b'\n_START_ARTICLE_\nSveti Odilo\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nOdilon se je rodil v plemi\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini v pokrajini Auvergne (Alvernija ali Overna). Kot otroku so mu ohromeli vsi udje; na nerazlo\xc5\xbeljiv na\xc4\x8din je ozdravel v Marijini cerkvi. Pozneje se je v isti cerkvi posvetil Mariji, postal duhovnik in opravljal donosne slu\xc5\xbebe. Skozi celo \xc5\xbeivljenje se ga je dr\xc5\xbeala bolehnost, toda ni se vdal, ampak je preizku\xc5\xa1nje potrpe\xc5\xbeljivo prena\xc5\xa1al, premagoval svoja naravna nagnjenja, zlasti \xc4\x8dutnost - da se je usposobil za velike naloge. Ker je sam veliko trpel, je toliko la\xc5\xbeje razumel trpljenje drugih. V 29. letu starosti je vse zapustil in vstopil k benediktincem v Clunyju po prvem pogovoru z opatom Majolom._NEWLINE_Tukaj so ga menihi ob\xc4\x8dudovali, kako je vsa naro\xc4\x8dila izpolnjeval s prostovoljno vedrino in vedno z ljubeznijo za\xc4\x8dinil tudi najmanj\xc5\xa1a opravila, ki so se jih drugi izogibali. Zelo je napredoval v sveti znanosti in pobo\xc5\xbenem premi\xc5\xa1ljevanju; brez te\xc5\xbeave pa je takoj od\xc5\xa1el \xc4\x8distiti svetilke, ribati pod in pomivati posodo. Njegova poni\xc5\xbenost pa ni mogla prepre\xc4\x8diti, da bi ne opazili sobratje njegovih zmo\xc5\xbenosti; \xc4\x8deprav torej ni imel \xc5\xa1e niti trideset let, ga je izvolil sveti Majol z veselim soglasjem celotne skupnosti za svojega naslednika. Sprejem te slu\xc5\xbebe je bil za poni\xc5\xbenega Bo\xc5\xbejega slu\xc5\xbeabnika najte\xc5\xbeja \xc5\xbertev ubogljivosti._NEWLINE_Opatov pomo\xc4\x8dnik je postal leta 993, po njegovi smrti naslednje leto pa je postal njegov naslednik.\n_START_SECTION_\nOzdravljenje od hromosti\n_START_PARAGRAPH_\nKot otrok je bil Odilo hrom; vendar je nenadoma ozdravel na naravno nerazlo\xc5\xbeljiv na\xc4\x8din. O tem dogodku nam je ohranjeno naslednje poro\xc4\x8dilo:_NEWLINE_Sredi 10. stoletja je nekega dne polo\xc5\xbeila dekla plemenitega gospoda Beralda Klermontskega njegovega sin\xc4\x8dka doli pred cerkvena vrata, da bi opravila potrebne nakupe. Odilo, tako je bilo ime malemu, je bil star \xc5\xbee skoraj \xc5\xa1tiri leta; bil je lep ko angel v obraz, iz katerega sta \xc5\xbeareli pametni in zaupljivi o\xc4\x8desi, toda hrom na obe nogi. Dekla ga je pred odhodom poljubila in rekla:\xc2\xa0\xc2\xbbKar mirno me po\xc4\x8dakaj, dokler se ne vrnem; ljuba Mati Bo\xc5\xbeja ne bo pustila, da bi se ti zgodilo kaj hudega.\xc2\xab\xc2\xa0Med tem je zlezel Odilo noter v cerkev in naprej vse do oltarja, ki ga je krasila ljubka podoba bo\xc5\xbeje Matere s sinom Jezu\xc5\xa1\xc4\x8dkom v naro\xc4\x8dju. S hudim naporom se mu je posre\xc4\x8dilo, da je zgrabil oltarni prt in se postavil pokonci. Gledajo\xc4\x8d na Marijo je vzdihnil:\xc2\xa0\xc2\xbbO preljuba Mati, pomagaj mi vstati!\xc2\xab\xc2\xa0V trenutku je pre\xc5\xa1inila njegove hrome ude \xc4\x8dudovita gibljivost; ozdravel je in je lahko stal, hodil in se gibal, kakor je \xc5\xbee hotel. Solze veselja so se mu ulile iz o\xc4\x8di in zahvalil se je mili, dobrotljivi Kraljici, veselo je odskakljal domov in pripovedoval strme\xc4\x8dim star\xc5\xa1em, kako mu je Marija pomagala. Od te ure naprej je ostal Odilo celo \xc5\xbeivljenje hvale\xc5\xbeen in ljube\xc4\x8d sin ter \xc4\x8dastilec prebla\xc5\xbeene Device. Ko se je razvil v mladeni\xc4\x8da in zadosti napredoval v znanosti, je zaprosil Odilo za sprejem v slavni benediktinski samostan Clugny ter sprejel iz rok svetega opata Majola posve\xc4\x8deno redovno obla\xc4\x8dilo._NEWLINE_Drugo poro\xc4\x8dilo pa ta isti dogodek opisuje takole:_NEWLINE_Zgodilo se je v francoskem mestu Clermont. Lahkomiselna dekla je polo\xc5\xbeila zaupanega ji hromega mal\xc4\x8dka na stopnice cerkve Bla\xc5\xbeene device Marije, sama pa pohitela k prijateljici, da bi z njo malo poklepetala. Ko je fanti\xc4\x8dek bil prepu\xc5\xa1\xc4\x8den samemu sebi, je za\xc4\x8del lesti po mrzlem kamnu naprej, dokler ni pri\xc5\xa1el v cerkev. Tam so ga tolike lepotije vabile \xc5\xa1e naprej. Zbral je vse svoje mo\xc4\x8di in drsal naprej in naprej, dokler ni prispel do Marijinega oltarja. Dobrotljiv pogled z Bogorodi\xc4\x8dine slike je globoko ganil sprejemljivo otro\xc5\xa1ko srce. Sklenil je ro\xc4\x8dici in, kakor ga je njegova mama doma nau\xc4\x8dila, povedal svojo kratko molitev. In glej: sveta Devica se je milostno ozrla na malega molivca. Otrok je naenkrat sko\xc4\x8dil pokonci: slabotni in ukrivljeni no\xc5\xbeici sta se namre\xc4\x8d okrepili. Mali hrom\xc4\x8dek se je prelevil v mo\xc4\x8dnega, zdravega fantka, ki se je veselo poskakujo\xc4\x8d zatekel v materino naro\xc4\x8dje. Ta mal\xc4\x8dek je bil Odilo ali Odo, ki je postal pozneje slavni clunyjski opat in svetnik matere Cerkve, ki ga \xc5\xa1e danes postavlja za zgled vernikom po celem svetu. Po \xc4\x8dude\xc5\xbenem ozdravljenju je postal velik \xc4\x8dastilec device Marije.\n_START_SECTION_\nClunyjski opat\n_START_PARAGRAPH_\nBenediktinci so lahko tako uspe\xc5\xa1no delovali, ker so bili izvzeti od vsake odvisnosti od svetnih oblati, pa celo od krajevne Cerkve; opatija je bila podrejena narovnost rimskemu pape\xc5\xbeu. Nekateri clunyjski opatje so tudi postali pape\xc5\xbei._NEWLINE_Kot 5. clunyjski opat je Odilo nasledil svojega predhodnika, 4. opata Majola leta 994 in je to slu\xc5\xbebo opravljal \xc4\x8dez pol stoletja vse do svoje smrti. Ko so ga izvolili za lyonskega nad\xc5\xa1kofa in metropolita, ga neobeno prigovarjanje ni moglo prepri\xc4\x8dati, da bi sprejel odli\xc4\x8dno in na dohodkih bogato slu\xc5\xbebo ter je zavrnil ponujeni mu palij.\n_START_SECTION_\nVsestranska dejavnost\n_START_PARAGRAPH_\nOdilo je znal odlo\xc4\x8dno miriti nasprotja, ki so prihajala na dan v mno\xc5\xbeici odvisnih samostanov, katerih \xc5\xa1tevilo se je povzpelo \xc5\xbee nad 2000. Ohranjal je in varoval samostansko posest pred pogoltnimi zemeljskimi gospodi. Utrjeval je redovno disciplino in uvajal ljudske pobo\xc5\xbenosti v \xc4\x8dast svetnikov in vernim du\xc5\xa1am v vicah. Pospe\xc5\xa1eval je tudi duhovno preroditev svetne duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine, pri \xc4\x8demur so ga podpirali pape\xc5\xbei, francoski kralj Robert Pobo\xc5\xbeni (987-1031) in cesar Sveto-rimskega cesarstva Henrik Sveti (972-1024)._NEWLINE_Po postavi je bil Odilo majhen, vendar izredno mo\xc4\x8dan in zelo temperamenten: strog do sebe, a blag do drugih. \xc4\x8ceprav je bil po rasti majhen, je bil vendarle velik pred Bo\xc5\xbejim obli\xc4\x8djem, pa tudi v o\xc4\x8deh sveta. Kralji in cesarji so se z njim dru\xc5\xbeili z velikim spo\xc5\xa1tovanjem. Sveti Henrik, starej\xc5\xa1i brat Gizele, \xc5\xbeene ogrskega kralja svetega \xc5\xa0tefana, ga je vzel s seboj v Rim na cesarsko kronanje. Ob tej prilo\xc5\xbenosti je obiskal Monte Cassino, prastaro zibelko benediktinskega reda. Pogled na starodavno benediktinsko mati\xc4\x8dno hi\xc5\xa1o in pobo\xc5\xbene menihe je cesarja tako ganil, da bi bil rad vsem poljubil stopala. Izro\xc4\x8dilo tudi pravi, da je sveti cesar, ko je zaslutil bli\xc5\xbeino smrti, \xc5\xbeelel Odila videti \xc5\xa1e enkrat. Poslal je ponj in te\xc5\xbeko pri\xc4\x8dakoval njegov prihod. Nato ga je ves vesel sprejel in poljubljal rob njegove obleke. To ravnanje cesarja Henrika je zvesto ogledalo; ka\xc5\xbee Odilovo resni\xc4\x8dno podobo in veli\xc4\x8dino. Njegova zunanjost je zaradi stroge pokore in odpovedi bila trda. Iz o\xc4\x8di mu je sijala posebna svetloba, ki je lahkomiselne in hudobne napolnjevala s strahom; revnim in bolnim pa se je iz istih o\xc4\x8di smehljalo neizrekljivo veliko so\xc4\x8dutje in usmiljenost._NEWLINE_Nadopat in vrhovni opat 2000 samostanov je bil s svojim vplivom in ugledom kot nekak\xc5\xa1en drugi pape\xc5\xbe. Odilo se je odlikoval kljub visokemu polo\xc5\xbeaju po poni\xc5\xbenosti in ljubeznivosti, potrpe\xc5\xbeljivosti in dobrodelnosti. Znal pa je biti tudi odlo\xc4\x8den, \xc4\x8de je bilo potrebno. V svojem ravnanju se je dr\xc5\xbeal zlatega pravila kr\xc5\xa1\xc4\x8danske ljubezni: "Bolje je dajati kot prejemati"._NEWLINE_Imel je navado re\xc4\x8di:_NEWLINE_"Raj\xc5\xa1i ho\xc4\x8dem biti zaradi usmiljenja usmiljeno sojen, kakor zaradi ostrosti ostro obsojen."_NEWLINE_Pogostoma so mu o\xc4\x8ditali preveliko dobrotljivost; dol\xc5\xbeili so ga celo lahkomiselnosti, ker v delitvi milo\xc5\xa1\xc4\x8dine ni razlikoval med dobrimi in potrebnimi ter hudobnimi in nepotrebnimi. Takrat je imel navado odgovarjati:_NEWLINE_\xe2\x80\x9eRaj\xc5\xa1i ho\xc4\x8dem, da me bo Bog zaradi moje usmiljenosti sodil usmiljeno, kakor da bi me zavoljo moje trdosr\xc4\x8dnosti obsodil strogo in poslal v pekel.\xe2\x80\x9d _NEWLINE_Govoril je celo:_NEWLINE_"\xc4\x8ce bom pogubljen, naj bom zaradi dobrote in ne zaradi strogosti..."\n_START_SECTION_\nHuda lakota\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde njegov prednik, drugi klinijski opat Odo (927-942) je v Clunyju uredil skrb za reve\xc5\xbee. Redno so na leto vzdr\xc5\xbeevali 18 reve\xc5\xbeev, podpirali pa do 17.000 potrebnih oseb. To \xc4\x8dlovekoljubno dejavnost je nadaljeval tudi opat Odilo. Leta 1016, ko je zavladala huda lakota, je iz usmiljenja do la\xc4\x8dnih prodal celo dragocene cerkvene posode in umetni\xc5\xa1ke predmete,da bi nabavil kruha za la\xc4\x8dne. Ko je vsega zmanjkalo, je \xc5\xa1el sam bera\xc4\x8dit za svoje ljube reve\xc5\xbee.Cesar Henrik II. mu je kot posebno znamenje svojega spo\xc5\xa1tovanja poslal cesarske insignije. Odilo pa jih je prodal, da bi v letih stra\xc5\xa1ne lakote 1028-33 mogel kupiti kruha za reve\xc5\xbee. Odilo je \xc5\xa1el sam od gradu do gradu, od mesta do mesta, da bi stradajo\xc4\x8dim izprosil kruha. _NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu je neko\xc4\x8d med svojim potovanjem ob poti opazil le\xc5\xbeati dva otroka brez obleke, ker sta umrla od mraza in lakote. V srce ga je presunil ta grozljiv prizor: stopil je s konja, si slekel spodnjo volneno suknjo in pokril mali trupelci. Nato je najel ljudi, s pomo\xc4\x8djo katerih ju je pokopal. To je storil zato, ker je spo\xc5\xa1toval \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko telo, ki je posve\xc4\x8deno po krstu in okrep\xc4\x8dano po obhajilu.\n_START_SECTION_\nBo\xc5\xbeji mir\n_START_PARAGRAPH_\nV srednjem veku so se skoraj kar naprej bojevale ne le de\xc5\xbeele in njihovi gospodarji, ki so razpolagali z voja\xc5\xa1tvom, ampak so pod pretvezo lastnega sodstva in zakona mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega tudi posamezniki urejevali z oro\xc5\xbejem v roki medsebojne spore. Poteklo je mnogo \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke krvi kljub prepovedi v peti Bo\xc5\xbeji zapovedi in na veliko \xc5\xbealost Gospoda Jezusa , ki zahteva od svojih vernikov ljubezen tudi do sovra\xc5\xbenikov. Grozovit greh \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega umora in z njim povezana rev\xc5\xa1\xc4\x8dina in \xc5\xbealost so globoko presunili Odilovo srce. Z apostolsko gore\xc4\x8dnostjo je deloval za uvedbo Bo\xc5\xbejega miru (treuga Dei). V spomin na Jezusovo trpljenje, smrt in vstajenje se je bilo treba vzdr\xc5\xbeati kakr\xc5\xa1negakoli vojskovanja od srede zve\xc4\x8der do ponedeljka zjutraj; ker je v teh dneh izvr\xc5\xa1ila Bo\xc5\xbeja ljubezen najve\xc4\x8dja dela zveli\xc4\x8danja, naj v \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih srcih tudi vlada sprava, odpu\xc5\xa1\xc4\x8danje in ljubezen. _NEWLINE_Velikodu\xc5\xa1na Odilova modrost je dosegla nesmrtno slavo s tem, da je bil on prvi, ki je posku\xc5\xa1al na ob\xc4\x8dnem zboru v Bourgesu utemeljiti Bo\xc5\xbeji mir. Ta Bo\xc5\xbeji mir je bila ena od najbolj daljnose\xc5\xbenih in za dru\xc5\xbeabno \xc5\xbeivljenje v srednjem veku najbolj koristnih in blagodejnih ustanov. Ta mir je pomenil, da so se vzdr\xc5\xbeali \xc5\xa1kodljivih posledic pravice ma\xc5\xa1\xc4\x8devanja in mo\xc4\x8di vsaj za dolo\xc4\x8dene dneve tedna in leta \xe2\x80\x93 na primer od srede s son\xc4\x8dnim zahodom do ponedeljka s son\xc4\x8dnim vzhodom, od adventa pa vse do praznika Svetih treh kraljev in od posta do binko\xc5\xa1tne osmine. Na te dneve in ob teh svetih \xc4\x8dasih so se mogli raz\xc5\xbealjeni to\xc5\xbeariti pred sodnikom in tako iskati svojo pravico; niso se pa smeli ma\xc5\xa1\xc4\x8devati \xc5\xbealitelju s silo ali nasiljem.\n_START_SECTION_\nVernih du\xc5\xa1 dan\n_START_PARAGRAPH_\nOpat Odilo ni skrbel le za \xc5\xbeive, ampak se je rad spominjal tudi rajnih._NEWLINE_V stari zavezi sveto pismo hvali molitev za rajne (2 Mkb 12,46). V 6. stoletju so se v benediktinskih samostanih spominjali rajnih \xc4\x8dlanov na Binko\xc5\xa1ti. V \xc5\xa0paniji je obstajal tak dan \xc5\xbee za \xc4\x8dasa svetega Izidorja. Opat Widukind Korvejski (okrog 980) poro\xc4\x8da, da so opravljali molitve za rajne 1. oktobra._NEWLINE_Kmalu po tem, ko je Odilon postal opat v Clunyju (994), je (998) ukazal v clunyjskem samostanu \xe2\x80\x93 kjer je \xc5\xbeivelo \xc4\x8dez 400 bratov \xe2\x80\x93 polagoma pa je naro\xc4\x8dil tudi vsem sebi podrejenim samostanom - ki jih je bilo okrog dva tiso\xc4\x8d -naj 1. novembra popoldne po vseh cerkvah zvoni v spomin rajnim; menihi naj molijo ve\xc4\x8dernice za mrtve, drugi dan pa naj zanje opravijo slovesen oficij (bogoslu\xc5\xbeno branje), darujejo zanje sveto ma\xc5\xa1o ter delijo milo\xc5\xa1\xc4\x8dino. Pobo\xc5\xbenost se je najprej raz\xc5\xa1irila po benediktinskih samostanih, v naslednjih stoletjih pa se je udoma\xc4\x8dila povsod po Evropi. Na neki na\xc4\x8din lahko torej imenujemo Odila za utemeljitelja praznika Vernih du\xc5\xa1.\n_START_SECTION_\nKulturno uveljavljanje in za\xc4\x8detki romanike\n_START_PARAGRAPH_\nOdilo je bil prijatelj u\xc4\x8denosti in lepega petja pri bogoslu\xc5\xbeju. Uvedel je novi romanski slog v stavbeni\xc5\xa1tvu, ki so ga poimenovali kar klinijski slog. V Clunyje je obnovil pravzaprav vse. Pohvalil se je, da je sprejel lesen samostan, zapu\xc5\xa1\xc4\x8da pa lepo zidanega iz kamna._NEWLINE_Napisal je \xc5\xbeivljenjepis svete Adelajde in svojega svetega predhodnika Majola, \xc4\x8detrtega klinijskega opata.\n_START_SECTION_\nSmrt in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nZadnja leta je Odilo bolehal, vendar je uspel povezati vse samostane v enoten klinijski red. Umrl je 1. januarja 1049. Pokopali so ga v samostanu v Souvigny, kjer je umrl med vizitacijo; takoj po smrti so ga za\xc4\x8deli \xc4\x8dastiti kot svetnika. Nasledil ga je opat Hugo (1049-1109)._NEWLINE_1063 je spro\xc5\xbeil Peter Damjanovpostopek za njegovo kanonizacijo in napisal njegov kratek \xc5\xbeivljenjepis. Za svetnika ga je razglasil Aleksander II. \xc5\xa1e istega leta; kot pape\xc5\xa1ki legat je opravil kanonizacijo kardinal Peter Damjanov v samem samostanu Clunyju._NEWLINE_1793 \xe2\x80\x93 za \xc4\x8dasa Ropespierrovega terorja in kulta Razuma med Francosko revolucijo - so njegove in Majolove relikvije prevratniki se\xc5\xbegali na "oltarju domovine". Takrat so razbili tudi njegov grob._NEWLINE_Praznik svetega Odila je bil prej 1. ali 2. januarja; v Clunyu ga danes praznujejo 19. januarja, v \xc5\xa0vici 6. februarja, drugod pa tudi 11. maja. Po koledarski reformi vatikanskega koncila obhaja njegov god vesoljna Cerkev na dan njegove smrti, 1. januarja.'