b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Laharnar\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nLaharnar je bil trgovec in \xc5\xbeupan ter orglar v doma\xc4\x8dem kraju. Glasbe so ga u\xc4\x8dili trije duhovniki: doma\xc4\x8di \xc5\xbeupnik F. Ilovar in \xc5\xa1ebreljski \xc5\xbeupnik A. Harmel in I. Koko\xc5\xa1ar. Z 10 leti je bil \xc5\xbee organist v doma\xc4\x8dem kraju in vodil pevski zbor 32 let. V glasbi je bil samouk, privr\xc5\xbeenec cicilijanskega gibanja. Ve\xc4\x8dino liturgi\xc4\x8dnih skladb je objavil v Cerkvenem glasbeniku. V samozalo\xc5\xbebi je izdal zbirke posvetnih zborovskih skladb (Gorske cvetlice, 1891; Gorski odmevi, 1900; Planinke, 1903). Napisal je preko 600 skladb, ve\xc4\x8dinoma zborovskih. Skupaj z D. Fajgljem in I. Koko\xc5\xa1arjem je zbiral stare cerkvene napeve in pesmi slovenskega ljudskega izro\xc4\x8dila, ki so harmonizirani izhajali v zbirki Cerkvene pesmi, nabrane med slovenskim narodom I-IV (1885-1893). Laharnar je vseskozi ljudski skladatelj zlasti na Primorskem zelo priljubljen. Med primorskimi zbori so \xc5\xa1e vedno popularna nekatera njegova zborovska dela (Slovan, na dan!; Mladosti ni). Pisal pa je tudi J.P. Gallusu.'