b'\n_START_ARTICLE_\nRimska dioceza\n_START_PARAGRAPH_\nRimska ali civilna dioceza (latinsko: d\xc4\xad\xc5\x93c\xc4\x93s\xc4\xads iz gr\xc5\xa1kega \xce\xb4\xce\xb9\xce\xbf\xce\xaf\xce\xba\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82 [dio\xc3\xadkesis] \xe2\x80\x93 upravljanje, uprava), ena od upravnih enot poznega Rimskega cesarstva, ki je nastala v tetrarhiji. Dioceza je bila vmesna raven dr\xc5\xbeavne uprave. Imela je ve\xc4\x8d provinc in bila podrejena pretorijanski prefekturi.\n_START_SECTION_\nCivilne dioceze\n_START_PARAGRAPH_\nNajzgodnej\xc5\xa1a raba izraza dioceza za upravno enoto se je za\xc4\x8dela na gr\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem vzhodu cesarstva: ko so v Cicerovem \xc4\x8dasu k provinci Kilikiji priklju\xc4\x8dili okro\xc5\xbeja Kibira, Apameja in Sinada, so za zdru\xc5\xbeeno ozemlje za\xc4\x8deli uporabljati naziv dioceza, ki se je sicer uporabljal za dav\xc4\x8dna okro\xc5\xbeja._NEWLINE_V 290. letih je cesar Dioklecijan reorganiziral Rimsko cesarstvo in uvedel tetrarhijo. Obstoje\xc4\x8de province je razdelil na manj\xc5\xa1e, bolj kompaktne in la\xc5\xbee obvladljive enote, ki so mo\xc4\x8dno pove\xc4\x8dale dr\xc5\xbeavno birokracijo. Nove province so bile na za\xc4\x8detku grupirane v dvanajst diocez, ki so jih upravljali vikarji (latinsko: vicarius, gr\xc5\xa1ko: dioeceseos). Dioceze same so bile grupirane v \xc5\xa1tiri velike prefekture, ki so jih upravljali vplivni civilni uradniki pretorijanski prefekti. V tetrarhi\xc4\x8dnem sistemu sta imela oba starej\xc5\xa1a cesarja (Augusti) svojega pretorijanskega prefekta. Najve\xc4\x8dja dioceza, Vzhod (Oriens), je imela \xc5\xa1estnajst provinc, najmanj\xc5\xa1a, Britanija, pa samo \xc5\xa1tiri._NEWLINE_Ko se je sredi 4. stoletja ustanavljanje pretorijanskih prefektur kon\xc4\x8dalo, so dioceze delovale kot vmesna raven upravljanja med provinco in prefekturo, \xc4\x8detudi hierarhija ni bila toga: provincijalni guvernerji so se lahko prizivali neposredno pretorijanskemu prefektu ali celo cesarju in obratno. Na Zahodu so s propadom rimske oblasti dioceze razpustili, na Vzhodu pa so se ohranile._NEWLINE_Diocese so po Justinijanovem mnenju postale neu\xc4\x8dinkovite, zato je v svoji veliki reformi v 530. letih ve\xc4\x8dino diocez razpustil in okrepil mo\xc4\x8d provincijalnih guvernerjev. Tak\xc5\xa1no prakso je raz\xc5\xa1iril tudi na ponovno osvojena ozemlja v Italiji in Afriki, kjer je na \xc4\x8delo provinc postavil pretorijanske prefekte.\n_START_SECTION_\nVpeljava dioceze v cerkveno rabo\n_START_PARAGRAPH_\nKo je med 4. in 6. stoletjem upravna struktura cesarstva za\xc4\x8dela razpadati, so na zahodu cesarstva vlogo vikarjev prevzeli \xc5\xa1kofje. Senatorska aristokracija, zlasti provincijalna, je marsikje obdr\xc5\xbeala lokalno oblast in dopolnjevala cerkveno oblast. V pozni antiki se je politi\xc4\x8dna mo\xc4\x8d pogosto preselila v verske urade regionalnih \xc5\xa1kofov. Prenos oblasti s civilnih uradnikov na cerkvene vodje je zaradi tesne povezanosti posvetne in cerkvene oblasti v cesarstvu potekal brez zapletov. Ozemlja cerkvene oblasti so praviloma sovpadala z ozemlji rimske civilne uprave._NEWLINE_Katoli\xc5\xa1ka in vzhodna pravoslavna cerkev sta pri opredeljevanju svojih upravnih struktur, enot in hierarhije privzeli tudi staro rimsko terminologijo in metode, tako da je delitev med posvetno in cerkveno oblastjo ponekod povsem izginila._NEWLINE_Tiso\xc4\x8d let kasneje, ko je Osmansko cesarstvo osvojilo \xc5\xa1e zadnja ozemlja Bizantinskega cesarstva, se je proces z Zahoda ponovil na Vzhodu: po propadu bizantinskih civilnih struktur so politi\xc4\x8dno vlogo prevzeli pravoslavni \xc5\xa1kofje._NEWLINE_Mnogo anti\xc4\x8dnih diocez je kljub kasnej\xc5\xa1im delitvam ohranilo meje, ki jih je za\xc4\x8drtala davno izginula rimska dr\xc5\xbeavna uprava.'