b'\n_START_ARTICLE_\nJacques de Molay\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nJacques de Molay je vodil red od 20. aprila 1292, vse dokler ga ni razpustil pape\xc5\xbe Klemen V. leta 1312. \xc4\x8ceprav njegovo \xc5\xbeivljenje ni v celoti poznano, gre za najbolj znanega in slavnega viteza templjarja. Ob bok mu je lahko po poznanosti le ustanovitelj reda in prvi veliki mojster Hughes de Payens (1070-1136). Jacques de Molay si je prizadeval reformirati red in njegovo delovanje prilagoditi novim razmeram v Sveti de\xc5\xbeeli. Ob vse manj\xc5\xa1emu zanimanju evropskih velika\xc5\xa1ev po novih kri\xc5\xbearskih pohodih, so se pojavile te\xc5\xbenje po razpustitvi reda in delitvi njegovega bogastva, katerega je Templjarski red ohranil in nadgradil s prvo multinacionalno finan\xc4\x8dno in humanitarno organizacijo na planetu. Kralj Filip IV. Francoski ali Filip Lepi, velik finan\xc4\x8dni dol\xc5\xbenik do Templjarskega reda, je dal 13.oktobra leta 1307 (po tem dogodku in dnevu je nastal izraz za nesre\xc4\x8dni dan \xc4\x8drni petek ali petek trinajstega) aretirati de Molaya in 60 njegovih bratov visokih vitezev Templjarjev. Ob prestanih izjemno hudih mu\xc4\x8denjih, ki jih je skupaj s celotnim procesom priprave aretacij in izmi\xc5\xa1ljenih obto\xc5\xbeb z namenom uni\xc4\x8denja Templjarskega reda in prevzema njihovega bogastva, organiziral dominikanski menih, inkvizitor in kraljev spovednik Guillaume de Paris (William of Paris), so bili de Molay in njegovi vitezi prisiljeni izre\xc4\x8di vrsto krivih priznanj, katere pa je veliki mojster De Molay pozneje preklical. Kralj Filip IV. ga je dal v strahu, da se novica o preklicu priznanj ne bi raz\xc5\xa1irila in ker je bil seznanjen, da so visoki predstavniki Rimokatoli\xc5\xa1ke cerkve izrazili dvom o pravilnosti procesa in pripravljal zahtevo o njegovi obnovitvi, skupaj s Templjarskim perfektom za Normandijo Geoffroi de Charney-em, takoj naslednji dan po preklicu priznanj, dne 18. marca 1314, v naglici organiziranem procesu se\xc5\xbegati na grmadi na otoku reke Sene v Parizu. Na grmadi De Molay po ohranjenih pri\xc4\x8devanjih ni pokazal prav nobenega strahu, z zahtevo po bo\xc5\xbeji sodbi, za katero je verjel, da bo z njo smrt in krivica do Templjarjev kaznovana, pa je preklel kralja Filipa IV. in pape\xc5\xbea Klemena. Prekletstvo se je \xc5\xa1e istega leta uresni\xc4\x8dilo: pape\xc5\xbe je umrl od nenadne bolezni dober mesec kasneje, kralj pri 46 letih v lovski nesre\xc4\x8di \xc4\x8dez devet mesecev, inkvizitorja Guillaumeja Humberta pa so \xc5\xa1e pred kraljevo smrtjo smrtno zabodli z bodalom. S spornim procesom izvedena ukinitev stoletnega vite\xc5\xa1kega Templjarskega reda in tragi\xc4\x8dna ter juna\xc5\xa1ka smrt njegovega zadnjega vodje sta povzdignili Jacquesa de Molaya in celoten Templjarski red v eno najve\xc4\x8djih nesmrtnih legend vseh \xc4\x8dasov. Med drugimi se na viteze Templjarje pri svojih obredih sklicujejo v bratov\xc5\xa1\xc4\x8dinah Postozidarskih lo\xc5\xbe, ki se imajo za pravne in moralne naslednike Templjarskega reda, \xc4\x8deprav ne obstaja nobena neposredna povezava in nasledstvo, razen suma, da so bili prav predhodniki prostozidarjev vpleteni v zaroto proti vitezom Templjarjem.'