b'\n_START_ARTICLE_\nAhajska kne\xc5\xbeevina\n_START_SECTION_\nUstanovitev\n_START_PARAGRAPH_\nAhajsko kne\xc5\xbeevino sta leta 1205 ustanovila Viljem Champlittski in Gotfrid I. Villehardouinski, ki sta v imenu sulunskega kralja Bonifacija Montferra\xc5\xa1kega osvojila Peloponez. Z vojsko, ki je \xc5\xa1tela komaj 100 vitezov in 500 pe\xc5\xa1akov, sta zasedla Ahajo in Elido, po porazu Grkov v bitki v kunduro\xc5\xa1kem olj\xc4\x8dnem gaju pa sta postala gospodarja celega Peloponeza. Njuna zmaga je bila prepri\xc4\x8dljiva in po bitki se jima je upiralo samo \xc5\xa1e nekaj trdnjav. Grad Araklovon v Elidi, ki ga je branil Doksapatris Bucaras, je vzdr\xc5\xbeal vse do leta 1213, potem pa se je posadka dokon\xc4\x8dno vdala. Trdnjava Monemvazija in gradovi v Argosu, Naupliji in Korintu pod poveljstvom Leona Zgurosa so vzdr\xc5\xbeali do njegovega samomora leta 1208. Argos in Nauplija sta leta 1212 postala Gospostvo Argos in Nauplija, trdnjava Monemvazija pa se je upirala do leta 1248. Ahajski kne\xc5\xbeevini je do odhoda v Francijo, kjer naj bi prevzel dru\xc5\xbeinske posesti v Burgundiji, vladal Viljem Champlittski. Viljem je leta 1209 na poti v Francijo umrl. Nasledil ga je Gotfrid I. Villehardouinski, ki je vladal do smrti leta 1219.\n_START_SECTION_\nTeritorialna ureditev\n_START_PARAGRAPH_\nAhajska kne\xc5\xbeevina je bila majhna dr\xc5\xbeava. Obsegala je samo polotok Peloponez, ki so ga takrat imenovali Moreja. Prvo glavno mesto kne\xc5\xbeevine je bila Andravida. Na severu je mejila na Epirski despotat in Atensko vojvodino, bli\xc5\xbenji otoki v Egejskem morju pa so bili v posesti Bene\xc4\x8danov. V bene\xc5\xa1ki posesti sta bili tudi trdnjavi Modon in Koron na Peloponezu. Dr\xc5\xbeava je bila kljub majhnosti precej bogata. Izva\xc5\xbeala je vino, rozine, vosek, med, olje in svilo._NEWLINE_Gotfrid I. je ozemlje svoje dr\xc5\xbeave razdelil med svoje privr\xc5\xbeence. Dr\xc5\xbeava je bila razdeljena na dvanajst baronij, ki so bile razdeljene na manj\xc5\xa1e fevde. Fevdi so bili ozemeljsko in finan\xc4\x8dno zaklju\xc4\x8dene enote z letnim dohodkom 1000 hiperpir. Baronija Akova (Matagrifon) v Arkadiji je imela 24 fevdov, Skorta v Karitaini 22, Nikli in Geraki po \xc5\xa1est, Kalavrita dvanajst, Vostica osem, Veligosti, Gricena, Pasava v Lakoniji in Halandrica po \xc5\xa1tiri. Baronija Kalamata je bila dru\xc5\xbeinski fevd Villehardouenov. Poleg omenjenih baronij je bilo \xc5\xa1e sedem cerkvenih baronij, ki jih je vodil \xc5\xa1kof Patrasa. Obse\xc5\xbene zemlji\xc5\xa1ke posesti so dobili tudi voja\xc5\xa1ki redovi templjarjev, hospitalcev in tevtonskih vitezov.\n_START_SECTION_\nDr\xc5\xbeavna uprava\n_START_PARAGRAPH_\nNajpomembnej\xc5\xa1i posvetni in cerkveni velika\xc5\xa1i so sestavljali "Veliki zbor", kateremu je predsedoval knez. Zbor je imel velika pooblastila in njegove odlo\xc4\x8ditve so bile za kneza obvezujo\xc4\x8de. Najvi\xc5\xa1ji dr\xc5\xbeavni uradniki so bili kancler, ki je bil kne\xc5\xbeev prvi minister, konstabularij, zakladnik, protovestiarij, ki je bil zadol\xc5\xbeen za kne\xc5\xbeevo osebno premo\xc5\xbeenje, in pourveur des chastiaux, ki je bil odgovoren za oskrbovanje gradov._NEWLINE_Kne\xc5\xbeevina je imela svoj zakonik Assizes de Romanie s polnim naslovom Liber Consuetudinum imperii Romaniae, ki je imel 219 \xc4\x8dlenov in je urejal pravna razmerja med paroikoi (tla\xc4\x8dani) in posestniki in razmerja med vazali in knezom. Zakonik je bila me\xc5\xa1anica bizantinskih in francoskih zakonov in je postal osnova za zakonodajo tudi drugih kri\xc5\xbearskih dr\xc5\xbeav. V rabi so ostali nekateri bizantinski naslovi, na primer logotet in protovestiarij, vendar se je njihova vsebina prilagodila zna\xc4\x8dilnostim zahodnega fevdalizma. Zahodnemu fevdalizmu se je prilagodil tudi bizantinski sistem pronoia, ki je urejal delitev zemlje. Tla\xc4\x8dani, ki so bili v tehni\xc4\x8dnem smislu lastniki svoje zemlje, v sistemu pronoia niso bili vojni in dav\xc4\x8dni obvezniki, v prilagojenem sistemu pa so morali svoji zamlji\xc5\xa1ki gospodi pla\xc4\x8devati davke._NEWLINE_Francoski plemi\xc4\x8di so imeli velike voja\xc5\xa1ke obveznosti. \xc5\xa0tiri mesece na leto so morali slu\xc5\xbeiti v vojski in \xc5\xa1tiri mesece stra\xc5\xbeiti razne gradove. Kne\xc5\xbeevino so lahko zapustili samo s posebnim knezovim dovoljenjem za najve\xc4\x8d dve leti in dva dni, sicer so jim zaplenili premo\xc5\xbeenje.\n_START_SECTION_\nKne\xc5\xbeevina v 13. stoletju\n_START_PARAGRAPH_\nGorfrida I. je nasledil sin Gotfrid II., ki je vladal do smrti leta 1245. Leta 1221 in 1222 si je prisvojil cerkvene davke in z njimi zgradil grad Hlemuci, ki ga je uporabljal za svojo glavno rezidenco. Zaradi prisvojitve davkov se je sprl s Cerkvijo in pape\xc5\xbe ga je izob\xc4\x8dil. Leta 1236 je Konstantinopel oblegal nikejski cesar Ivan III. Dukas Vatac (1222-1254) in Gotfrid II. je pri\xc5\xa1el na pomo\xc4\x8d Latinskemu cesarstvu s sto vitezi, 800 lokostrelci in \xc5\xa1estimi ladjami._NEWLINE_Med vladanjem njegovega sina Viljema II. Villehardouinskega je kne\xc5\xbeevina dosegla svoj vi\xc5\xa1ek. Viljem je bil poet in trubadur, njegov dvor je imel v Glarenzi svojo kovnico denarja in v kne\xc5\xbeevini je cvetela knji\xc5\xbeevnost v jeziku, ki se je razlikoval od pogovorne franco\xc5\xa1\xc4\x8dine. Leta 1249 je glavno mesto Ahaje prestavil v novozgrajeno trdnjavo Mistra v bli\xc5\xbeini anti\xc4\x8dne Sparte. Leta 1255 se je zapletel v vojno za nasledstvo v Evbeji in se leta 1259 povezal z epirskim despotom Mihaelom II. Komnenom Dukasom proti nikejskemu cesarju Mihaelu VIII. Paleologu. Mihael II. je kasneje prestopil na nikejsko stran in Viljema so v bitki pri Pelagoniji ujeli. Ko je Mihael VIII. leta 1261 ponovno osvojil Konstantinopel, so Viljema leta 1262 izpustili, v zameno pa je moral cesarju prepustiti Mistro in ostali del Lakonije in mu prise\xc4\x8di zvestobo._NEWLINE_Viljem je kmalu po izpustitvi prelomil svojo prisego in za\xc4\x8del iskati zavezni\xc5\xa1tva in pomo\xc4\x8d pri zahodoevropskih vladarjih. Ko je Mihael VIII. od lokalnega bizantinskega guvernerja izvedel za Viljemova dejanja, je nadenj poslal vojsko pod poveljstvom svojega polbrata Konstantina. Pohod ni bil uspe\xc5\xa1en. Bizantinci so bili najprej pora\xc5\xbeeni leta 1263 v bitki pri Prinici in nato po Konstantinovi vrnitvi v Konstantinopel \xc5\xa1e v bitki pri Makriplagi leta 1254._NEWLINE_Po Viljemovi smrti je kne\xc5\xbeevina pre\xc5\xa1la na Karla An\xc5\xbeujskega. Leta 1267 je namre\xc4\x8d izgnani cesar Balduin II. Konstantinoplski z Viterbsko mirovno pogodbo Ahajo prepustil Karlu, v zameno pa je od njega pri\xc4\x8dakoval, da mu bo pomagal obnoviti Latinsko cesarstvo. Karel in njegovi nasledniki v Ahaji nikoli niso vladali osebno, ampak preko svojih poobla\xc5\xa1\xc4\x8denih zastopnikov. V Ahajo so po\xc5\xa1iljali tudi denar in vojake in s tem pomagali kne\xc5\xbeevini v obrambi proti Bizantinskemu cesarstvu.\n_START_SECTION_\nNasledstveni spori\n_START_PARAGRAPH_\nZa obdobje od leta 1307 do 1383 so zna\xc4\x8dilni siloviti nasledstveni spori, ki jih je spro\xc5\xbeila odlo\xc4\x8ditev odstavljenega latinskega cesarja Balduina II., da Ahajo podari Karlu I. Sicilskemu v zameno za podporo pri ponovnem osvajanju bizantinske krone. Balduin se pri tem ni oziral na pravice villehardouinskih ahajskih knezov. An\xc5\xbeuvinski neapeljski kralji so dali Ahajo v fevd \xc5\xa1tevilnim svojim sorodnikom in varovancem, ki so se borili proti kneginji Margareti Villehardouinski in njenim dedi\xc4\x8dem._NEWLINE_Karel II. Neapeljski je Ahajo najprej podelil kneginji Izabeli Villehardouinski, leta 1307 pa jo je odstavil in kne\xc5\xbeevino podelil svojemu sinu Filipu I. Tarantskemu. Filip I. je leta 1313 fevd prenesel na Matildo (ali Mafaldo) Hainautsko, dedinjo Izabele Villehardouinske, ki je bila poro\xc4\x8dena s solunskim naslovnim kraljem Ludvikom Burgundijskim. Od leta 1307 je svoje pravice do Ahaje zahtevala tudi Margareta Villehardouinska, h\xc4\x8derka Viljema II. Villehardouinskega. Zahtevo je leta 1313 brez uspeha ponovila in nato pravice prenesla na svojo h\xc4\x8derko Izabelo Sabransko, \xc5\xbeeno Ferdinanda Major\xc5\xa1kega. Ferdinand je leta 1315 zasedel Ahajo za ahajskega kneza proglasil svojega sina Jakoba Nesre\xc4\x8dnega, ki je vladal pod o\xc4\x8detovim regentstvom. Ferdinanda sta \xc5\xbea naslednje leto porazila Ludvik Burgundijski in Margareta in ga nato usmrtila. Leta 1316 je Ludvik Burgundijski umrl. Po njegovi smrti je neapeljski kralj Robert Neapeljski Matildo odstavil in dal kne\xc5\xbeevino svojemu bratu Ivanu Dra\xc5\xa1kemu, s katerim je bila Matilda nekaj \xc4\x8dasa poro\xc4\x8dena preden so jo zaprli._NEWLINE_Od leta 1331 je za\xc4\x8dela fevdalna gospoda priznavati pravice da Ahaje Jakobu Nesre\xc4\x8dnemu, po letu 1333 pa je bilo priznanje popolno. Ivan Dra\xc5\xa1ki je potem svoje pravice prenesel na svakinjo Katarino Valoi\xc5\xa1ko, naslovno cesarico Latinskega cesarstva in \xc5\xbeeno Filipa I. Tarantskega, katerega pastorek Robert ji je pravice oporekal vse do njene smrti leta 1346. Po njeni smrti je pravice zahteval tudi njen in Filipov sin Filip II. Tarantski._NEWLINE_Leta 1349 je Jakoba nasledil sin Jakob IV. (II. Morejski). Leta 1364 je Katarinin pastorek in najstarej\xc5\xa1i \xc5\xa1e \xc5\xbeive\xc4\x8di sin Filipa I. Tarantskega Robert Tarantski umrl. Leta 1373 je Filip II. prenesel pravice na svojega bratranca in biv\xc5\xa1o svakinjo, kraljico Ivano I. Neapeljsko, na katero je po smrti leta 1375 svoje zahteve do kne\xc5\xbeevine prenesel tudi njen tretji mo\xc5\xbe Ivan IV. Major\xc5\xa1ki. Ivana je s tem postala skoraj nesporna kneginja Ahaje. Ko so Ivano leta 1381 v Neaplju zaprli, se je pojavil nov kandidat za ahajski prestol \xe2\x80\x93 Jakob Baux\xc5\xa1ki \xe2\x80\x93 vnuk Katarine Valoi\xc5\xa1ke in ne\xc4\x8dak Filipa II., ki je leta 1374 postal naslovni cesar Latinskega cesarstva in je imenovanje izkoristil za zasego Ahaje. Leta 1383 je Ivanin naslednik in njen morilec Karel III. Neapeljski s prestola izrinil Jakoba Baux\xc5\xa1kega in Ahajo priklju\xc4\x8dil k svojemu kraljestvu. Po priklju\xc4\x8ditvi se je za\xc4\x8delo obdobje vladanja namestnikov dra\xc5\xa1kih neapeljskih kraljev, ki je trajalo do leta 1396._NEWLINE_Leta 1404 je neapeljski kralj Ladislav na ahajski prestol posadil arkadskega vladarja Centurija II. Zaccarijo, ki je ostal na prestolu do leta 1430, ko se je za\xc4\x8dela invazija morejskega despota Toma\xc5\xbea Paleologa. Centurij se je moral umakniti na svoj grad. Kasneje je s Toma\xc5\xbeem poro\xc4\x8dil svojo h\xc4\x8derko in dedinjo Katarino, tako da se je po njegovi smrti leta 1432 kne\xc5\xbeevina zdru\xc5\xbeila z Morejskim despotatom. Bizantinska osvojitev kne\xc5\xbeevine je bila kratkotrajna, ker so Morejski despotat leta 1460 osvojili Osmanski Turki.\n_START_SECTION_\nObdobje petih upravi\xc4\x8dencev\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1383 do 1396 je bilo v Ahaji medvladje. Za kne\xc5\xbeevino se je potegovalo kar pet kandidatov, toda nobeden od njih ni resni\xc4\x8dno vladal. Zelo velik vpliv na dogajanja je imela Navarska dru\xc5\xbeba in leta 1396 se je za kneza proglasil njen kandidat Peter Saintuperanski.'