b'\n_START_ARTICLE_\nJurij Mihajlovi\xc4\x8d Lotman\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nJurij Mihajlovi\xc4\x8d Lotman se je rodil v intelektualni judovski dru\xc5\xbeini odvetniku Mihailu Lotmanu in zobozdravnici Aleksandri Lotman v Sankt Peterburgu. Leta 1939 je z odliko opravil srednjo \xc5\xa1olo in bil sprejet na Univerzo v Leningradu, kjer je \xc5\xa1tudiral filologijo. Njegovi profesorji so bili priznani predavatelji in akademiki Azadovski, Toma\xc5\xa1evski in Propp. Med drugo svetovno vojno je slu\xc5\xbeil kot radijski operater v topni\xc5\xa1tvu. Po demobilizaciji se je vrnil na univerzo in leta 1950 z odliko diplomiral. Zaradi antisemitizma v Leningradu ni mogel dobiti dobrega akademskega polo\xc5\xbeaja, zato je od\xc5\xa1el v Estonijo, kjer se je na tartujski univerzi zaposlil kot predavatelj na oddelku za ruski jezik in literaturo, ter kasneje postal vodja oddelka. Tam je ustvaril moskovsko-tartujsko semiotsko \xc5\xa1olo, ki je znana po reviji \xd0\xa2\xd1\x80\xd1\x83\xd0\xb4\xd1\x8b \xd0\xbf\xd0\xbe \xd0\xb7\xd0\xbd\xd0\xb0\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xb2\xd1\x8b\xd0\xbc \xd1\x81\xd0\xb8\xd1\x81\xd1\x82\xd0\xb5\xd0\xbc\xd0\xb0\xd0\xbc (Sign System Studies), najstarej\xc5\xa1i semiotski reviji na svetu._NEWLINE_Lotman je raziskoval rusko literaturo, zgodovino, semiotiko ter semiologijo. Temeljna besedila semiotske \xc5\xa1ole so raziskave strukture literarnega, gledali\xc5\xa1kega, likovnega in filmskega teksta. Je eden najbolj citiranih avtorjev na tem podro\xc4\x8dju, njegova glavna \xc5\xa1tudija v ruski literaturi je posve\xc4\x8dena Pu\xc5\xa1kinu.\n_START_SECTION_\nZnotraj misle\xc4\x8dih svetov\n_START_PARAGRAPH_\nPredgovor za knjigo je napisal Umberto Eco. V \xc5\xa1estdesetih letih sta postali popularni besedi semiotika (oziroma semiologija) in strukturalizem. Na tradiciji ruskih formalistov in njeni kriti\xc4\x8dni refleksiji je nastalo novo znanstveno podro\xc4\x8dje, za katero gre najve\xc4\x8d zaslug J. M. Lotmanu. Naloga semiotike je preu\xc4\x8diti raznolikost znakovnih sistemov in vseh vrst komunikacijskih procesov, ki jih ti sistemi porajajo; na teh predpostavkah je Lotman opravil analize cele vrste kultur, v katerih je zdru\xc5\xbeil strukturalisti\xc4\x8dno metodo s historizmom. Spoznal je, da mo\xc5\xa1tvo kodov v dani kulturi poraja nasprotje in hibride, kar je imenoval semiosfera - vsi njeni elementi so v dinami\xc4\x8dnem sorazmerju in stalno spreminjajo formule medsebojnih odnosov.\n_START_SECTION_\nStruktura umetni\xc5\xa1kega teksta\n_START_PARAGRAPH_\nStruktura umetni\xc5\xa1kega teksta je leta 1970 iz\xc5\xa1la kot dopolnjena razli\xc4\x8dica njegovih Predavanj o strukturalni poetiki (1960). Morda je eden zadnjih poskusov celovite znanstvene razlage mehanizmov delovanja umetnosti in literature. Strnil je vse, kar o literaturi in o drugih umetnostih pove strukturalna poetika. \xc4\x8clovekovega umetni\xc5\xa1kega osmi\xc5\xa1ljanja stvarnosti se je lotila kot znakovnega fenomena, vendar je to izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de nadgradila ob upo\xc5\xa1tevanju dejstev, da je umetnost kot na\xc4\x8din znakovnega osmi\xc5\xa1ljanja sveta v marsi\xc4\x8dem posebna. Prav poskus razlo\xc5\xbeiti te posebnosti je Lotmana najprej vodil v opustitev obeh klasi\xc4\x8dnih strukturalisti\xc4\x8dnih redukcij (sinhrono in kod na ra\xc4\x8dun diahronega in konkretnega teksta), nato pa je v razkrivanje dinami\xc4\x8dnih znakovnih odnosov med jeziki in tekstom, ki naj bi odlikovali znakovni prostor umetni\xc5\xa1kih modelov dejanskosti.'