b'\n_START_ARTICLE_\nKonrad III. Nem\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nIz rodbine \xc5\xa0taufovcev\n_START_PARAGRAPH_\nKonrad III. je bil sin \xc5\xa1vabskega vojvode Friderika I. in njegove \xc5\xbeene Agneze (Ne\xc5\xbee), h\xc4\x8derke cesarja Henrika IV. O\xc4\x8deta, ki je umrl leta 1105, je v vojvodini \xc5\xa0vabski nasledil njegov tri leta starej\xc5\xa1i brat Friderik II. Mati Agneza se je naslednje leto drugi\xc4\x8d poro\xc4\x8dila, to pot z Babenber\xc5\xbeanom, avstrijskim mejnim grofom Leopoldom III. Pobo\xc5\xbenim in mu rodila \xc5\xa1e veliko otrok, od katerih jih je 11 pre\xc5\xbeivelo. Poroka je dodobra povezala rodbini \xc5\xa0taufovcev in Babenber\xc5\xbeanov, kar je kasneje dajalo poseben pe\xc4\x8dat Konradovemu vladanju. Ena od Konradovih sester, Gertruda, se je poro\xc4\x8dila z grofom Hermanom von Stahleckom._NEWLINE_Konrad se je okrog leta 1115 poro\xc4\x8dil z Gertrudo von Comburg-Rothenburg in tako dobil grofovske pravice na obmo\xc4\x8dju Rothenburga in v dolini reke Kocher (Kochergau). Stric Henrik V. ga je imenoval (1116) za vojvodo vzhodnih Frankov. Vedno je deloval v soglasju z bratom, tudi ko je \xc5\xa1lo za nasprotovanje stricu v sporu ob imenovanju w\xc3\xbcrzbur\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa Gebharda Henneber\xc5\xa1kega (1122).\n_START_SECTION_\nObdobje vladanja kralja Lotarja Supplinbur\xc5\xa1kega\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1124 je Konrad od\xc5\xa1el na romanje v Jeruzalem in se vrnil \xc5\xa1ele leta 1127. V \xc4\x8dasu njegove odsotnosti je umrl cesar Henrik V. (1125), ki ni imel otrok. \xc5\xa0taufovci so se, kot Henrikovi najbli\xc5\xbeji sorodniki, imeli za dedi\xc4\x8de salijskih posesti in tudi krone. Pri\xc4\x8dakovali so, da bo Henrika na prestolu nasledil njegov ne\xc4\x8dak Friderik II. \xc5\xa0vabski, a so knezi za novega nem\xc5\xa1kega kralja izvolili sa\xc5\xa1kega vojvodo Lotarja Supplinbur\xc5\xa1kega._NEWLINE_Friderik II. \xc5\xa0vabski se je sprva podredil novemu kralju in mu prisegel zvestobo. Ko pa je ta zahteval vrnitev vseh posesti, kraljevih in tudi alodijalnih salijskih, so se \xc5\xa0taufovci uprli. Prvi uspehi v nastali dr\xc5\xbeavljanski vojni so opogumili njihove frankovske, \xc5\xa1vabske in bavarske prista\xc5\xa1e, da so za protikralja izvolili Konrada, ki zaradi odsotnosti ni, tako kot Friderik, osebno prisegel zvestobe kralju._NEWLINE_Konrad je bojevanje z Lotarjem prepustil bratu in od\xc5\xa1el v Italijo, da tam prehiti tekmeca in si najde zaledje. Milanski nad\xc5\xa1kof Anselm ga je 29. junija 1128 v Monzi kronal z lombarsko \xc5\xbeelezno krono. Vendar Konrad ni, kot je \xc5\xbeelel, uspel pridobiti posesti Matilde Toskanske, ki jih je imel za salijsko dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino. Ob nastopu dveh nasprotujo\xc4\x8dih si pape\xc5\xbeev (1130), Inocenca II. in Anakleta II., je upal, da ga bo eden od obeh priznal. A to se ni zgodilo; brez izgledov za uspeh je zapustil Italijo in se vrnil v Nem\xc4\x8dijo._NEWLINE_Lotar je med tem pridobil prednosti na vseh nivojih. Leta 1133 ga je pape\xc5\xbe Inocenc II. v Rimu kronal za cesarja. Ko se je vrnil v Nem\xc4\x8dijo sta skupaj z zetom Henrikom Ponosnim premagala \xc5\xa0taufovce. Konflikt je bil zaklju\xc4\x8den oktobra 1135, potem ko sta se brata javno poni\xc5\xbeala (vsak zase sta bosa in v spokorni\xc5\xa1kih obla\xc4\x8dilih prosila kralja za odpu\xc5\xa1\xc4\x8danje) in se podredila kralju. Vrnjeno jima je bilo prej zaplenjeno imetje. Friderik II. je smel ostati \xc5\xa1vabski vojvoda, Konrad pa se je odpovedal kraljevemu polo\xc5\xbeaju. Leta 1135 ali 1136 se je poro\xc4\x8dil z Gertrudo Sulzba\xc5\xa1ko (prva \xc5\xbeena je pet let prej umrla)._NEWLINE_Konrad je v naslednjih letih predano slu\xc5\xbeil cesarju. Leta 1136 ga je kot zastavono\xc5\xa1a spremljal v Italijo in si pridobil velik voja\xc5\xa1ki ugled. 8. novembra 1136 je pred Pavio premagal posadko mesta. Leta 1137 je zasedel Castell Ragnano pri kraju Siponto in oblegal San Angelo na gori Gargano. Pri tem pa ni bil politi\xc4\x8dno nedejaven. Znal si je pridobiti naklonjenost pape\xc5\xbea in zlasti trierskega nad\xc5\xa1kofa Albera, ki je u\xc5\xbeival veliko zaupanje rimske kurije. O\xc4\x8ditno je \xc5\xbee imel v mislih naslednje volitve nem\xc5\xa1kega kralja. Lotar je bil star in bolan. Njegova edina h\xc4\x8di je bila poro\xc4\x8dena z bavarskim vojvodo Henrikom Ponosnim, katereg si pape\xc5\xbe ni \xc5\xbeelel za naslednika v cesarstvu.\n_START_SECTION_\nIzvolitev za nem\xc5\xa1kega kralja\n_START_PARAGRAPH_\n4. decembra 1137 je cesar Lotar umrl. Njegov zet Henrik Ponosni iz rodbine Welfov, sa\xc5\xa1ki in bavarski vojvoda, toskanski mejni grof, ki je imel pravico upravljati tudi z nekdanjimi posestmi Matilde Toskanske, je bil njegov najverjetnej\xc5\xa1i naslednik na kraljevem prestolu. Vendar so dejavnost pape\xc5\xbeevega odposlanca kardinala Theodina in spretnost trierskega nad\xc5\xa1kofa Albera prekri\xc5\xbeali njegove upe._NEWLINE_Volilni zbor knezov je bil sklican za 22. maj 1138. \xc5\xbde pred tem, 7. marca, se je pod vodstvom trierskega nad\xc5\xa1kofa Albera in kardinala Theodina v Koblenzu sestalo manj\xc5\xa1e \xc5\xa1tevilo knezov in izvolilo Konrada za kralja. 13. marca ga je kardinal Theodin v Aachnu kronal za nem\xc5\xa1kega kralja. \xc4\x8ceprav so bile s tem kr\xc5\xa1ene ustaljene norme kraljevih volitev, so se za binko\xc5\xa1ti 1138 prvega dr\xc5\xbeavnega zbora v Bambergu udele\xc5\xbeili posvetni in cerkveni knezi s skoraj vseh obmo\xc4\x8dij kraljestva, da bi priznali volitve in se poklonili kralju. Manjkal je le najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i, vojvoda Bavarske in Sa\xc5\xa1ke, kateremu je Lotar zaupal v varstvo kraljeve insignije.\n_START_SECTION_\nSpor z rodbino Welfov\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik Ponosni je sicer insignije poslal v Regensburg, toda med njim in Konradom ni pri\xc5\xa1lo do zbli\xc5\xbeanja. Novi kralj rodbini Welfov ni hotel priznati obeh vojvodin, Henrik pa se nobeni ni hotel prostovoljno odre\xc4\x8di. Konrad je zato na zboru v W\xc3\xbcrzburgu izlo\xc4\x8dil Henrika iz pravnega reda in vojvodino Sa\xc5\xa1ko podelil grofu Severne marke Albertu Medvedu. Vdova po cesarju Lotarju, Richenza, je stopila na \xc4\x8delo gibanja v korist zeta. Ta se je na za\xc4\x8detku leta 1139 z vojsko pojavil na Sa\xc5\xa1kem. Albert Medved je s prista\xc5\xa1i zbe\xc5\xbeal s Sa\xc5\xa1kega._NEWLINE_Konrad, ki je med tem Welfom odvzel tudi vojvodino Bavarsko in jo podelil svojemu polbratu, avstrijskemu grofu Leopoldu IV., je razglasil pohod kraljeve vojske nad uporno Sa\xc5\xa1ko. Avgusta 1139 sta vojski Konrada in Henrika pri Creuzburgu taborili na nasprotnih straneh reke Werre. Vendar ni pri\xc5\xa1lo do spopada. S posredovanjem \xc5\xa1kofov je bilo za \xc4\x8das do binko\xc5\xa1ti 1140 sklenjeno premirje, katerega konca pa Henrik ni do\xc4\x8dakal; 20. oktobra 1139 je v Quedlinburgu umrl. Kot dedi\xc4\x8da svojih zahtev je zapustil desetletnega sina Henrika, ki ga je vzela v za\xc5\xa1\xc4\x8dito babica Richenza. Podprli so ga tudi sa\xc5\xa1ki knezi._NEWLINE_Upor je izbruhnil tudi na Bavarskem. Brat Henrika Ponosnega, poimenovan Welf VI., je stopil na \xc4\x8delo gibanja. Kralj je 20. decembra 1140 zavzel njegov grad Weinsberg blizu Heilbronna, ni pa dosegel Welfove podreditve. Za leto 1141 je na\xc4\x8drtoval voja\xc5\xa1ki pohod na Sa\xc5\xa1ko. Ker pa je 10. junija 1141 umrla Richenza in 18. oktobra tudi Konradov polbrat Leopold IV., je boj proti Sasom opustil. Na prizadevanje main\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa Markolfa so naslednje leto (1142) v Frankfurtu sklenili mir. Albert Medved se je moral odpovedati Sa\xc5\xa1ki, ki jo je kralj dal v fevd mlademu Henriku Levu, sinu Henrika Ponosnega. Vojvodino Bavarsko je kralj prepustil svojemu polbratu Babenber\xc5\xbeanu Henriku Jasomirgottu, ki je bil dotlej grof Renskega palatinata. Da bi dosegel pomiritev z rodbino Welfov, se je ta poro\xc4\x8dil z vdovo Henrika Ponosnega, Gertrudo, ki pa je \xc5\xbee naslednje leto umrla. Welf VI. pomiritve ni sprejel, \xc5\xa1e naprej je zahteval vojvodo Bavarsko kot dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino po bratu in za\xc4\x8del fajdo proti kralju.\n_START_SECTION_\nZna\xc4\x8dilnosti Konradovega vladanja\n_START_PARAGRAPH_\nKonrad je pri\xc5\xa1el na kraljevi polo\xc5\xbeaj s pomo\xc4\x8djo cerkve in ji ostal zvest ves \xc4\x8das vladanja. Vladal je po na\xc4\x8delu concordia et consensus (sloga in soglasje). Ni posku\xc5\xa1al dobiti nazaj, tako kot njegova predhodnika, izgubljene kraljeve pristojnosti nastavljanja \xc5\xa1kofov in se je dr\xc5\xbeal worm\xc5\xa1kega konkoradata. Cerkvenim dostojanstvenikom je dajal posesti in pomembne politi\xc4\x8dne naloge._NEWLINE_Konrad je svojo oblast krepil z dodeljevanjem pomembnih polo\xc5\xbeajev svojim sorodnikom ter s pletenjem novih dinasti\xc4\x8dnih vezi. Spro\xc5\xa1\xc4\x8deni Renski palatinat je dodelil svojemu svaku, grofu Hermanu von Stahlecku (1142). Ker je \xc5\xbee prej (1139) sosednjo vojvodino Spodnjo Lotaringijo dodelil Gotfridu, grofu Leuvena in Brabanta, poro\xc4\x8denem z Luitgardo, sestro kraljice Gertrude, si je v spodnjem Porenju ustvaril mo\xc4\x8dno rodbinsko osnovo. Z dodelitvijo \xc5\xa1kofije Freising polbratu Otonu in \xc5\xa1kofije Passau polbratu Konradu je na Bavarskem okrepil oblast polbrata Henrika Jasomirgotta._NEWLINE_Vojvodino \xc4\x8ce\xc5\xa1ko je dal v fevd Vladislavu II. iz rodbine P\xc5\x99emysl le pod pogojem, da se poro\xc4\x8di z njegovo babenber\xc5\xa1ko polsestro Gertrudo. Polsestra Agneza se je poro\xc4\x8dila s poljskim knezom in \xc5\xa1lezijskim vojvodo Vladislavom II. (1125). Bizantinski cesar Manuel I. Komnen se je poro\xc4\x8dil s kralji\xc4\x8dino sestro Berto, svojega sina Henrika pa je Konrad zaro\xc4\x8dil s h\xc4\x8derjo ogrskega kralja B\xc3\xa9le II. Slepega.\n_START_SECTION_\nVoja\xc5\xa1ka pohoda na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in Poljsko\n_START_PARAGRAPH_\nDinasti\xc4\x8dne zveze pa so Konradu prinesle tudi obveznosti. Konrad je leta 1142 od\xc5\xa1el na vojni pohod proti \xc4\x8cehom, ki so pregnali njegovega svaka vojvodo Vladislava II.; v kratkem \xc4\x8dasu mu je uspelo ponovno ustoli\xc4\x8diti ga. Ta hitri uspeh je kralju dvignil ugled._NEWLINE_Manj sre\xc4\x8dno je bilo posredovanje na Poljskem. Knez Boleslav III., ki je leta 1138 umrl, je de\xc5\xbeelo razdelil med sinove, pri \xc4\x8demer je dal najstarej\xc5\xa1emu Vladislavu vrhovno oblast. A kmalu so med njimi izbruhnili spori in bratje so Vladislava izgnali. Vladislav je pri\xc5\xa1el k svaku po pomo\xc4\x8d. Ta je leta 1146 poslal vojsko na Poljsko, a so se mlaj\xc5\xa1i bratje uspe\xc5\xa1no izmikali spopadu, tako da se je vojska vrnila brez uspeha. Konrad je dobil le najmlaj\xc5\xa1ega brata Kazimirja za talca in obljubo, da bodo na naslednjem dvornem zboru prisluhnili Konradovim zahtevam. Kraljev ugled je bil okrnjen, ko se bratje zbora niso udele\xc5\xbeili. Konrad je svaku Vladislavu za bivaje prepustil grad Altenburg.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbearski voja\xc5\xa1ki pohod v Sveto de\xc5\xbeelo\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1144 so muslimani zavzeli kri\xc5\xbearsko grofijo Edeso. Konec leta 1145 je pape\xc5\xbe Evgen III. pozval plemi\xc4\x8de Zahoda na kri\xc5\xbearsko vojno. Opat Bernard iz opatije Clairvaux (Claire Vall\xc3\xa9e) je nagovoril francoskega kralja Ludvika VII., da popelje vojsko v Sveto de\xc5\xbeelo. Konradu notranjepoliti\xc4\x8dni spori niso dovoljevale dalj\xc5\xa1e odsotnosti, zato ob prvem sre\xc4\x8danju z Bernardom ni kazal nobene pripravljenosti za sodelovanje. Mnogo bli\xc5\xbeji bi mu bil boj proti Rogeriju II. Sicilskemu, ki je grofa Welfa \xc5\xa1\xc4\x8duval k uporu in kr\xc5\xa1il pravice cesarstva v Italiji. Toda Bernard se ni pustil odgnati. Najprej je dosegel od Welfa VI. pristanek na udele\xc5\xbebo v kri\xc5\xbearskem pohodu in potem znal na bo\xc5\xbei\xc4\x8dnem dr\xc5\xbeavnem zboru (1146) v Speyerju kot govornik ustvariti vzdu\xc5\xa1je, v katerem so kralj, njegov ne\xc4\x8dak Friderik III. \xc5\xa0vabski in drugi knezi iz njegovih rok sprejeli romarski kri\xc5\xbe. S tem je kocka padla. Henriku Levu in njegovim sa\xc5\xa1kim prista\xc5\xa1em je bilo dovoljeno, da so svoj kri\xc5\xbearski pohod usmerili proti sosednjim poganskim Slovanom. Podrobnosti o kri\xc5\xbearskem pohodu in notranjepoliti\xc4\x8dnih vpra\xc5\xa1anjih so, ponovno ob Bernardovi prisotnosti, uredil na dr\xc5\xbeavnem zboru v Frankfurtu marca 1147. Konrad je objavil splo\xc5\xa1ni dr\xc5\xbeavni mir in dosegel, da so njegovega desetletnega sina Henrika Beringerja izvolili za sokralja, ki naj bi v \xc4\x8dasu kraljeve odsotnosti vladal ob pomo\xc4\x8di regentov._NEWLINE_Konec maja 1147, nekaj tednov pred Francozi, je Konradova vojska (kakih 20.000 mo\xc5\xbe) odkorakala iz Regensburga po poti prve kri\xc5\xbearske vojske preko Ogrske in Konstantinopla v Malo Azijo. V Nikeji se je velika vojska razdelila na dva dela. Glavnino, ki jo je vodil Konrad in se je napotila v smeri Konyje, so 25. oktobra 1147 v bitki pri Dorileju skoraj popolnoma uni\xc4\x8dili Seld\xc5\xbeuki. Manj\xc5\xa1i del, ki je korakal ob sredozemski obali in ga je vodil \xc5\xa1kof Oton Freisin\xc5\xa1ki, je do\xc5\xbeivela skoraj enako usodo v bli\xc5\xbeini Laodikeje._NEWLINE_Konrad se je s preostankom svoje vojske pridru\xc5\xbeil Francozom, ki so \xc5\xa1ele tedaj pri\xc5\xa1li za njim, vendar je za bo\xc5\xbei\xc4\x8d v Efezu zbolel in se vrnil v Konstantinopel. Ko se je bolezen polegla, je nadaljeval pot po morju in aprila 1148 pristal v Akkonu. Po obisku Jeruzalema so preostali kri\xc5\xbearji konec julija poskusili zavzeti Damask, a niso uspeli._NEWLINE_Konrad se je po morju vrnil v Solun, kjer je konec leta 1148 z bizantinskim cesarjem sklenil sporazum o skupnem bojevanju proti Rogeriju II. Sicilskemu. Sporazum so podkrepili s poroko med Konradovim polbratom, bavarskim vojvodo Henrikom, in ne\xc4\x8dakinjo cesarja Manuela I., Teodoro Komeno.\n_START_SECTION_\nVrnitev v Nem\xc4\x8dijo\n_START_PARAGRAPH_\nMaja 1149 se je Konrad vrnil v Nem\xc4\x8dijo in jo na\xc5\xa1el v \xc5\xbealostnem stanju. Mladi sokralj ni mogel krotiti nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dih notranjih sporov. Grof Welf VI., ki se je s kri\xc5\xbearskega pohoda vrnil pred kraljem, je ravno za\xc4\x8del pleniti kraljeve posesti in posku\xc5\xa1al k vstaji pritegniti tudi druge plemi\xc4\x8de. Konrad je bil prisiljen odlo\xc5\xbeiti nameravani pohod v Italijo in najprej vzpostaviti mir doma. Pri tem ga je avgusta 1149 zaustavila ponovitev bolezni, ki se je zavlekla v leto 1150._NEWLINE_8. februarja 1151 je kraljeva vojska pri Flochbergu na \xc5\xa0vabskem vendarle premagala grofa Welfa VI., ki se je podredil kralju. Na njegovo mesto pa je takoj stopil veliko nevarnej\xc5\xa1i nasprotnik, sa\xc5\xa1ki vojvoda Henrik Lev. S poroko se je povezal z mo\xc4\x8dno rodbino Z\xc3\xa4hringov in pozimi 1150/51 z vojsko vdrl na Bavarsko. Ni se oziral na kraljeve pozive, da sporne zadeve re\xc5\xa1ijo na dr\xc5\xbeavnem zboru. Zato je Konrad decembra 1151 s presene\xc4\x8denjem napadel Braunschweig, a se napad ni posre\xc4\x8dil._NEWLINE_Konrad je konec leta 1151 poslal k pape\xc5\xbeu \xc5\xa1tevil\xc4\x8dno delegacijo, ki naj bi za naslednje leto pripravila njegov voja\xc5\xa1ki pohod v Italijo. A se je pojavil nov izbruh njegove bolezni (malarije) in 15. februarja 1152 je v Bambergu umrl. Njegov starej\xc5\xa1i sin, sokralj Henrik Berengar je umrl \xc5\xbee leta 1150, mlaj\xc5\xa1i sin Friderik pa je bil za kraljevanje \xc5\xa1e premlad. Zato je Konrad pred smrtjo za naslednika predlagal ne\xc4\x8daka Friderika III. \xc5\xa0vabskega, sina \xc5\xa1vabskega vojvode Friderika II. \xc5\xa0vabskega in Judite, sestre Henrika Ponosnega. Tri tedne po Konradovi smrti so ga knezi na volilnem zboru v Frankfurtu izvolili za nem\xc5\xa1kega kralja Friderika I., ki je kasneje dobil vzdevek Barbarosa.\n_START_SECTION_\nZaklju\xc4\x8dek\n_START_PARAGRAPH_\nKonrad je kraljestvo zapustil v \xc5\xbealostnem stanju. Napa\xc4\x8dna politika in mehkost Konradovega zna\xc4\x8daja sta razrahljali mo\xc4\x8d dr\xc5\xbeave. Avtoriteta kralja je bila omajana, plemi\xc4\x8di so si krojili pravico z oro\xc5\xbejem sami. Konradov osebni pogum in dobrohotna prijaznost nista mogla nadomestiti dr\xc5\xbeavotvornosti. Usodno za njegovo vladanje je bilo, da se ni mogel re\xc5\xa1iti vpliva cerkve in je podlegel \xc4\x8dustvenemu pritisku Bernardove pridige. Po drugi strani je Konradovo sistemati\xc4\x8dno tkanje dru\xc5\xbeinskih vezi pripravilo njegovemu nasledniku osnovo za uspe\xc5\xa1no politiko.'