b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Leon IX.\n_START_SECTION_\nIzvor in vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nBruno von Egisheim-Dagsburg se je rodil o\xc4\x8detu grofu Hugu in materi Heilwigi v Egisheimu; to je grad blizu Colmarja  v Gornji Alzaciji (danes Alzacija v Franciji). Njegova dru\xc5\xbeina je pripadala visokemu plemstvu, ki je dajalo dr\xc5\xbeavi vladarje, a Cerkvi svetnike; njegov o\xc4\x8de je bil ne\xc4\x8dak svetorimskega cesarja Konrada II..  Njegova star\xc5\xa1a sta bila znana po pobo\xc5\xbenosti in u\xc4\x8denosti. _NEWLINE__NEWLINE_Svojega edinca Bruna sta s petimi leti zaupala skrbi odlo\xc4\x8dnega tulskega \xc5\xa1kofa Bertolda, kjer je obiskoval glasovito cerkveno \xc5\xa1olo. Tam se je odlikoval po bistroumnosti, ljubkosti in vljudnosti. Ko je pri\xc5\xa1el neko\xc4\x8d domov na po\xc4\x8ditnice, ga je med spanjem napadla zverina, ki ga je tako hudo ranila, da je viselo njegovo \xc5\xbeivljenje nekaj \xc4\x8dasa na nitki. Svojim prijateljem je pozneje pripovedoval, da je v videnju zagledal svetega Benedikta, ki se je dotaknil s kri\xc5\xbeem njegovih ran in ga ozdravil. _NEWLINE__NEWLINE_V Toulu je postal Bruno 1017 kanonik pri Sv. \xc5\xa0tefanu, nato duhovnik, a 1026 \xc5\xa1kof. Kot \xc5\xa1kof je opravljal pomembne politi\xc4\x8dne naloge v slu\xc5\xbebi svojega sorodnika Konrada II., kakor tudi cesarja Henrika III.. Postal je splo\xc5\xa1no znan po svojem resnem prizadevanju za prenovo cerkvenega \xc5\xbeivljenja, po dobroti do bolnikov in reve\xc5\xbeev ter po gore\xc4\x8dnosti, s katero je \xc5\xa1iril prenovitveni duh klinijskega reda.  _NEWLINE__NEWLINE_Po njegovem prizadevanju je o\xc5\xbeivela redovna disciplina in duhovnost v velikih samostanih, kot so npr. Senones, Jointures, Estival, Bodonminster, Srednji-Moutier, in St. Mansu (Mansuet). On je prenovil na\xc4\x8din ma\xc5\xa1evanja in preuredil cerkveno glasbo, v kateri je izredno u\xc5\xbeival.\n_START_SECTION_\nStrah pred pape\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo\n_START_PARAGRAPH_\nIsto odposlanstvo, ki je prineslo novico o smrti Klemena II. (\xe2\x80\xa09. oktobra 1047) v Nem\xc4\x8dijo, je v teku enega leta to moralo storiti \xc5\xbee vdrugi\xc4\x8d, ko je umrl Damaz II. (\xe2\x80\xa0 9. avgusta 1048). V Freisingu  bivajo\xc4\x8di cesar Henrik \xc4\x8crni se je takoj napotil v Worms, kamor je sklical na dr\xc5\xbeavni zbor cerkvene in de\xc5\xbeelne stanove, da bi se posvetoval z njimi o zasedbi pape\xc5\xa1kega prestola. Ko pa se je raz\xc5\xa1irila govorica, da je \xc5\xbee drugi nem\xc5\xa1ki pape\xc5\xbe umrl nenadoma, morebiti zaradi zastrupljenja \xe2\x80\x93 ni bil noben nem\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof pripravljen sprejeti najvi\xc5\xa1jega cerkvenega dostojanstva. Po dolgih posvetovanjih z mnogimi, tudi izredno visoko stoje\xc4\x8dimi osebnostmi \xe2\x80\x93 so se zedinili za tulskega \xc5\xa1kofa Bruna, ki je najprej zaprosil za tridneven premislek. Nato je izjavil, da se je pripravljen \xe2\x80\x93 \xc4\x8de ga bodo Rimljani enoglasno izvolili, - \xc5\xbertvovati za dobro Cerkve. _NEWLINE__NEWLINE_Kot dolo\xc4\x8deni pape\xc5\xbe se je prej vrnil v svojo \xc5\xa1kofijo, da bi uredil njene zadeve. Ko jih je uredil, se je v romarski obleki poslovil od jokajo\xc4\x8dih vernikov in se odpravil na pot, kamor ga je spremljal trierski \xc5\xa1kof Eberhard, sposobni Hildebrand in nekaj slu\xc5\xbeabnikov. Ve\xc4\x8dinoma so hodili pe\xc5\xa1; \xc2\xbbnjihovo potovanje je bilo resni\xc4\x8dno zmagoslaven pohod kr\xc5\xa1\xc4\x8danske poni\xc5\xbenosti in preprostosti, ki je bil v\xc5\xa1e\xc4\x8d nebesom in zemlji.\xc2\xab\xc2\xa0Lahko se navdu\xc5\xa1ujo\xc4\x8di Italijani so jih spremljali od hriba do hriba, rimska duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina in ljudstvo so jim krenili naproti v sve\xc4\x8danih oblekah. Bruno si je sezul tudi sandale in tako vstopil v Baziliko svetega Petra. Tukaj je nato izjavil, da, \xc4\x8deprav so ga proti njegovi volji dolo\xc4\x8dili za rimski sede\xc5\xbe, je pripravljen stopiti na njegovo vzno\xc5\xbeje, toda le tedaj, \xc4\x8de ga bodo izvolili po cerkvenopravnih predpisih; v nasprotnem primeru pa da se bo vrnil v svojo domovino. Na te besede so ga enoglasno oklicali za pape\xc5\xbea in arhidiakon ga je razglasil za izvoljenega pape\xc5\xbea z imenom Leon IX. 1049. leta so ga torej na Sve\xc4\x8dnico posvetili pri svetem Petru, 12. februarja pa v Lateranu ustoli\xc4\x8dili. Leon je bil tedaj star 47 let.\n_START_SECTION_\nPotujo\xc4\x8di pape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nPo Damazovi smrti je svetorimski cesar Henrik \xc4\x8crni dolgo razmi\xc5\xa1ljal, koga bi predlagal za njegovega naslednika. Slednji\xc4\x8d se je odlo\xc4\x8dil za svojega bratranca Bruna, ki je bil takrat \xc5\xa1kof v Tulu. Vodil je ve\xc4\x8d sinod, vizitiral svojo \xc5\xa1kofijo, prenovil ve\xc4\x8d samostanov v duhu klinijevskega obnovitvenega gibanja. V Rim je prispel v romarski obleki, s popotno palico in bos; ni hotel sprejeti imenovanja, dokler ga nista v novi slu\xc5\xbebi potrdila rimska duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina in ljudstvo. Za pape\xc5\xbea so ga ustoli\xc4\x8dili 12. februarja 1049 v lateranski baziliki v Rimu. _NEWLINE__NEWLINE_Z njim je pri\xc5\xa1lo delo za prenovo Cerkve do polnega razcveta. Leon je ostal tesno povezan z najpomembnej\xc5\xa1imi nosilci klinijske prenove; iz njihovih vrst si je pridobil tudi odli\xc4\x8dne sodelavce in svetovalce: kardinala Humberta de Silva Candida, Hildebranda, kasnej\xc5\xa1ega pape\xc5\xbea Gregorja VII., Friderika iz Lotaringije, kasnej\xc5\xa1ega pape\xc5\xbea \xc5\xa0tefana IX., in druge. Kardinalski zbor, v katerega je povabil pomembne osebnosti, se je po\xc4\x8dasi oblikoval v mednarodno pape\xc5\xa1ko posvetovalno telo. Sam je bolj malo bival v Rimu. Da bi \xc4\x8dim bolj spoznal celotno Cerkev in jo mogel prenavljati, je opravil tri velika potovanja, ter si zaslu\xc5\xbeil naslov peregrinus apostolicus; vodil je 12 sinod v Italiji, Franciji in Nem\xc4\x8diji (Pavia, Reims, Mainz, Salerno, Siponto, Mantova itd.). Njegova prenovitvena prizadevanja so potekala v znamenju borbe proti nikolajevstvu, ki je tajilo Jezusovo navzo\xc4\x8dnost v evharistiji, zoper prile\xc5\xbeni\xc5\xa1tvo med duhovniki in proti simoniji.\n_START_SECTION_\nVojskujo\xc4\x8di se pape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nBruno je bil nekaj \xc4\x8dasa vojak in \xc4\x8dastnik v cesarski vojski. 1021, ko je bil \xc5\xa1e pod oro\xc5\xbejem, so ga izvolili za tulskega \xc5\xa1kofa. Zapovedoval je krdelom pod cesarjem Konradom II. pri njegovem pohodu v Italijo 1026. Ker je bil sam do sebe strogo voja\xc5\xa1ko urejen, je lahko spravil v red samostane v svoji \xc5\xa1kofiji, discipliniral duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino in uvedel klinijsko reformo. Na Leonovo uspe\xc5\xa1no pape\xc5\xbeevanje me\xc4\x8de senco le njegovo voja\xc5\xa1ko delovanje. Sodobnemu \xc4\x8dloveku je to nekaj nerazumljivega - za tedanje ljudi pa je bilo to nekaj naravnega in samo po sebi umevnega, saj je s tem dodal nove italijanske de\xc5\xbeele k Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi. _NEWLINE__NEWLINE_Cesar Henrik III. ga je pridobil, da je v zameno za pape\xc5\xa1ko posest v Nem\xc4\x8diji \xe2\x80\x93 ki so si jo prisvojili tamkaj\xc5\xa1nji velika\xc5\xa1i \xe2\x80\x93 prevzel oblast nad mestom Beneventom, ki je bil Rimu dosti bli\xc5\xbeji. Mesta pa so polastili Normani, ki so se vgnezdili v Italiji in \xc5\xa1irili svojo oblast na podro\xc4\x8dja gr\xc5\xa1kih Bizantincev v Apuliji in uspeli pregnati celo muslimanske Saracene s Sicilije. Normani so bili sicer prepri\xc4\x8dani katoli\xc4\x8dani, vendar obenem nasilni bojevniki. Ko pape\xc5\xbeu niso hoteli na miren na\xc4\x8din izro\xc4\x8diti posesti, jih je hotel prisiliti z izob\xc4\x8denjem; ko pa to ni pomagalo, se je odlo\xc4\x8dil za spopad. _NEWLINE__NEWLINE_\xc5\xbde od za\xc4\x8detka 11. stoletja so Normani pri svojem napredovanju opusto\xc5\xa1ili ve\xc4\x8d cerkva in samostanov ter ropali po cerkvenih posestvih. Da bi se zavarovalo pred njihovim zatiranjem, se je mesto Benevent 1051 zateklo k pape\xc5\xbeu. V povezavi z Grki se jim je sku\xc5\xa1al zoperstaviti. \xc5\xa0ele ko so ga Grki pustili na cedilu, se je obrnil po pomo\xc4\x8d na Henrika III. in on jo je bil pripravljen zagotoviti. V zameno za odpoved pravic na Bamberg in Fuldo mu je prisodil Benevent in voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d; ve\xc4\x8d \xc5\xa1kofov pod vodstvom Gebharda pa je ugovarjalo in tako se je ve\xc4\x8dji del pomo\xc5\xbenih krdel vrnil v Nem\xc4\x8dijo. Toda 18. junija 1053 je pri trdnjavi Civitelli pretrpel hud poraz od nadmo\xc4\x8dnih in izurjenih Normanov. Tedaj je od\xc5\xa1el v tabor zmagovalcev in vsa normanska vojska je na kolenih spo\xc5\xa1tljivo sprejela njegov blagoslov. Normane je re\xc5\xa1il izob\xc4\x8denja in jim svoj Benevent prepustil v fevd. Dejstvo, da je pape\xc5\xbe prijel za oro\xc5\xbeje zoper katoli\xc5\xa1ki \xe2\x80\x93 \xc4\x8deprav nasilni\xc5\xa1ki narod \xe2\x80\x93 je povzro\xc4\x8dilo splo\xc5\xa1no negodovanje, kakor tudi poraz na bojnem polju, ujetni\xc5\xa1tvo v Civitelli in ve\xc4\x8dmese\xc4\x8dni pripor v Beneventu. Ta \xc4\x8das je pa dobro uporabil: u\xc4\x8dil se je gr\xc5\xa1\xc4\x8dine, da bi bolje razumel spise Vzhodne Cerkve; toda njegovo zdravje se je slab\xc5\xa1alo, in umrl je kmalu po osvoboditvi.\n_START_SECTION_\nVzhodni razkol\n_START_PARAGRAPH_\nV X. stoletju bi se bilo dalo \xc5\xa1e kaj storiti za ohranitev cerkvene edinosti. Primat so pravoslavci teoreti\xc4\x8dno \xc5\xa1e priznavali; \xc5\xa1e v XII. stoletju sta gr\xc5\xa1ka kanonista Zonaras in Balsamoni priznavala, da je pape\xc5\xbe vi\xc5\xa1ji kakor carigrajski patriarh. A \xc5\xbealostne rimske razmere v X. stol. niso mogle ugodno vplivati na vzhod. Vzhod je vedno bolj dozoreval za razkol. Mihael Cerularij ga je 1054. brez posebnega truda izvr\xc5\xa1il in pri tem ni bil orodje dr\xc5\xbeavne oblasti, ampak sam je bil tako slavohlepen in oblasten, da je hotel celo cesarja podvre\xc4\x8di svoji oblasti  _NEWLINE__NEWLINE_Odnosi med Rimom in Carigradom so se na verskem podro\xc4\x8dju s\xc4\x8dasoma zaostrili, zlasti ko je dal patriarh Kerularij  z diptihov (molitvenih tablic) zbrisati pape\xc5\xbeevo ime, kar je pomenilo dejansko lo\xc4\x8ditev. Na voja\xc5\xa1ko-politi\xc4\x8dnem podro\xc4\x8dju sta se Bizanc in Rim sku\xc5\xa1ala povezati v skupni borbi proti Normanom, vendar so pape\xc5\xbea pustili na cedilu v odlo\xc4\x8dilni bitki pri Civitelli. Sovra\xc5\xa1tvo Grkov se je \xc5\xa1e stopnjevalo, ko so zvedeli, da se je pape\xc5\xbe pobotal z Normani, njihovimi najnevarnej\xc5\xa1imi nasprotniki. Sodelovanju s pape\xc5\xbeem je Kerularij nasprotoval \xc5\xbee takoj spo\xc4\x8detka: dal je zapreti vse latinske cerkve v Carigradu in stopnjeval o\xc4\x8ditke zaradi resni\xc4\x8dnih in domnevnih razlik med Cerkvama. Pape\xc5\xbe Leon je septembra 1053 v zvezi s tem napisal ostro pismo v znamenje protesta zoper nasilje nad katoli\xc4\x8dani. Na pobudo bizantinskega cesarja sta nato pri\xc5\xa1la pape\xc5\xa1ka poslanca Humbert in Friderik v Carigrad, da bi razmere pomirila; vendar ni bilo videti ve\xc4\x8d mo\xc5\xbenosti za sporazum. 16. julija je Humbert z bulo, ki jo je sam sestavil, izob\xc4\x8dil Kerularija in njegove prista\xc5\xa1e; Kerularij pa je 24. julija 1054 izob\xc4\x8dil pape\xc5\xa1ke poslance \xc2\xbbin tiste, ki stoje za njimi\xc2\xab, o\xc4\x8ditajo\xc4\x8d rimski Cerkvi kar 28 \xc2\xbbzmot\xc2\xab, ki pa so bile ve\xc4\x8dinoma le upravi\xc4\x8dene liturgi\xc4\x8dne in disciplinske razlike ali sad predsodkov. Tako je pri\xc5\xa1lo torej 1054 do vzhodnega razkola, ki \xc5\xa1e vedno traja._NEWLINE_  _NEWLINE_Katoli\xc5\xa1ka Cerkev se ni nikoli mogla pomiriti z razkolom. V zadnjem \xc4\x8dasu je okrepila prizadevanje za zbli\xc5\xbeanje med kristjani zlasti pod svetim pape\xc5\xbeem Janezom XXIII., ki je \xc5\xbeelel dati poudarek na dejstva, ki nas zbli\xc5\xbeujejo in ne na lo\xc4\x8dnice; na koncil so bili na primer kot opazovalci povabljeni predstavniki vseh kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih skupnosti. Izob\xc4\x8denje iz leta 1054 je bilo v zvezi z dogajanji na vatikanskem koncilu 1965 medsebojno preklicano: isto\xc4\x8dasno v Rimu in Carigradu, ko sta to slovesno storila rimski pape\xc5\xbe Pavel VI. in carigrajski patriarh Atenagora. Kljub temu ponovnemu zedinjenju med katoli\xc5\xa1ko in pravoslavno Cerkvijo stojijo na poti \xc5\xa1e vedno mnoge ovire in predsodki.  _NEWLINE__NEWLINE_Vsekakor pomeni velik korak v zbli\xc5\xbeanju sre\xc4\x8danje med rimskim pape\xc5\xbeem Fran\xc4\x8di\xc5\xa1kom in ruskim patriarhom Cirilom 12. februarja 2016 na Kubi.\n_START_SECTION_\nRim se odpira vesoljnosti kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Leon je odpravil krajevni pomen Rimske kurije in vanjo sprejel sodelavce iz razli\xc4\x8dnih evropskih narodov. Okrog sebe je zbral voditelje evropskega cerkvenega obnovitvenega gibanja, ter je z mednarodno sestavo kardinalskega zbora postavil protiute\xc5\xbe rimskemu plemstvu, ki je dotlej obvladovalo pape\xc5\xa1tvo. Med drugimi je imenoval za kardinala Friderika iz Lotaringije, ki je bil poprej leuvenski kanonik, in je pozneje postal pape\xc5\xbe \xc5\xa0tefan IX.; za \xc5\xa1krlatnika je postavil tudi benediktinskega redovnika Hildebranda, vnetega zagovornika klinijske prenove, ki je postal pape\xc5\xbe Gregor VII.; kardinal Humbert de Silva Candida je bil njegova desna roka pri na\xc4\x8drtovanju cerkvene reforme; kon\xc4\x8dno pa je usmerjal njegove pisarni\xc5\xa1ke posle kancler Udo. _NEWLINE__NEWLINE_Dve tretjini pape\xc5\xbeevanja je Leon pre\xc5\xbeivel na potovanjih po Evropi in tako osebno usmerjal prenovo; bil je tudi pape\xc5\xbe, ki je prvi v zgodovini stopil tudi na ogrska tla. Ko je namre\xc4\x8d svetorimski cesar oblegal ogrskega kralja Andreja pri Bratislavi, se je v taboru osebno pojavil 1052 pape\xc5\xbe Leon IX. kot posrednik. Cesar je obljubil umik, \xc4\x8de mu bo kralj pla\xc4\x8deval davek; ko pa je pozneje prelomil dano besedo, ker so se razmere obrnile njemu v prid, se je razo\xc4\x8darani pape\xc5\xbe umaknil iz kraljestva skupaj s cesarjevo vojsko.\n_START_SECTION_\nBenevento se ga spominja \xc5\xa1e danes\n_START_PARAGRAPH_\nDa bi obrzdal zahteve Normanov na mesto Benevento, ki ga je cesar podaril njemu, je krenil z vojsko, da bi ga obranil. Takrat so ga njegovi nasprotniki ujeli, ter ga spremljali do Beneventa, \xc2\xbbcitt\xc3\xa0 fedele e familiare a Pietro apostolo\xc2\xab kjer je bival okoli devet mesecev, in postal znamenje \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denja in spo\xc5\xa1tovanja. Ko se je 1054 vrnil v Rim, je po kakem mescu dni zbolel. Pred smrtjo je omenil in blagoslovil mesto, ki ga je gostilo. Benevento je postavil v njegovo \xc4\x8dast cerkev in 1770 razglasil sv. Leona za sozavetnika mesta.'