b"\n_START_ARTICLE_\nAleksej I. Komnen\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nAleksej Komnen je bil sin Ivana Komnena in Ane Dalasene ter ne\xc4\x8dak cesarja Izaka I. Komnena (1057-1059).\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nAleksejev o\xc4\x8de je po abdikaciji cesarja Izaka I. odklonil bizantinski prestol in na njem so se v letih 1059-1081 zvrstili kar \xc5\xa1tirje cesarji iz raznih dru\xc5\xbein: Konstantin X., Mihael VII. Dukas, Roman IV. Diogen in Nikefor III. Botanijat V \xc4\x8dasu Romana IV. Diogena (1067-1071) se je boril proti Turkom Seld\xc5\xbeukom. Med vladanjem Mihaela VII. Dukasa (1071\xe2\x80\x931078) in Nikefora III. Botanijata (1078\xe2\x80\x931081) se je s starej\xc5\xa1im bratom Izakom bojeval proti upornikom v Mali Aziji, Trakiji in Epirju. Leta 1074 je uspe\xc5\xa1no zatrl upor najemnikov v Mali Aziji, zato ga je cesar Nikefor III. leta 1078 imenoval za komandanta kopenske vojske na zahodu cesarstva. V naslednjih letih je zatrl upora dveh zaporednih guvernerjev Dra\xc4\x8da: Nikefora Brijenija, katerega vnuk se je kasneje poro\xc4\x8dil z Aleksejevo h\xc4\x8derko Ano Komneno, in Nikefora Bazila. Aleksej je ukazal tudi vojni pohod proti svojemu svaku Nikeforu Melisenu v Mali Aziji, sam pa se proti svojemu sorodniku ni hotel bojevati. Zaradi te odlo\xc4\x8ditve ga niso degradirali, ker so ga potrebovali za obrambo dr\xc5\xbeave pred groze\xc4\x8do invazijo Normanov pod poveljstvom Roberta Guiscarda, ki so jo pri\xc4\x8dakovali v okolici Dra\xc4\x8da.\n_START_SECTION_\nPrihod na prestol\n_START_PARAGRAPH_\nMedtem, ko so se bizantinske \xc4\x8dete zbirale za pohod proti Normanom, se je Aleksej na dvoru povezal s stranko Dukasov in prepri\xc4\x8dali so ga, naj sodeluje v zaroti proti cesarju Nikeforu III. Botanijatu. Alekseja je vojska razglasila za cesarja in vkorakala v Bizanc, ko so podkupili so \xc5\xa1e mestno stra\xc5\xbeo zahodnih najemnikov pa je bila zmaga popolna. 1. aprila 1081 so Nikefora III. prisilili, da je odstopil in se umaknil v samostan. 4. aprila je patriarh Kozma I. Alekseja okronal za cesarja._NEWLINE_Do takrat je bil Aleksej ljubimec cesarice Marije Alanijske, h\xc4\x8derke gruzijskega kralja Bagrata IV., ki je bila zapored poro\xc4\x8dena z dvema cesarjema: Mihaelom VII. in njegovim naslednikom Nikeforom III. Botanijatom in je slovela po svoji lepoti. Aleksej in Marija sta \xc5\xbeivela skupaj v pala\xc4\x8di Mangana, vendar se nista poro\xc4\x8dila. Po Aleksejevem prihodu na prestol je njegova mati, ki je imela \xc5\xbee na prej\xc5\xa1njem dvoru in v dru\xc5\xbeini Dukas velik vpliv, organizirala njegovo poroko z Ireno Dukas, vnukinjo cesarja Ivana Dukasa, strica Mihaela VII. Da bi utrdil svoj polo\xc5\xbeaj v dru\xc5\xbeini Dukas, je Aleksej imenoval Konstantina Dukasa, mlaj\xc5\xa1ega sina Mihaela VII. in Marije za so-cesarja (kaisarja) in ga malo kasneje poro\xc4\x8dil s svojo prvorojeno h\xc4\x8derko Ano._NEWLINE_Po rojstvu Aleksejevega prvega sina Ivana II. Komnena leta 1087 se je stanje popolnoma spremenilo: Anino poroko s Konstantinom so razveljavili in Ano preselili v cesarsko pala\xc4\x8do, kjer je potem \xc5\xbeivela s svojo materjo in babico. Odnosi med Aleksejem in Marijo so se povsem ohladili in nazadnje so ji zaradi vpletenosti v zaroto odvzeli cesarski naslov in jo poslali v samostan. _NEWLINE_Konstantin Dukas je izgubil polo\xc5\xbeaj so-cesarja, vendar je ostal v dobrih odnosih s cesarsko dru\xc5\xbeino. Zaradi slabega zdravja je kmalu za tem umrl.\n_START_SECTION_\nPrva kri\xc5\xbearska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nAleksejevo 37 letno vladanje je bilo polno voja\xc5\xa1kih spopadov. Na samem za\xc4\x8detku so ga napadli Normani Roberta Guiscarda in njegovaga sina Bohemonda, zavzeli Dra\xc4\x8d in otok Krf in prodrli vse do Larise. Aleksej je utrpel ve\xc4\x8d porazov, potem pa je za\xc4\x8del uspe\xc5\xa1no vra\xc4\x8dati udarce. Svoje uspehe je \xc5\xa1e pove\xc4\x8dal, ko je s 360.000 zlatniki podkupil nem\xc5\xa1kega kralja Henrika IV. Henrik je leta 1083-1084 napadel Normane v Italiji in jih prisilil k vrnitvi domov. Zagotovil si je tudi zavezni\xc5\xa1tvo Henrika, grofa Monte Sant'Angela, ki je obvladoval polotok Gargano. Njegovo zavezni\xc5\xa1tvo je bilo zadnje politi\xc4\x8dno zavezni\xc5\xa1tvo Grkov v Italiji. Po Guiscardovi smrti leta 1085 je pritisk Normanov za nekaj \xc4\x8dasa popustil in Bizantinci so po\xc4\x8dasi dobili nazaj skoraj vse izgubljeno ozemlje._NEWLINE_Vdorom Normanov so sledili nemiri v Trakiji, kjer sta se uprli verski sekti bogomilov in manihejev, ki so jih z druge strani Donave podpirali Pe\xc4\x8denegi. Manihejski vojaki v bizantinski vojski so med Aleksejevimi boji z Normani dezertirali. Ko je normanska nevarnost minila, se je Aleksej odpravil kaznovat heretike in dezerterje in zaplenit njihovo premo\xc5\xbeenje. Voja\xc5\xa1ki pohod je povzro\xc4\x8dil nov upor okrog Filipopolisa (Plovdiv), v katerem je bil pora\xc5\xbeen in ubit poveljnik kopenske vojske na zahodu Gregorij Pakurij. Leta 1087 so v Trakijo vdrli Pe\xc4\x8denegi, Aleksej pa je za povra\xc4\x8dilo vdrl v Mecijo, vendar mu Dolostolona ni uspelo zavzeti. Med umikom so ga Pe\xc4\x8denegi obkolili in ga prisilili, da je podpisal premirje in pla\xc4\x8dal var\xc5\xa1\xc4\x8dino. Leta 1090 so Pe\xc4\x8denegi ponovno vdrli v Trakijo in s tur\xc5\xa1kim ladjevjem, kateremu je poveljeval svak sultana Ruma, na\xc4\x8drtovali skupen napad na Bizanc. Aleksej je prebrodil krizo tako, da se je povezal z vojsko kak\xc5\xa1nih 40.000 Kumanov in z njihovo pomo\xc4\x8djo 29. aprila 1091 v Trakiji Pe\xc4\x8denege popolnoma potolkel. _NEWLINE_Po zmagi nad Pe\xc4\x8denegi je nevarnost njihovih vdorov minila, toda leta 1094 so na bizantinsko ozemlje na Balkanu za\xc4\x8deli vdirati Kumani. Njihov poveljnik je trdil, da je Konstantin Diogen, \xc5\xbee dolgo pokojni sin cesarja Romana IV. Kumani so preko gora vdrli v vzhodno Trakijo, dokler niso njihovega voditelja pri Adrijanoplu (Edirne) ubili. Po njegovi smrti se je Balkan nekoliko umiril, tako da se je Aleksej lahko posvetil Mali Aziji, ki so jo skoraj v celoti zasedli Turki Seld\xc5\xbeuki._NEWLINE_Na za\xc4\x8detku leta 1090 se je Aleksej posku\xc5\xa1al pobotati s pape\xc5\xbeem, ker je v borbi proti Turkom zelo potreboval pomo\xc4\x8d Zahoda. Leta 1095 so njegovi odposlanci na cerkvenem zboru v Piacenzi pojavili pred pape\xc5\xbeem Urbanom II. Od Zahoda je pri\xc4\x8dakoval predvsem najemni\xc5\xa1ke vojake in ne \xc5\xa1tevilne mno\xc5\xbeice kri\xc5\xbearjev, ki se je po pape\xc5\xbeevem pozivu na kri\xc5\xbearsko vojno na koncilu v Clermontu \xc5\xbee naslednje leto privalila pred Bizanc. Cesar tako velike mno\xc5\xbeice seveda ni mogel v celoti oskrbeti in kri\xc5\xbearji so za\xc4\x8deli pleniti po njegovem ozemlju. Prvo skupino kri\xc5\xbearjev, ki jo je vodil Peter Pu\xc5\xa1\xc4\x8davnik, je na hitro poslal v Malo Azijo, kjer so jih Turki kmalu za tem pobili._NEWLINE_Za njimi je za\xc4\x8dela v Bizanc prihajati \xc5\xa1e ve\xc4\x8dja mno\xc5\xbeica kri\xc5\xbearjev. Posamezne skupine so vodili Godfrej Bujonski, Bohemond Tarantski, Rajmond IV. Toulu\xc5\xa1ki in drugi bolj ali manj pomembni plemi\xc4\x8di. Aleksej se je lo\xc4\x8deno sre\xc4\x8deval s kri\xc5\xbearskimi poveljniki in od njih zahteval, da mu prise\xc5\xbeejo pokornost in vso osvojeno ozemlje vrnejo Bizantinskemu cesarstvu. Potem jih je prepeljal v Malo Azijo in jim obljubil, da jih bo v zameno za pokornost oskrboval z vsem potrebnim. _NEWLINE_Kri\xc5\xbearska vojna je bil za Bizantinsko cesarstvo velik uspeh, ker si je zaradi nje opomoglo veliko bizantinskih mest in otokov. Kri\xc5\xbearji so leta 1097 z obleganjem najprej osvojili Nikejo (Iznik) in potem \xc5\xa1e Dorilejum (Eski\xc5\x9fehir) in omogo\xc4\x8dili Bizantincem, da so ponovno osvojili skoraj celo zahodno Malo Azijo. V letih 1097-1099 so osvojili tudi Kios, Rodos, Smirno, Efez, Filadelfijo in Sarde. Bizantinske uspehe je Aleksejeva h\xc4\x8derka Ana pripisala o\xc4\x8detovi spretni politiki in diplomaciji, latinski zgodovinarji kri\xc5\xbearskega pohoda pa, seveda, trdijo, da so njene trditve ponarejene in la\xc5\xbene. Leta 1099 so bizantinci poslali v Tripoli deset ladij kot pomo\xc4\x8d pri obleganji Laodikeje in drugih obalnih mest. Ker je bizantinska flota pod Tatikijevim poveljstvom odklonila sodelovanje pri obleganju Antiohije, so kri\xc5\xbearji menili, da njihova prisega zvestobe ne velja ve\xc4\x8d. Bohemond, ki se je sam oklical za kneza Antiohije, je takoj za\xc4\x8del vojno proti Bizantincem na Balkanu. Bizantinci so njegove poskuse prepre\xc4\x8dili in ga z mirovno pogodbo v Devolu leta 1108 prisilili, da je postal Aleksejev vazal.\n_START_SECTION_\nZadnja leta vladanja\n_START_PARAGRAPH_\nV zadnjih dvajsetih letih svojega \xc5\xbeivljenja je Aleksej izgubil ve\xc4\x8dino svoje priljubljenosti. Ukvarjal se je predvsem z zatiranjem bogomilov in manihejev, ki se je kon\xc4\x8dalo z javnim se\xc5\xbeigom bogomilskega voditelja Bazila na grmadi. Kljub uspehom kri\xc5\xbearske vojne, je Aleksej od leta 1110 do 1117 do\xc5\xbeivel veliko voja\xc5\xa1kih porazov in izgubil veliko ozemlja, predvsem zaradi vpadov Turkov Seld\xc5\xbeukov. _NEWLINE_Aleksej je bilo mnogo let pod vplivom svoje matere Ane Dalasene, ki je bila izjemno sposoben plitik. Okronal jo je za Augusto, \xc4\x8deprav je naslov po zakonu pripadal njegovi \xc5\xbeeni Ireni Dukas. Dalasena je med Aleksejevo odsotnostjo zaradi vojnih pohodov u\xc4\x8dinkovito vodila dr\xc5\xbeavno upravo. Bila je v stalnih sporih s snaho Ireno Dukas in je v celoti skrbela za vzgojo in \xc5\xa1olanje vnukinje Ane. _NEWLINE_Proti koncu svojega vladanja je imel veliko te\xc5\xbeav zaradi svojega nasledstva. \xc4\x8ceprav je \xc5\xbee leta 1092 za sovladarja okronal svojega sina Ivana II. Komnena, ko je imel komaj pet let, je Irena Dukas \xc5\xbeelela, naj spremeni svojo odlo\xc4\x8ditev v korist h\xc4\x8derke Ane in njenega mo\xc5\xbea Nikefora Brijenija. Brijenija so imenovali za cesarja (panhypersebastos) in mu podelili novoustvarjeni dr\xc5\xbeavni naslov kaisar. Ostal je lojalen tako Alekseju kot Ivanu, dvorne intrige pa so Alekseju kljub temu zagrenile ostanek \xc5\xbeivljenja.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nAleksej I je Bizantinsko cesarstvo izvlekel iz krize in ga utrdil in za\xc4\x8delo se je stoletje rasti in uspehov. Popolnoma je spremenil dr\xc5\xbeavno upravo, sklepal trdna zavezni\xc5\xa1tva z mo\xc4\x8dnimi plemi\xc5\xa1kimi dru\xc5\xbeinami in prekinil tradicijo cesarjeve ekskluzivnosti, tako da je ve\xc4\x8dino plemstva vklju\xc4\x8dil v svojo \xc5\xa1ir\xc5\xa1o dru\xc5\xbeino in preko nje v svojo vlado. S tem ukrepom mu je uspelo zmanj\xc5\xa1ati mo\xc4\x8d svojih nasprotnikov. Uvedel je nekaj novih visokih dvornih polo\xc5\xbeajev: Nikeforu Brijeniju je na primer dal naslov panhypersebastos, bratu Izaku Komnenu pa sebastokrat\xc5\x8dr. Tak\xc5\xa1na politika je bila na za\xc4\x8detku uspe\xc5\xa1na, postopoma pa je spodkopala dokaj u\xc4\x8dinkovito dr\xc5\xbeavno upravo, ker je dru\xc5\xbeinske zveze postavila nad zasluge. Aleksejeva politika povezovanja plemstva je imela \xc5\xa1e eno posledico: vsi cesarji, ki so vladali za njim, so bili z njim v sorodu - ali so bili njegovi potomci ali njihovi zakonski partnerji."