Mactanu na Filipinih, tako da je \xc5\xa0panec Juan Sebasti\xc3\xa1n Elcano opravil potovanje, da bi leta 1521 dosegel za\xc4\x8dimbne otoke oziroma Moluke. 6. septembra 1522 se je Victoria vrnila v \xc5\xa0panijo in tako kon\xc4\x8dala prvo obplutje sveta. Med mo\xc5\xa1kimi, ki so se odpravili na pet ladij, je samo 18 kon\xc4\x8dalo kro\xc5\xbeenje in se v tem edinem plovilu pod vodstvom Elcana vrnilo v \xc5\xa0panijo. Sedemnajst drugih se je vrnilo kasneje; dvanajst jih so Portugalci ujeli na Zelenortskih otokih nekaj tednov prej med 1525 in 1527 in pet jih je pre\xc5\xbeivelih na Trinidadu. Antonio Pigafetta, bene\xc5\xa1ki u\xc4\x8denjak in popotnik, ki je prosil, da bi bil na krovu in postal strog Magellanov pomo\xc4\x8dnik, je vodil natan\xc4\x8den dnevnik, ki je postal glavni vir za veliko tega, kar vemo o tem potovanju._NEWLINE_To potovanje po celem svetu je \xc5\xa0paniji dalo dragoceno znanje o svetu in oceanih, ki je kasneje pomagalo pri raziskovanju in naseljevanju Filipinov. \xc4\x8ceprav to ni bila realna alternativa portugalski poti okoli Afrike (Magellanov preliv je bil predale\xc4\x8d ju\xc5\xbeno, Tihi ocean pa prevelik, da bi to pokril v enem samem potovanju iz \xc5\xa0panije), so zaporedne \xc5\xa1panske odprave uporabile te informacije, da bi raziskale Tihi ocean in odkrili so poti, ki so odprle trgovino med Acapulcom v Novi \xc5\xa0paniji (dana\xc5\xa1nja Mehika) in Manilo na Filipinih.\n_START_SECTION_\nRaziskovanje proti vzhodu in zahodu\n_START_PARAGRAPH_\nKmalu po Magellanovi ekspediciji so se Portugalci podvizali, da bi zasegli pre\xc5\xbeivelo posadko in zgradili utrdbo v Ternatu. Leta 1525 je \xc5\xa1panski Karel I. poslal drugo ekspedicijo proti zahodu, da bi koloniziral Molukr in trdil, da so bili v njegovi coni Tordesilljske pogodbe. Floto sedmih ladij in 450 mo\xc5\xa1kih je vodil Garc\xc3\xada Jofre de Loa\xc3\xadsa, med njimi najvidnej\xc5\xa1i \xc5\xa1panski pomor\xc5\xa1\xc4\x8daki: Juan Sebasti\xc3\xa1n Elcano in Loa\xc3\xadsa, ki sta izgubila \xc5\xbeivljenje in mladi Andr\xc3\xa9s de Urdaneta._NEWLINE_V bli\xc5\xbeini Magellanovega preliva je eno od ladij proti jugu odnesla nevihta in je dosegla 56 \xc2\xb0 J, kjer so mislili, da so videli \xc2\xbbzemeljski konec\xc2\xab: tako je bil prvi\xc4\x8d pre\xc4\x8dkan Rt Horn. Ekspedicija je zelo te\xc5\xbeko dosegla otoke in pristala v Tidoru. Konflikt s portugalskimi prebivalci v bli\xc5\xbenjem Ternatu je bil neizogiben, in za\xc4\x8delo se je skoraj desetletje spopadov. _NEWLINE_Ker ni bilo postavljene vzhodne meje za Tordesillsko \xc4\x8drto, sta obe kraljestvi organizirali sre\xc4\x8danja za re\xc5\xa1itev tega vpra\xc5\xa1anja. Od 1524 do 1529 so se portugalski in \xc5\xa1panski strokovnjaki sre\xc4\x8dali v Badajoz-Elvas, da bi na\xc5\xa1li to\xc4\x8dno lokacijo Tordesilljskega antimeridana, ki bi razdelil svet na dve enaki polobli. Vsaka krona je imenovala tri astronome in kartografe, tri navigatorje in tri matematike. Lopo Homem, portugalski kartograf in kozmograf je bil skupaj s kartografom Diogom Ribeirom pri \xc5\xa1panski delegaciji. Odbor se je sestal ve\xc4\x8dkrat, ne da bi dosegel dogovor: znanje v tistem \xc4\x8dasu ni bilo dovolj za natan\xc4\x8den izra\xc4\x8dun zemljepisne dol\xc5\xbeine, vsaka skupina je dala otokom suverenost. To vpra\xc5\xa1anje je bilo re\xc5\xa1eno \xc5\xa1ele leta 1529, po dolgih pogajanjih, s podpisom Zarago\xc5\xa1ke pogodbe, ki je Moluke dodelila Portugalski in Filipine \xc5\xa0paniji. To je bila mirovna pogodba med \xc5\xa1pansko krono in Portugalsko, ki sta jo 22. aprila 1529 podpisala kralj Ivan III. in cesar Karel V., ki je opredelila podro\xc4\x8dja kastiljskega (\xc5\xa1panskega) in portugalskega vpliva v Aziji, da bi re\xc5\xa1ila vpra\xc5\xa1anje Molukov. _NEWLINE_Med letoma 1525 in 1528 je Portugalska poslala ve\xc4\x8d odprav okoli Molukov. Gomes de Sequeira in Diogo da Rocha sta \xc5\xa1la na sever po naro\xc4\x8dilu guvernerja Ternateja Jorge de Menezesa, in sta bila prva Evropejca, ki sta dosegla Karolinsko oto\xc4\x8dje, ki so jih poimenovali Islands de Sequeira. Leta 1526 je Jorge de Meneses pristal na otokih Biak in Waigeo na Papui Novi Gvineji. Na podlagi teh raziskav je nastala teorija portugalskega odkritja Avstralije, ki je ena izmed ve\xc4\x8d konkuren\xc4\x8dnih teorij o zgodnjem odkritju Avstralije, ki jo je podprl avstralski zgodovinar Kenneth McIntyre, da sta jo odkrila Crist\xc3\xb3v\xc3\xa3o de Mendon\xc3\xa7a in Gomes de Sequeira._NEWLINE_Leta 1527 je Hern\xc3\xa1n Cort\xc3\xa9s opremil floto, da bi na\xc5\xa1el nova ozemlja v "ju\xc5\xbenem morju" (Tihi ocean) in prosil svojega bratranca \xc3\x81lvaro de Saavedra Cer\xc3\xb3na, da prevzame poveljstvo. 31. oktobra 1527 je Saavedra odplul iz Nove \xc5\xa0panije, pre\xc4\x8dkal Pacifik in se odpravil proti severu Nove Gvineje, nato imenoval Isla de Oro. Oktobra 1528 je eno od plovil pri\xc5\xa1lo do Molukov. V poskusu vrnitve v Novo \xc5\xa0panijo so ga preusmerili severovzhodni vetrovi, ki so ga vrnili nazaj, zato se je potrudil nazaj na jug. Vrnil se je na Novo Gvinejo in odplul proti severovzhodu, kjer je opazoval Marshallove otoke in Admiralske otoke, vendar so ga spet presenetili vetrovi, ki so ga tretji\xc4\x8d pripeljali v Moluke. Te zahodne povratne poti je bilo te\xc5\xbeko najti, vendar jih je leta 1565 odkril Andr\xc3\xa9s de Urdaneta.\n_START_SECTION_\nNove trgovske poti (1542\xe2\x80\x931565)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1543 so trije portugalski trgovci po naklju\xc4\x8dju postali prvi zahodnjaki, ki so dosegli in trgovali z Japonsko. Po mnenju Fern\xc3\xa1na Mendesa Pinta, ki je trdil, da so na tem potovanju prispeli v Tanegashimo, kjer so bili doma\xc4\x8dini navdu\xc5\xa1eni nad strelnim oro\xc5\xbejem, ki ga bodo Japonci takoj naredili v velikem obsegu._NEWLINE_\xc5\xa0pansko osvojitev Filipinov je naro\xc4\x8dil Filip II. \xc5\xa0panski, za poveljnika pa je bil imenovan Andr\xc3\xa9s de Urdaneta. Urdaneta se je strinjal, da bo spremljal odpravo, vendar je zavrnil poveljstvo in namesto njega je bil imenovan Miguel L\xc3\xb3pez de Legazpi. Odprava je odplula novembra 1564.  Potem ko je nekaj \xc4\x8dasa pre\xc5\xbeivel na otokih, je Legazpi poslal Urdaneto nazaj, da bi na\xc5\xa1el bolj\xc5\xa1o povratno pot. Urdaneta je odplul iz San Miguela na otoku Cebu 1. junija 1565, vendar je moral pluti kar 38 stopinj severne zemljepisne \xc5\xa1irine, da bi dosegla ugodne vetrove._NEWLINE_Razmi\xc5\xa1ljal je, da bi se lahko pacifi\xc5\xa1ki pasati pomikali v krogu, kot je to primer na Atlantiku, ko so v ladje prisilili v Volta do mar, da so pobrale vetrove, ki so jih pripeljali nazaj z Madeire, je potem, ko je razmi\xc5\xa1ljal, da bo s plovbo dale\xc4\x8d na sever, preden se bo odpravil proti vzhodu, pobiral vetrove, ki bi ga vrnili na sever v Ameriko. Njegova slutnja se je izpla\xc4\x8dala in udaril ob obalo blizu rta Mendocino v Kaliforniji, nato pa sledil obali ju\xc5\xbeno. Ladja je prispela v pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Acapulco, 8. oktobra 1565, ko je v 130 dneh potovala 19.312 kilometrov. \xc5\xa0tirinajst \xc4\x8dlanov njegove posadke je umrlo; samo Urdaneta in Felipe de Salcedo, ne\xc4\x8dak L\xc3\xb3peza de Legazpija, sta imela dovolj mo\xc4\x8di, da sta se zasidrala._NEWLINE_Tako je bila med Mehiko in Filipini vzpostavljena \xc4\x8dezmorska \xc5\xa1panska pot. Dolgo \xc4\x8dasa so te poti uporabljali manilski galeoni, s \xc4\x8dimer so ustvarili trgovinsko povezavo med Kitajsko, Ameriko in Evropo prek kombiniranih transpacifi\xc5\xa1kih in transatlantskih poti.\n_START_SECTION_\nVklju\xc4\x8devanje severne Evrope (1595 \xe2\x80\x93 17. stoletje)\n_START_PARAGRAPH_\nNarodi zunaj Iberije so zavrnili priznanje Tordesilljske pogodbe. Francija, Nizozemska in Anglija so imele vsaka dolgo pomorsko tradicijo in so se ukvarjale s gusarstvom. Kljub iberijski za\xc5\xa1\xc4\x8diti so se nove tehnologije in zemljevidi kmalu raz\xc5\xa1irili na sever._NEWLINE_Leta 1568 so se Nizozemci uprli vladavini Filipa II. \xc5\xa0panskega, ki je vodila do osemdesetletne vojne. Prav tako je izbruhnila vojna med Anglijo in \xc5\xa0panijo. Leta 1580 je postal Filip II. kralj Portugalske, kot naslednik krone. Zdru\xc5\xbeena imperija sta bila preprosto prevelika, da bi jima lahko nasprotovali evropski tekmeci._NEWLINE_Filipove \xc4\x8dete so osvojile pomembna trgovska mesta Brugge in Gent. Antwerpen, ki je bil tedaj najpomembnej\xc5\xa1e pristani\xc5\xa1\xc4\x8de na svetu, je padel leta 1585. Protestantskemu prebivalstvu je bilo dano dve leti za re\xc5\xa1evanje sporov pred odhodom iz mesta. Mnogi so se naselili v Amsterdamu. To so bili ve\xc4\x8dinoma obrtniki, bogati trgovci v pristani\xc5\xa1kih mestih in begunci, ki so pobegnili zaradi verskih preganjanj, zlasti sefardski Judje iz Portugalske in \xc5\xa0panije in kasneje hugenoti iz Francije. Romarski o\xc4\x8detje so tudi prispeli, preden so od\xc5\xa1li v Novi svet. To mno\xc5\xbei\xc4\x8dno priseljevanje je bila pomembna gonilna sila: iz majhnega pristani\xc5\xa1\xc4\x8da leta 1585 se je Amsterdam hitro preoblikoval v eno najpomembnej\xc5\xa1ih trgovskih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d na svetu. Po porazu \xc5\xa1panske flote leta 1588 je pri\xc5\xa1lo do velike \xc5\xa1iritve pomorske trgovine, \xc4\x8deprav bo poraz angle\xc5\xa1ke flote potrdil pomorsko nadvlado \xc5\xa1panske mornarice nad nastajajo\xc4\x8dimi konkurenti._NEWLINE_Pojav nizozemske pomorske sile je bil hiter in izjemen. Leta so se nizozemski mornarji udele\xc5\xbeevali portugalskih potovanj na vzhod, kot sposobni pomor\xc5\xa1\xc4\x8daki in navdu\xc5\xa1eni izdelovalci zemljevidov. Leta 1592 so Cornelisa de Houtmana poslali nizozemski trgovci v Lizbono, da bi zbral \xc4\x8dim ve\xc4\x8d informacij o za\xc4\x8dimbnih otokih. Leta 1595 je trgovec in raziskovalec Jan Huyghen van Linschoten, ki je veliko potoval po Indijskem oceanu v slu\xc5\xbebi Portugalcev, objavil potovalno poro\xc4\x8dilo v Amsterdamu, Reys-gheschrift vande navigatien der Portugaloysers in Orienten (Poro\xc4\x8dilo potovanja z navigacijo Portugalcev na vzhod) . To je vklju\xc4\x8devalo obse\xc5\xbene napotke za navigacijo med Portugalsko in Vzhodno Indijo ter Japonsko. Istega leta je Houtman sledil tem smernicam v prvem nizozemskem raziskovalnem potovanju, ko je odkrilo novo morsko pot neposredno iz Madagaskarja v Sundski preliv v Indoneziji in podpisal pogodbo z bantenskim sultanom._NEWLINE_Nizozemski in britanski interesi, ki so imeli nove podatke, so privedli do gibanja komercialne \xc5\xa1iritve in ustanovitve angle\xc5\xa1kih (1600) in nizozemskih (1602) zakupljenih podjetij. Nizozemci, Francozi in Angle\xc5\xbei so poslali ladje, ki so kr\xc5\xa1ile portugalski monopol, osredoto\xc4\x8dene predvsem na obalna obmo\xc4\x8dja, kjer se niso mogli braniti pred tako obse\xc5\xbenim in razpr\xc5\xa1enim poslom.\n_START_SECTION_\nRaziskovanje Severne Amerike\n_START_PARAGRAPH_\nAngle\xc5\xa1ka ekspedicija 1497, ki jo je vodil Bene\xc4\x8dan Giovanni Caboto, je bila prva v nizu francoskih in angle\xc5\xa1kih misij, ki so raziskovale Severno Ameriko. \xc5\xa0panija je vlo\xc5\xbeila omejena prizadevanja za raziskovanje severnega dela Amerike, saj so bili njeni viri koncentrirani v Srednji in Ju\xc5\xbeni Ameriki, kjer je bilo najdenega ve\xc4\x8d bogastva. Te ekspedicije so upale, da bodo na\xc5\xa1le oceanski severozahodni prehod do azijske trgovine. Ta ni bil odkrit, vendar so bile odkrite druge mo\xc5\xbenosti. V za\xc4\x8detku 17. stoletja so se kolonisti iz \xc5\xa1tevilnih severnoevropskih dr\xc5\xbeav za\xc4\x8deli naseljevati na vzhodni obali Severne Amerike. Leta 1520\xe2\x80\x931521 je Portugalec Jo\xc3\xa3o \xc3\x81lvares Fagundes, skupaj pari iz celinske Portugalske in Azorov, raziskal Novo Fundlandijo in Novo \xc5\xa0kotsko (morda do zaliva Fundy v Minasovi kotlini) in ustanovil ribi\xc5\xa1ko kolonijo na otoku Cape Breton, ki bo trajala vsaj do 1570-ih ali blizu konca stoletja. _NEWLINE_Leta 1524 je Italijan Giovanni da Verrazzano odplul na zahtevo Franca I., ki je bil motiviran z ogor\xc4\x8denjem nad delitvijo sveta med Portugalce in \xc5\xa0pance. Verrazzano je raziskoval atlantsko obalo Severne Amerike, od Ju\xc5\xbene Karoline do Nove Fundlandije in je bil prvi zapisan Evropejec, ki je obiskal to, kar bo kasneje postalo kolonija Virginia in Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave. Istega leta je portugalski kartograf Estev\xc3\xa3o Gomes, ki je plul v floti Ferdinanda Magellana, raziskoval Novo \xc5\xa0kotsko, jadral ju\xc5\xbeno skozi Maine, kjer je vstopil v pristani\xc5\xa1\xc4\x8de New York, reko Hudson in avgusta 1525 dosegel Florido. Rezultat te ekspedicije je leta 1529 nastal odli\xc4\x8den zemljevid Dioga Ribeira, ki opisuje vzhodno obalo Severne Amerike skoraj popolno. Od leta 1534 do 1536 je bil francoski raziskovalec Jacques Cartier, za katerega verjamejo, da je spremljal Verrazzana v Novo \xc5\xa0kotsko in Brazilijo, prvi Evropejec, ki je potoval v notranjost Severne Amerike in opisal zaliv svetega Lovrenca in ga poimenoval \xc2\xbbde\xc5\xbeela Kanade\xc2\xab, iroke\xc5\xa1ko ime, za kar trdijo, da je zdaj Kanada za Franca I.._NEWLINE_Evropejci so raziskovali pacifi\xc5\xa1ko obalo od sredine 16. stoletja. Francisco de Ulloa je raziskal pacifi\xc5\xa1ko obalo dana\xc5\xa1nje Mehike, vklju\xc4\x8dno z Kalifornijskim zalivom, in dokazal, da je Baja California polotok.  Kljub odkritjem je mit, da je bila Kalifornija otok, v Evropi ostal. Njegov zapis je zagotovil prvo zapisano uporabo imena "Kalifornija". Jo\xc3\xa3o Rodrigues Cabrilho, portugalski navigator, ki je plul za \xc5\xa1pansko krono, je bil prvi Evropejec, ki je stopil v Kalifornijo, pristal 28. septembra 1542 na obali zaliva San Diego in zahteval Kalifornijo za \xc5\xa0panijo. Prav tako je pristal na San Miguelu, enem od Kanalskih otokov in nadaljeval do Point Reyesa. Po njegovi smrti je posadka nadaljevala raziskovanje dale\xc4\x8d na severu v Oregon._NEWLINE_Angle\xc5\xa1ki poveljnik mornarice Francis Drake je plul ob obali leta 1579 nekje severno od Cabrillovega mesta pristanka - dejanska lokacija Drakovega pristanka je bila skrivnostna in \xc5\xa1e vedno ni dolo\xc4\x8dena  - in zahteval ozemlje za Anglijo , imenovano Nova Albion. Izraz "Nova Albion" je bil zato uporabljen na \xc5\xa1tevilnih evropskih zemljevidih za ozna\xc4\x8devanje ozemlja severno od \xc5\xa1panskih naselij, danes kontinentalno obmo\xc4\x8dje severno od Mehike._NEWLINE_Med letoma 1609 in 1611, po ve\xc4\x8d potovanjih v imenu angle\xc5\xa1kih trgovcev za raziskovanje perspektivnega severovzhodnega prehoda v Indijo, je Angle\xc5\xbe Henry Hudson pod pokroviteljstvom nizozemske Vzhodnoindijske dru\xc5\xbebe (VOC) raziskal regijo okoli dana\xc5\xa1njega New Yorka. Medtem ko je iskal zahodno pot v Azijo je raziskoval reko Hudson in postavil temelje nizozemski kolonizaciji regije. Hudsonova zadnja odprava je potekala \xc5\xa1e bolj severno v iskanju severozahodnega prehoda, kar je privedlo do njegovega odkritja Hudsonovega preliva in Hudsonovega zaliva. Po prezimovanju v zalivu James je Hudson posku\xc5\xa1al nadaljevati s potovanjem spomladi leta 1611, vendar se je njegova posadka uprla in ga izkrcala in prepustila toku.\n_START_SECTION_\nIskanje severne poti\n_START_PARAGRAPH_\nFrancija, Nizozemska in Anglija so ostale brez morske poti v Azijo, preko Afrike ali Ju\xc5\xbene Amerike. Ko je postalo jasno, da ni poti skozi srce Amerik, se je pozornost usmerila na mo\xc5\xbenost prehoda skozi severne vode, ki so ga Angle\xc5\xbei imenovali Severozahodni prehod. \xc5\xbdelja po vzpostavitvi tak\xc5\xa1ne poti je spodbudila velik del evropskega raziskovanja obeh obal Severne Amerike in Rusije. V Rusiji je zamisel o mo\xc5\xbeni pomorski poti, ki povezuje Atlantik in Pacifik, prvi\xc4\x8d predstavil diplomat Dmitry Gerasimov leta 1525, \xc4\x8deprav so ruski naseljenci na obali Belega morja, Pomori, raziskovali dele poti \xc5\xbee v \xc4\x8dasu 11. stoletja._NEWLINE_Leta 1553 je londonskega podjetja Merchant Adventurers to New Lands poslalo angle\xc5\xa1kega raziskovalca Hugha Willoughbyja z glavnim pilotom Richardom Chancellorjem s tremi plovili iskat prehod. Med potovanjem po Barentsovem morju je Willoughby mislil, da na severu vidi otoke in jih imenoval Willoughbyjeva de\xc5\xbeela, ki sta jih leta 1640 objavila na karti Plancius in Mercator. Plovila so bila lo\xc4\x8dena z "groznimi vrtinci" v Norve\xc5\xa1kem morju in Willoughby je odplul v zaliv blizu sedanje meje med Finsko in Rusijo. Njegove ladje z zamrznjenimi posadkami, vklju\xc4\x8dno s kapetanom Willoughbyjem in njegovim dnevnikom, so ruski ribi\xc4\x8di na\xc5\xa1li leto pozneje. Richard Chancellor je moral spustiti sidro v Belem morju in se potepati po kopnem do Moskve in dvora Ivana Groznega, odprl trgovino z Rusijo in podjetje Merchant Adventurers to New Lands je postalo Muscovy Company (rusko Moskovskaya kompaniya).\n_START_SECTION_\nBarentsova arkti\xc4\x8dna raziskovanja\n_START_PARAGRAPH_\n5. junija 1594 se je nizozemski kartograf Willem Barents iz Texela odpravil s floto treh ladij in vplul v Karsko morje z upanjem, da bo na\xc5\xa1el severovzhodni prehod nad Sibirijo. Na otoku Williams je posadka prvi\xc4\x8d naletela na severnega medveda. Uspelo jim ga je pripeljati na krov, vendar se je medved uprl in bil ubit. Barents je pri\xc5\xa1el do zahodne obale Nove de\xc5\xbeele in nadaljeval proti severu, preden je bil prisiljen obrniti pred velikimi ledenimi gorami._NEWLINE_Naslednje leto ga je princ Mavricij Oranski  imenoval za glavnega pilota nove ekspedicije \xc5\xa1estih ladij, natovorjenih s trgovskimi izdelki, ki so jih Nizozemci upali prodati na Kitajsko. Naleteli so na Samojede "divje ljudstvo", vendar so s\xc4\x8dasoma spet odkrili, da je Karsko morje zamrznjeno. Leta 1596 so dr\xc5\xbeavniki ponudili visoko nagrado vsakomur, ki bi uspe\xc5\xa1no ba\xc5\xa1el severovzhodni prehod. Mestni svet Amsterdama je kupil in opremil dve majhni ladji, ki sta jih vodila kapitana Jan Rijp in Jacob van Heemskerk pod Barentsovim poveljstvom, da bi poiskali ta poseben kanal. Za\xc4\x8deli so maja, junija pa so odkrili Medvedji otok in Spitsberge, ko so opazovali njihovo severozahodno obalo. Videli so velik zaliv, pozneje imenovan Raudfjorden in vstopili v Magdalenefjorden, ki so ga poimenovali Tusk Bay in pluli v severni vhod Forlandsundeta, ki so ga poimenovali Keerwyck, vendar so se bili prisiljeni vrniti zaradi plitvine. 28. junija so zaokro\xc5\xbeili severno to\xc4\x8dko Prins Karls Forland, ki so jo imenovali Vogelhoek, zaradi velikega \xc5\xa1tevila ptic in odpluli proti jugu, mimo Isfjordena in Bellsunda, ki sta bili ozna\xc4\x8dena na Barentsovi karti kot Grooten Inwyck in Inwyck._NEWLINE_Ladje so 1. julija spet dosegle Medvedji otok, kar je privedlo do nesoglasja. Odpeljali so se z Barentsom, ki je nadaljeval proti severovzhodu, medtem ko se je Rijp odpravil proti severu. Barents je pri\xc5\xa1el do Nove de\xc5\xbeele in se, da bi se izognil ujetju v led, odpravil v Vaigatchov preliv, vendar se je zataknil ob ledenih gorah in ledenih plo\xc5\xa1\xc4\x8dah. Posadka je bila prisiljena pre\xc5\xbeiveti zimo na ledu. Uporabila je les iz svoje ladje za gradnjo ko\xc4\x8de, ki so jo imenovali Het Behouden Huys. Ubadali so se z ekstremnim mrazom, uporabili so trgovske tkanine za izdelavo dodatnih odej in obla\xc4\x8dil ter lovili lisice s primitivnimi pastmi in severne medvede. Ko je pri\xc5\xa1el junij in led \xc5\xa1e ni popustil oprijema ladij, so pre\xc5\xbeiveli dali dva majhna \xc4\x8dolna v morje. Barents je umrl na morju 20. junija 1597, medtem ko je \xc5\xa1tudiral karte. Trajalo je \xc5\xa1e sedem tednov, da so \xc4\x8dolni dosegli polotok Kola, kjer jih je re\xc5\xa1ila ruska trgovska ladja. Samo 12 \xc4\x8dlanov posadke je novembra pri\xc5\xa1lo v Amsterdam. Dva \xc4\x8dlana Barentsove posadke sta kasneje objavila svoje zapiske, Jan Huyghen van Linschoten, ki ga je spremljal na prvih dveh potovanjih in Gerrit de Veer, ki je bil zadnji ladijski tesar._NEWLINE_Leta 1608 je Henry Hudson naredil \xc5\xa1e en poskus, ko je posku\xc5\xa1al pre\xc4\x8dkati vrh Rusije. Pri\xc5\xa1el je do Nove de\xc5\xbeele, vendar se je moral vrniti. Med leti 1609 in 1611 je Hudson po ve\xc4\x8d potovanjih v imenu angle\xc5\xa1kih trgovcev raziskal perspektivno severno morsko pot v Indijo in raziskal regijo okrog sodobnega New Yorka, medtem ko je iskal zahodno pot v Azijo pod okriljem nizozemske vzhodnoindijske dru\xc5\xbebe.\n_START_SECTION_\nNizozemska Avstralija in Nova Zelandija\n_START_PARAGRAPH_\nTerra Australis Ignota (Neznana de\xc5\xbeela juga) je bil hipoteti\xc4\x8den kontinent, ki se je pojavil na evropskih zemljevidih od 15. do 18. stoletja, s koreninami v Aristotelovem zapisu. Upodobljena je bila na Dieppeovih kartah sredi 16. stoletja, kjer se je njena obala pojavila ju\xc5\xbeno od otokov vzhodne Indije; Pogosto je bila raz\xc4\x8dlenjena, z bogato fiktivnimi podrobnostmi. Odkritja so zmanj\xc5\xa1ala obmo\xc4\x8dje, na katerem je bilo mogo\xc4\x8de najti celino; vendar pa so \xc5\xa1tevilni kartografi obdr\xc5\xbeali Aristotelovo mnenje, kot sta Gerardus Mercator (1569) in Alexander Dalrymple celo do leta 1767, ko so zagovarjali njen obstoj s takimi argumenti, da bi morala biti velika kopenska masa na ju\xc5\xbeni polobli kot protiute\xc5\xbe severni polobli. Ko so bile odkrite nove de\xc5\xbeele, so pogosto domnevali, da so del tega hipoteti\xc4\x8dnega kontinenta._NEWLINE_Juan Fernandez, ki je plul iz \xc4\x8cila leta 1576, je trdil, da je odkril ju\xc5\xbeno celino. Luis V\xc3\xa1ez de Torres, galicijski navigator, ki je delal za \xc5\xa1pansko krono, je dokazal obstoj prehoda ju\xc5\xbeno od Nove Gvineje, zdaj znan kot Torresov preliv. Pedro Fernandes de Queir\xc3\xb3s, portugalski navigator, ki je plul za \xc5\xa1pansko krono, je leta 1606 videl velik otok ju\xc5\xbeno od Nove Gvineje, ki ga je imenoval La Australia del Espiritu Santo. To je predstavljal \xc5\xa1panskemu kralju kot Terra Australis incognita. Pravzaprav ni bila Avstralija, ampak otok v dana\xc5\xa1njem Vanuatuju._NEWLINE_Nizozemski navigator in kolonialni guverner, Willem Janszoon, je 18. decembra 1603, kot kapitan ladje Duyfken (ali Duijfken, kar pomeni \'Mala golobica\'), ena od dvanajstih ladij velike flote Stevena van der Hagena, odpotoval z Nizozemske proti Vzhodni Indiji.. Ko je bil v Indiji, je bil Janszoon poslan, da bi poiskal druge trge, zlasti v \xc2\xbbveliki de\xc5\xbeeli Nova Gvineja in drugih vzhodnih in ju\xc5\xbenih krajih\xc2\xab. 18. novembra 1605 je Duyfken odplul iz Bantema do obale zahodne Nove Gvineje. Janszoon je nato pre\xc4\x8dkal vzhodni del Arafurskega morja, ne da bi videl Torresov preliv, v Carpentarijski zaliv. 26. februarja 1606 je pristal v reki Pennefather na zahodni obali polotoka Cape York v Queenslandu, blizu dana\xc5\xa1njega mesta Weipa. To je prvi zabele\xc5\xbeeni evropski pristanek na avstralski celini. Janszoon je nadaljeval s kartiranjem okoli 320 kilometrov obale, za katero je mislil, da je ju\xc5\xbeni podalj\xc5\xa1ek Nove Gvineje. _NEWLINE_Leta 1615 sta Jacob le Maire in Willem Schouten zaokro\xc5\xbeila Rt Horn in dokazala, da je Tierra del Fuego relativno majhen otok._NEWLINE_Leta 1642\xe2\x80\x931644 je Abel Tasman, tudi nizozemski raziskovalec in trgovec v slu\xc5\xbebi Nizozemske Vzhodnoindijske dru\xc5\xbebe, obkro\xc5\xbeil Novo Holandijo in dokazal, da Avstralija ni bila del mitske ju\xc5\xbene celine. Bil je prva znana evropska ekspedicija, ki je dosegla otoke Van Diemenove de\xc5\xbeele (dana\xc5\xa1nja Tasmanija) in Novo Zelandijo in si ogledal Fid\xc5\xbei, kar je bilo leta 1643. Tasman, njegov navigator Visscher in njegov trgovec Gilsemans so zrisali tudi velike dele Avstralije, Nove Zelandije in pacifi\xc5\xa1kih otokov.\n_START_SECTION_\nZavzetje Sibirskega kanata\n_START_PARAGRAPH_\nOkoli leta 1577 so Semyon Stroganov in drugi sinovi Anikeya Stroganova najeli koza\xc5\xa1kega vodjo po imenu Jermak, da bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditil njihovo de\xc5\xbeelo pred napadi sibirskega kana Ku\xc4\x8duma. Do leta 1580 so Stroganovi in Jermak pri\xc5\xa1li na idejo o voja\xc5\xa1ki odpravi v Sibirijo, da bi se borili proti Ku\xc4\x8dumu na njegovi zemlji. Leta 1581 je Jermak za\xc4\x8del svoje potovanje v globine Sibirije. Po nekaj zmagah nad kanovo vojsko so Jermakovi ljudje v tridnevni bitki na rtu \xc4\x8cuva\xc5\xa1 leta 1582 premagali glavne sile Ku\xc4\x8duma na reki Irti\xc5\xa1. Ostanki kanove vojske so se umaknili v stepo in tako je Jermak zajel Sibirski kanat, vklju\xc4\x8dno s prestolnico Qashliq v bli\xc5\xbeini sodobnega Tobolska. Ku\xc4\x8dum je bil \xc5\xa1e vedno mo\xc4\x8dan in je nenadoma napadel Jermaka leta 1585 v temni no\xc4\x8di in ubil ve\xc4\x8dino njegovih ljudi. Jermak je bil ranjen in posku\xc5\xa1al plavati \xc4\x8dez reko Vagaj (pritok Irti\xc5\xa1a), vendar se je utopil pod te\xc5\xbeo svoje veri\xc5\xbene srajce. Kozaki so se morali povsem umakniti iz Sibirije, toda zahvaljujo\xc4\x8d Jermakovim raziskavam vseh glavnih re\xc4\x8dnih poti v Zahodni Sibiriji so Rusi le nekaj let kasneje uspe\xc5\xa1no zasedli vsa njegova osvajanja._NEWLINE_Jermak Timofejevi\xc4\x8d in njegova skupina avanturistov je pre\xc4\x8dkala Uralsko gorovje pri Tagilu, in vstopila v Azijo iz Evrope.\n_START_SECTION_\nSibirske re\xc4\x8dne poti\n_START_PARAGRAPH_\nV za\xc4\x8detku 17. stoletja so se gibanja Rusov proti vzhodu upo\xc4\x8dasnila zaradi notranjih te\xc5\xbeav v dr\xc5\xbeavi. Toda zelo kmalu se je nadaljevalo raziskovanje in kolonizacija velikih ozemelj Sibirije, ki so jo v glavnem vodili Kozaki, ki so iskali dragoceno krzno in slonovino. Ker so Kozaki prihajali iz ju\xc5\xbenega Urala, je drugi val Rusov pri\xc5\xa1el iz Arkti\xc4\x8dnega oceana. To so bili Pomori iz ruskega severa, ki so \xc5\xbee dolgo \xc4\x8dasa trgovali s krznom v Mangazeji na severu Zahodne Sibirije. Leta 1607 je bila na severu reke Jenisej, blizu ustja s Spodnjo Tungusko, ustanovljeno naselje Turuhansk, leta 1619 pa je bil na jezeru v ustju Zgornje Tunguske ustanovljena Jenisejska utrdba._NEWLINE_Med letoma 1620 in 1624 je skupina lovcev na krzno pod vodstvom Demida Pjande zapustila Turuhansk in raziskala pribli\xc5\xbeno 2301 kilometer dolgo Spodnjo Tungusko, in prezimili v bli\xc5\xbeini rek Viljuj in Lena. Po kasnej\xc5\xa1ih legendarnih pripovedih (ljudske pravljice, zbrane stoletje po tem), je Pjanda odkril reko Leno. Trdil je, da je raziskal kakih 2414 kilometrov njene dol\xc5\xbeine, pri \xc4\x8demer naj bi pri\xc5\xa1el do osrednje Jakutije. Vrnil se je do Lene, dokler ni postala preve\xc4\x8d kamnita in plitva in se prebil proti reki Angari. Na ta na\xc4\x8din je lahko Pjanda postal prvi Rus, ki je sre\xc4\x8dal Jakute in Burjate. Zgradil je nove \xc4\x8dolne in raziskal kak\xc5\xa1nih 870 kilometrov Angare, kon\xc4\x8dno je pri\xc5\xa1el v Jenisejsk in odkril, da sta Angara (Burjatsko ime) in Zgornja Tunguska (Verhnjaja Tunguska, kot so jo sprva poznali Rusi) ena in ista reka._NEWLINE_Leta 1627 je bil Peter Beketov imenovan Jenisejski vojvoda v Sibiriji. Uspe\xc5\xa1no je izvedel potovanje za pobiranje davkov v Zabajkaljsko Burjatov in postal prvi Rus, ki je stopil v Burjatijo. Ustanovil je prvo rusko naselje, Rybinsky ostrog. Beketov je bil leta 1631 poslan do reke Lene, kjer je leta 1632 ustanovil Jakutsk in poslal svoje Kozake v raziskovanje Aldana in dlje po Leni, da bi ustanovil nove trdnjave in zbral davke. _NEWLINE_Jakutsk se je kmalu spremenil v pomembno izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za nadaljnje ruske odprave proti vzhodu, proti jugu in proti severu. Maksim Perfiljev, ki je bil prej eden od ustanoviteljev Jenisejska, je leta 1631 ustanovil Bratski ostrog na Angari, leta 1638 pa je postal prvi Rus, ki je stopil v Transbajkalsko in tja potoval iz Jakutska._NEWLINE_Leta 1643 je Kurbat Ivanov vodil skupino Kozakov iz Jakutska na jug Bajkalskega gorovja in odkril Bajkalsko jezero ter obiskal otok Olhon. Kasneje je Ivanov naredil prvo karto in opis Bajkala.\n_START_SECTION_\nRusi dose\xc5\xbeejo Tihi ocean\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1639 je ruska skupina raziskovalcev pod vodstvom Ivana Moskvitina postala prva, ki je pri\xc5\xa1la do Tihega oceana in odkrila Ohotsko morje, potem ko so zgradili zimski tabor na obali reke Ulje. Kozaki so se od doma\xc4\x8dinov u\xc4\x8dili o veliki reki Amur na jugu. Leta 1640 so o\xc4\x8ditno odpluli proti jugu, raziskovali jugovzhodne obale Ohotskega morja, morda so pri\xc5\xa1li do ustja reke Amur in verjetno na poti nazaj odkrili \xc5\xa0antarske otoke. Na podlagi Moskvitinovega zapisa je Kurbat Ivanov leta 1642 narisal prvi ruski zemljevid Daljnega vzhoda._NEWLINE_Leta 1643 je Vasilij Pojarkov pre\xc4\x8dkal hribovje Stanovoj in dosegel zgornji tok reke Zeja v de\xc5\xbeeli Daurjev, ki so pla\xc4\x8devali davek Mand\xc5\xbeurcem. Po prezimovanju je leta 1644 Poyarkov od\xc5\xa1el vzdol\xc5\xbe reke Zeja in postal prvi Rus, ki je dosegel reko Amur. Odpeljal se je po njej in kon\xc4\x8dno odkril ustje te velike reke iz kopnega. Ker so njegovi Kozaki izzvali sovra\xc5\xa1tvo doma\xc4\x8dinov, je Pojarkov izbral druga\xc4\x8dno pot nazaj. Zgradili so \xc4\x8dolne in leta 1645 pluli ob obali Ohotskega morja do reke Ulje in naslednjo zimo pre\xc5\xbeiveli v ko\xc4\x8dah, ki jih je zgradil Ivan Moskvitin \xc5\xa1est let prej. Leta 1646 so se vrnili v Jakutsk._NEWLINE_Leta 1644 je Mihail Stadukhin odkril reko Kolimo in ustanovil Srednekolimsk. Trgovec Fedot Aleksejev Popov je organiziral nadaljnjo ekspedicijo proti vzhodu, Semjon Ivanovi\xc4\x8d De\xc5\xbenjov pa je postal kapetan enega od kohov (posebne vrste jadrnica, zasnovana in uporabljena v Rusiji za potovanja v ledenih razmerah arkti\xc4\x8dnih morij). Leta 1648 so iz Srednekolimska odpluli do Arktike in \xc4\x8dez nekaj \xc4\x8dasa zaokro\xc5\xbeili rt De\xc5\xbenjov in tako postali prvi raziskovalci, ki so \xc5\xa1li skozi Beringov preliv in odkrili \xc4\x8cukotsko in Beringovo morje. Vsi njihovi kohi in ve\xc4\x8dina njihovih mo\xc5\xbe (vklju\xc4\x8dno s samim Popovom) so bili izgubljeni v neurjih in spopadih z doma\xc4\x8dini. Majhna skupina, ki jo je vodil De\xc5\xbenjov, je prispela do ustja reke Anadir in leta 1649 odplula, ko je iz razbitin zgradila nove \xc4\x8dolne. Ustanovili so Anadirsk in se tam naselili, dokler jih ni na\xc5\xa1el Staduhin, ki je prihajal iz Kolime po kopnem. Kasneje se je Staduhin leta 1651 odpravil na jug in odkril Pen\xc5\xbeinski zaliv na severni obali Ohotskega morja. Morda je raziskal tudi zahodne obale Kam\xc4\x8datke._NEWLINE_Leta 1649\xe2\x80\x9350 je Jerofej Pavlovi\xc4\x8d Habarov postal drugi Rus, ki je raziskoval reko Amur. Skozi reke  Oljokmo, Tungur in \xc5\xa0ilska je pri\xc5\xa1el do reke Amur, vrnil se je v Jakutsk in nato nazaj do Amurja z ve\xc4\x8djo silo leta 1650\xe2\x80\x9353. Tokrat se je sre\xc4\x8dal z oboro\xc5\xbeenim uporom. Zgradil je zimske prostore v Albazinu, nato je odplul po Amurju in ustanovil Ahansk, ki je predhodnik dana\xc5\xa1njega Habarovska, ko je na svoji poti premagal ali se izogibal velikim vojskam kitajskih in korejskih transbajkalskih Mand\xc5\xbeurcev. Reko Amur je opisal v delu Opis reke Amur. Kasneje so se Rusi zadr\xc5\xbeevali v regiji Amur do leta 1689, ko je bilo to ozemlje po Ner\xc4\x8dinskem sporazumu dodeljeno kitajskemu imperiju (vrnila pa jo je Aigunska pogodba leta 1858)._NEWLINE_Leta 1659\xe2\x80\x9365 je bil Kurbat Ivanov naslednji vodja Anadirskega ostroga po Semjonu De\xc5\xbenjovu. Leta 1660 je odplul iz zaliva Anadir do Rta De\xc5\xbenjov. Na svojih zgodnjih pionirskih kartah je Ivanov zaslu\xc5\xbeen za izdelavo zgodnjega zemljevida \xc4\x8cukotkega polotoka in Beringovega preliva, in je bil prvi, ki je pokazal na papirju (zelo shematsko) \xc5\xa1e neodkrit Vranglov otok, oba Diomedova otoka in Aljasko, na podlagi zbranih podatkov doma\xc4\x8dinov._NEWLINE_Tako so Rusi sredi 17. stoletja postavili meje svoje dr\xc5\xbeave blizu dana\xc5\xa1njih in raziskali skoraj celotno Sibirijo, razen vzhodne Kam\xc4\x8datke in nekaterih obmo\xc4\x8dij severno od polarnega kroga. Kasneje bi osvojitev Kam\xc4\x8datke dosegel v za\xc4\x8detku 17. stoletja Vladimir Atlasov, medtem ko bi odkritje arkti\xc4\x8dne obale in Aljaske dokon\xc4\x8dala velika severna ekspedicija leta 1733\xe2\x80\x931743.'