b'\n_START_ARTICLE_\nVeseli ve\xc4\x8der to\xc4\x8daja bogov\n_START_PARAGRAPH_\nVeseli ve\xc4\x8der to\xc4\x8daja bogov je groteskna trodejanka Rudolfa Golouha. Iz\xc5\xa1la je leta 1966 v Mariboru pri zalo\xc5\xbebi Obzorja. Kot okvir dramskega dogajanja stoji Ivanov problem, kje najti ali kako napisati igro, ki bi jo njegova igralska skupina predstavila za ob\xc4\x8dinski praznik.\n_START_SECTION_\n1. dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nIvan Ho\xc4\x8de najti igro, ki bi jo njegova igralska skupina morala zaigrati na ob\xc4\x8dinskem prazniku, pa nikakor ne najde ni\xc4\x8d primernega. S sodelavci se zato odlo\xc4\x8dijo, da bodo igro napisali kar sami. Ker se jim uprizarjanje resni\xc4\x8dnega \xc5\xbeivljenja zdi dolgo\xc4\x8dasno, Pila predlaga, da nja uprizorijo njihovo notranje \xc5\xbeivljenje; vsak izmed njih naj pove svojo najve\xc4\x8djo \xc5\xbeeljo. Podali so zelo razli\xc4\x8dne \xc5\xbeelje: Bla\xc5\xbe bi najraje bil Gimbrinus, to je to\xc4\x8daj bogov, da bi lahko neprestano jedel in pil, Bonifacij bi se boril za bolj\xc5\xa1o usodo oslov, Peter, ki je bil neko\xc4\x8d klovn in \xc4\x8darodej ter je svojim vsak ve\xc4\x8der pri\xc4\x8daral izpolnitev \xc5\xbeelja, si isto za\xc5\xbeeli tudi zdaj; \xc4\x8de si \xc5\xbeelijo videti svet razigran in zadovoljen, se bo to ta ve\xc4\x8der zgodilo.\n_START_SECTION_\n2. dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nPosvetovanje in govorjenje o tem, kaj bodo igrali, \xc5\xa1e kar poteka.\n_START_SECTION_\n3. dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nIvan se zelo boji, da bi Bla\xc5\xbe kot po\xc5\xbere\xc5\xa1ni to\xc4\x8daj bogov skupino spravil ob ves denar, toda Peter ga potola\xc5\xbei, da je za zaklju\xc4\x8dno pogostitev zastavil ves izkupi\xc4\x8dek, ljudi pa je ogromno, \xc5\xa1e vstopnic zmanjkuje. Bla\xc5\xbe u\xc5\xbeiva v svojem dnevu: veli\xc4\x8dastno sedi na sodu, Ivan pa mu predstavlja njegove biv\xc5\xa1e kolege. A ljudstvo je zavistno in nevo\xc5\xa1\xc4\x8dljivo, zahteva njegovo glavo, saj je sam jedel in pil, torej naj sam pla\xc4\x8da! Peter se postavi na njegovo stran in je njegov zagovornik. Ljudi spra\xc5\xa1uje zakaj jih skrbi to\xc4\x8dajev trebuh bolj kot lastni. \xc4\x8ce si on privo\xc5\xa1\xc4\x8di, naj si tudi oni, saj so si to venomer \xc5\xbeeleli - kako, je pa Petrova skrb. Zdru\xc5\xbeili so navidezno z resni\xc4\x8dnim, da bi lahko vsaj en ve\xc4\x8der, za vse in vsak dan zgodilo, kar se \xc5\xa1e nikoli ni: vsi ljudje bi enaki sedeli za eno mizo in se vsi imeli enako dobro. Na Petrov zamah roke se prika\xc5\xbee bogato oblo\xc5\xbeena miza, godba zaigra, plesalke zaple\xc5\xa1ejo. Vsi gostje sedejo za mizo in veselo nazdravljajo.'