b'\n_START_ARTICLE_\nStorilnostna motivacija\n_START_SECTION_\nTeorije\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina prvih raziskav motivov za dose\xc5\xbeke ter storilnostne motivacije temelji na Atkinsonovem modelu tveganja._NEWLINE_Spodbude za vedenje, usmerjeno k dose\xc5\xbeku, sestavljajo pri\xc4\x8dakovanja glede \xc4\x8dustev, ki jih bomo do\xc5\xbeivljali po uspehu oz. neuspehu (predvsem ponos in sram). Posameznikovo vrednotenje uspeha oz. neuspeha na nalogah je subjektivno. _NEWLINE_Bolj kot se pri\xc4\x8dakovano zadovoljstvo z uspehom pove\xc4\x8duje z ve\xc4\x8danjem te\xc5\xbeavnosti naloge, vi\xc5\xa1ja je valenca uspeha. Posamezniki, ki jih uspeh visoko motivira, po Atkinsonovem modelu preferirajo zmerno te\xc5\xbeke naloge, tisti, ki pa so motivirani na podlagi neuspeha, imajo najraje bodisi ekstremno lahke bodisi ekstremno te\xc5\xbeke naloge. _NEWLINE_Motiv za dose\xc5\xbeek je definiran kot trajno zavzemanje za doseganje standardov odli\xc4\x8dnosti in za zvi\xc5\xa1evanje posameznikove kompetentnosti. K dose\xc5\xbeku usmerjeni posamezniki se zavzemajo za to, da delajo dobro, bolj\xc5\xa1e od drugih, oz. da so sami tisti, ki so pri nalogah, aktivnostih in spretnostih, povezanih z dose\xc5\xbeki, najbolj\xc5\xa1i._NEWLINE_Atkinson ga predstavlja s formulo Ts = Ms \xc3\x97 Ps \xc3\x97 Is, pri \xc4\x8demer \xc2\xbbs\xc2\xab\xc2\xa0predstavlja uspeh, \xc2\xbbT\xc2\xab\xc2\xa0tendenco, \xc2\xbbM\xc2\xab\xc2\xa0motiv, \xc2\xbbP\xc2\xab\xc2\xa0verjetnost in \xc2\xbbI\xc2\xab\xc2\xa0spodbudo. Enako lahko opi\xc5\xa1emo tudi motiv neuspeha, pri \xc4\x8demer uspeh (\xc2\xbbs\xc2\xab) zamenjamo z neuspehom (\xc2\xbbf\xc2\xab). Motiv neuspeha torej lahko opi\xc5\xa1emo kot zavirajo\xc4\x8do silo, katere posledica je to, da tendenca izogibanja neuspehu vodi k izogibanju nalogi._NEWLINE_Verjetnost uspeha (oz. izvajanje srednje te\xc5\xbekih nalog) vodi do najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e motivacije za re\xc5\xa1itev naloge, in sicer ob predpostavki, da je motiv za uspeh mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i od motiva za neuspeh. V nasprotnem primeru je verjetnost, da posameznika motivirajo srednje te\xc5\xbeke naloge, najmanj\xc5\xa1a. Takrat so najbolj motivirajo\xc4\x8de naloge zelo nizke ali zelo visoke te\xc5\xbeavnosti, seveda v primeru, da do re\xc5\xa1evanja sploh pride in se nalogam posameznik \xc5\xbee v prvi vrsti ne izogne._NEWLINE_V Atkinsonovem modelu kumulativnih dose\xc5\xbekov ima motivacija dvojno funkcijo. Skupaj s sposobnostjo posameznika vpliva na u\xc4\x8dinkovitost izvr\xc5\xa1itve naloge (pro \xc4\x8demer velja poudariti, da je optimalna srednja raven motivacije), prav tako pa je od nje odvisen \xc4\x8das, ki ga vlo\xc5\xbeimo v usvajanje spretnosti, ki so potrebne za \xc4\x8dim bolj u\xc4\x8dinkovito izvr\xc5\xa1itev naloge.\n_START_SECTION_\nMerjenje\n_START_PARAGRAPH_\nPosameznikove motive lahko ugotavljamo na ve\xc4\x8d na\xc4\x8dinov. Eden izmed njih je kar ta, da jih po tem povpra\xc5\xa1amo, na voljo pa so tudi \xc5\xa1tevilne neposredne in posredne metode. Neposredno motive merimo z vpra\xc5\xa1alniki, v katerih so podane dolo\xc4\x8dene trditve, kot npr. Pogosto si postavljam cilje, ki so mi v izziv ali V\xc5\xa1e\xc4\x8d so mi situacije, kjer moje sposobnosti pridejo do izraza, nato pa na lestvici ozna\xc4\x8dijo, v kolik\xc5\xa1ni meri veljajo zanje. V ve\xc4\x8dji meri kot se posamezniki z izjavami strinjajo, bolj je izra\xc5\xbeena njihova motivacija po dose\xc5\xbeku. Nekateri izmed pogosteje uporabljenih vpra\xc5\xa1alnikov so Mehrabijanova lestvica tveganega vedenja v povezavi z usmerjenostjo k dose\xc5\xbeku (Mehrabian Achievement Risk Performance Scale), Test motivacije, usmerjene k dose\xc5\xbeku (Achievement Motivation Scale), ki je prirejen tudi za otroke in mladostnike, in Lestvica motivov, usmerjenih k dose\xc5\xbeku (Achievement Motives Scale). _NEWLINE_Pri tovrstnih testih lahko pride do podajanja socialno za\xc5\xbeelenih odgovorov, ali pa merijo samooceno sposobnosti in ne motivacije za dejanja, zato so v uporabi tudi preizkusi, ki motive merijo posredno. V ta namen je najbolj uporabljen Test tematske apercepcije (TAT). TAT je projekcijska tehnika, pri kateri respondent ob vsaki slikovni predlogi napi\xc5\xa1e kratko zgodbico, v kateri opi\xc5\xa1e dejanja, misli in \xc4\x8dustva ljudi, ki so na sliki prikazani. Opi\xc5\xa1ejo tudi kako je do situacije pri\xc5\xa1lo in kako se bo odvijala naprej. Na podlagi dolo\xc4\x8denega sistema se oceni vsebina zgodbe in identificira ter oceni motiv za dose\xc5\xbeek, v sklopu katerega lahko ocenimo tako upanje na uspeh kot strah pred neuspehom. Skladnost med ocenjevalci je 85\xc2\xa0%. S TAT tehniko se izognemo pristranskosti odgovarjanja, saj uporablja spontane izraze k dose\xc5\xbeku usmerjenih motivov, \xc5\xa1e ena prednost pa je, da ne korelira s posameznikovo samozaznavo lastnih sposobnosti. Kot negativni vidik lahko izpostavimo ob\xc4\x8dutljivost na situacijske dejavnike, ni\xc5\xbejo notranjo zanesljivost in zamudnost re\xc5\xa1evanja in interpretacije.\n_START_SECTION_\nStorilnostna motivacija in delo\n_START_PARAGRAPH_\nDo maksimalne u\xc4\x8dinkovitosti pride ob optimalni in ne maksimalni motivaciji, optimalna motivacija pa se z zahtevnostjo naloge zni\xc5\xbeuje. Posamezniki, ki funkcionirajo pod optimalno ravnijo so \xc2\xbbpodmotivirani\xc2\xab, \xc4\x8de pa motivacija prese\xc5\xbee optimalno raven, na dose\xc5\xbeke vpliva \xc2\xbbnadmotiviranost\xc2\xab. Ob izvedbi lahkih nalog tako uspe\xc5\xa1nost opravljene naloge najprej z ve\xc4\x8danjem motivacije enakomerno nara\xc5\xa1\xc4\x8da, nato pa uspe\xc5\xa1nost opravljene naloge tudi z ve\xc4\x8danjem motivacije ostaja enaka. Pri srednje te\xc5\xbekih nalogah ima funkcija odnosa med uspe\xc5\xa1no opravljeno nalogo ter motivacijo obrnjeno U obliko. Sprva torej z ve\xc4\x8danjem motivacije uspe\xc5\xa1nost nara\xc5\xa1\xc4\x8da, pri srednji (optimalni) motivaciji je uspe\xc5\xa1nost najve\xc4\x8dja, nato pa se ob pove\xc4\x8devanju motivacije uspe\xc5\xa1nost opravljene naloge zni\xc5\xbeuje. Ob re\xc5\xa1evanju te\xc5\xbekih nalog posameznik optimalno raven motivacije dose\xc5\xbee prej kot pri re\xc5\xa1evanju srednje te\xc5\xbekih oz. lahkih nalog in tako ima mo\xc4\x8d motivacije razli\xc4\x8dno vlogo, ki je odvisna od tipa naloge._NEWLINE_Mo\xc4\x8d motivacije za opravljanje neke naloge je odvisna od treh spremenljivk \xe2\x80\x93 posameznikovih motivov, zaznane te\xc5\xbeavnosti naloge (mo\xc5\xbenost uspeha) in situacijskih spodbud, ki predstavljajo mo\xc5\xbene posledice samoocenjevanja ter ocenjevanja drugih po uspehu oz. neuspehu na nalogi.\n_START_SECTION_\nDelovna u\xc4\x8dinkovitost\n_START_PARAGRAPH_\nStorilnostna motivacija je povezana z izvedbo naloge. Pri zelo lahkih nalogah, odvisnih od hitrosti, je ta odnos linearen. Pri kompleksnih nalogah, pri katerih se lahko hitro zmotimo, visoka motivacija lahko ni\xc5\xbea u\xc4\x8dinkovitost izvedbe naloge, saj si jo \xc5\xbeelimo opraviti \xc4\x8dim hitreje, na ta ra\xc4\x8dun pa naredimo ve\xc4\x8d napak. Pomembne so tudi posameznikove kognitivne in samoregulacijske spretnosti, saj ob pomanjkanju sposobnosti tudi visoka motiviranost za uspe\xc5\xa1no opravljeno nalogo ne zado\xc5\xa1\xc4\x8da, samoregulacija pa je potrebna za zagotavljanje ustrezne ravni motivacije, s katero lahko nalogo re\xc5\xa1imo kar se da uspe\xc5\xa1no. Ena od ovir, ki se lahko pojavi pri delu, je torej tudi prevelika raven motivacije. Covington pravi, da do tega pride pri kombinaciji visoke motivacije uspeha in neuspeha. Tak\xc5\xa1ni posamezniki v nalogo vlagajo veliko truda, vendar so zaradi nepremi\xc5\xa1ljenega in povr\xc5\xa1inskega pristopa neu\xc4\x8dinkoviti.'