b'\n_START_ARTICLE_\nSamostalni\xc5\xa1ka beseda\n_START_SECTION_\nSamostalni\xc5\xa1ki zaimek\n_START_PARAGRAPH_\nSamostalni\xc5\xa1ki zaimek poimenuje neko enoto stvarnosti na posreden na\xc4\x8din, kar pomeni, da namesto samostalnika uporabimo samostalni\xc5\xa1ke zaimke, ker se tako izognemo dobesednemu ponavljanju besed. Tak na\xc4\x8din poimenovanje imenujemo pozaimljanje. Tako kot samostalnikom lahko tudi samostalni\xc5\xa1kim zaimkom dolo\xc4\x8dimo spol, \xc5\xa1tevilo in sklon. Na podlagi izra\xc5\xbeanja slovni\xc4\x8dne osebe pa jih razdelimo na osebne (izra\xc5\xbeajo slovni\xc4\x8dno osebo: jaz, vidva ...) in neosebne samostalni\xc5\xa1ke zaimke (osebe ne moremo dolo\xc4\x8diti: nekaj, kar, kdo).\n_START_SECTION_\nPosamostaljeni pridevnik\n_START_PARAGRAPH_\nPosamostaljeni pridevniki so besede, ki so bile prvotno pridevniki, z izgubo samostalnika ob sebi pa so prevzeli sami funkcijo samostalnika (na primer de\xc5\xbeurni (zdravnik)). Ohranili so pridevni\xc5\xa1ko sklanjatev, torej jih sklanjamo kot pridevnik (npr. de\xc5\xbeurn-i, de\xc5\xbeurn-ega, de\xc5\xbeurn-emu ...). Ve\xc4\x8dinoma v to kategorijo sodijo lastna imena (Dostojevski, Koseski, Trebnje, Visoko ...).'