b'\n_START_ARTICLE_\nDionizij Areopagit\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nKot psevdonim si je vzel ime Atenca, ki ga je spreobrnil Pavel (Apd 17,34). Gre za zgodnjekr\xc5\xa1\xc4\x8danskega mistika, \xc4\x8digar \xc5\xbeivljenje in ime sta nam neznana. Dionizij je edini primer v teologiji, ki je kljub svoji veli\xc4\x8dini skril svojo istovetnost. Z velikim zani\xc4\x8devanjem so mu dodajali vzdevek Psevdo. O\xc4\x8ditali so mu odvisnost od Plotina in Prokla, odrekali so mu izvirnost mi\xc5\xa1ljenja in ga celo imeli za ponarejevalca.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nNjegov opus obsega \xc5\xa1tiri razprave in deset pisem. Spis O Bo\xc5\xbejih imenih (De divinis nominibus) govori o Bo\xc5\xbejih imenih, ki so razodeta v Svetem pismu. S pomo\xc4\x8djo teh imen \xc5\xbeeli priti do Bo\xc5\xbejih lastnosti, se Bogu pribli\xc5\xbeati. Bog je sicer brez imena, a ima vendar mnogo imen. V Nebe\xc5\xa1ki hierarhiji (De caelesti hierarhia) govori o nevidnem svetu in na\xc5\xa1teva redove angelov, ki zavzemajo mesto med Bogom in Cerkvijo. V Cerkveni hierarhiji (De esslesiastica hierarhia) gre za podobno strukturo. Obravnavani so trije zakramenti (krst, evharistija in maziljenje), trije duhovni\xc5\xa1ki stanovi (\xc5\xa1kof, duhovnik, diakon) in trije podrejeni stanovi (menihi, kristjani in spokorniki). Razprava O misti\xc4\x8dni teologiji (De mystica theologia) govori o misti\xc4\x8dnem zedinjenju du\xc5\xa1e z Bogom. Du\xc5\xa1a se odpove vsaki lastni dejavnosti in hotenju, da bi izkusila neposredno zedinjenje z Bogom kot ekstati\xc4\x8dno do\xc5\xbeivetje. Deset pisem je naslovljenih na mo\xc5\xbee apostolskega \xc4\x8dasa. V njih se ve\xc4\x8dkrat sklicuje na svoje ve\xc4\x8dje razprave. Iz vsega Dionizijevega opusa sije duh kr\xc5\xa1\xc4\x8danske celovitosti. V vsem dosega ravnovesje med simboli\xc4\x8dno in misti\xc4\x8dno, med cerkveno in kozmi\xc4\x8dno, med zemeljsko in nebe\xc5\xa1ko teologijo._NEWLINE_Dionizij se opira na novoplatonisti\xc4\x8dno izro\xc4\x8dilo, ki ga je posredoval Jamblih in ki je konec \xc4\x8detrtega stoletja prevladovalo na atenski platonski Akademiji. Najbolj znan predstavnik te \xc5\xa1ole je Proklos. Dionizijeva misel je zelo podobna Proklovi. Gre za sistematizacijo Plotinovega nauka, vendar Proklos veliko bolj dovzeten za poganska verovanja in obi\xc4\x8daje. Proklos poudarja dejstvo (na katerega bo pozoren tudi Dionizij), da je hierarhija bivanja na vrhu in na dnu preprosta, zapletenej\xc5\xa1a pa je v sredini. Proklove tri resni\xc4\x8dnosti henade, umi in du\xc5\xa1e imajo vzporednice v Dionizijevih treh hierarhijah: v Tearhiji, nebe\xc5\xa1ki in cerkveni hierarhiji._NEWLINE_V osnovne pojme in v miselne ter izrazne oblike novoplatonizma je torej Dionizij Areopagit vnesel svetopisemske in cerkvene motive._NEWLINE_Bistvena poteza areopagiteske teologije je v tem, da nas vodi od vidnega, spoznavnega, od pojmovno dojemljivega k dejanskemu bistvu stvari. Dionizij uporabi razlikovanje med theorio (motrenjem) in theurgio (bogo-delovanjem). Zakramenti so zanj kr\xc5\xa1\xc4\x8danska theurgija (z drugimi besedami kr\xc5\xa1\xc4\x8danska magija, ali druga\xc4\x8de kr\xc5\xa1\xc4\x8danska uporaba snovnosti), s pomo\xc4\x8djo katere se uresni\xc4\x8duje \xc4\x8dlovekov odnos z Bo\xc5\xbeanskim. Pri Dioniziju gre torej za Telogijo, ki ni toliko vedenje o Bogu, temve\xc4\x8d predvsem spoznanje Boga preko motrenja. Govori o raznih vrstah teologije: simboli\xc4\x8dni, katafani\xc4\x8dni in apofati\xc4\x8dni. V 3. poglavju spisa O misti\xc4\x8dni teologiji razpravlja o tem, kaj so katafani\xc4\x8dna (pritrdilna) in kaj apofati\xc4\x8dna (zanikajo\xc4\x8da) bogoslovja. Katafani\xc4\x8dno bogoslovje obravnava tisto, kar o Bogu trdimo, apofati\xc4\x8dna teologija pa obravnava na\xc5\xa1e razumevanje Boga ko obnemimo, ko nam govor in misel v njegovo prisotnosti enostavno odpovesta. Po Dioniziju nam teologija ne pove kako moramo Bogu pripisovati dolo\xc4\x8dene lastnosti, ampak kako naj ga slavimo. Areopagit ne verjame v emanacijo. Veruje v stvarjenje iz ni\xc4\x8d. Svojega bivanja namre\xc4\x8d ne prejmemo od drugih ustvarjenih stvari, ki so v hierarhijah na vi\xc5\xa1jem polo\xc5\xbeaju od nas, ampak nas neposredno ustvarja sam Bog. Za Dionizija je zelo zna\xc4\x8dilno odklanjanje apologetike. Zavra\xc4\x8dal jo je, ker se z njo \xc4\x8dlovek spusti na raven napadlaca. Njemu ne gre toliko za dokazovanje, ampak za poveli\xc4\x8devanje. Himni\xc4\x8dna teologija je zanj metodologija teolo\xc5\xa1kega mi\xc5\xa1ljenja in govorjenja._NEWLINE_Njegova misti\xc4\x8dna teologija postavlja izkustvo misti\xc4\x8dnega zedinjenja z Bogom v okvir, ki ohranja temeljni kr\xc5\xa1\xc4\x8danski uvid, da Bog ni najvi\xc5\xa1ji del \xc4\x8dloveka, temve\xc4\x8d je prese\xc5\xbeen. Bog je tisti , ki je vse ustvaril iz ni\xc4\x8d, a je vseeno nespoznaten, saj je popolnoma druga\xc4\x8den. Misti\xc4\x8dno zedinjenje se izvr\xc5\xa1i s tem, da duh ne pusti za seboj samo obmo\xc4\x8dja vidnega sveta, ampak tudi obmo\xc4\x8dje mi\xc5\xa1ljenja in onkraj vsega spoznanja\xc2\xa0\xc2\xbbprodre v temino, v kateri prebiva Bog\xc2\xab._NEWLINE_Areopagit je najbolj znan predstavnik negativne ali apofati\xc4\x8dne smeri misti\xc4\x8dne teologije, njegova misti\xc4\x8dna teologija je torej zgo\xc5\xa1\xc4\x8dena predstvaitev apofatizma in je imela velik vpliv na filozofe in teologe, predvsem pa na mistike srednjega veka. Posebno avtoriteto mu je dal Maksim Spoznavalec (dionizijevsko izro\xc4\x8dilo je zelo visoko ovrednotil in do neke mere preoblikoval, da je dokon\xc4\x8dno stopilo v bizantinsko teologijo in jo povsem prekvasilo). Nikolaj Kuzanski pa je sprejel njegovo negativno teologijo. Dionizij je za kr\xc5\xa1\xc4\x8danski Vzhod in Zahod postal velik u\xc4\x8ditelj poklonitve duha pred Bogom in poveli\xc4\x8dujo\xc4\x8dega mi\xc5\xa1ljenja.'