b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Janez XIV.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nJanez XIV.  (latinsko Joannes Decimus Quartus) je po seznamu pape\xc5\xbeev 136., v Mra\xc4\x8dnem stoletju pa 30. pape\xc5\xbe. Je tudi prvi pape\xc5\xbe iz Lombardije.\n_START_SECTION_\nMladost in cerkveni vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nPietro Canepanova se je rodil v Paviji; pred svojim povzdignjenjem na pape\xc5\xa1ki sede\xc5\xbe je bil 35. \xc5\xa1kof svojega rojstnega kraja  od 971.  in cesarski nadkancler Otona II.. Otonijevci so mu bili naklonjeni, zlasti \xc5\xbeena Otona II., cesarica Teofana; na ta na\xc4\x8din je hitro napredoval na cerkveni lestvici \xe2\x80\x93 ne le kot pavijski \xc5\xa1kof, ampak tudi kot predstavnik nem\xc5\xa1kega cesarskega dvora, s katerim se je sre\xc4\x8dal junija 980._NEWLINE__NEWLINE_Za svoj politi\xc4\x8den in cerkven vzpon pred pape\xc5\xa1kim posve\xc4\x8denjem se ima zahvaliti predvsem cesarjem Otonu I., Otonu II. in cesarici Teofani; \xc5\xbee izbor za pavijskega \xc5\xa1kofa je bil sad prizadevanj Otona I., ki je bival v Italiji od 966 do 972. Liber pontificalis (s. 259) omenja, da se je rodil v Paviji. Nekateri zgodovinarji (C. Manaresi, E. Hoff) menijo, da je pripadal ugledni dru\xc5\xbeini Obertenghi.\n_START_SECTION_\nPavijski \xc5\xa1kof\n_START_PARAGRAPH_\nPietro je bil pavijski \xc5\xa1kof od 971 do 983 po volji Janeza XIII.. Med svojim \xc5\xa1kofovanjem je dosegel mnogo privilegijev za svoj \xc5\xa1kofijski sede\xc5\xbe. Na svojo zahtevo je novembra 976 dosegel potrditev vseh \xc5\xa1kofijskih posestev in zagotovilo cerkvene nedotakljivosti. Posku\xc5\xa1al se je me\xc5\xa1ati v notranje \xc5\xbeivljenje nekaterih samostanov; ker pa so bili podrejeni neposredno Svetemu sede\xc5\xbeu, je pri\xc5\xa1el z njim v spor. Zaradi svojih pogostnih obveznosti kot cesarski kancler verjetno ni imel veliko \xc4\x8dasa za du\xc5\xa1nopastirsko dejavnost. _NEWLINE__NEWLINE_Preden je ponudil pape\xc5\xa1tvo svojemu kanclerju Petru, je cesar Oton ponudil brezuspe\xc5\xa1no pape\xc5\xa1ki prestol klinijskemu svetni\xc5\xa1ko \xc5\xbeive\xc4\x8demu opatu Majolu, ki pa je vabljivo ponudbo gladko zavrnil. Sledila so dolga pogajanja, v katerih je hotel cesar prepri\xc4\x8dati Petra, naj sprejme imenovanje; to lahko pojasni kar \xc5\xa1tirimese\xc4\x8dno nezasedenost ali sedisvakanco.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Benedikta VII. je bil torej izvoljen za pape\xc5\xbea pavijski \xc5\xa1kof Pietro Canepanova, ki si je izbral ime Janez XIV.. Kakor je smrt Otona I. pomenila konec in katastrofo za Benedikta VI., prav tako je smrt Otona II. ozna\xc4\x8dila konec Janeza XIV. Oton III. je imel tedaj komaj tri leta, mati-namestnica pa je imela zadosti skrbi z nem\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavljansko vojno, ki jo je zopet za\xc4\x8del  sorodnik, vojvoda Henrik Bavarski. Ni na\xc5\xa1la niti \xc4\x8dasa niti na\xc4\x8dina, da bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditila \xc5\xa1kofa v oddaljenem Rimu, ki je sicer u\xc5\xbeival njeno veliko naklonjenost. Janez XIV., ki je dal odvezo umirajo\xc4\x8demu 28-letnemu Otonu II. dne 7. decembra 983, je dojel, da bo moral pobegniti, \xc4\x8de si ho\xc4\x8de re\xc5\xa1iti \xc5\xbeivljenje, vendar je bilo \xc5\xbee prepozno.\n_START_SECTION_\nIzvolitev in izbira imena\n_START_PARAGRAPH_\nKo so Otonovci utrdili polo\xc5\xbeaj svetorimskega cesarstva, so sku\xc5\xa1ali postaviti na Petrov sede\xc5\xbe svojega kandidata. Ob smrti Benedikta VII. julija 983) je Oton II mislil postaviti na pape\xc5\xa1ki sede\xc5\xbe klinijskega opata Majola, ki je bil znan po svoji obnoviteljski vnemi in osebni svetosti. Ko pa je le-ta zavrnil, je padel izbor na njegovega nadkanclerja, ki je bil tedaj kardinal-diakon.  Domnevajo, da je bil imenovan novembra, ko se je cesar vrnil v Rim; prve pape\xc5\xa1ke listine so ozna\xc4\x8dene z decembrom. Na za\xc4\x8detku tega mesca je pape\xc5\xbe posvetil \xe2\x80\x93 na cesarjevo priporo\xc4\x8dilo \xe2\x80\x93 diakona Aloneja za nad\xc5\xa1kofa v Beneventu._NEWLINE__NEWLINE_Posve\xc4\x8den in ume\xc5\xa1\xc4\x8den za pape\xc5\xbea je bil 6. januarja 984._NEWLINE_Ker je bilo njegovo krstno ime Peter, je sklenil, da ga bo zamenjal v znamenje poni\xc5\xbenosti z drugim imenom: da bi se izognil povezanosti s samim apostolom Petrom. Po Janezu II. (Mercurio), Janezu III. (Catalino) in Janezu XII. (Ottaviano), je bil Peter \xc4\x8detrti pape\xc5\xbe, ki je zamenjal svoje pape\xc5\xa1ko ime.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdrtev zarote\n_START_PARAGRAPH_\nNjegovega za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika, cesarja Otona II., je sveti Majol zaman odvra\xc4\x8dal od potovanja v Rim, \xc4\x8de\xc5\xa1 da ga bo tam doletela smrt. Cesar pa se je kljub temu podal na pot: zaradi pape\xc5\xa1kih volitev in ume\xc5\xa1\xc4\x8danja, pa tudi, da bi se ma\xc5\xa1\xc4\x8deval Saracenom za hud poraz. V nezdravem rimskem podnebju pa je zbolel za malarijo ne dolgo po Janezovi izvolitvi za pape\xc5\xbea, ter mu je pape\xc5\xbe lahko le \xc5\xa1e podelil zakramente za umirajo\xc4\x8de. Cesar je umrl v cvetu svojih let v Rimu v pape\xc5\xbeevem naro\xc4\x8dju, star komaj 28 let.  Cesarska dru\xc5\xbeina, na \xc4\x8delu z vdovo Teofano, ki je postala namestnica triletnemu sinu Otonu III., se je sklenila vrniti v  Nem\xc4\x8dijo, kjer je grozila nasledstvena dr\xc5\xbeavljanska vojna. Nekateri viri menijo, da je prav Bonifacij VII. po svojih privr\xc5\xbeencih povzro\xc4\x8dil prezgodnjo smrt Otona II., ker ga je le-ta \xc4\x8dvrsto dr\xc5\xbeal na brzdi.  Sedaj je ostal Janez XIV. brez varstva nasproti mogo\xc4\x8dnim rimskim rodovinam, ki so \xc4\x8drtele tega cerkvenega predstavnika nem\xc5\xa1kega cesarja. Giovanni Crescenzi II. (z nadevkom Nomentano) \xe2\x80\x93 privr\xc5\xbeenec Bizantincev, je omogo\xc4\x8dil vrnitev Franconu Ferrucciu \xe2\x80\x93 tj. Bonifaciju VII. iz Carigrada ob vsestranski podpori bizantinskega cesarja Bazilija II., Ubijalca Bolgarov, ki je z nevo\xc5\xa1\xc4\x8dljivostjo spremljal nem\xc5\xa1ko napredovanje v Sredozemlju. Zato je z velikimi \xc4\x8dastmi in mo\xc4\x8dno vojsko pospremil begunca in mu obljubil vso pomo\xc4\x8d, da bi zmanj\xc5\xa1al ali celo izni\xc4\x8dil nem\xc5\xa1ki vpliv.\n_START_SECTION_\nSmrt in pokop\n_START_PARAGRAPH_\nBonifacij VII. je vstopil v Rim spomladi 984 s pomo\xc4\x8djo bizantinske vojske; marca je ujel zakonitega pape\xc5\xbea Janeza XIV. ter sklical sinodo, ki ga je odstavila. \xc4\x8ce je \xc5\xbee bil v zvezi s tem kak postopek, se od njega ni ni\xc4\x8d ohranilo. V je\xc4\x8di je skozi \xc5\xa1tiri mesece trpel vsakr\xc5\xa1no pomanjkanje, zasramovanje, pretepanje in tudi lakoto, tako da je umrl 20. avgusta 984 v Angelskem gradu od lakote ali zastrupljenja. _NEWLINE__NEWLINE_Nedvomno ni bil pokopan pri Sv. Petru za \xc4\x8dasa vladanja svojega krvnika Bonifacija VII.. Ve\xc4\x8dina virov pa poro\xc4\x8da, da je bilo njegovo truplo pozneje preneseno blizu groba Janeza VIII. , ki je umrl 882, in se nahaja blizu tako imenovane Porta iudicii, pri Stari cerkvi sv. Petra.'