b'\n_START_ARTICLE_\nPolimorfizem (kristalografija)\n_START_PARAGRAPH_\nV kristalografiji je polimorfizem sposobnost trdnine, da ima ve\xc4\x8d kot eno kristalno strukturo. Polimorfizem se se lahko pojavlja v vsaki kristalini\xc4\x8dni snovi, vklju\xc4\x8dno s polimeri, minerali in kovinami in je soroden z alotropijo, ki se nana\xc5\xa1a na trdne elemente. Popolna morfologija snovi ni opisana samo s polimorfizmom, ampak tudi z drugimi spremenljivkami, na primer s kristalnim habitom, lomom, barvo \xc4\x8drte, trdoto itd. _NEWLINE_\xc4\x8ce ima snov samo dva polimorfa, govorimo o dimorfizmu._NEWLINE_Polimorfizem je pomemben predvsem na podro\xc4\x8dju farmacije, agrokemije, pigmentov, barvil, hrane in eksplozivovo._NEWLINE_Kadar je polimorfizem rezultat razlike v kristalnem skladu, se imenuje polimorfizem kristalnega sklada. Polimorfizem je lahko tudi posledica obstoja razli\xc4\x8dnih konformacij iste molekule. V tem primer govorimo o konformacijskem polimorfizmu. V psevdopolimorfizmu so razli\xc4\x8dni tipi kristalov posledica hidratacije ali solvatacije. Primer organskega polimorfa je glicin, ki kristalizira v monoklinskih ali heksagonalnih kristalih. Mnogo kristalnih struktur tvori kremen (SiO\xe2\x82\x82). Najpomembnej\xc5\xa1e so \xce\xb1-SiO\xe2\x82\x82, \xce\xb2-SiO\xe2\x82\x82, tridimit, kristobalit, cezit in sti\xc5\xa1ovit._NEWLINE_Analogen pojav za amorfne snovi se imenuje poliamorfizem in pomeni, da ima amorfna snov ve\xc4\x8d amorfnih modifikacij.\n_START_SECTION_\nTermodinamika\n_START_PARAGRAPH_\nS stali\xc5\xa1\xc4\x8da termodinamike obstajata dve vrsti polomorfizma: monotropni in enantiotropni. _NEWLINE_Monotropni polimorfizem je polimorfizem, v katerem ni nobene temperature prehoda, pri kateri bi bila polimorfa v ravnote\xc5\xbeju. Povedano druga\xc4\x8de to pomeni, da so vsi prehodi iz enega polimorfa v drugega ireverzibilni. Tak\xc5\xa1na polimorfa (to\xc4\x8dneje alotropa) sta na primer grafit in diamant. _NEWLINE_Bolj pogost je enantiotropni polimorfizem, v katerem so polimorfi obstojni na nekem temperaturnem obmo\xc4\x8dju, pri to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8deni temperaturi pa prehajajo eden v drugega. Prehodi so reverzibilni. Tak\xc5\xa1na polimorfa (to\xc4\x8dneje alotropa) sta beli (kovinski) kositer, ki je obstojen nad temperaturo 13,2\xc2\xa0\xc2\xb0C, in sivi (nekovinski) kositer, ki je obstojen pod to temperaturo._NEWLINE_Odkritje polimorfizma pri organskih spojinah pripisujejo Friedrichu W\xc3\xb6hlerju in Justusu von Liebigu, ki sta leta 1832 raziskovala vrelo raztopino benzamida (C\xe2\x82\x86H\xe2\x82\x85CONH\xe2\x82\x82): benzamid je na za\xc4\x8detku kristaliziral v obliki svilenih  iglic, ki so po\xc4\x8dasi pre\xc5\xa1le v rombi\xc4\x8dne kristale. Sodobne analize so odkrile tri polimorfe benzamida. Najmanj stabilna je ortorombska oblika II,  ki nastane pri zelo hitrem ohlajanju raztopine. Sledi ji monoklinska oblika III, ki sta jo opazila W\xc3\xb6hler in Liebig. Najbolj stabilna je monoklinska oblika I.. Vzorec vodikovih vezi je v vseh treh oblikah enak, \xc4\x8deprav se mo\xc4\x8dno razlikujejo v interakcijah \xcf\x80-\xcf\x80.\n_START_SECTION_\nOstwaldovo pravilo\n_START_PARAGRAPH_\nOstwaldovo pravilo, ki ga je postavil Wilhelm Ostwald, pravi, da na splo\xc5\xa1no ne kristalizira najprej najbolj stabilen, ampak najbolj nestabilen polimorf. Pravilo potrjuje \xc5\xbee omenjeni benzamid, pa tudi dolomit in fosfor, ki pri sublimaciji najprej tvori manj stabilni beli in nato bolj stabilni rde\xc4\x8di alotrop._NEWLINE_Pojav se lahko razlo\xc5\xbei z ireverzibilno termodinamiko, strukturnimi povezavami ali kombiniranjem statisti\xc4\x8dne termodinamike in strukturnih sprememb v odvisnosti od temperature. Ostwaldovo pravilo ni splo\xc5\xa1no veljaven zakom, ampak samo tendenca, ki se pojavlja v naravi.'