b"\n_START_ARTICLE_\nDigitalna fizika\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nVsak ra\xc4\x8dunalnik mora biti o\xc4\x8ditno zdru\xc5\xbeljiv z na\xc4\x8deli teorije informacij, statisti\xc4\x8dne termodinamike in kvantne mehanike. Temeljno povezavo med temi podro\xc4\x8dji je predlagal leta 1957 Jaynes v dveh uvodnih \xc4\x8dlankih. Jaynes je celo izdelal interpretacijo verjetnostnega ra\xc4\x8duna kot posplo\xc5\xa1itev aristotelovske logike, pogled, ki je zelo priro\xc4\x8den pri povezavi osnov fizike z digitalnimi ra\xc4\x8dunalniki, saj so ti izdelani za izvr\xc5\xa1evanje logi\xc4\x8dnih operacij klasi\xc4\x8dne logike in enakovredno Booleove algebre._NEWLINE_Domnevo, da je Vesolje digitalni ra\xc4\x8dunalnik, je leta 1969 prvi postavil Zuse v svoji knjigi Ra\xc4\x8dunski prostor (Rechnender Raum). Zuse je predlagal da so fizikalni zakoni po svoji naravi diskretni, in da je celotno Vesolje le izhod deterministi\xc4\x8dnega izra\xc4\x8duna velikanskega celi\xc4\x8dnega avtomata._NEWLINE_Izraz digitalna fizika (angle\xc5\xa1ko digital physics) je prvi uporabil Fredkin, ki je kasneje za\xc4\x8del bolj uporabljati izraz digitalna filozofija. Drugi, ki so si zamislili Vesolje kot ogromen ra\xc4\x8dunalnik, so \xc5\xa1e: Wolfram, Schmidhuber in nobelovec 't Hooft.  Ti avtorji menijo, da navidezno verjetnostna narava kvantne fizike ni nujno nezdru\xc5\xbeljiva s predstavo o izra\xc4\x8dunljivosti. Kvantne razli\xc4\x8dice digitalne fizike so v zadnjem \xc4\x8dasu predlagali Lloyd, Deutsch in Zizzi. _NEWLINE_Sorodne zamisli lahko najdemo v von Weizs\xc3\xa4ckerjevi dvoji\xc5\xa1ki teoriji alternativnih stvarnosti, pankomputacionalizmu, teoriji ra\xc4\x8dunskega vesolja, Wheelerjevem delu (ono iz biti (\xc2\xbbit from bit\xc2\xab)) ter Tegmarkovi domnevi matemati\xc4\x8dnega vesolja.\n_START_SECTION_\nPregled\n_START_PARAGRAPH_\nPo digitalni fiziki naj bi, vsaj na\xc4\x8deloma, obstajal program za univerzalni ra\xc4\x8dunalnik za ra\xc4\x8dunanje evolucije Vesolja v realnem \xc4\x8dasu. Tak\xc5\xa1en ra\xc4\x8dunalnik je lahko velik celi\xc4\x8dni avtomat (Zuse, 1967) ali splo\xc5\xa1ni Turingov stroj, kar je predlagal Schmidhuber (1997), ki je pokazal, da obstaja zelo kratek program, ki lahko izra\xc4\x8duna vsa mo\xc5\xbena izra\xc4\x8dunljiva vesolja na asimptoti\xc4\x8dno optimalni na\xc4\x8din._NEWLINE_Nekateri \xc5\xbeelijo poistovetiti posamezne fizikalne delce s preprostimi biti. \xc4\x8ce se na primer en osnovni delec, kot je elektron, prestavi iz enega kvantnega stanja v drugo, je to lahko podobno, kot, \xc4\x8de bi se vrednost bita spremenila iz, recimo 0, v drugo (1). En bit je dovolj za opis enega kvantnega prehoda poljubnega delca. Ker je Vesolje sestavljeno iz osnovnih delcev, katerega obna\xc5\xa1anje se lahko v celoti opi\xc5\xa1e s kvantnimi prehodi, ki so jim podvr\xc5\xbeeni, ga lahko opi\xc5\xa1emo z biti. Vsako stanje je informacija, in vsaka sprememba stanja je sprememba informacije, ki zahteva opravljanje enega ali ve\xc4\x8d bitov. \xc4\x8ce damo na stran temno snov in temno energijo, ki ju trenutno slabo poznamo, je znano vesolje sestavljeno iz pribli\xc5\xbeno 10\xe2\x81\xb8\xe2\x81\xb0 protonov in enakega \xc5\xa1tevila elektronov. Zato se Vesolje lahko simulira z ra\xc4\x8dunalnikom, ki je zmo\xc5\xbeen hranitve in obdelave pribli\xc5\xbeno 10\xe2\x81\xb9\xe2\x81\xb0 bitov. \xc4\x8ce je tak\xc5\xa1na simulacija mo\xc5\xbena, je hiperra\xc4\x8dunanje nemogo\xc4\x8de._NEWLINE_Zan\xc4\x8dna kvantna gravitacija lahko pomaga digitalni fiziki, ker predpostavlja da je prostor-\xc4\x8das kvantiziran. Zizzi je formaliziral izpolnitev tega koncepta - znan je kot\xc2\xa0\xc2\xbbra\xc4\x8dunska kvantna gravitacija\xc2\xab\xc2\xa0(v angle\xc5\xa1ki kratici CLQG). Teorije, ki kombinirajo gledi\xc5\xa1\xc4\x8da digitalne fizike z zan\xc4\x8dno kvantno gravitacijo, so \xc5\xa1e: Marzuolijeva, Rasettijeva, Girellijeva in Livineova.\n_START_SECTION_\nVon Weizs\xc3\xa4ckerjeve alternativne stvarnosti\n_START_PARAGRAPH_\nVon Weizs\xc3\xa4cker je prvi\xc4\x8d predlagal svojo teorijo alternativnih stvarnosti v svoji knjigi Enotnost narave (Einheit der Natur) leta 1971 in jo naprej razvil v delu \xc4\x8cas in vedenje (Zeit und Wissen) leta 1992. Teorija predstavlja vrsto digitalne fizike, saj aksiomatsko konstruira kvantno fiziko iz razlike med empiri\xc4\x8dno opazljivimi, dvoji\xc5\xa1kimi alternativami. Von Weizs\xc3\xa4cker je s teorijo izpeljal trirazse\xc5\xbenost prostora in ocenil entropijo protona, ki pada v \xc4\x8drno luknjo.\n_START_SECTION_\nPankomputacionalizem ali teorija ra\xc4\x8dunskega vesolja\n_START_PARAGRAPH_\nPankomputacionalizem je predstava, da je Vesolje ogromen ra\xc4\x8dunski stroj ali mre\xc5\xbea ra\xc4\x8dunskih procesov, ki prek osnovnih fizikalnih zakonov iz trenutnega stanja ra\xc4\x8duna (dinami\xc4\x8dno razvija) lastno naslednje stanje._NEWLINE_V svoji knjigi Programiranje Vesolja (Programming the Universe) je Lloyd podal pogled, da je samo Vesolje en velik kvantni ra\xc4\x8dunalnik, ki z vesoljskim programom prideluje kar vidimo okrog sebe ter nas same. Po Lloydu bomo, ko bomo enkrat v celoti razumeli zakone fizike, lahko z miniaturnim kvantnim ra\xc4\x8dunanjem v celoti razumeli tudi Vesolje._NEWLINE_Ra\xc4\x8dunsko vesolje je predlagal tudi Schmidhuberr v \xc4\x8dlanku, ki je temeljil na Zusejevi predpostavki, da je zgodovina Vesolja izra\xc4\x8dunljiva. Pokazal je, da bi bila lahko najpreprostej\xc5\xa1a razlaga Vesolja zelo preprost Turingov stroj, programiran za sistemati\xc4\x8dno izvajanje vseh mo\xc5\xbenih programov in izra\xc4\x8dunavanje vseh mo\xc5\xbenih zgodovin vseh vrst izra\xc4\x8dunljivih fizikalnih zakonov. Pokazal je tudi, da obstaja optimalno u\xc4\x8dinkovit na\xc4\x8din ra\xc4\x8dunanja vseh izra\xc4\x8dunljivih vesolij na podlagi Leonida Levinovega univerzalnega iskalnega algoritma iz leta 1973. Leta 2000 je raz\xc5\xa1iril svoje delo, zdru\xc5\xbeil Solomonoffovo teorijo induktivnega sklepanja s predpostavko, da so hitro izra\xc4\x8dunljiva vesolja verjetnej\xc5\xa1a od drugih. To delo o digitalni fiziki je vodilo tudi do mejno-izra\xc4\x8dunljivih posplo\xc5\xa1itev algoritemske informacije kompleksnosti Kolmogorova in koncepta superomeg, mejno-izra\xc4\x8dunljivih \xc5\xa1tevil, ki so (v dolo\xc4\x8denem smislu) \xc5\xa1e bolj naklju\xc4\x8dna kot Chaitinova konstanta \xce\xa9."