b"\n_START_ARTICLE_\nGabriel Faur\xc3\xa9\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nGabriel Faur\xc3\xa9 se je rodil v Pamiersu blizu Fixa leta 1845 kot peti sin in najmlaj\xc5\xa1i od \xc5\xa1estih otrok Toussaint-Honor\xc3\xa9 Faur\xc3\xa9ja (1810-1885) in Marie-Antoinette-H\xc3\xa9l\xc3\xa8ne Lal\xc3\xa8ne-Laprade (1809-1887. Mladi Faur\xc3\xa9 kaj je do \xc4\x8detrtega leta \xc5\xbeivel pri rejnici. Ko je bil njegov o\xc4\x8de imenovan za direktorja \xc3\x89cole Normale d'instituteurs - pedago\xc5\xa1ke fakultete v Montgauzy v bli\xc5\xbeini Foixa, se je leta 1849 Faure vrnil k svoji dru\xc5\xbeini. \xc5\xbde kmalu se je pokazala fantova nadarjenost za glasbo in poslali so ga na \xc3\x89cole de Musique Classique et Religieuse (\xc5\xa0ola za klasi\xc4\x8dno in versko glasbo) v Parizu, v tako imenovano na Niedermeyerjevo \xc5\xa1olo. Prvi u\xc4\x8ditelji so mu bili Cl\xc3\xa9ment Loret za orgle, Louis Dietsch za harmonijo, Xavier Wacken Thaler za kontrapunkt in fugo in Niedermeyer za klavir._NEWLINE_Ko je Niedermeyer marca 1861 umrl, je prevzel \xc5\xa1tudij klavirja Camille Saint-Sa\xc3\xabns in uvedel tudi sodobno glasbo. Faur\xc3\xa9 je med \xc5\xa1tudijem osvojil \xc5\xa1tevilne nagrade, tudi premier prix za skladbo Cantique de Jean Racine, op. 11, najstarej\xc5\xa1e njegovo zborovsko delo. Julija 1865 je kon\xc4\x8dal \xc5\xa1olanje z diplomo Ma\xc3\xaetre de Chapelle za orgle, klavir, harmonijo in kompozicijo._NEWLINE_Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1olanju je januarja leta 1866 postal organist v cerkvi Saint-Sauveur v Rennesu v Bretanji, kjer je ostal \xc5\xa1tiri leta. V tem \xc4\x8dasu je tudi pou\xc4\x8deval klavir. S pomo\xc4\x8djo Saint-Saensa je leta 1870 dobil delovno mesto pomo\xc4\x8dnika organista v cerkvi Notre-Dame de Clignancourt na severu Pariza. Tam je ostal le nekaj mesecev. Po izbruhu francosko-pruske vojne leta 1870 se je javil na slu\xc5\xbeenje voja\xc5\xa1kega roka. Sodeloval je pri obleganju Pariza in drugih krajev. Bil je odlikovan z Croix de Guerre. Po francoskem porazu je Faur\xc3\xa9 pobegnil v Rambouillet, kjer je \xc5\xbeivel eden od njegovih bratov, nato pa odpotoval v \xc5\xa0vico, kjer je prevzel pou\xc4\x8devanje na \xc3\x89cole Niedermeyer. Po kon\xc4\x8danih bojih se je vrnil v Pariz in bil najprej organist pri Svetem Sulpiciju oziroma drugi korski mojster ob slavnem organistu Jeanu-Marii Widorju (med obhajilom sta vsak pri svojih orglah rada tekmovala v improvizaciji, ne da bi kdo v cerkvi uganil, za kaj gre). Leta 1877 je postal vodja zbora v cerkvi Madeleine in leta 1896 organist v tej cerkvi, kamor se je k nedeljski ma\xc5\xa1i hodil kazat cvet pari\xc5\xa1ke visoke dru\xc5\xbebe._NEWLINE_S skromno pla\xc4\x8do orglavca ni mogel shajati in je privatno pou\xc4\x8deval klavir in harmonijo, kar ga je odtegovalo od komponiranja. Faur\xc3\xa9 je bil ustanovni \xc4\x8dlan Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 Nationale de Musique, ustanovljena je bila v februar 1871 pod skupnim predsedstvom Romaina Bussineja in Saint-Sa\xc3\xabns, v njej so spodbujali novo francosko glasbo. Drugi \xc4\x8dlani so bili \xc5\xa1e Georges Bizet, Emmanuel Chabrier, Vincent d'Indy, Henri Duparc, C\xc3\xa9sar Franck, \xc3\x89douard Lalo in Jules Massenet. Faur\xc3\xa9 je leta 1874 postal tajnik dru\xc5\xa1tva.  Veliko njegovih del je bilo prvi\xc4\x8d predstavljenih prav na koncertih dru\xc5\xa1tva._NEWLINE_Leto 1877 je bilo za Faur\xc3\xa9ja pomembno tako profesionalno in osebno. V januarju je bila z velikim uspehom izvedena pri Societe Nationale njegova prva violinska sonata, ki predstavlja prelomnico v njegovi skladateljski karieri. V juliju se je zaro\xc4\x8dil s Pauline Viardot's, h\xc4\x8derjo Marianne, ki jo je globoko ljubil. Na njegovo veliko \xc5\xbealost, je zaroko v novembru 1877 prekinila iz neznanih razlogov. Saint-Sa\xc3\xabns ga je odpeljal v Weimar in mu predstavil Franza Liszta. V letu 1878 potuje po Nem\xc4\x8diji in Angliji in spoznava Wagnerjevo glasbo._NEWLINE_Leta 1883 se Faur\xc3\xa9 poro\xc4\x8di z Marie Fremiet, h\xc4\x8derjo znanega kiparja Emmanuela Fremieta. Imela sta dva sinova. Prvi, rojen leta 1883, Emmanuel Faur\xc3\xa9-Fremiet, je postal biolog z mednarodnim ugledom, drugi Philippe, rojen leta 1889, je postal pisatelj. Med drugim je napisal tudi biografijo svojega o\xc4\x8deta in dedka. \xc5\xbde od starosti trideset let dalje je trpel za depresijo, ki je bila \xc5\xa1e posebej prisotna leta 1890, ko ga je prijatelj Winnaretta de Scey-Montb\xc3\xa9liard povabil v Benetke, da bi si opomogel. V tem \xc4\x8dasu je za\xc4\x8del strastno zvezo z Emmo Bardac, ki ga je navdihnila, da je za\xc4\x8del ponovno ustvarjati. Napisal je cikel pesmi La bonne chanson in suito Dolly za klavirski duet._NEWLINE_Da bi pre\xc5\xbeivljal dru\xc5\xbeino je moral privatno pou\xc4\x8devati klavir in harmonijo. \xc5\xa0ele leta 1896 je dobil ugledno mesto profesorja kompozicije na pari\xc5\xa1kem konservatoriju, kjer je bil mentor kasneje slavnim skladateljem, kot so Maurice Ravel, Lili Boulanger, Nadia Boulanger, George Enescu in drugi. Leta 1903 je postal glasbeni kritik pri \xc4\x8dasniku Figaro. Leta 1905 in ponovno 1910, je postal ravnatelj Konservatorija in radikalno spremenil upravo in kurikulum. V tem \xc4\x8dasu si je tudi gmotno opomogel, zato je imel ve\xc4\x8d \xc4\x8dasa za komponiranje. Prosti \xc4\x8das je obi\xc4\x8dajno ustvarjalno pre\xc5\xbeivljal ob kak\xc5\xa1nem od \xc5\xa1vicarskih jezer._NEWLINE_S svojim u\xc4\x8dencem Ravelom je leta 1909 ustanovil Neodvisno glasbeno dru\xc5\xbebo (Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 Musicale Ind\xc3\xa9pendante)._NEWLINE_Leta 1911 se pri Fau\xc3\xa9ju pojavi te\xc5\xbeava z naglu\xc5\xa1nostjo in popa\xc4\x8denjem zvoka. Prva svetovna vojna ga je ujela v Nem\xc4\x8diji, iz katere mu je uspelo priti v \xc5\xa0vico in od tam v Pariz. Leta 1920, v starosti 75 let, se je Faur\xc3\xa9 upokojil zaradi \xc4\x8dedalje ve\xc4\x8dje gluhosti in krhkosti. V tem leti je prejel odlikovanje L\xc3\xa9gion d'honneur. Faur\xc3\xa9 je umrl v Parizu 4. novembra 1924 zaradi plju\xc4\x8dnice, v starosti 79. Dobil je dr\xc5\xbeavni pogreb na \xc3\x89glise de la Madeleine in je pokopan na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du Passy v Parizu."