b'\n_START_ARTICLE_\nGottfried Keller\n_START_SECTION_\nStar\xc5\xa1i in otro\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nStar\xc5\xa1a Gottfrieda Kellerja sta bila Rudolf Keller (1791-1824) ter njegova \xc5\xbeena Elisabeth, rojena Scheuchzer (1787-1864), oba iz kraja Glattfelden v severnem delu kantona Z\xc3\xbcrich. Rudolf Keller, sin obrtnika, se je po letih obrtnega vajeni\xc5\xa1tva ter potovanja  po Avstriji in Nem\xc4\x8diji, vrnil v (svoj) rodni kraj ter zaprosil za roko h\xc4\x8derke tamkaj\xc5\xa1njega zdravnika. Dru\xc5\xbeina Scheuzer je bila v daljnem sorodstvu s patricijsko dru\xc5\xbeino enakega imena, iz katere je izhajalo \xc5\xbee ve\xc4\x8d zdravnikov, med njimi v 17. stoletju vsestransko izobra\xc5\xbeeni zdravnik in naravoslovec Johann Jakob Scheuchzer. _NEWLINE_Po sklenitvi zakonske zveze leta 1817 se je par naselil v Z\xc3\xbcrichu, v hi\xc5\xa1i "Pri zlatem kotu" (nem. "Zum goldenen Winkel"), kjer se je tudi rodil Gottfried Keller. Kmalu zatem je Kellerjev o\xc4\x8de kupil hi\xc5\xa1o "Pri Srpu" (nem. "Zur Sichel"). Tam se je leta 1822 rodila Regula, edina od petih Kellerjevih bratov in sester, ki ni umrla v otro\xc5\xa1tvu. Pisatelj je to hi\xc5\xa1o in ljudi, ki v njej \xc5\xbeivijo, opisal v svojem romanu "Zeleni Henrik". Tako na primer "dejansko otro\xc5\xa1tvo" njegovega knji\xc5\xbenega lika, "zelenega" Heinricha Leeja" ni izmi\xc5\xa1ljeno, \xc5\xa1e ve\xc4\x8d \xc5\xa1e "anekdotsko v tem, kako dobro je bilo."_NEWLINE_Kellerjev o\xc4\x8de je bil del liberalnega gibanja, katero je delovalo proti restavratorni politiki starih me\xc5\xa1\xc4\x8danskih elit ter se potegovalo za bolj centralizirano obliko dr\xc5\xbeave. Kot patriot in dr\xc5\xbeavljan se je Rudolf Keller udele\xc5\xbeeval oro\xc5\xbenih vaj Salomona Landolta kot del ostrostrelskega voda, kot svetovljanski izobra\xc5\xbeeni me\xc5\xa1\xc4\x8dan pa se je \xc4\x8dutil povezanega z Nem\xc4\x8dijo. Ob\xc4\x8dudoval je Friedricha Schillerja in kot \xc4\x8dlan ljubiteljskega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da sodeloval pri uprizoritvah njegovih dram. Leta 1823 je bil izvoljen za predstojnika obratovskega ceha. Bil je tudi v predstojstvu \xc5\xa1ole, v kateri so revne otroke brezpla\xc4\x8dno pou\xc4\x8devali po metodah z\xc3\xbcri\xc5\xa1kega pedagoga Johanna Heinricha Pestalozzija. Kellerjevi star\xc5\xa1i so pripadali evangeli\xc4\x8dansko-reformirani Cerkvi, kar o\xc4\x8deta ni zaustavljalo, da ne bi kritiziralti verouka z\xc3\xbcri\xc5\xa1ke duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine. V povezavi s tem je treba povedati, da je bil izvrsten govorec. Umrl je leta 1824, pri starosti 33 let, zaradi plju\xc4\x8dne tuberkuloze.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cas \xc5\xa1olanja 1825\xe2\x80\x931834\n_START_PARAGRAPH_\nNa \xc5\xbeeljo o\xc4\x8deta je Gottfried od \xc5\xa1estega do dvanajstega leta obiskoval omenjeno \xc5\xa1olo za revne, potem dve leti nadaljevalno \xc5\xa1olo, kjer se je u\xc4\x8dil tudi francosko in italijansko. U\xc4\x8dil se je brez te\xc5\xbeav ter \xc5\xbee zgodaj pokazal potrebo potrebo po izra\xc5\xbeanju s slikanjem in pisanjem. Iz njegovih de\xc5\xa1kih \xc4\x8dasov so se poleg domi\xc5\xa1ljijskih slik z vodnimi barvami ohranila tudi kratka dramska dela, za katera je dobil navdih pri potujo\xc4\x8dem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du. Napisal jih je za svoje prijatelje in jih z njimi tudi uprizoril._NEWLINE_Za veliko no\xc4\x8d leta 1833 je bil sprejet na novoustanovljeno kantonsko industrijsko \xc5\xa1olo, ki je imela na razpolago ve\xc4\x8d visoko kvalificiranih u\xc4\x8diteljev. Njegov u\xc4\x8ditelj za geografijo in zgodovino je bil nem\xc5\xa1ki geolog in politik Julius Fr\xc3\xb6bel, kasneje prvi zalo\xc5\xbenik mladega pisatelja. Njegov u\xc4\x8ditelj franco\xc5\xa1\xc4\x8dine, z\xc3\xbcri\xc5\xa1ki duhovnik Johann Schulthness (1798-1871), katerega pouk je \xc5\xa1e posebej cenil, ga je seznanil s francoskimi pisatelji, med njimi z Voltairom ter z Don Kihotom v francoskem prevodu, delom, ki je veljalo za enega njegovih najljub\xc5\xa1ih. _NEWLINE_To okolje je moral \xc5\xbee po enem latu zapustiti. Sodeloval je pri shodu, ki so ga organizirali, saj so starej\xc5\xa1i u\xc4\x8denci po vzoru v takrat politi\xc4\x8dno razgibani \xc5\xa0vici sodelovali v pogostih pu\xc4\x8dih. Pri tem je pri\xc5\xa1lo pred hi\xc5\xa1o pedago\xc5\xa1ko nekvalificiranega in politi\xc4\x8dno nepriljubljenega u\xc4\x8ditelja -\xe2\x80\x93 bil je \xc4\x8dlan vladajo\xc4\x8de liberalne stranke, medtem ko so na kantonalni industrijski \xc5\xa1oli obiskujo\xc4\x8di sinovi konservativnih me\xc5\xa1\xc4\x8danov imeli glavno besedo. Ko je komisija preiskovala dogodek, so se pravi krivci izgovorili in postavili Gottfrieda za vodjo krdela. Proti Kellerju usmerjen vodja \xc5\xa1ole, Johann Ludwig Meyer (1782-1852) jim je verjel na besedo ter postavil zahtevo: \xe2\x80\x9cGottfrieda Kellerja je treba izklju\xc4\x8diti iz \xc5\xa1ole in to njegovi materi prijaviti s strani nadzorne komisije\xe2\x80\x9d. Zahteva je bila sprejeta. S tem so komaj petnajstletnemu zaprli nadaljnjo izobra\xc5\xbeevanje.\n_START_SECTION_\nPoklicni cilj: slikar 1834-1842\n_START_PARAGRAPH_\nPostavljen pred poklicno izbiro, se je Gottfried Keller prepustil vplivom svojih spominov na otro\xc5\xa1ke slikarske vaje in sve\xc5\xbeim vtisom z letne Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ke slikarske razstave. Klub pomislekom matere in njenih svetovalcev se je odlo\xc4\x8dil, da postane krajinski slikar. Poletje po izobra\xc5\xbeevalnem spodrsljaju je pre\xc5\xbeivel na slikovitem Glattfeldenu, kjer je bil pogosto gost \xc5\xa1tiri\xc4\x8dlanske dru\xc5\xbeine njegovega strica in skrbnika, zdravnika Heinricha Scheuchzerja (1786-1856). V knji\xc5\xbeni zbirki Scheuchzerjeve hi\xc5\xa1e je na\xc5\xa1el pisma o krajinskem slikarstvu z\xc3\xbcri\xc5\xa1kega slikarja in pesnika Salomona Gessnerja; to je bilo branje, ki je njegova \xc4\x8dustva kot umetnika samo \xc5\xa1e potrdilo.\n_START_SECTION_\nU\xc4\x8dna leta v Z\xc3\xbcrichu\n_START_PARAGRAPH_\nNa nesre\xc4\x8do Kellerja, je bil njegov prvi u\xc4\x8ditelj, ki je imel v Z\xc3\xbcrichu manufakturo za izdelavo barvnih vist, prevarant. Kot \xe2\x80\x9cgoljuf\xe2\x80\x9d v Zelenem Henriku ki je bil vesel da je u\xc4\x8denca prepustil lastnim potem, potem ko ga je nau\xc4\x8dil povr\xc5\xa1inske in napa\xc4\x8dne risarske tehnike. Keller v romanu poro\xc4\x8da, kako je po zimskih no\xc4\x8deh, polnih branja, pozno prihajal na delo in poletne dni skicirajo\xc4\x8d in zasanjan pre\xc5\xbeivel v doma\xc4\x8dih gozdovih, vedno manj zadovoljen s svojim znanjem. \xc5\xa0ele poleti leta 1837, pri osemnajstih, je spoznal akvarelista Rudolfa Meyerja (1803-1857), \xe2\x80\x9crimljana\xe2\x80\x9d v Zelenem Henriku, ki je prepotoval Francijo ter Italijo. Svojega u\xc4\x8denca je prvi\xc4\x8d nau\xc4\x8dil umetni\xc5\xa1kega opazovanja in ga navadil na strogo disciplino pri risanju in slikanju narave. Ta \xe2\x80\x9cpravi mojster\xe2\x80\x9d pa je trpel zaradi zablod in prikazni in je \xc5\xbee naslednje leto od\xc5\xa1el iz prekinil svoje bivanje v Z\xc3\xbcrichu._NEWLINE_Meyer je svojemu u\xc4\x8dencu predstavil tudi dela Homerja in Ariosta. Seme, za katerega je bilo polje mnogo bolje, najbolje pripravljeno. Mladi knji\xc5\xbeni\xc4\x8dni in antikvarniiati gost je do takrat \xc5\xbee "pojedel" dela Jeana Paula (\xe2\x80\x9ctrikrat po tri knjige\xe2\x80\x9d) in Goetheja (\xe2\x80\x9cv \xc5\xa1tiridesetih dneh\xe2\x80\x9d). Kellerjeve \xc5\xa1tudijske knjige iz let 1836-40 vsebujejo poleg risb vedno ve\xc4\x8d pisnih vnosov; branja, poskusi pripovedovanja, osnutki dram, opisi pokrajine in razmi\xc5\xa1ljanja o veri, naravi in umetnosti v stilu Jeana Paula. Pesem, ki spominja na Heinricha Heineja, iz meseca maja 1838, objokuje smrt mladega dekleta, katere zna\xc4\x8daj in usoda sta postala kasneje poveli\xc4\x8dana v podobi Anne, mladostni\xc5\xa1ke ljubezni zelenega Henrika Leeja. _NEWLINE_1839 je Keller prvi\xc4\x8d pokazal, kateri politi\xc4\x8dni stranki se \xc4\x8duti pripadnega. Takrat je izbruhnil spor med radikalno-liberalno Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ko vlado in njenimi pode\xc5\xbeelskimi volivci, ki so v verskih re\xc4\x8deh raje poslu\xc5\xa1ali svoje \xc5\xbeupnike. Vlada si je namre\xc4\x8d drznila levo-hegeljanskega teologa Davida Friedricha Strausa poklicati na Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ko Univerzo. V sporu, ki je sledil, je konzervativna opozicija izrabila prilo\xc5\xbenost in vodila 6. septembra tiso\xc4\x8de oboro\xc5\xbeenih kmetov v Z\xc3\xbcrich. Nato je Keller oddrvel iz Glattfeldna \xe2\x80\x9cne brez da bi kaj u\xc5\xbeival, v oddaljeno glavno mesto, svoji ogro\xc5\xbeeni oblasti stati ob strani.\xe2\x80\x9d Kar pa je tam do\xc5\xbeivel, je neznano. \xe2\x80\x9cZ\xc3\xbcri\xc5\xa1ki pu\xc4\x8d\xe2\x80\x9d je bil sicer krvavo zatrt, vendar je padla tudi liberalna vlada, in pri\xc4\x8dela se je ve\xc4\x8dletna vladavina konzervativcev.\n_START_SECTION_\nV M\xc3\xbcnchnu\n_START_PARAGRAPH_\nKo mu je, leta 1840, uspelo komaj enaindvajsetletnemu priti v posest male dedov\xc5\xa1\xc4\x8dine, je tako lahko uresni\xc4\x8dil svoje namere po nadaljnjem o izobra\xc5\xbeevanju na Kraljevi Akademiji za umetnosti v M\xc3\xbcnchnu. V zgodnjem poletju se je preselil v sve\xc5\xbee zacvetelo umetnostno metropolo in univerzitetno mesto, ki je sve\xc5\xbee zacvetelo pod Ludvikom I. in katero je privabljalo slikarje, arhitekte, umetnostne rokodelce vseh vrst, pa tudi \xc5\xa1tudente iz celotnega nem\xc5\xa1kega jezikovnega prostora. Med njimi veliko \xc5\xa0vicarjev. Njihovemu \xc5\xa1tudentskem dru\xc5\xa1tvu se je pridru\xc5\xbeil tudi Keller. Ravno tako je bil tudi njim njihov nizkorasel, slabovideni, v \xc4\x8drn pla\xc5\xa1\xc4\x8d oddeti, zasanjani, idej poln sonarodnjak tako v\xc5\xa1e\xc4\x8d, da so ga izvolili za urednika njihovega tedenskega \xc4\x8dasopisa. _NEWLINE_Kot mnogi mladi slikarji, ki so se zgrinjali v M\xc3\xbcnchen, tudi Keller ni postal \xc5\xa1tudent akademije, na kateri krajinsko slikarstvo kot predmet \xc5\xa1e ni bilo zastopano, ampak je deloval v krogu umetni\xc5\xa1kih prijateljev na pokrajinskih kompozicijah. M\xc3\xbcnchen je bil drag. Ker misel na prodajo slik takrat ni pri\xc5\xa1la niti v po\xc5\xa1tev, je posku\xc5\xa1al Keller tisto, kar je prinesel s seboj, \xc4\x8dim bolj raztegniti, tudi s tem, da se je zadovoljil le v z enim obrokom na dan. Zatem je zbolel za tifusom. Zdravniki in oskrba sta \xc5\xa1e bolj obremenila njegova sredstva. Tako je bila dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina kmalu porabljena. Keller se je zadol\xc5\xbeil in je moral prositi za podporo mater, ki mu jo je vedno odobrila, na koncu tudi s sposojenim denarjem. Slika, ki jo je z velikimi upi naslikal za razstavo v Z\xc3\xbcrichu, danes znana pod imenom Herojske pokrajine (nem. Heroische Landschaften), je tja prispela po\xc5\xa1kodovana. V jeseni 1842 je stiska prisilila Kellerja, da je bivanje v M\xc3\xbcnchnu prekinil. Na koncu je moral ve\xc4\x8dji del svojega dela prodati kramarju, da si je lahko financiral pot domov._NEWLINE_.\n_START_SECTION_\nLirik\n_START_PARAGRAPH_\nNajprej je Gottfried Keller odkril in preizkusil svoj talent kot pesnik. Njegovo zanimanje je zbudila poezija Pesmi \xc5\xbdive\xc4\x8dega (nem. Gedichte eines Lebendigen) Georga Herwegha, \xe2\x80\x9c\xc5\xbeeleznim \xc5\xa1krjancem\xe2\x80\x9d predmar\xc4\x8dne dobe. Ta zbirka politi\xc4\x8dnih pesmi, ki je iz\xc5\xa1la 1841 v Z\xc3\xbcrichu, je vzbudila v njem sorodne, vendar \xc4\x8disto svoje tone, ki jih je od poletja 1843 zapisoval v verze. Nastale so pesmi o naravi in ljubezenske pesmi po klasi\xc4\x8dno-romanti\xc4\x8dnem vzoru, zdru\xc5\xbeene s politi\xc4\x8dnimi napevi v \xc4\x8dast in slavi narodne svobode in osvoboditvi duha. Kasneje je poslal svojemu biv\xc5\xa1emu u\xc4\x8ditelju Juliusu Fr\xc3\xb6bleu, ki je med tem je postal Herweghoev zalo\xc5\xbenik, nekaj pesmi v oceno. Fr\xc3\xb6bel je spoznal pesni\xc5\xa1ki talent in je priporo\xc4\x8dil Kellerja Adolfu Ludwigu Follenu, biv\xc5\xa1emu \xc4\x8dlanu \xc5\xa1tudentske bratov\xc5\xa1\xc4\x8dine Burschenschafter in udele\xc5\xbeencu Wartburgfesta leta 1818, kateri ji bil v Nem\xc4\x8diji preganjan kot demagog, zato je od leta 1822 naprej \xc5\xbeivel v \xc5\xa0vici, kjer se poro\xc4\x8dil s premo\xc5\xbeno \xc5\xa1vicarko._NEWLINE_Od liberalnega preobrata 1831 dalje so bili nasprotniki evropskih kne\xc5\xbeevskih vladavin v \xc5\xa0vici sprejeti odprtih rok. Ta dotok iz Nem\xc4\x8dije je povzro\xc4\x8dil, da je bil ve\xc4\x8dji del u\xc4\x8diteljstva leta 1833 ustanovljene Univerze v Z\xc3\xbcrichu prete\xc5\xbeno sestavljen iz nem\xc5\xa1kih opozicijskih akademikov. Poleg ustanovnega rektorja Lorenza Okena so tam pou\xc4\x8devali kemik Carl L\xc3\xb6wig, zdravnik Jakob Henle, teolog in orientalist Ferdinand Hitzig, politi\xc4\x8dni publicist Wilhelm Schulz in za nekaj mesecev tudi njegov prijatelj, v Z\xc3\xbcrichu zgodaj umrli naravoslovec in pesnik, Georg B\xc3\xbcchner. Veliko od njih se je sre\xc4\x8devalo v Follenovi hi\xc5\xa1i \xe2\x80\x9czum Sonnenb\xc3\xbchl\xe2\x80\x9d, kjer so se po Strausenhandlu in Z\xc3\xbcri\xc5\xa1kem pu\xc5\xa1u razkropljeni liberalci po\xc4\x8dasi ponovno zbirali in se dru\xc5\xbeili z eksilanti razli\xc4\x8dnih nacionalosti, med njimi z anarhistom Michailom Bakuninom ter zgodnjim komunistom Wilhelmom Weitlingom. _NEWLINE_Po Kellerju je bil Hoffmann njegov pravi odkritelj, ki je po enem pogledu v njegov manuskript, ki je pristal pri Follenu, ga dal takoj poklicati k sebi. Follen, ki je tudi sam pesnil, je postal Kellerjev mentor in je predelal njegove verze- vendar ne na bolj\xc5\xa1e. Eden prvih izborov Kellerjevih pesmi je iz\xc5\xa1el pod naslovom Pesmi avtodidakta Samonareka (nem. Lieder eines Autodidakten), v zbirki od Frobela izdani Nem\xc5\xa1ki \xc5\xbeepni knjigi za leto 1845 (nem. Deutsches Taschenbuch auf das Jahr 1845), drugi izbor pa s Sedemindvajsetimi ljubezenskimi pesmimi (nem. Siebenundzwanzig Liebeslieder), Ognjeno Idilo (nem. Feueridylle) in Misli \xc5\xbeivega zakopanega (Gedanken eines lebendig Begrabenen) v naslednjem in hkrati zadnjem zvezku iz leta 1846. Celotna zbirka, ki jo je ponovno uredil Follen, je iz\xc5\xa1la leta 1846 pod naslovom Poezije (nem. Gedichte) v heidelber\xc5\xa1ki zalo\xc5\xbebi Heidelberg Verlag C. F. Winter.\n_START_SECTION_\nUpornik\n_START_PARAGRAPH_\nTa zbirka (in vse slede\xc4\x8de) je vsebovala tudi pesem, s katero je Keller ponovno potrdil svoje politi\xc4\x8dne barve, a tokrat o\xc4\x8ditno. Sonderbundska vojna leta 1847, katere posledica je bil izgon jezuitov ter nastanek moderne \xc5\xa1vicarske ustave, je vrgla svojo senco, na njegovo ustvarjanje.\xe2\x80\x9cPoredni pesnik\xe2\x80\x9d, kot je sam sebe kasneje poimenoval, je v za\xc4\x8detku leta 1844 sestavil za ilustriran letak pesem z rimo \xe2\x80\x9cPrihajajo, jezuiti!\xe2\x80\x9d_NEWLINE_Pesnik se je v letih 1844 in 1845 v Luzernu udele\xc5\xbeil obeh poskusov dr\xc5\xbeavnega udara imenovanih Freischarenzug, po katerih je zaradi pomanjkanja stika z nasprotnikom vrnil domov nepo\xc5\xa1kodovan. To izku\xc5\xa1njo je kasneje obdelal v noveli Gospa Regel Amrain in njen najmlaj\xc5\xa1i (nem. Frau Regel Amrain und ihr Jungster). Bil je vpleten tudi v literarni spor. Arnold Ruge in njegov somi\xc5\xa1ljenik Karl Heinzen sta napadla njegovega zalo\xc5\xbenika, zaradi Kellerjeve vere v boga in njegove nesmrtnosti kot reakcionizem poleg tega pa sta Wilhelma Schulza, ki mu je pristopil na pomo\xc4\x8d, spravila na slab glas. Schulz, biv\xc5\xa1i poveljnik garde, je izzval Rugeja na dvoboj in dolo\xc4\x8dil Kellerja za svojega pomo\xc4\x8dnika. Ruge se je izzivu izmuznil, Keller pa je svojemu prijatelju "pomagal" s sonetom. Odmeve Z\xc3\xbcri\xc5\xa1kega Spora o Ateizmu najdemo, sicer mo\xc4\x8dno skrite, v Zelenem Henriku. _NEWLINE_V teh letih je Keller prijateljeval z dru\xc5\xbeino Freiligrath in zakonskim parom Schulz ter vodjem zbora in skladateljem Wilhelmom Baumgartnerjem, ki je Kellerja seznanil z romanti\xc4\x8dno glasbo in svojim igranjem klavirja ter nekaj Kellerjevih pesmi tudi uglasbil. Pri Freiligrathovih (v Meierbergu ob Rapperswilu) je spoznal njegovo svakinjo Marie Melos in se v njo zaljubil, vendar ji svoje ljubezni ni izpovedal. Jo je pa, v pogosto citiranem ljubezenskem pismu, neuspe\xc5\xa1no izpovedal drugi lepi in bistri mladi dami, Luisi Rieter._NEWLINE_Zunanje stanje skoraj tridesetletnega Kellerja ni bilo nikoli bolje kot po vrnitvi iz M\xc3\xbcnchna. Prvi pesni\xc5\xa1ki honorar je bil zapravljen, prva pesni\xc5\xa1ka slava je po\xc5\xa1la; z literarno- in umetnostnokriti\xc4\x8dnimi \xc4\x8dlanki, kakr\xc5\xa1ne je pisal za Novi Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ki \xc4\x8casopis (nem. Neue Z\xc3\xbcrcher Zeitung) ter Listi za knji\xc5\xbenevno zabavo (nem. Blatter fur literarische Unterhaltung), ni bilo mogo\xc4\x8de zaslu\xc5\xbeiti za pre\xc5\xbeivetje. Niti ni bil ustvarjen za publicistiko, ki je prehranjevala spoznanj polnega Schulza, niti ni bil trgovec kot Freiligath, ki je \xc5\xbee leta 1846 imel razstavo v Londonu ter se preselil tja s celotno dru\xc5\xbeino. \xc5\xa0e posebej je politi\xc4\x8dno anga\xc5\xbeiranega Kellerja bolelo, da so ga tudi pri sodelovanju pri dr\xc5\xbeavni prenovi v \xc5\xa0vici, ki so jo po razveljavitvi Sonderbunda 1847-48, zaradi predhodnjih politi\xc4\x8dnih akcij, izklju\xc4\x8dili. Dejavnosti ustanoviteljev moderne zvezne dr\xc5\xbeave, Jonasa Furrera in Alfreda Escherja, ki jih je spoznal na Volontariatu na Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavni pisarni, sta ga napolnila s spo\xc5\xa1tovanjem.\n_START_SECTION_\nDr\xc5\xbeavni \xc5\xa1tipendiat Heidelberg 1848-50\n_START_PARAGRAPH_\nV revolucijskem letu, natan\xc4\x8dneje kotobra, je preko Basla in Strassburga potoval v politi\xc4\x8dno nemiren Baden in se vpisal na Univerza v Heidelbergu. Z velikim vedo\xc5\xbeeljnem je obiskoval predavanja o Spinozi ter nem\xc5\xa1ke literarno zgodovino in estetiko pri Hermannu Hettnerju, ki je kmalu postal njegov prijatelj. Pomemben navdih Kellerju je bil zdravnik Jakob Henle, ki ga je poznal \xc5\xa1e iz Z\xc3\xbcricha. Pri njem je poslu\xc5\xa1al tisti antropolo\xc5\xa1ki \xc5\xa1tudij, ki je obdelan v Zelenem Henriku. _NEWLINE_Heidelberg je bilo tudi umetni\xc5\xa1ko mesto. Keller se je pridru\xc5\xbeil enako staremu slikarju Bernarnu Friesu, sinu heidelber\xc5\xa1kega zbiralca umetnosti, in je bil pogosto gost pri Christianu K\xc3\xb6sterju, ki je do\xc5\xbeivel razcvet literarne in slikarske Heidelber\xc5\xa1ke romantike in ki je deloval kot restavrator zbirke slik Sulpiza Boisser\xc3\xa9eja. K\xc3\xb6ster, obo\xc5\xbeevalec Goetheja, je spoznal svojega gosta z deli staronem\xc5\xa1kega slikarstva in grafike in ga navdihnil k pesmi Melanholija (nem, Melancholie), katera vsebuje slavno obliko D\xc3\xbcrerjeve Bakrene mize (nem Kupfertisch). _NEWLINE_V Waldhornu, hi\xc5\xa1i liberalnega politika in u\xc4\x8denjaka Christiana Kappa, se je Keller sre\xc4\x8dal s filozofom Ludwigom Feuerbachom, katerega so v Heidelberg povabili revolucionarni \xc5\xa1tudentje in kjer je v dvorani mestne hi\xc5\xa1e imel predavanja o stvareh religije pred publiko sestavljeno iz delavcev, me\xc5\xa1\xc4\x8danov in akademikov._NEWLINE_Do Johanne Kapp, umetni\xc5\xa1ko nadarjene h\xc4\x8derke Christiana Kappa, u\xc4\x8denke slikarstva Bernharda Friesa, je imel Keller globoko naklonjenost. Ko ji je jeseni 1849 priznal svojo ljubezen, mu je zaupala, da je skrivno v zvezi z Feuerbachom. Nekaj najlep\xc5\xa1ih Kellerjevih novo nastalih pesmi obdelujejo to nesre\xc4\x8dno ljubezen, med njimi tudi verzi o Heidelber\xc5\xa1kem starem mostu._NEWLINE_Prijateljski trio Keller, Schulz, Freiligrath - le ta ta\xc4\x8das \xc5\xbee poslanec v Frankfur\xc5\xa1kem De\xc5\xbeelnem Zdru\xc5\xbeenju, drugi soizdajatelj Novega Ren\xc5\xa1kega \xc4\x8casopisa - se je na prelomnici leta 1848/49 v Darmstadtu, ponovno sre\xc4\x8dal. Maja 1849 je bil Keller o\xc4\x8dividec bojev pri umiku Baadskih revolucionarjev. Poleti ni ve\xc4\x8d obiskoval predavanj in se popolnoma predal svojemu knji\xc5\xbeevnemu delu, se soo\xc4\x8dil s klasiki drame, z Hettnerjem diskutiral o dramski teoriji, ki je malo kasneje preraslo v intenzivno pisemsko izmenjavo in pisal razli\xc4\x8dne komedije ter dramo Therese, delo, ki je ostalo le fragment. Konec leta je iz\xc5\xa1la v Listih za knji\xc5\xbeevno zabavo (nem. "Bl\xc3\xa4ttern f\xc3\xbcr literarische Unterhaltung") prva zbirka podrobnih recenzij o pripovednih delih konservativnega \xc5\xa1vicarskega pesnika Jeremiasa Gotthelfa. Tudi kasneje ve\xc4\x8dkrat zavr\xc5\xbeeno uvodno poglavje Zelenega Henrika je nastalo v Heidelbergu. S svojimi \xc5\xa1tipenditorji se je Keller dogovoril, da ne bo kot na\xc4\x8drtovano potoval po Orientu, in raje nadaljeval delo na svojih gledali\xc5\xa1kih delih v Berlinu. Upal je, da se bo lahko na priznanih odrih pruskega glavnega mesta uveljavil kot pisec gledali\xc5\xa1kih iger. V dnevih svojega slovesa od Johanne Kapp, decembra 1849, je prvi\xc4\x8d pisal Braunschweigerskemu zalo\xc5\xbeniku Eduardu Viewegu in sklenil, da \xc5\xa1e pred svojim odhodom v Berlin z njim sklene pogodbo o izdaji svojih pesmi in romana.\n_START_SECTION_\nSvobodni pisatelj: Berlin 1850\xe2\x80\x9355\n_START_PARAGRAPH_\nNa pruska tla je prvi\xc4\x8d stopil Keller, potujo\xc4\x8d z ladjo po reki Ren navzgor, v K\xc3\xb6lnu. Tam si Freiligrath, od sodnih postopkov ovirani biv\xc5\xa1i urednik Novega Renskega, ni dovolil vzeti prilo\xc5\xbenosti, prijatelja zabavati v veseli dru\xc5\xbebi. V tej dru\xc5\xbebi je bil tudi pesnik Wolfgang M\xc3\xbcller von Konigswinter in malo kasneje v D\xc3\xbcsseldorfu \xc5\xa1e slikar Johann Peter Hasenclever. Konec aprila 1850 je Keller prispel v Berlin in se vselil v stanovanje v bli\xc5\xbeini Gendarmenmarkta z razgledom na Kraljevego Gledali\xc5\xa1\xc4\x8de Berlin. _NEWLINE_Iz enega leta, ki naj bi ga pre\xc5\xbeivel v mestu, jih je postalo ve\xc4\x8d kot pet: najbolj produktivna, ampak tudi skromna leta njegovega \xc5\xbeivljenja. Tam je v mu\xc4\x8dnem, pogosto mesece neprekinjenem delu napisal Zelenega Henrika in zatem \xe2\x80\x9c v eni potezi\xe2\x80\x9d spravil novele prve zbirke Ljudi iz Seldwyle na papir. Dve upanji, s katerimi je pri\xc5\xa1el v Berlin, sta ostali neuresni\xc4\x8deni: Pisateljevanje mu ni omogo\xc4\x8dalo izhoda v lep\xc5\xa1e \xc5\xbeivljenje in njegove gledali\xc5\xa1ke igre niso nikoli postale ve\xc4\x8d kot osnutki.\n_START_SECTION_\nSpoznanja v gledali\xc5\xa1\xc4\x8du\n_START_PARAGRAPH_\nS strani njegove \xe2\x80\x9cglavne pou\xc4\x8devalne ustanove\xe2\x80\x9d, Kraljevega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da, je bil Keller razo\xc4\x8daran. Raje je imel mestni milje in \xc5\xa1tevilna \xc5\xbeenska \xc5\xa1tudentska zdru\xc5\xbeenja (nem. Damenflor). prav tao je bilo s strani drugih za\xc5\xbeeljeno, da je dela, ki jih je \xc5\xbee poznal, prvi\xc4\x8d videl na odrih, kot npr. klasike Shakespeara, Goetheja in Schillerja ter novej\xc5\xa1a Hebblova dela. A vendar se je prito\xc5\xbeeval nad pomanjkanjem umetnosti v sami re\xc5\xbeiji, \xc5\xa1e posebej pri Hamletu in Mariji Magdaleni. Njegove kriti\xc4\x8dne poglede o dramaturgiji je razvil ob izmenjavi pisem s Hettnerjem, ki jih je leta 1852 obdelal v svoji knjigi Moderna Drama (nem. Das Moderne Drama). Z zahtevo po oddaljenem, reflektiranem ob\xc4\x8dinstvu, je bodo\xc4\x8di epik \xc5\xbee vnaprej odvzel princip epskemu gledali\xc5\xa1\xc4\x8du._NEWLINE_Ko je leta 1850 v Berlinu z dramami Corneilla in Racina gostovala Elisa Rachel Felix, ga je prepri\xc4\x8dalo njeno odrekanje gledali\xc5\xa1kemu pathosu in kakor tudi njena umetnost, ki je pesni\xc5\xa1kim besedam dala veljavo, o vrednosti teh iger in o neustavljivih - od Lessinga dalje - prisotnih predsodkih Nemcev do klasi\xc4\x8dne francoske tragedije. Tudi igra m\xc3\xbcnchen\xc4\x8danke Christine Enghaus v glavni vlogi hebbelove drame Judith, je pustila globok vtis. V splo\xc5\xa1nem je videl Keller tragi\xc4\x8dno v gledali\xc5\xa1\xc4\x8du v zatonu, komi\xc4\x8dno pa v porastu.\n_START_SECTION_\nLiterarno dru\xc5\xbeenje\n_START_PARAGRAPH_\nGledali\xc5\xa1\xc4\x8dnikom in pisateljem se je raje ognil: S tem ko se je vsem dolo\xc4\x8dilnim krogom ognil, je samega sebe odrezal pred kakr\xc5\xa1nokoli zahtevo po tuji za\xc5\xa1\xc4\x8diti je zapisal Baechtold ki kot vzrok za Kellerjevo potrebo po neodvisnosti vidi v njegovem preziru do zaprtih dru\xc5\xbeb. Keller se je bil tako sam onemogo\xc4\x8dil uveljaviti se kot literat. Prav tovrstna nravnost pa mu je zaprla vrata do tradicionalnih salonskih in literarnih dru\xc5\xbeenj, ki so bila v prestolnici tako cenjena. Neki prijateljski gledali\xc5\xa1ki pisec ga je priporo\xc4\x8dil Bettini von Arnim in mu zabrusil naj se z njo dobi. Keller je odklonil. Pesnik Christian Friedrich Scherenberh, s katerim se je tisti \xc4\x8das dobro razumel, ga je vzel s seboj na sestanek berlinskega literarnega zdru\xc5\xbeenja Tunnel \xc3\xbcber dem Spree, kar pa je bil tudi njegovo zadnjo prisostvovanje. Pri Karlu Augustu Varnhagnu von Ense, znan tudi kot \xe2\x80\x9cgrand old man\xe2\x80\x9d klasi\xc4\x8dno-romanti\xc4\x8dnega obdobja, ki je \xc5\xbee leta 1846 spodbudno pisal o Kellerjevih pesmih, je opravi\xc4\x8dil svojo odsotnost s tem, da \xe2\x80\x9cda mu primanjkuje kakr\xc5\xa1nekoli oblike severnonem\xc5\xa1kega vedenja\xe2\x80\x9d. V resnici se je na za\xc4\x8detku dru\xc5\xbeil bolj s sonarodnjaki, ju\xc5\xbenimi Nemci in Rheinland\xc4\x8dani, ki so se dobivali v berlinskih vinotekah in pivnicah. Tako je prijateljeval z zdravnikom Christianom Heu\xc3\x9ferjem (1826\xe2\x80\x931909) in kiparjem Hermannom Heideljem. _NEWLINE_Vendar od 1854 dalje, potem ko so iz\xc5\xa1li prvi trije zvezki Zelenega Henrika in je Keller kupil frak, obvezno obla\xc4\x8dilo vi\xc5\xa1je dru\xc5\xbebe, je postal del kavarni\xc5\xa1kih dru\xc5\xbeb, ki jih je na Mauerski cesti 36 organizirala varnhagenova ne\xc4\x8dakinja Ludmilla Assing. Keller je tam poleg literatov Maxa Ringa, Adolfa Stahra, Alexandra von Sternberga in Eduarda Vehsa sre\xc4\x8dal tudi biv\xc5\xa1ega pruskega vojnega ministra Ernsta von Pfuela in pevko Wilhelmino Schroeder-Devrient. Njegovi gostitelji so cenili njega kakor tudi njegovega Zelenga Henrika. Varnhagen mu je podaril ro\xc4\x8dno napisan izvod \xc4\x8cerubinskega popotnika (nem. Cherubinischer Wandersmann) Angelusa Silesiusa._NEWLINE_Prav tako je bil Keller v zadnjih dveh letih v Berlinu pogosto gost pei Franzu Dunckerju in njegovi soproge Line. Tukaj je Keller spoznal tudi Betty Tendering, sestro Line Duncker in se strastno zaljubil v to elegantno, visokoraslo in prelepo dvaindvajsetletnico. Pod imenom Dorothea Schonfun ( oz. Bella Trovata = Betty Tendering) se je pojavila v zadnjem zvezku Zelenega Henrika. Kakor njegov romanski "heroj", si tudi Keller ni upal, "nedosegljivi" priznati svojo ljubezen. Namesto tega je za\xc4\x8del svoje "te\xc5\xbeko" srce laj\xc5\xa1ati s tem, da je na svojih no\xc4\x8dnih vra\xc4\x8danjih domov iskal pretepe z mimoido\xc4\x8dimi. Dogodki, od katerih pa naj bi odnesel le modro oko ter denarno globo.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje, izdaje, koncepti\n_START_PARAGRAPH_\n1851 je iz\xc5\xa1la pri zalo\xc5\xbebi Vieweg Kellerjeva v Heidelbergu nastala zbirka Novej\xc5\xa1e pesmi (nem. Neuere Gedichte), 1854 pa \xc5\xa1e raz\xc5\xa1irjena izdaja. Med letoma 1851 in 1854 Keller napi\xc5\xa1e ve\xc4\x8d prispevkov za \xc4\x8dasopis Bl\xc3\xa4tter f\xc3\xbcr literarische Unterhaltung, in sicer med drugimi tudi ve\xc4\x8d obse\xc5\xbenih razprav o romanih Jeremiasa Gotthelfa, kar je bilo tudi Kellerjevo glavno literarno-kriti\xc4\x8dno delo. Ker od leta 1852 dalje ni prejemal ve\xc4\x8d nobene \xc5\xa1tipendije in ker so honorarji in denar Viewega v dragem Berlinu komaj krili stro\xc5\xa1ke, je bil prisiljen, se ve\xc4\x8dkrat zadol\xc5\xbeiti in to prav v obdobju, ko so njegovi podporniki in prijatelji v Z\xc3\xbcrichu pri\xc4\x8dakovali poro\xc4\x8dila o njegovem uspehu._NEWLINE_Tisti \xc4\x8das je bila prodaja prvih treh zvezkov romana komaj opazna. Ko so bili konec leta 1853 odposlani, je Kellerja najhuj\xc5\xa1e \xc5\xa1ele \xc4\x8dakalo: leto in pol do zaklju\xc4\x8dka \xc4\x8detrtega zvezka, v katerem je sinhrono pripovedoval svoje bole\xc4\x8de do\xc5\xbeivljanje nesre\xc4\x8dne ljubezni, kakor tudi ljubezni svojega romanskega heroja. Na Cvetno nedeljo leta 1855 je \xe2\x80\x9ddobesedno v solzah\xe2\x80\x9d napisal zadnje poglavje. Maja je kon\xc4\x8dno prispel \xc4\x8detrti zvezek v knjigarne._NEWLINE_Tudi za zalo\xc5\xbenika Eduarda Viewega je postal Zeleni Henrik preizkus \xc5\xbeivcev: pet let mu ni uspelo Kellerja, tako z gro\xc5\xbenjami kot z obljubami, pripraviti do tega, da bi manuskripte oddal do zastavljenega roka. Vieweg je smatral roman za \xe2\x80\x9cmojstrovino\xe2\x80\x9d. Kljub temu pa je avtorju pla\xc4\x8da honorar za\xc4\x8detnika in to, ko je njegova zalo\xc5\xbeba cvetela in je bil Kellerjev ekonomski polo\xc5\xbeaj poznan. _NEWLINE_Tako se je med Berlinom in Braunschweigom razvila izmenjava pisem, ki ji zaradi rezkega grenkega tona- kljub stalni vljudnosti- v nem\xc5\xa1ki literarni zgodovini \xc5\xa1e vedno ni enakovredne._NEWLINE_Nepopla\xc4\x8dana je ostala Kellerjeva lektura klasi\xc4\x8dnih del, s katero je zapolnil svoje raztegnjene odmore od pisanja. Prav ta pa je dodala njegovim spisom kot \'literarnost\' ocenjeno globino razse\xc5\xbenosti in du\xc5\xa1evno predenje v novih delih. Paradoks, ki je bil zanj hkrati delo in po\xc4\x8ditek. Prav mo\xc5\xbeno, da tu ti\xc4\x8di \xc5\xa1e en razlog za \xe2\x80\x9cpravlji\xc4\x8dno po\xc4\x8dasnost\xe2\x80\x9d njegovega pisateljskega nadaljevanja. Vzporedno z delom na Zelenem Henriku so v Kellerjevi glavi nastale tiste \xc5\xbeivljenjske slike, ki so se po zaklju\xc4\x8dku romana pojavile v obliki novel: Ljudje s Seldwyle (nem. Leute aus Seldwyla). V nekaj mesecih je dokon\xc4\x8dal prvih pet pripovedi tega cikla, Pankraz, der Schmoller, Frau Regel Amrain und ihr Jungster, Romeo und Julia auf dem Dorfe ter Die drei gerechten Kammmacher ter Spiegel, das Katzchen. Vieweg jih je po mnogih prerekanjih izdal \xc5\xa1ele v naslednjem letu. Drugi zvezek je ostal nedokon\xc4\x8dan. Pripovedno delo z delovnim naslovom \xe2\x80\x9cGalathea\xe2\x80\x9d, ki je kasneje na\xc5\xa1lo svoj prostor v  delu Sedem legend (nem. Sieben Legenden) in pesmih Sinngedicht, je zaradi v denarnih te\xc5\xbeav in hitrega pisanja petih Seldwylskih zgodb, sklenil pogodbo z Franzom Dunckerjem, ki ga je zavezovala, da tekom leta 1856 dostavi manuskripte. Vieweg je prodal nenapisan drugi zvezek Ljudi s Seldwyle in sklenil z njim pogodbene kazni v primeru, \xc4\x8de bi se pisanje zavleklo. A vendar: Sedem legend so pustile nase \xc4\x8dakati 16 let, Ljudje s Seldwyle II 19 let ter Sinngedicht 25 let. \xc5\xa0e eno veliko delo, ep v verzih Der Apotheker von Charmouny oder der kleine Romanzero,odgovor na Heinejevo vrnitev k veri v boga in nesmrtnost, je dokon\xc4\x8dal leta 1852, izdal pa \xc5\xa1ele v Zbranih Poezijah (nem. Gesammelte Gedichte) 30 let kasneje._NEWLINE_\xc4\x8ceprav navdihnjen ob melanholi\xc4\x8dnem zanimanju M\xc3\xa4rki\xc5\xa1kih pokrajin vzhodno od Berlina ter pogostih obiskov \xc5\xbeivalskega vrta, se Keller v Berlinu ni nikoli po\xc4\x8dutil doma. V zadnjih dveh letih ga je vedno bolj vleklo nazaj domov v \xc5\xa0vico, poleg tega sta ga mati in sestra, katerima dolga obdobja ni ni\xc4\x8d pisal, te\xc5\xbeko \xc4\x8dakali. Kar ga je dr\xc5\xbealo v Berlinu, so bili njegovi dolgovi in upanje, da si bo s pisanjem kon\xc4\x8dno lahko zagotovil obstoj. S strani Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ke vlade ni primanjkovalo spodbude, da ga na dober na\xc4\x8din umestijo. Leta 1854 so mu ponudili mesto docenta na novo ustanovljenem Polytechnikumu, dana\xc5\xa1nji ETH Z\xc3\xbcrich. Po kratkem premisleku pa je vendarle odklonil, \xe2\x80\x9csaj o dociranju pesnikov v dobesednem pomenu besede ni nikoli razmi\xc5\xa1ljal\xe2\x80\x9d in je tako priporo\xc4\x8dil Hettnerja, ki pa je sledil klicu na Dresden\xc5\xa1ki umetni\xc5\xa1ki akademiji. Tudi z\xc3\xbcri\xc5\xa1ke zasebnike, alarmiral jih je njegov prijatelj Christiana Heusserja, je skrbelo zanj. Jakob Dubs, njegov soborec iz dni partizanskih shodov in takratni \xc5\xa1vicarski nacionalnih dejavnosti, je odredil ustanovitev majhne delni\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe za re\xc5\xa1itev Gottfrieda Kellerja pred dol\xc5\xbeni\xc5\xa1kim zaporom. Vendar znesek 1800 Frankov, ki se je nabral, ni zadostoval. Na koncu je zmagala Kellerjeva nesre\xc4\x8dna ljubezen nad izgubljenimi upi: \xe2\x80\x9cNe morem ve\xc4\x8d zdr\xc5\xbeati v Berlinu\xe2\x80\x9d, je napisal svoji materi ter ji razlo\xc5\xbeil njegov polo\xc5\xbeaj. Elisabeth Keller, ki je 1852 prodala svojo hi\xc5\xa1o na govejem trgu, ni odla\xc5\xa1ala in sina drugi\xc4\x8d re\xc5\xa1ila. Konec novembra 1855 je zapustil Berlin, se ustavil v Dresdnu tam spoznal Bertholda Auerbacha in Karla Gutzkowa in se decembra, po sedmih letih v tujini, vrnil v svoje rodno mesto.\n_START_SECTION_\nSvobodni pisatelj v Z\xc3\xbcrichu 1855\xe2\x80\x9361\n_START_PARAGRAPH_\nKljub temu da \xc5\xa0vica ni prejela podpore od takratnih vodilnih dr\xc5\xbeav, se je med Kellerjevo odsotnostjo v Nem\xc4\x8diji uveljavila \xc5\xa1vicarska zvezna dr\xc5\xbeava. Ob vrnitvi je Keller na\xc5\xa1el svojo domovino v gospodarskem in kulturnem dvigu. Napo\xc4\x8dilo je obdobje Alfreda Escherja in liberalni Z\xc3\xbcrich je polo\xc5\xbeil podlago za trenutno veljavo. Izgradnja dr\xc5\xbeavne mre\xc5\xbee \xc5\xbeeleznic in ustanovitev \xc5\xa1vicarske kreditne banke Credit Suisse AG je v dr\xc5\xbeavo usmerila kapital. Polytechnikum - Vi\xc5\xa1ja tehni\xc4\x8dna strokovna \xc5\xa1ola, tisti \xc4\x8das pod eno streho z univerzo, je privabljala znanstvenike ostalih fakultet. Tudi neprekinjena tradicija liberalne priseljevalne politike je poskrbela za dotok talentiranih reakcionerskih beguncev iz Nem\xc4\x8dije, Avstrije, Francije ter Italije.\n_START_SECTION_\nPoznanstva\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina priseljencev ni imelo finan\xc4\x8dnega kritja, kot npr. Richard Wagner, nekateri pa so bili tudi preskrbljeni, kot npr. zakonski par Francois in Eliza Wille ter Otto in Mathlide Wesendock. Ti so bistveno  pripomogli, da se je v Z\xc3\xbcrichu razvilo salonskego \xc5\xbeivljenje. _NEWLINE_Z Wagnerjem, katerega spise je \xc5\xa1tudiral \xc5\xbee v Heidelbergu, se je Keller razumel \xe2\x80\x9cnenavadno dobro\xe2\x80\x9d. Wagner je cenil njegovo delo Ljudje s Seldwyle, katero je v za\xc4\x8detku leta 1856 kon\xc4\x8dno iz\xc5\xa1lo. Hvaljeno s strani Bertholda Auerbacha, kritizirano s strani Karla Gutzkowa. Keller je imenoval Wagnerjev Nibelun\xc5\xa1ki Prstan \xe2\x80\x9czaklad prvotne nacionalne poezije\xe2\x80\x9d in \xe2\x80\x9c\xc5\xbeare in krvi polno pesnitev\xe2\x80\x9d, zadnje verjetno z zadr\xc5\xbeki, saj glede zaradi verzov kot npr. \xe2\x80\x9cWeia! Waga! Woge, du Welle, walle zur Wiege!\xe2\x80\x9d kasneje Wagnera precej napadel: Njegov jezik, tako poeti\xc4\x8den in mo\xc4\x8dan, njegovo dojemanje nem\xc5\xa1ke presvetosti in kakr\xc5\xa1ne njegove namere tudi so, so v svojem arhaisti\xc4\x8dnem o\xc5\xa1tevanju neprimerne, saj maskiranje sedanjosti ali celo prihodnost pripada bolj preteklosti! _NEWLINE_Keller se je pogosto prito\xc5\xbeeval, da v Z\xc3\xbcrichu biva toliko Nemcev. Bilo naj bi \xe2\x80\x9cstrahovito\xe2\x80\x9d kako v Z\xc3\xbcrichu mrgoli u\xc4\x8denjakov in literatov, je priznal Ludmilli Assing. Sli\xc5\xa1ati naj bi bilo skoraj ve\xc4\x8d knji\xc5\xbene nem\xc5\xa1\xc4\x8dine ter franco\xc5\xa1\xc4\x8dine in italijan\xc5\xa1\xc4\x8dine kot pa \xc5\xa1vicarske nem\xc5\xa1\xc4\x8dine.\n_START_SECTION_\nPesnik slavospevov\n_START_PARAGRAPH_\nNacionalni karakter, ki so se ga letne zabave strelskih, pevskih in telovadnih dru\xc5\xa1tev skozi stoletja navzela, je vplival tudi na za tisti \xc4\x8das tipi\xc4\x8dne prireditve kot npr. razstave in otvoritve novih \xc5\xbeelezni\xc5\xa1kih linij. Ob enem je to dodalo na teh prireditvah prikazanemu \xc5\xa1vicarskemu patriotizmu priokus kozmopolitizma. Politi\xc4\x8dni azilanti niso ostali \xe2\x80\x9eograjni\xe2\x80\x9c gostje, njihova udele\xc5\xbeba na "svobodnem dru\xc5\xbebenem \xc5\xbeivljenju" je bila samoumevna, njihov doprinos dobrodo\xc5\xa1el. Tako je na primerwagnerjeva dejavnost prinesla glasbeno in gledali\xc5\xa1ko sceno, kjer so nastopali virtuozi in velika imena gledali\xc5\xa1ke umetnosti, med drugimi leta 1856 Franz Liszt in leta 1857 Duard Devrient. _NEWLINE_"Literarni turisti" so pridrveli ob\xc4\x8dudovati republikanski \xc4\x8dude\xc5\xbe, tako recimo od Kellerjevih znancev starec Varnhagen z Ludmillo, Dunckerjevi in Stahr-Lewaldski zakonski par iz Berlina, Hettnerjevi iz Dresdna. Med bolj znanimi pa velja omeniti Paula Heysa, ki je pri\xc5\xa1el iz M\xc3\xbcncha in takoj sklenil prijateljstvo s Kellerjem._NEWLINE_Medtem so ostale novele, ki jih je obljubil svojim zalo\xc5\xbenikom, nenapisane. Skoraj vsa njegova literarna produkcija se je v tem \xc4\x8dasu vrtela okoli teh zabav; otvoritveni napevi, kora\xc4\x8dnice, ep v verzih "Slavnostni sprevod v Z\xc3\xbcrichu", pesem "Ufenau" za spominsko proslavo ob grobu Ulricha von Huttena, ki jo je njegov prijatelj Baumgartner uglazbil in izvedel z zborom. Nadalje je leta 1850 napisal prolog za zabavo ob stoletnici Schillerjevega rojstnega dne ter leta 1860/61 zaradi krstitve Schillerjevega spomenika v Vierwalstaaterseeju esej Ob mitskem kamnu (nem. "Am Mythenstein"), kje je sicer kritiziral Wagnerjev jezik, vendar je izrazil tudi njegov pogled na klasi\xc4\x8dno gledali\xc5\xa1\xc4\x8de in razvijal ideje o \xc5\xa1vicarsko-nacionalnih festivalnih igrah. Nekatera dela so bila uprizorjena, vendar \xc5\xa1ele proti koncu stoletja. _NEWLINE_Neposredno in mo\xc4\x8dno je delovala proti temu novela "Zastavica sedmin pokon\xc4\x8dne\xc5\xbeev\xe2\x80\x9c (nem. "Das F\xc3\xa4hnlein der sieben Aufrechten"), v sredini katere stoji fiktivni slavni govor na zgodovinski zabavi, in sicer na Aarauskem enotskem streljanju leta 1849. _NEWLINE_Avtor je govor polo\xc5\xbeil v usta mlademu strelcu, ki je Kellerjev pogled na razmerje med ljubeznijo do domovine in svetovljanstvom izrazil v pogostokrat citirane besede: "Spo\xc5\xa1tuj vsakega mo\xc5\xa1kega de\xc5\xbeelo, vendar ljubi svojo." Ta pripoved, ki je 1860 iz\xc5\xa1la v Auerbachovem Nem\xc5\xa1kem Ljudskem koledarju (nem. "Deutschem Volkskalender"), je naznanila Kellerjevo \xe2\x80\x9czadovoljstvo s stanjem v domovini\xe2\x80\x9d in je bilo v \xc5\xa0vici tudi navdu\xc5\xa1eno ponatisnjeno. _NEWLINE_Keller je sedaj uveljavil svoje ime kot pisatelj in pripovedovalec vendar je njegov ekonomski polo\xc5\xbeaj ostal ogro\xc5\xbeen: Brez brezpla\xc4\x8dne hrane in stanovanja pri materi, kateremu gospodinjstvu je tudi Regula Keller prina\xc5\xa1ala svoj zaslu\xc5\xbeek kot prodajalka, ne bi mogel pre\xc5\xbeiveti. V za\xc4\x8detku leta 1860 je bil tako obupan, da je svojemu zalo\xc5\xbeniku zaman predstavil oble\xc5\xbeano delo Mali Romanzero (nem. "Der Kleine Romanzero"), \xc4\x8deprav je \xc4\x8dutil \xc4\x8dasovno neprimernost tak\xc5\xa1ne objave - Leta 1856 je umrl Heine in na knji\xc5\xbenem trgu so kro\xc5\xbeile razne dvomljive govorice. \xe2\x80\x9c\xc4\x8ce bi bilo dovoljeno\xe2\x80\x9d, je pisal Freiligrathu, \xe2\x80\x9cvernike tepsti, namesto da jih pla\xc4\x8dujemo, tako bi prekleto pesem s tiso\xc4\x8dimi prijatelji za\xc5\xbegal.\xe2\x80\x9d\n_START_SECTION_\nPrvi dr\xc5\xbeavni pisar kantona Z\xc3\xbcrich 1861-76\n_START_PARAGRAPH_\n11. Septembra 1861 se je Keller potegoval za prosto mesto prvega dr\xc5\xbeavnega pisarja kantona Z\xc3\xbcrich. Tri dni kasneje ga je vlada izvolila s petimi glasovi proti tremi. S tem je dosegel najbolje pla\xc4\x8dano mesto, ki ga je njegova doma\xc4\x8da republika imela na voljo. Mesto, \xe2\x80\x9dniti polovi\xc4\x8dna niti celotna sinekura\xe2\x80\x9d, mu sicer ni dovolilo veliko \xc4\x8dasa za pisanje literarnih del, je pa ustrezala njegovim nagibom in njegovim sposobnostim in ga je osvobodila stalnih finan\xc4\x8dnih skrbi. Nih\xc4\x8de se ne prito\xc5\xbeuje nad tem preobratom v \xc5\xbeivljenju pesnika! Dejansko je postala njegova slava. Saj se je nahajal na naslednji poti k divjini, je komentiral Baechtold.\n_START_SECTION_\nPristop in politi\xc4\x8dno delo\n_START_PARAGRAPH_\nPo imenovanju Kellerja so se v novinarskih krogih pojavila vpra\xc5\xa1anja kot npr.: Zakaj je pred svojimi konkurenti, izku\xc5\xa1enimi pravniki in upravniki, dobil prednost? Bodo lahko z letno pla\xc4\x8di 5-6000 Frankov, Frondi zaprli usta? Tudi \xc4\x8dasopisi, ki so ta sum zavra\xc4\x8dali, so bili presene\xc4\x8deni in so izrazili dvome o sposobnosti pesnika. Ta dvom se je zdel upravi\xc4\x8den, kajti Keller je 23. septembra zaspal \xc5\xbee ob samem pri\xc4\x8detku dela. Na predve\xc4\x8der je bil del ve\xc4\x8dje dru\xc5\xbebe v gostilni Zum Schwan, na kateri so doma\xc4\x8di in tuji garibaldijevi privr\xc5\xbeenci, med njimi tudi Ludmilla Assing, grofinja Hatzfel, Emma in Georg Herwegh ter Wilhelm Rustow, praznovali skupaj z Ferninandom Lassallejem, ki se je ravno takrat mudil tod okoli. Ko je slednji, \xc5\xbee pozno pono\xc4\x8di, organiziral seanco (fr. S\xc3\xa9ance), pri kateri mu je Herwegh slu\xc5\xbeil kot medij, se je Keller zbudil iz mol\xc4\x8de\xc4\x8dega sedenja, prijel stol in rinil v njih z besedami Sedaj imam dovolj, barabe, goljufi!. V nastalem tru\xc5\xa1\xc4\x8du so ga postavili na sve\xc5\xbe zrak. Vlada je izdala prito\xc5\xbebo zoper njega. \xc5\xa0est tednov kasneje je bil novinec na vrhu dr\xc5\xbeavne pisarne tako dobro vdelan, da je Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ki \xc4\x8dasopis Freitagszeitung, ki se je izpostavila s kritiko o njegovem poklicu, v tem videl prilo\xc5\xbenost, da so mu je \xc4\x8destital._NEWLINE_Keller se je z materjo in sestro vselil v Zuri\xc5\xa1ko hi\xc5\xa1o Steinhaus, kjer je bila v prvem nadstropju dr\xc5\xbeavna pisarna, v drugem pa slu\xc5\xbebeno stanovanje dr\xc5\xbeavnega pisarja. Druga\xc4\x8de kot pri Zelenem Henriku je mater pesnika do\xc5\xbeivela zado\xc5\xa1\xc4\x8denje, svojega sina videti cenjenega in preskrbljenega. _NEWLINE_5. februarja 1864 je Elisabeth Keller umrla v svojem 77. letu starosti._NEWLINE_K Kellerjevim \xc5\xa1tevilnim upravnim dol\xc5\xbenostim je spadala tudi priprava tako imenovanih Bettags-mandatov. Prvi teh pisnih del je nastal 1862. Vlada je imela pomisleke o objavi. Avtor, ki se sam ni udele\xc5\xbeeval cerkvenih zabav, je kot obi\xc4\x8dajno, dr\xc5\xbeavni cerkvi ob dnevu molitve za\xc5\xbeelel dobro obiskane ma\xc5\xa1e, vendar potem dodal: Naj pa tudi cerkveno neozave\xc5\xa1\xc4\x8deni dr\xc5\xbeavljan ne pre\xc5\xbeivi tega dne s svojo svobodno vestjo v nemirnem raztresenem stanju, ampak naj v tihi zbranosti poka\xc5\xbee svoji domovini spo\xc5\xa1tovanje. _NEWLINE_Izven upravnih poslov je Keller v letih 1863\xe2\x88\x9265 deloval kot sekretar \xc5\xa0vicarskega centralnega komiteja za Poljake, politi\xc4\x8dno-humanitarne organizacije, ki jo je soustanovil ob izbruhu poljskega januarskega upora. Med leti 1861-66 je tudi zastopal doma\xc4\x8di okraj B\xc3\xbclach v Velikem svetu, vendar za tem ni bil ve\xc4\x8d izvoljen, ker ga je nastajajo\xc4\x8da demokratska stranka medtem \xc5\xbee videla kot spodbudnika sistema, ki ga je pred svojim vpoklicem ostro kritiziral._NEWLINE_Nezadovoljstvo s sistemom Escher se je od leta 1863 dalje izrazilo kot zahteva po direktni demokraciji. Keller, zagovornik zastopni\xc5\xa1ke demokracije, je v letih 1864/65 v ve\xc4\x8d \xc4\x8dasopisnih \xc4\x8dlankih nasprotoval popolni reviziji Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ke ustave in v slede\xc4\x8dem letu sodeloval pri delni reformi, s katero so volivci pridobili pravico, preko ljudskih iniciativ zahtevati izdelavo nove ustave. Te pravice so se demokrati hitro poslu\xc5\xbeili, da bi poru\xc5\xa1ili sistem. Slabe letine, kriza \xc5\xa1vicarske tekstilne industrije in epidemija kolere v Z\xc3\xbcrichu so olaj\xc5\xa1ale njihovo po\xc4\x8detje. Kro\xc5\xbeenje se je za\xc4\x8delo s pamfletom Z\xc3\xbcri\xc5\xa1kega odvetnika Friedricha Locherja (1820-1911), kateri je z me\xc5\xa1anico resnice in la\xc5\xbei zelo \xc5\xa1kodoval ugledu Escherja in njegovih somi\xc5\xa1ljenikov._NEWLINE_Gibanje je doseglo svoj vrh konec leta 1867, in se zaklju\xc4\x8dilo z Locherjevo odstranitvijo._NEWLINE_V manj kot letu je bil izvoljen ustavni odbor z Kellerjem kot drugim sekretarjem ki je izdelal novo ustavo. Ta je bila 18. aprila 1869, ob visoki volilni udele\xc5\xbebi z veliko ve\xc4\x8dino sprejeta. Kmalu za temi slede\xc4\x8dimi prvimi direktnimi volitvami Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ke vlade so zmagali demokrati; vse razen enega svetnika stare liberalne garde so zamenjali. Keller je pri\xc4\x8dakoval da bo odpu\xc5\xa1\xc4\x8den. V na\xc5\xa1em kantonu imamo namre\xc4\x8d suho revolucijo s pomo\xc4\x8djo popolnoma mirnih, ampak zelo \xc5\xa1kodljivih volitev, posledica \xc4\x8desar je, da je na\xc5\xa1a ustava popolnoma spremenjena, je \xc5\xbee leta 1868 v pismu zaupal prijateljici Assingovi._NEWLINE_Na Kellerjevo presene\xc4\x8denje ga je nova vlada potrdila v njegovi upravi. v manj politi\xc4\x8dno razburljivih \xc4\x8dasih ji je slu\xc5\xbeil nadaljnjih sedem let.\n_START_SECTION_\nSpodleteli poro\xc4\x8dni na\xc4\x8drti, po\xc4\x8dastitve, novi prijatelji\n_START_PARAGRAPH_\nV za\xc4\x8detku leta 1865 je Gottfried Keller spoznal pianistko Luise Scheidegger (rojena leta 1843). \xc5\xbdivela je v Herzogenbuchseeju, kjer je odrasla kot rejenka pri premo\xc5\xbenih sorodnikih in na konservatoriju v Genfu pridobila koncertno diplomo. Maja 1866 se je brez javnega oznanila z njo zaro\xc4\x8dil. Nekaj mesecev kasneje si je Luise vzela \xc5\xbeivljenje v svojem rodnem kraju. _NEWLINE_To\xc4\x8den motiv ni znan. Luise je bila poznana kot pripravljena pomagati, prijetno, duhovito in polno prikazovanj velike ljubeznivosti. \xe2\x80\x9cOb\xc4\x8dutno veselje, pod\xc4\x8drtano s tiho melanholijo, je \xc5\xbee prej prisotnim lastnostim dodalo dolo\xc4\x8deno \xc5\xbelahtnost\xe2\x80\x9d. _NEWLINE_Sedem let je Keller \xc5\xbealoval za Luise Scheidegger. Potem je za roko zaprosil \xe2\x80\x9cSallsko\xe2\x80\x9d h\xc4\x8di Lino Wei\xc3\x9fert (1851-1910). Ni se zavedal da je le ta \xc5\xbee zasedena. Lina je sedaj triinpetdesetletnega vljudno zavrnila._NEWLINE_19. Julija 1869 so z\xc3\xbcri\xc5\xa1ka pevska dru\xc5\xa1tva, \xc5\xa1tudentske zveze in na koncu kantonska vlada, mol\xc4\x8de\xc4\x8dega pesnika zaradi njegovega petdesetega rojstnega dneva \xe2\x80\x9cglasno opozoriti na njegov poklic.\xe2\x80\x9d Pravna fakulteta univerze Z\xc3\xbcrichu mu je podelila \xc4\x8dastni doktorat. Pri slavnostnem banketu je Keller spoznal mladega dunajskega pravnika Adlofa Exnerja, s katerim ga je takoj povezalo prisr\xc4\x8dno prijateljstvo. 1872 je spoznal njegovo ljubeznivo sestro Marie, ki se je 1874 poro\xc4\x8dila z avstrijskim urologom Antonom von Frischem. _NEWLINE_Exnerjem na ljubo je Keller po desetih letih brez dopusta dvakrat obiskal Habsbur\xc5\xa1ko monarhijo. Na jezeru Mondsee je za\xc4\x8del celo ponovno slikati. Karl Dilthey je leta 1873 pisal Marie Exner: \xe2\x80\x9cKeller je tako podrobno sam, in Exner in jaz smo skoraj edini ljudje, ki jih lahko prena\xc5\xa1a\xe2\x80\x9d. Sam sebe je opisal kot:\xe2\x80\x9dJaz sem [...] majhen debel mo\xc5\xbeak, ki gre zve\xc4\x8der ob devetih v gostilno in se ob polno\xc4\x8di ule\xc5\xbee v posteljo kot star samec.\xe2\x80\x9d\n_START_SECTION_\nLiterarna produkcija\n_START_PARAGRAPH_\nKellerjev poeti\xc4\x8dni duh pod pritiskom uradni\xc5\xa1kih poslov ni zakrnel. Poleg novo pridobljenega korespondenta, je tudi njegov stari prijatelj Friedrich Theodor Vischer, profesor v T\xc3\xbcbingenu, kriti\xc4\x8dno pripomogel k temu, da je Keller, v Berlinu za\xc4\x8dete pripovedi pisal dalje. Zalo\xc5\xbenik Ferdninand Weibert (1841-1926), novi lastnik zalo\xc5\xbebe Goeschen\'schen Verlagsbuchhandlung poskrbi, da leta 1872 izzide Sedem Legend (nem. Sieben Legenden) ter  leto kasneje \xc5\xa1e v drugi nakladi. Honorar je Keller uporabil za odkup pravic od zalo\xc5\xbebe Vieweg. Prenesel jih je Weibertu, ki je leta 1873 izdal novo izdajo Ljudi iz Seldwyle. Leta 1874 je sledilo \xc5\xa1e pet Seldwylskih novel: Obleka dela \xc4\x8dloveka (nem. Kleider machen Leute), Kova\xc4\x8d svoje sre\xc4\x8de (nem. Der Schmied seines Gluckes), Zlorabljena ljubezenska pisma (nem. Die missbrauchten Liebesbriefe), Dietegen in Izgubljeni smeh (nem. Das verlorene Lachen). Za idejo o zgodbi o kroja\xc4\x8du Wenzel Strapinski, ki ga v delu Obleka naredi \xc4\x8dloveka, smatrajo za poljskega grofa, se Keller lahko zahvaliti svojemu delu v Centralnem komiteju za Poljake in njegovi povezavi s poljskim emigrantom Wladyslavom Platerjem. \xc5\xa0e mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e \xc4\x8dasovno zgodovinske povezave lahko zasledimo v delu Izgubljen smeh, v novelo predelani roman v klju\xc4\x8du. Keller v njemu obdela nastanke demokrati\xc4\x8dne Agitacije iz leta 1867/68 in reformatorsko vnemo liberalnih teologov iz Korna. Slednje je spro\xc5\xbeilo v Z\xc3\xbcrichu ogor\xc4\x8denje. V Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ki verkvi Sv.Peter so celo pridigali proti avtorju. Keller je spoznal, da ga bo sedaj njegovo pero lahko "nahranilo"- kot dr\xc5\xbeavnemu pisarju mu ni pripadala pokojnina. Tako je julija 1876 zaklju\xc4\x8dil svoje delo da bi se lahko neomejeno posvetil pisanju.\n_START_SECTION_\nStarostno delo 1876\xe2\x80\x9390\n_START_PARAGRAPH_\nZ izjemo dram je Keller v desetletju in pol do svoje smrti izpeljal vse svoje ideje, ki jih je za\xc4\x8del v Berlinu. \xc5\xa0e ve\xc4\x8d, napisal je \xc5\xa1e en cikel novel in roman. Kakor je na stara leta sklepal nova prijateljstva, tako so nastaja nova dela na podro\xc4\x8dju lirike. _NEWLINE_1876-77 je Keller napisal Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ke novele, ki so jih deloma prednatisnili v \xc4\x8dasopisu Nem\xc5\xa1ki Pogledi (nem. Deutscher Rundscahu), potem pa so v kon\xc4\x8dni obliki kot knjiga iz\xc5\xa1le pri zalo\xc5\xbebi Goschen. Izdaja knjige je zavzemala pripovedi Handlaub, Der Narr auf Manegg, Der Landvogt von Greifensee, Das Fahnlein der siebe Aufrechten in Ursula. _NEWLINE_1879-80 je iz\xc5\xa1el v celoti predelan Zeleni Henrik pri istoimenski zalo\xc5\xbebi. Leta 1881 pa kot predtisk v Nem\xc5\xa1kih pogledih cikel novel Das Sinngedicht z novelami O nepokorni devici (nem. Von einer t\xc3\xb6richten Jungfrau), Uboga baroninja (nem. Die arme Baronin), Regina (nem. Regine), Opazovalci duhov (nem. Die Geisterseher), ter Don Correa in Berloki (nem. Don Correa und Die Berlocken). Za knji\xc5\xbeno izdajo Sinngedichta (1882) je Keller zamenjal zalo\xc5\xbenika (Willhelm Hertz), ki je  pokupil beletristi\xc4\x8dni oddelek Dunckerjeve zalo\xc5\xbebe._NEWLINE_Leta 1883 je Hertz objavil Kellerjeve Zbrane Poezije (nem. Gesammelte Gedichte). 1886 je iz\xc5\xa1el roman Martin Salander in sicer v nadaljevanjih v \xc4\x8dasopisu Nem\xc5\xa1ki Pogledi (nem. Deutsche Rundschau). Hertz je pridobil tudi pravice za objavo kon\xc4\x8dne verzije Zelenega Henrika, in ga izdal pod naslovom Zbrana Dela (nem. Gesammelte Werke). Keller si je od leta 1877 dopisoval s pesnikom Theodorom Stormom in njegovim prijateljem, vodjem vlade \xc5\xa0lesvih-Hol\xc5\xa1tajna Wilhelmom Petersenom. Leta 1884 se je v Z\xc3\xbcrich priselil slikar Arnold Bocklin. Slikar in pisatelj sta sklenila prijateljstvo, ki je trajala do Kellerjeve smrti. Bocklin je skiciral prav tako medaljo (das Frontispiz zur Hertz\'schen Gesamtausgabe), ki jo je Z\xc3\xbcri\xc5\xa1ka vlada dala kovati Kellerju za 70. rojstni dan._NEWLINE_Leta 1888 je umrla \xc5\xbeena Regula Keller. Gottfried Keller je umrl 15. julija 1890. Njegov pepel je na\xc5\xa1el kon\xc4\x8dno po\xc4\x8divali\xc5\xa1\xc4\x8de 1901 v pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du Zentralfriendhod Z\xc3\xbcrich (danes pokopali\xc5\xa1\xc4\x8de Sihlfeld). Nagrobnik je oblikoval Richard Kissling. _NEWLINE_Svojo zapu\xc5\xa1\xc4\x8dino je namenil Centralni knji\xc5\xbenici v Z\xc3\xbcrichu (nem. Zentralbibliothek Z\xc3\xbcrich). Ta obsega Kellerjeve rokopise in pisma, njegove knji\xc5\xbenice ter ve\xc4\x8d kot 60 lastnoro\xc4\x8dnih risb in slik.'