b'\n_START_ARTICLE_\nJean-Felix Picard (astronom)\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nPicard je bil Gassendijev pomo\xc4\x8dnik. 21. avgusta 1645 sta skupaj opazovala Son\xc4\x8dev mrk. Od leta 1655 je bil Picard profesor astronomije na Francoskem kolegiju (College de France). \xc4\x8clan francoske Kraljeve akademije znanosti (Acad\xc3\xa9mie Royale des sciences) je postal \xc5\xbee ob njeni ustanovitvi leta 1666. Od leta 1667 do 1672 je skupaj s Colbertom vodil gradnjo observatorija v Parizu. Nadziral je postavitev prvih in\xc5\xa1trumentov v observatorij in jih leta 1671 nadvse natan\xc4\x8dno opisal z navodili za uporabo in pregled, ki veljajo \xc5\xa1e danes. Bil je prvi, ki daljnogleda ni uporabil le za navadna opazovanja, temve\xc4\x8d za to\xc4\x8dno merjenje najmanj\xc5\xa1ih kotov. Med merjenjem je uvedel viziranje z daljnogledom z nitnim kri\xc5\xbeem._NEWLINE_Leta 1669 je dokazal, da je lomljenje svetlobe odvisno od zra\xc4\x8dnega tlaka in temperature. Na zahtevo pari\xc5\xa1ke Akademije znanosti je od leta 1669 do 1670 izmeril poldnevnikov (meridianski) lok med Parizom in Amiensom z metodo triangulacije, ki jo je leta 1614 izna\xc5\xa1el Snell van Royen. Meritve je opravljal v okolici Pariza, zato se je lahko pogosto vra\xc4\x8dal v prestolnico in se ukvarjal tudi z drugimi raziskavami. Navidezno preproste meritve so zahtevale veliko dela. Vrh zvonikov in stolpov, ki so dolo\xc4\x8dali njegov sestav trikotnikov, je moral postaviti merske in\xc5\xa1trumente z le\xc4\x8dami. To\xc4\x8dno je izmeril razdaljo med Montdidierjem in Amiensom, ki le\xc5\xbeita na istem poldnevniku. Nato je to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8dil njuni zemljepisni \xc5\xa1irini s kvadrantom, na katerega je prvi namestil astronomski daljnogled, in na novo izmeril polmer Zemlje. Kote je odmerjal z mikrometrskim mikroskopom z gibljivo nitjo, ki ga je malo prej leta 1666 izbolj\xc5\xa1al Auzout. Picardov veliki astronomski sekstant s polmerom 3,25 m za dolo\xc4\x8ditev navpi\xc4\x8dnic na obeh koncih loka, ki ga je bilo treba izmeriti, bi se lahko pokvaril, \xc4\x8de bi ga prepeljali na vozu. Zato so ga morali iz Pariza v Amiens nositi pe\xc5\xa1 na nosilih. Osnovnica, dolga 11 km, je segala od Villejeuifa do Juvisyja. Izmerili so jo dvakrat z lesenimi drogi dolgimi 8 m. Droge so morali vsakokrat z ogelnikom in z navpi\xc4\x8dno nitjo skrbno preveriti, ali res le\xc5\xbeijo naravnost in vodoravno. Po njegovih merjenjih je bila velikost loka 1\xc2\xb0 22\' 55" in 1\xc2\xb0 Zemljinega poldnevnika 111,213\xc2\xa0km (57.060 se\xc5\xbenjev, po sodobnih merjenjih pa 111,18\xc2\xa0km). Tudi njegovo meritev imajo za slu\xc4\x8dajno tako to\xc4\x8dno, ker je nastala kompenzacijska napaka. Dol\xc5\xbeine je meril z lesenimi letvami, vpliva aberacije svetlobe in astronomske nutacije pa ni upo\xc5\xa1teval, ker ju \xc5\xa1e ni poznal. Njegova meritev je bila zadnja meritev Zemlje kot krogle, ker so kmalu zatem ugotovili, da njena oblika od te odstopa, vendar je zelo pomembna, ker je kasneje slu\xc5\xbeila Newtonu kot dovolj to\xc4\x8den podatek o velikosti Zemlje, brez katerega ne bi mogel ugotoviti enakosti sil, zaradi katerih padajo telesa in zaradi katerih se giblje Luna okrog Zemlje. Picardova to\xc4\x8dnost pa je vseeno osupljiva. Napaka je samo 0,001. Leta 1756 je bil de Lacaille le trikrat uspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1i. Njegova napaka je bila 0,0003. Leta 1669 je Picard zapisal:\xc2\xa0\xc2\xbbDa bi primerjali izku\xc5\xa1nje, ki smo si jih pridobili v pari\xc5\xa1kem observatoriju z izku\xc5\xa1njami de Braheja in zamenjali pari\xc5\xa1ki poldnevnik s poldnevnikom v Uraniborgu, moramo izra\xc4\x8dunati to\xc4\x8dno razliko v zemljepisni dol\xc5\xbeni med tema dvema poldnevnikoma. Zato je bilo treba v obeh krajih izmeriti oddaljenost Jupitrovih satelitov. Prav tako bi bilo dobro, da bi znova izmerili vi\xc5\xa1ino te\xc4\x8daja s kraja, kjer je bil Uraniborg, da bi primerjali svoje pripomo\xc4\x8dke z de Brahejevimi in videli, koliko lahko zaupamo njegovemu opazovanju. ...\xc2\xab\xc2\xa0De Brahejeva opazovanja, na katerih temeljijo Keplerjevi zakoni, so zbujala veliko zanimanja, saj so jih lahko primerjali z legami, ki so jih skoraj po 100 letih izmerili v Parizu. Mrki Jupitrovih satelitov pa so izjemno koristni. Ob istem \xc4\x8dasu jih je mogo\xc4\x8de videti tako v Parizu kakor na Danskem. Z njimi se lahko primerja krajevni \xc4\x8das obeh mest in s tem razliko njunih zemljepisnih dol\xc5\xbein. Da jih je Picard lahko to\xc4\x8dno opazoval, je nesel s seboj 3 daljnoglede, opremljene z Auzoutovim mikrometrskim vijakom, in opremo, s katero je izmeril poldnevnik. Na Dansko je odpotoval julija 1671. Od observatorija, ki ga je de Brahe zapustil leta 1597, so ostali samo \xc5\xa1e temelji. Vendar je Picardu uspelo ugotoviti, kje so stali in\xc5\xa1trumenti. Na isto mesto je postavil svoje in skupaj z mladim R\xc3\xb8merjem izpeljal nalogo. R\xc3\xb8mer je s svojo sposobnostjo naredil na Picarda tolik\xc5\xa1en vtis, da ga je odpeljal s seboj v Pariz in dosegel, da je postal profesor astronomije in \xc4\x8dlan Akademije znanosti._NEWLINE_\xc4\x8ceprav z dana\xc5\xa1njega pogleda Picardova meritev poldnevni\xc5\xa1kega loka sama po sebi ni bila tako to\xc4\x8dna se je s temi podatki vseeno lotil tudi merjenja paralakse Marsa. Njegova naloga ni bila prav ni\xc4\x8d enostavna. Potrebno je bilo izra\xc4\x8dunati razdaljo med Zemljo in kakim drugim planetom, ki je kar se da blizu. Mars se vsakih 15 ali 16 let pribli\xc5\xbea Zemlji za pribl\xc5\xbeno 1/3 razdalje med Zemljo in Soncem. To se je ponovno zgodilo leta 1672. Zato se je njegov sodelavec Richer z astronomskimi in\xc5\xa1trumenti in to\xc4\x8dno uro leta 1671 vkrcal na ladjo in se odpravil v Cayenne v Francoski Gvajani, ki le\xc5\xbei le nekaj stopinj nad ekvatorjem. V tistih \xc4\x8dasih je bila to najju\xc5\xbenej\xc5\xa1a od vseh francoskih kolonij. Picard in Richer sta vsak na svojem mestu ob dogovorjenem \xc4\x8dasu so\xc4\x8dasno skrbno izmerila lego Marsa glede na zvezde. Richer se je nato z ladjo po 2. letih vrnil v Pariz in po nekajmese\xc4\x8dnih analizah rezultatov sta oba astronoma razo\xc4\x8darana ugotovila, da je bila odprava neuspe\xc5\xa1na. Razlika v legi Marsa med obema meritvama je bila premajhna, da bi jo lahko opazila, oziroma izmerila s tedanjimi in\xc5\xa1trumenti. Razdaljo med opazovalcem in telesom je bilo potrebno \xc5\xa1e pove\xc4\x8dati. To je kmalu zatem storil Giovanni Cassini I., ko je izmeril paralakso Marsa ob njegovi opoziciji in s tem tudi astronomsko enoto z 12-urno zakasnitvijo. Vendar pa je bila napaka Picarda in Richerja le 0,02._NEWLINE_Leta 1679 je Picard ustanovil znameniti letni zbornik Connaissance des Temps z efemeridami in bil njegov urednik do svoje smrti. Napisal je prvih pet zvezkov (1679-1683)._NEWLINE_Med vrsto odprav, ki se jih je udele\xc5\xbeil od leta 1676 do 1681 je Picard z de La Hirom (1640-1718) narisal prvi to\xc4\x8dni zemljevid francoske obale. Ko so leta 1682 pokazali ta zemljevid Ludviku XIV., je kralj v \xc5\xa1ali poto\xc5\xbeil, da je s tem ob ne ravno zanemarljiv del svojega kraljestva._NEWLINE_De Mairan je poro\xc4\x8dal, da je Picard 20. marca 1673 odkril zvezdo Mintaka (\xce\xb4 Oriona) v Orionovi meglici M42. Kasneje jo je neodvisno leta 1684 odkril tudi Huygens._NEWLINE_Picard je razvil standardno metodo za merjenje rektascenzije nebesnih teles. V tej metodi si opazovalec zapi\xc5\xa1e \xc4\x8das v katerem telo pre\xc4\x8dka njegov poldnevnik._NEWLINE_Leta 1680 je Picard odkril, da Severnica med letom menja svojo lego za 40"._NEWLINE_Njegova knjiga Merjenje Zemlje (Mesure de la Terre) je bila objavljena leta 1671 in je bila morda navdih za nami\xc5\xa1ljeni lik iz Zvezdnih stez s sorodnim imenom.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo njem se imenuje udarni krater Picard na Luni._NEWLINE_Po njem se imeu odprava PICARD in sateli Picard \xe2\x80\x93 solarni observatorij v nizkem geocentri\xc4\x8dnem Zemljinem tiru po nadzorom CNES.'