b'\n_START_ARTICLE_\nSvobodno cesarsko mesto\n_START_PARAGRAPH_\nV Svetem rimskem cesarstvu se skupni izraz Svobodno cesarsko mesto (nem\xc5\xa1ko: Freie und Reichsst\xc3\xa4dte ali Freie Reichsstadt, latinsko: urbs imperialis libera), uporablja od 15. stoletja dalje za ozna\xc4\x8devanje mesta s samostojnim odlo\xc4\x8danjem in dolo\xc4\x8denim delom avtonomije. Cesarsko mesto je imelo status cesarske neposrednosti in kot tako je bilo podrejeno samo cesarju, v nasprotju z ostalimi mesti ali naselji, ki so bila podrejena pristojnemu knezu - pa naj bo to cerkveni gospodar (knezo\xc5\xa1kof, knez-opat) ali posvetni vladar (vojvoda, mejni grof, grof, itd. )\n_START_SECTION_\nPoreklo\n_START_PARAGRAPH_\nRazvoj nekaterih nem\xc5\xa1kih mest v sistem lastnega odlo\xc4\x8danja konstitutivnih subjektov imperija, je bil po\xc4\x8dasnej\xc5\xa1i od tistega, od posvetnih in cerkvenih knezov. V teku 13. in 14. stoletja so nekatera mesta na pobudo cesarja dobila status cesarskega mesta ( Reichsst\xc3\xa4dte; Urbes imperiales) zaradi fiskalnih razlogov. Ta mesta, ki so jih upravljali najprej kraljevi poobla\xc5\xa1\xc4\x8denci, so se postopoma osamosvojila kot mesto s sodno upravo in administracijo._NEWLINE_Svobodna mesta ( Freie St\xc3\xa4dte; Urbes liberae) so bila tista, kot na primer Basel, Augsburg, K\xc3\xb6ln in Strasbourg, kjer je bil najprej upravljavec knezo\xc5\xa1kof, in so se prav tako postopoma osamosvojila tudi od tega. V nekaterih primerih, kot je bil K\xc3\xb6ln, kjer je nekdanji cerkveni gospodar \xc5\xa1e zahteval pravico izvajati nekatere prej\xc5\xa1nje fevdalne privilegije nad svobodnim mestom, je bil to povod za skoraj konstantne sodne spore do konca cesarstva._NEWLINE_S\xc4\x8dasoma se je razlika med cesarskimi mesti in svobodnimi mesti vse bolj brisala, tako da so postala splo\xc5\xa1no znana kot\xc2\xa0\xc2\xbbsvobodna cesarska mesta\xc2\xab\xc2\xa0ali\xc2\xa0\xc2\xbbsvobodna in cesarska mesta\xc2\xab. Do konca 15. stoletja je bilo v ta status vklju\xc4\x8denih veliko mest.  Kot druge cesarske dr\xc5\xbeave, so z vojsko zagotavljale mir in kontrolo nad trgovino in niso dovolile poseganja od zunaj. V poznem srednjem veku so \xc5\xa1tevilna svobodna mesta oblikovala Mestno ligo ( St\xc3\xa4dteb\xc3\xbcnde): primer Hanzeatska liga ali Alza\xc5\xa1ka D\xc3\xa9capole, ki so spodbujale in zagovarjale svoje interese._NEWLINE_V teku srednjega veka so mesta pridobila in v\xc4\x8dasih izgubila svobodo glede na spremenljivo politike mo\xc4\x8di. Nekatera mesta so ta status pridobila z darilno listino. Druga so jo kupila od kneza, ker je potreboval sredstva. V 13. in 14. stoletju so si nekatera priborila status z oro\xc5\xbejem, druga so ga izgubila v istem obdobju. Nekatera mesta so postala svobodna zaradi izumiranja prevladujo\xc4\x8dih dru\xc5\xbein, kot je \xc5\xa1vabska dinastija Hohenstaufen. Nekatera so \xc5\xa1la prostovoljno pod za\xc5\xa1\xc4\x8dito pristojnega vladarja in tako izgubila svojo neodvisnost._NEWLINE_Nekaj, kot na primer protestantski Donauw\xc3\xb6rth, ki je v letu 1607 pripadel k rimskokatoli\xc5\xa1ki vojvodini Bavarski, jim je cesar status svobodnega mesta odvzel iz izmi\xc5\xa1ljenih razlogov. Vendar se je to le redko zgodilo po reformaciji in svobodnih cesarskih mest je po miru v Vestfaliji ostalo \xc5\xa1e pribli\xc5\xbeno petdeset vse dokler niso leta 1803 izgubila cesarsko neposrednost.\n_START_SECTION_\nRazlika med svobodnimi cesarskimi mesti in drugimi mesti\n_START_PARAGRAPH_\nPribli\xc5\xbeno \xc5\xa1tiri tiso\xc4\x8d krajev in mest v cesarstvu je bilo okoli leta 1600, ve\xc4\x8d kot devet desetin jih je imelo manj kot tiso\xc4\x8d prebivalcev.  V poznem srednjem veku je bilo manj kot dvesto mest, ki je kdaj u\xc5\xbeivalo status svobodnega cesarskega mesta in le nekaj je bilo tistih, ki so ta status imela nekaj desetletij. Voja\xc5\xa1ki dav\xc4\x8dni register ( Reichsmatrikel) iz leta 1521 ima na seznamu petinosemdeset mest, se je pa ta \xc5\xa1tevilka zni\xc5\xbeala na petin\xc5\xa1estdesetih v \xc4\x8dasu od miru v Augsburgu leta 1555. Od Vestfalskega miru dalje (od 1648 do 1803), se je njihovo \xc5\xa1tevilo gibalo okoli petdeset. _NEWLINE_Za razliko od svobodnih cesarskih mest, se druga kategorija mest imenuje "ozemeljsko mesto"  , je bilo pod cerkveno ali gosposko upravo in mnoga od njih so u\xc5\xbeivala samoupravo v razli\xc4\x8dnem obsegu. To je bil negotov privilegij, ki se je lahko skraj\xc5\xa1al ali odpravil glede na voljo gospodarja._NEWLINE_Kar ka\xc5\xbee na izredno kompleksno konstitutivno ureditev Svetega rimskega cesarstva, je tretja kategorija, sestavljena iz pol-avtonomnih mest, ki niso pripadala nobeni od prej\xc5\xa1njih in se razlikujejo glede na nekatere zgodovinarje. To so bila mesta, katerih velikost in gospodarska mo\xc4\x8d je bila znatna in je zadostovala za neodvisnost od okoli\xc5\xa1kih ozemeljskih gospodov, \xc4\x8deprav formalne pravice do neodvisnosti niso obstajale. Ta mesta so se obi\xc4\x8dajno nahajala na majhnih ozemljih, kjer je bil vladar slab. Svobodna in cesarska mesta so imela obi\xc4\x8dajno tudi predstavni\xc5\xa1tvo v teritorialnih kolegijih, vendar ne v cesarskem zboru.\n_START_SECTION_\nOrganizacija\n_START_PARAGRAPH_\nSvobodna cesarska mesta niso bila uradno priznana kot samostojna cesarska dr\xc5\xbeava do cesarskega zbora vse do leta 1489 in \xc5\xa1e takrat je njihov glas veljal le kot posvetovalen (votum consultativum) v primerjavi vladnimi elektorji in volilnimi knezi. Mesta so bila razdeljena v dve skupini ali so bili elektorji v cesarskem zboru (Reichstag) ali v renskem ali \xc5\xa1vabskem okro\xc5\xbeju._NEWLINE_Proti koncu Svetega rimskega cesarstva, je bilo \xc5\xa1e petdeset svobodnih mest, tako ve\xc4\x8djih kot ve\xc4\x8d manj\xc5\xa1ih:'