b'\n_START_ARTICLE_\nTorinski prt\n_START_PARAGRAPH_\nTorinski prt (ali sveti prt, po angle\xc5\xa1\xc4\x8dini tudi sveti sindon) je kos blaga, na katerem se poznajo poteze mo\xc5\xa1kega telesa. Prt je v novej\xc5\xa1em \xc4\x8dasu shranjen v katedrali svetega Janeza Krstnika v Torinu, Italija. Po prepri\xc4\x8danju \xc5\xa1tevilnih vernikov je to prt, v katerega so zavili umrlega Jezusa, po smrti na kri\xc5\xbeu. S tem prepri\xc4\x8danjem se strinjajo tudi nekateri znanstveniki, ki so prt analizirali, obstajajo pa tudi resni razlogi za nasprotno prepri\xc4\x8danje.\n_START_SECTION_\nOpis prta\n_START_PARAGRAPH_\nTorinski prt je kos lanene tkanine dimenzij 437x117cm. Na prtu je slabo viden dvojni odtis \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke (mo\xc5\xa1ke) postave - na eni polovici prta sprednji, na drugi polovici zadnji del. Dosti bolje kot odtisi telesa so vidni sledovi po\xc5\xbeara iz leta 1532. Ker se odtis telesa zelo slabo razlo\xc4\x8di, prt dolga stoletja ni veljal za posebej zanimivo relikvijo. Do preobrata je pri\xc5\xa1lo leta 1898, ko je Secondo Pia prt fotografiral po klasi\xc4\x8dnem fotografskem postopku. Pri razvijanju negativov je pri\xc5\xa1el do osupljive ugotovitve, da je podoba obraza in telesa na negativu dosti razlo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a in izrazitej\xc5\xa1a kot na prtu samem. To je pripeljalo do domneve, da je podoba na prtu nejasna zato, ker je pravzaprav neke vrste negativ in zato je \xc5\xa1ele negativ te negativne podobe pravi pozitiv.\n_START_SECTION_\nDruge povezave\n_START_PARAGRAPH_\nTorinski prt je povezan tudi z dvema drugima zanimivima relikvijama._NEWLINE_Prvi od njiju je prti\xc4\x8d iz Ovieda (ali sudarij). To je manj\xc5\xa1i prti\xc4\x8d, prekrit s krvavimi made\xc5\xbei. Po verovanju \xc5\xa1tevilnih kristjanov gre za prti\xc4\x8d, s katerim so pokrili Jezusovo glavo, ko je umiral na kri\xc5\xbeu. To naj bi bil tudi prti\xc4\x8d, ki je omenjen v Janezovem evangliju (Jn 20,7)._NEWLINE_Druga od njiju je Mandilion. Med pravoslavnimi kristjani je raz\xc5\xa1irjena legenda o Gospodovi podobi, ki je ni narisala \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka roka in je bila vzor za vse poznej\xc5\xa1e pravoslavne ikone. To podobo imenujejo Mandilion (gr\xc5\xa1ko \xce\x9c\xce\xb1\xce\xbd\xce\xb4\xcf\x8d\xce\xbb\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd). Po legendi je apostol Juda Tadej v prvem stoletju prinesel Mandilion kralju Apgarju v Edeso. V 10. stoletju naj bi to podobo prenesli v Konstantinopolis, kjer je bil Mandilion shranjen do leta 1204, ko so mesto oplenili zahodnoevropski kri\xc5\xbearji.'