b'\n_START_ARTICLE_\nAmeri\xc5\xa1ka metafikcija\n_START_PARAGRAPH_\nAmeri\xc5\xa1ka metafikcija je ime za kulturno gibanje od sredine tridesetih let do konca osemdesetih let 20. stoletja. Kot literarni pojav se je uveljavila leta 1960 z Johnom Barthom. Ameri\xc5\xa1ki metafikcionalisti so za svojega predhodnika priznavali predvsem argentinskega pisatelja Jorgeja Luisa Borgesa. Ameri\xc5\xa1ka metafikcija velja za najpristnej\xc5\xa1i primer literarnega postmodernizma.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8casovna umestitev\n_START_PARAGRAPH_\nAmeri\xc5\xa1ka metafikcija se je kot sklenjen literarni pojav za\xc4\x8dela v za\xc4\x8detku \xc5\xa1estdesetih let dvajsetega stoletja z romanom Johna Bartha: The Sot-Weed Factor (1960). S tem je na faktografski ravni  njena \xc4\x8dasovna omejitev nesporna, pojavi pa se vpra\xc5\xa1anje, ali je ameri\xc5\xa1ka metafikcija del postmodernizma ali ne. _NEWLINE_Literarni kritik Frederick Jameson je njegov \xc4\x8dasovni prag postavil tako blizu devetdesetim letom, da bi bilo ob sprejetju njegove periodizacije potrebno iz konteksta postmodernizma izvzeti marsikatero delo, ki spada v ameri\xc5\xa1ko metafikcijo; postmodernizem se je v knji\xc5\xbeni obliki vzpostavil v prvi polovici \xc5\xa1estdesetih let._NEWLINE_Pri ameri\xc5\xa1ki metafikciji naj bi \xc5\xa1lo za ultramodernizem, na podlagi njene zaznamovanosti z intelektualizmom kot za\xc5\xa1\xc4\x8ditnim znakom modernizma, vztrajanja pri modernisti\xc4\x8dnem razmerju med subjektom in objektom ter izra\xc5\xbeanja njene pripadnosti metafizi\xc4\x8dnemu nihilizmu z eliminacijo vseh vrednot in ironijo._NEWLINE_Andreas Kilb trdi, da postmodernizma v ameri\xc5\xa1ki metafikciji ne more biti, saj ameri\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost nima prave histori\xc4\x8dne diferenciranosti._NEWLINE_Pri histori\xc4\x8dni umestitvi velik problem predstavljajo oznake za obdobja v umetnosti. S stali\xc5\xa1\xc4\x8da ameri\xc5\xa1kega pojmovanja je namre\xc4\x8d postmodernizem lahko viden kot izrazit obrat od modernizma ali pa kot njegov podalj\xc5\xa1ek, ameri\xc5\xa1ka metafikcija pa v vsakem primeru kot njegov zna\xc4\x8dilni literarni izraz. V Evropi razumejo ameri\xc5\xa1ko metafikcijo kot iztek modernizma.\n_START_SECTION_\n1934\xe2\x80\x931941: Obrat na levici\n_START_PARAGRAPH_\nZa del ameri\xc5\xa1kega kulturnega \xc5\xbeivljenja, ki je zanimal metafikcijo, je odlo\xc4\x8dilen vpliv newyor\xc5\xa1kih  judovskih intelektualcev. Publicisti iz \xc5\xa1tiridesetih in petdesetih let so pri pisanju uporabljali trdna teoretska merila, ki so odsevala \xc5\xa1ir\xc5\xa1a dru\xc5\xbebena dogajanja, z \xc5\xbeeljo, da bi vanje s pisanjem tudi posegla._NEWLINE_Svojo ambicijo je dolgovala politi\xc4\x8dnemu radikalizmu marksisti\xc4\x8dne usmeritve, ki ga je gojila ameri\xc5\xa1ka nova levica od za\xc4\x8detka tridesetih let. Tak\xc5\xa1no stali\xc5\xa1\xc4\x8de je skupino klju\xc4\x8dnih metafikcijskih mislecev spravljalo na ameri\xc5\xa1ko dru\xc5\xbebeno obrobje. Intelektualne povezave so se vzpostavljale v kulturnih revijah, med katerimi je bila najpomembnej\xc5\xa1a Partisan Review, ki je za\xc4\x8dela izhajati leta 1934 kot spremljevalna publikacija levi\xc4\x8darskega \xc4\x8dasopisa The New Masses. _NEWLINE_Ameri\xc5\xa1ki levi\xc4\x8darski intelektualci so se opredeljevali do svetovnih dru\xc5\xbebenih dogodkov, predvsem do razcepa v sovjetski partiji, ki je pripeljal do moskovskih procesov s Stalinom na eni in Trockim na drugi strani. Med trdim jedrom ameri\xc5\xa1ke levice je bilo tudi nekaj levi\xc4\x8darsko usmerjenih pisateljev. Levi\xc4\x8darski intelektualci so se od Stalinovih  konceptov obrnili k Leninovim. S tem je pri\xc5\xa1lo tudi do preobrata v vrednotenju modernizma, ki ga je ortodoksna prosovjetska levica imela za izraz dekadence in bur\xc5\xbeoaznega individualizma._NEWLINE_Tak\xc5\xa1no gledanje je opozorilo na vzporednice med bolj\xc5\xa1eviki, ki so bili obsojeni na moskovskih procesih, in umetniki, izlo\xc4\x8denimi iz dru\xc5\xbebe. Umetnostni kritik Clement Greenberg je leta 1941 v eseju o Bertholdu Brechtu, ki zdru\xc5\xbeuje modernisti\xc4\x8dni pesni\xc5\xa1ki izraz z levi\xc4\x8darskimi idejami in ideali, opozarjal na obstoj modernisti\xc4\x8dne poezije, ki je pridobila poseben karakter prek vplivov ljudskega in popularnega.\n_START_SECTION_\n1941\xe2\x80\x931960: Slepa ulica ideologije\n_START_PARAGRAPH_\nRadikalizem levi\xc4\x8darskih intelektualcev je dodatno omeh\xc4\x8dala druga svetovna vojna. V Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah je po zmagi pri\xc5\xa1lo do hladne vojne, krepitve desni\xc4\x8darskih pozicij in procesa proti domnevnima sovjetskima vohunoma zakoncema Rosenberg. Proces se je kon\xc4\x8dal z njuno usmrtitvijo na elektri\xc4\x8dnem stolu, ki je podlaga za roman The Public Burning (1977) avtorja Roberta Cooverja in vrste drugih pomembnih del ameri\xc5\xa1ke proze tistega \xc4\x8dasa. Za\xc4\x8dne se obdobje makartizma, po senatorju McCarthyju poimenovana serija procesov proti levi\xc4\x8darskim intelektualcem._NEWLINE_Revija Partisan Review je ohranila vlogo pomembnega razumni\xc5\xa1kega glasila in se pomaknila proti politi\xc4\x8dni sredini. V knjigi The End of Ideology: On the Exhaustion of Political Ideas in the Fifties (1960) to preusmeritev Daniel Bell komentira s trditvijo, da so ideologije za\xc5\xa1le v slepo ulico._NEWLINE_Pojavila se je skupina newyor\xc5\xa1kih intelektualcev, ki jih je Bell opisal kot pripadnike dvakrat rojene generacije, ki nahaja svojo usodo v pesimizmu, zlu, tragediji in obupu. Je hkrati stara in pred svojim \xc4\x8dasom. V knjigi An End to Innocence (1955) literarni kritik Leslie Fiedler pravi, da mora ameri\xc5\xa1ka dru\xc5\xbeba odrasti in prevzeti odgovornost. Ameri\xc5\xa1ki liberalizem se mu zdi preve\xc4\x8d nedol\xc5\xbeen in pretirano navezan na mite o svobodi in na odsotnost omejitev. Daniel Bell v knjigi The Cultural Contradictions of Capitalism (1976) predstavi stali\xc5\xa1\xc4\x8de avtomatizacije umetnosti in njenega obrata od \xc5\xbeivljenja, ki se ka\xc5\xbee kot ena izmed temeljnih potez postmodernizma. \xc5\xbdivljenje in knji\xc5\xbeevnost se razmikata in uveljavlja se tendenca, ki za nadomestek \xc5\xbeivljenja predstavlja literaturo. Do pisanja o pisanju ne manjka ve\xc4\x8d veliko.\n_START_SECTION_\n1960 in kasneje: Eksplozija univerzitetnega sloga\n_START_PARAGRAPH_\nOb koncu petdesetih in v za\xc4\x8detku \xc5\xa1estdesetih let je za\xc4\x8dela odra\xc5\xa1\xc4\x8dati \xc5\xa1tevilna \xc2\xbbbaby-boom\xc2\xab\xc2\xa0povojna generacija, kot posledica izbruha \xc5\xbeivljenjske radosti ob koncu vojne. Njen pritisk na univerze in so\xc4\x8dasno meh\xc4\x8danje ameri\xc5\xa1kega politi\xc4\x8dnega prizori\xc5\xa1\xc4\x8da povzro\xc4\x8di, da vodilno vlogo v oblikovanju kulturne zavesti namesto intelektualnih revij prevzamejo univerze. Zaradi pove\xc4\x8danega priliva \xc5\xa1tudentov in profesorjev se je pri\xc4\x8dela geografska in intelektualna pluralizacija ameri\xc5\xa1ke univerzitetne ponudbe, ki je povzro\xc4\x8dila nastanek \xc5\xa1tevilnih novih \xc5\xa1tudijskih programov._NEWLINE_Za nastanek in obstanek ameri\xc5\xa1ke metafikcije  je pomemben predvsem program kreativnega pisanja. Pisateljski \xc5\xa1tudijski proces je bil z doma\xc4\x8dimi nalogami in psiholo\xc5\xa1ko obarvanimi pogovori o izdelkih podoben \xc5\xa1tudentskim dru\xc5\xbeabnim igram. Status pisanja kot univerzitetnega predmeta je dokazoval, da je pisanje v nasprotju s prej\xc5\xa1njim splo\xc5\xa1nim mnenjem spodobno delo, ki se ga ni potrebno sramovati in ne pripelje \xc4\x8dloveka na dru\xc5\xbebeni rob. Dokazoval je, da se pisanja lahko nau\xc4\x8di skoraj vsakdo in da status pisca ni privilegij posebno nadarjenih, kar je sovpadalo z nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8do ideologijo dru\xc5\xbebe enakih mo\xc5\xbenosti._NEWLINE_Eden izmed rezultatov pove\xc4\x8dane pisateljske produkcije je bila tudi ameri\xc5\xa1ka metafikcija. Pri ve\xc4\x8dini literature, ki je nastala v univerzitetnih programih, gre za prevlado znanja nad izku\xc5\xa1njo in obrtne spretnosti nad domi\xc5\xa1ljijo, kar sta zna\xc4\x8dilni dolo\xc4\x8dili ameri\xc5\xa1ke metafikcije. Z vklju\xc4\x8ditvijo v sistem univerze pisatelj sprejme mi\xc5\xa1ljenjski slog, ki branje in pisanje vrednostno postavlja pred neposredno \xc5\xbeivljenjsko izkustvo. _NEWLINE_Ker pisanje ni govorilo ve\xc4\x8d o resni\xc4\x8dnem \xc5\xbeivljenju, se je njegova potencialna bralna privla\xc4\x8dnost mo\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1ala. Dodatno jo je zmanj\xc5\xa1alo \xc5\xa1e dejstvo, da je za branje besedil, ki se nana\xc5\xa1ajo na druga besedila, potrebno le-ta tudi poznati, saj \xc5\xa1ele to omogo\xc4\x8di dekodiranje.\n_START_SECTION_\nOsemdeseta leta: Beg iz labirinta\n_START_PARAGRAPH_\nEksploziji ameri\xc5\xa1kih metafikcionalistov je sledila povsem nova tematska in slogovna usmeritev v minimalizem in intimizem tako znotraj ameri\xc5\xa1ke proze kot tudi znotraj \xc5\xa1ol kreativnega pisanja. Pozornost piscev se je obrnila k majhnim, vsakdanjim dogodkom in ljudem, slog pa je postal kar se da preprost. Reference v besedilih so postale materialne in realne. _NEWLINE_Pisci ameri\xc5\xa1ke metafikcije so se tudi v osemdesetih in devetdesetih letih \xc5\xa1e ogla\xc5\xa1ali, vendar niso predstavili  formalnih ali vsebinskih novosti, temve\xc4\x8d le potrjevali svoj dose\xc5\xbeeni avtorski status.'