b"\n_START_ARTICLE_\nCerkev Santa Maria delle Grazie, Milano\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nUstanovitev sega v leto 1459 v drugo skupino Dominikanskih bratov v Milanu, poleg prve, starodavno naseljene v Sant'Eustorgio, ki sega v leto 1227, \xc5\xa1ele enajst let po ustanovitvi reda._NEWLINE_Ob\xc4\x8destvo Dominikancev, ki je bilo naseljeno v bli\xc5\xbeini sedanjega San Vittore al Corpo, je kot darilo leta 1460 prejelo zemlji\xc5\xa1\xc4\x8de od grofa Gaspare Vimercatija, condottiera v slu\xc5\xbebi Sforza. Na tej zemlji je bila kapelica posve\xc4\x8dena Santa Maria delle Grazie in dvori\xc5\xa1\xc4\x8de stavbe, ki so ga uporabljali Vimercatijevi vojaki. 10. septembra 1463 je bil polo\xc5\xbeen prvi kamen samostanskega kompleksa. Za\xc4\x8detek gradnje je del tistega, kar je danes Kri\xc5\xbeni hodnik mrtvih, ki meji na prvotno kapelo Marije milosti, in je danes za levim oltarjem kapele cerkve. Za delo je bil imenovan Guiniforte Solari, prevladujo\xc4\x8d arhitekt v tistem \xc4\x8dasu v Milanu, nekdanji glavni in\xc5\xbeenir Fabrica del Duomo, velike bolni\xc5\xa1nice in Certosa di Pavia. Zahvaljujo\xc4\x8d pokroviteljstvu Vimercatija, je bil samostan kon\xc4\x8dan leta 1469, kot je povedal dominikanski O\xc4\x8de Gattico, katerega zgodba je dragocena za obnovo identifikacije faze kompleksa. _NEWLINE_Stavba cerkve se je za\xc4\x8dela kot obi\xc4\x8dajno, graditi od apside, hkrati z gradnjo samostana. Ima tradicionalno obliko severno gotske bazilike s tremi ladjami, s \xc5\xa1ilastim oboki in fasado. Materiali so tradicionalno lombardski, ope\xc4\x8dne stene in granit za stebre in kapitele. Dvoranska cerkev s tremi nizkimi in \xc5\xa1irokimi ladjami je lo\xc4\x8dena s kamnitimi stebri, ki omogo\xc4\x8dajo prehod svetlobe, ki ustvarja enoten prostor, razvit bolj horizontalno in vertikalno.  Na kapitelih, ki spominjajo na korintski red, slonijo oboki. _NEWLINE_Preprosta fasada je razdeljena na pet polj s \xc5\xa1estimi oporniki. \xc5\xa0irina je skoraj dvakrat ve\xc4\x8dja od vi\xc5\xa1ine. Vi\xc5\xa1ina, ki je \xc5\xa1e vedno vi\xc5\xa1ja od notranje ladje, kar se lahko vidi na strehi. Enostaven dekor je sestavljen iz terakota reliefov in rozeta oken, ki krasijo krono. Stranska vrata so neokra\xc5\xa1ena, potem ko so bili med obnovo v devetnajstem stoletju baro\xc4\x8dni portali odstranjeni._NEWLINE_Osrednji portal, v belem marmorju, je prva operacija izvedena na pobudo Ludovica il Mora, ki je prevzel pokroviteljstvo na izgradnjo._NEWLINE_Novi vojvoda Ludovico Sforza se je odlo\xc4\x8dil, da bo cerkev tudi grobnica dru\xc5\xbeine Sforza in obnovil samostan in apsido ter vse kon\xc4\x8dal po letu 1490._NEWLINE_Ludovicova \xc5\xbeena Beatrice je bila v cerkvi pokopan leta 1497._NEWLINE_Zasnova apside cerkve je bila pripisana Bramanteju, vendar pa obstajajo le skopa dokazila o gradnji in njegovem sodelovanju, medtem ko je bil v slu\xc5\xbebi vojvodstva. Njegovo ime je vpisano v kos marmorja v cerkvenih obokih, narejenih leta 1494. Nekateri dokumenti omenjajo ime Amadeo, verjetno Giovanni Antonio Amadeo. Podobnost njegovega dela v Santa Maria alla Fontana ka\xc5\xbee na bolj verjetno avtorstvo. Vendar pa ni nobenega dokaza o tem. Bramante je \xc5\xbeivel v Milanu v tem \xc4\x8dasu in je nadaljeval v gotskem slogu iz prvega dela, a me\xc5\xa1al z romanskim vplivom._NEWLINE_Leta 1543 je kapela Svete krone na desni strani ladje, dobila Tizianovo sliko, ki prikazuje motiv Kristus prejme trnovo krono. Francoski vojaki so jo izropali leta 1797 in je zdaj v Louvru. To kapelo je poslikal z Zgodbami iz pasijona Gaudenzio Ferrari. V majhnem samostanu, ki meji na tribuno blizu vrat, ki vodijo v zakristijo je Bramantinova freska.  V cerkvi so tudi freske, ki prikazujejo Vstajenje in Pasion, delo  Bernarda Zenaleja.\n_START_SECTION_\nSamostan\n_START_PARAGRAPH_\nSamostan vsebuje tri dele: Kro\xc5\xbeni kri\xc5\xbeni hodnik, Velik kri\xc5\xbeni hodnik, kjer so bile celice menihov in kri\xc5\xbeni hodnik mrtvih v bli\xc5\xbeini cerkve. Ta samostan je sedaj mogo\xc4\x8de videti obnovljen po drugi svetovni vojni, saj je bil kot posledica bombardiranja leta 1943 popolnoma uni\xc4\x8den. Stoji na severni strani cerkve, medtem ko na ostalih treh straneh te\xc4\x8de portik stebrov v gnajsu z gotskimi kapiteli. Na verandi na vzhodu je stara kapela Grazie, kapiteljska dvorana ter locutorio in na severu knji\xc5\xbenica, zgrajena po vzoru \xc5\xbee znane knji\xc5\xbenice dominikanskega samostana San Marco v Firencah, ki ga je zasnoval Michelozzo nekaj let prej.  Ju\xc5\xbeno stran v celoti zaseda refektorij, ki vsebuje znano sliko Zadnjo ve\xc4\x8derjo.\n_START_SECTION_\nRefektorij\n_START_PARAGRAPH_\nDvorana Pietra Maschere je pravokotne oblike in ima sodast obokan strop. Notranjost je bila v celoti okra\xc5\xa1ena s freskami na stenah in na stropu. Po razpadu strehe in glavne stene, sta ostali le stena z Zadnjo ve\xc4\x8derjo Leonarda da Vincija na desni in na levi Kri\xc5\xbeanje Donata Montorfana, znane teme za dekoracijo semeni\xc5\xa1kih obednic._NEWLINE_Kri\xc5\xbeanje, podpisano in datirano leta 1495 ob vzno\xc5\xbeju kri\xc5\xbea, je najbolje ohranjeno delo milanskega slikarja. Kljub poru\xc5\xa1itvi refektorija, je delo na splo\xc5\xa1no v dobrem stanju. Popolnoma so izgubljeni portreti vojvodske dru\xc5\xbeine, ki jih je naslikal Leonardo: Ludovico il Moro in Massimiliano desno, Beatrice in Francesco levo. Pi\xc4\x8dli sledovi vidni danes ka\xc5\xbeejo zna\xc4\x8dilnosti takratnega portretiranja, kar je povzro\xc4\x8dilo nekaj kritike in vpra\xc5\xa1anje Leonardovega avtorstva, ki je bil vedno zelo inovativen v svojih stvaritvah. Ve\xc4\x8dina kritikov, tudi na podlagi znanstvenih ugotovitev restavratorjev meni, da gre za verodostojnost njegove roke.\n_START_SECTION_\nDruga svetovna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nMed drugo svetovno vojno, v no\xc4\x8di na 15. avgust 1943, so bombe britanskih in ameri\xc5\xa1kih letal zadele cerkev in samostan. Velik del jedilnice je bil uni\xc4\x8den, vendar so nekateri zidovi  pre\xc5\xbeiveli, vklju\xc4\x8dno s tistim, na katerem je bila s pe\xc5\xa1\xc4\x8denimi vre\xc4\x8dami za\xc5\xa1\xc4\x8ditena Zadnja ve\xc4\x8derja. Nekatera ohranjena dela so vzdr\xc5\xbeevana, da bi se ohranila za prihodnost.\n_START_SECTION_\nDana\xc5\xa1nji pomen\n_START_PARAGRAPH_\nDanes je Sacrestia vecchia ali Stara zakristija, ki jo je zasnoval in izdelal Donato Bramante, sede\xc5\xbe Dominikanskega kulturnega centra (Centro Culturale alle Grazie), v katerem bratje organizirajo in gostijo konference o razli\xc4\x8dnih temah, ki se nana\xc5\xa1ajo na duhovnost, filozofijo, umetnost, literaturo in sociologijo, poleg glasbenih koncertov in umetni\xc5\xa1kih razstav.\n_START_SECTION_\nArhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nGlavna ladja je potopljena v mraku, osvetljena preko Bramantejeve monumentalne tribune in okrogle kupole. Cerkev ima dve veliki stranski apsidi in tretjo v koru, v skladu s stranskimi ladjami. Ordinate prostorov se odra\xc5\xbeajo tudi na zunanji strani._NEWLINE_Popolnoma ohranjena dekoracijo ladij, ki v celoti pokriva obok in stene in je bila zgrajena takoj po zaklju\xc4\x8dku cerkve. Geometrijski vzorci v svetlih barvah, plameni in radiji so dokaz pozne gotike \xc5\xa1e vedno zelo raz\xc5\xa1irjeni. Renesan\xc4\x8dna matrika so krogi, ki so zastopani v lunetah v osrednji ladji, ki predstavljajo svetnike, pripisani Butinoneju, Zenaleju in Montorfanu. Butinonejevi so tudi dragoceni dominikanski svetniki zastopane na celotni dol\xc5\xbeini v stranskih ladjah med kapelicami._NEWLINE_V kri\xc5\xbenem hodniku, ki meji na tribune, vrata vodijo do zakristije, kjer je Bramantinova freska.\n_START_SECTION_\nStara zakristija ali Bramante\n_START_PARAGRAPH_\nStara zakristija je velika soba, ki je dostopna iz samostana, na drugi strani cerkve. To je velika pravokotna soba, ki gleda na ulico Caradosso z velikimi okni z okvirji iz terakota plo\xc5\xa1\xc4\x8dic, obnovljena v devetnajstem stoletju. Njena gradnja sega v zadnje desetletje petnajstega stoletja. Projekt je obi\xc4\x8dajno pripisan Bramanteju, vendar ni listinskih dokazov za to. Nad vhodnim portalom je Bramantinova slika, ki prikazuje Madonno med Jakobom in Svetim Ludvikom Francoskim. Prisotnost slednjega ka\xc5\xbee na obdobje francoske nadvlade med 1499 in 1512. Notranjost dvorane je pokrita s sodastim obokom in se kon\xc4\x8da z majhno apsido. Okras je freska, ki se nana\xc5\xa1a na Leonardovo obdobje, ki mu ji nekateri pripisujejo. Visoko ogredje predstavlja klasi\xc4\x8dne motive z zmaji in \xc5\xa1koljkami. Vzdol\xc5\xbe oboda zakristije stojijo lesene omare, namenjene za za\xc5\xa1\xc4\x8dito svetih predmetov. Vsa vrata krasijo slike iz zgodnjega \xc5\xa1estnajstega stoletja, s svetopisemskimi prizori. Najlep\xc5\xa1a so \xc5\xa1tirinajsta vrata, s prizori iz Nove zaveze, na na\xc4\x8din Bramantino, medtem ko so na levi strani prikazane epizode iz Stare zaveze. Za zaklju\xc4\x8dek dekoracije prostora je freska na zadnji steni."