b'\n_START_ARTICLE_\nSinjorija\n_START_PARAGRAPH_\nSinjorija je oblika srednjeve\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave, ki se je v trinajstem stoletju razvila v severni in srednji Italiji iz mestnih komun, nastalih po zatonu fevdalnega sistema. Beseda izhaja iz italijanske besede signore (izg. sinjore), ki pomeni gospod.\n_START_SECTION_\nZgodovinska podlaga\n_START_PARAGRAPH_\nPrva mesta so se ve\xc4\x8dinoma ustanavljala kot komune, torej z nekak\xc5\xa1no republikansko ureditvijo, ki je predvidevala delitev oblasti med plemstvom in bogatimi obrtniki, ki so vladali skupno (lat. in commune). Toda zaradi \xc4\x8dedalje vi\xc5\xa1je ekonomske mo\xc4\x8di obrtnikov je s \xc4\x8dasom plemstvo izgubilo ugled. Za\xc4\x8deli so poveljevati posamezniki, ki so se bili odlikovali pri obrambi mesta ali ki so kako druga\xc4\x8de pripomogli k blaginji skupnosti. Tako so nastali sinjori (gospodje), ki ve\xc4\x8dinoma niso izhajali iz plemi\xc5\xa1kih dru\xc5\xbein, a so se ve\xc4\x8dkrat vedli kot pravi novi fevdalci. Tu se je pa izkazala velika razlika med fevdalizmom in sinjorijami. Fevdalni gospodje so se opirali na podlo\xc5\xbenike, ki se nikakor niso mogli otresti njihove oblasti; okoli sinjorjev so se pa zbirali ve\xc4\x8d ali manj svobodni ljudje, ki so svoje usluge nudili v zameno za varnost in mir. Predstavniki komun so bili voljeni in potrjeni od ljudstva in ko se se med njimi pojavili prvi sinjori, so morali imeti podporo prebivalstva, sicer se niso obdr\xc5\xbeali na vodilnih polo\xc5\xbeajih. Tako je kmalu pri\xc5\xa1lo do nekake naravne selekcije sinjorjev, kjer so pre\xc5\xbeiveli le tisti, ki so bili dovolj pravi\xc4\x8dni in sposobni._NEWLINE_Seveda niti prehod iz komune v sinjorijo, niti uveljavitev raznih sinjorjev nista bili vedno mogo\xc4\x8di brez oboro\xc5\xbeenih spopadov, pa tudi ne brez spletkarjenja in politi\xc4\x8dnih ukan. Italijanske sinjorije niso nastale brez prelivanja krvi, a so bile zaklju\xc4\x8dek najtemnej\xc5\xa1ega obdobja srednjega veka in podlaga za moderno pojmovanje socialnega \xc5\xbeivljenja v sklopu dr\xc5\xbeave.\n_START_SECTION_\nNastanek sinjorij\n_START_PARAGRAPH_\nSinjorije so nastajale na zelo razli\xc4\x8dne na\xc4\x8dine, kar je tudi dalo vsaki posebej svojstven zna\xc4\x8daj in je ve\xc4\x8dkrat bilo merodajno za vse nadaljnje politi\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje._NEWLINE_Zgodilo se je, da je bil komunski podestat ali capitano tolikokrat potrjen iz leta v leto, da je kon\xc4\x8dno prejel dosmrtno investicijo._NEWLINE_Lahko je pa tudi sposobnost izrednega vojnega capitana, ki je odlo\xc4\x8dilno premagal nasprotnika, narekovala njegovo dosmrtno izvolitev za poglavarja._NEWLINE_V\xc4\x8dasih se sicer formalna uprava mesta ni spremenila, a dejansko je bil eden od predstavnikov toliko ugleden in premo\xc5\xbeen, da so se enostavno vsi ostali pokorili njegovim napotkom._NEWLINE_V teh treh primerih je dosmrtno trajanje poslanstva in predvsem ugled, ki ga je \xc4\x8dlovek u\xc5\xbeival, zadostovalo za povi\xc5\xa1anje predstavnika ljudstva v gospoda, ki je odlo\xc4\x8dal o usodi mesta in me\xc5\xa1\xc4\x8danov. Danes bi lahko rekli, da je to bil demokrati\xc4\x8dno izvoljen dosmrtni predsednik, a v tistih \xc4\x8dasih je lahko pomenilo, da je bil kar kralj v malem._NEWLINE_Zgodilo se je tudi, da se je komuna zna\xc5\xa1la v posebnih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah, na primer v te\xc5\xbekih gmotnih te\xc5\xbeavah, ali pa pod gro\xc5\xbenjo oboro\xc5\xbeenega napada s strani premo\xc4\x8dnega nasprotnika. V teh primerih se je komunska srenja odlo\xc4\x8dila, da se\xc2\xa0\xc2\xbbproda ali preda\xc2\xab. V prvem slu\xc4\x8daju je odstopila samostojnost v zameno za dolo\xc4\x8deno vsoto denarja, s \xc4\x8dimer je bila trenutna kriza odpravljena, a mesto je moralo sprejeti politiko svojega dobrotnika. V drugem slu\xc4\x8daju se je komuna raje postavila pod okrilje kakega mo\xc4\x8dnega sinjorja, kakega fevdnega gospoda, cesarjevega predstavnika, kralja ali pape\xc5\xbea, ki je tako moral re\xc5\xa1iti vse njene probleme, a jo je seveda vklju\xc4\x8dil v svoje posesti. Ve\xc4\x8dinoma je bil to napadalec sam, mesto se mu je enostavno predalo. V obeh primerih je bilo komune konec in nastala ali pove\xc4\x8dala se je sinjorija, ki je seveda nadalje odlo\xc4\x8dala o politiki skupnosti.\n_START_SECTION_\nZaton sinjorij\n_START_PARAGRAPH_\nKo so pri\xc5\xa1li na oblast prvi sinjori, so najprej postopoma postavili v ozadje komunske statute (ustavo), ki so razdeljevali upravo mesta po zamisli skupinskega vladanja. Niso se podrejevali odlo\xc4\x8ditvam srenje, pa\xc4\x8d pa so uveljavljali lastna na\xc4\x8dela in postavljali svoje zakone. Tako se je sinjor vedno bolj povzdigoval nad upravitelje mesta. Tudi pridobitev drugih sinjorij je ustvarjala vedno ve\xc4\x8dji razmik med sinjorjem in mestno upravo, saj se novi podlo\xc5\xbeniki niso podrejevali mestni upravi, pa\xc4\x8d pa sinjorju osebno. V kratkem je bil njegov naslov kon\xc4\x8dno priznan za dednega. Od tega trenutka dalje ni ve\xc4\x8d govora o sinjorju, temve\xc4\x8d o dru\xc5\xbeini ali dinastiji (italijansko casato). Proti koncu \xc5\xa1tirinajstega stoletja je nekaterim dru\xc5\xbeinam uspelo dobiti cesarjevo ali pape\xc5\xbeevo priznanje, kar jih je povzdignilo v prince. Skozi vse petnajsto stoletje so se sinjorije na ta na\xc4\x8din spreminjale v principate. Za nekatere zgodovinarje se s tem zaklju\xc4\x8di obdobje sinjorij. Drugi menijo, da je \xc5\xa1lo le za zamenjavo imena in kve\xc4\x8djemu za pridobitev plemi\xc5\xa1kega naslova, zato naj bi zgodovina posameznih sinjorij obsegala tudi obdobje principata, ki ji je sledilo. Dejansko so mesta dosegla razcvet in najve\xc4\x8dji pomen le kot sinjorije, medtem ko so principati v ve\xc4\x8dini primerov samo povzro\xc4\x8dili \xe2\x80\x93 ali vsaj pospe\xc5\xa1ili - kulturno in socialno propadanje teh srednjeve\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeavic, ki so jih pozneje, v \xc5\xa1estnajstem stoletju, tujci brez ve\xc4\x8djih te\xc5\xbeav podjarmili.'