b'\n_START_ARTICLE_\nSimon Ogrin\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nSlikar Simon Ogrin se je rodil kroja\xc4\x8du Luki Ogrinu in Mariji Skubelj, kot prvi otrok v osem\xc4\x8dlanski dru\xc5\xbeini. Kot otrok je zgodaj za\xc4\x8del pomagati pri kme\xc4\x8dkih opravilih, zato je bil slabo izobra\xc5\xbeen. \xc5\xbde zgodaj se je navdu\xc5\xa1eval nad kipci v cerkvah, ki jih je \xc5\xbeelel tudi izdelovati. S \xc5\xa1estnajstimi leti ga je mati odpeljala v Ljubljano v uk k podobarju Avgu\xc5\xa1tinu G\xc3\xb6tzlu, kjer je za \xc4\x8das izobra\xc5\xbeevanja tudi stanoval. V Ljubljani je od leta 1867 do 1870 obiskoval tudi nedeljsko \xc5\xa1olo in obrtno \xc5\xa1olo._NEWLINE_Leta 1872 se za\xc4\x8dne u\xc4\x8diti pri slikarju Janezu Wolfu. Pri njem je ostal do leta 1875, potem pa se je odpravil v Benetke na Akademijo lepih umetnosti. Tam je \xc5\xbee prvo leto prejel pohvalo, naslednje leto pa tudi presti\xc5\xbeno nagrado za najbolj\xc5\xa1o kompozicijo s sliko Umor vojvode Galeaza Marie Sforza (slika se sedaj nahaja v Narodnem muzeju v Ljubljani), a je glavno nagrado, 300 lir, kljub rev\xc5\xa1\xc4\x8dini odklonil v korist svojih italijanskih so\xc5\xa1olcev, obdr\xc5\xbeal pa je diplomo. Januarja 1878 je od\xc5\xa1el na Dunaj, na tamkaj\xc5\xa1no akademijo. Tam se je spoznal tudi s fran\xc4\x8di\xc5\xa1kanom Aleksandrom Roblekom, ki je postal njegov najbolj\xc5\xa1i prijatelj, pa tudi z Janezom in Jurijem \xc5\xa0ubicem. Po dveh letih je zapustil Akademijo na Dunaju. Leta 1879 se je vrnil v svoj rojstni kraj, kjer je ustvarjal za lokalnega mecena Frana Kotnika, a je kmalu od\xc5\xa1el v Italijo, kjer je odkrival umetnostne dose\xc5\xbeke v italijanskih mestih Benetkah, Bologni, Firencah in Rimu._NEWLINE_Konec avgusta 1880 se je vrnil domov, a je hitro sprejel naro\xc4\x8dilo za poslikavo farne cerkve sv. \xc5\xa0tefana v Vipavi in se tja tudi preselil. Okrog leta 1884 se je vrnil na Vrhniko, se tu ustalil, in se 9. septembra 1884 poro\xc4\x8dil z Elizabeto Tom\xc5\xa1i\xc4\x8d. Istega leta se je tudi zadol\xc5\xbeil in za\xc4\x8del graditi svojo hi\xc5\xa1o ob Tr\xc5\xbea\xc5\xa1ki cesti. Dolgovi, povezani z gradnjo, so ga preganjali do konca \xc5\xbeivljenja. Z Elizabeto sta imela 7 otrok. V obdobju \xc5\xbeivljenja na Vrhniki je sprejel \xc5\xa1e ve\xc4\x8d naro\xc4\x8dil za poslikave cerkva. Slikar Simon Ogrin je umrl na Vrhniki, 3. maja 1930.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nSimon Ogrin pripada tako imenovani nazarenski smeri slikarstva. Njegovi za\xc4\x8detki segajo v leto 1876, ko je med po\xc4\x8ditnicami pomagal slikarju Janezu Wolfu, nekdanjemu u\xc4\x8ditelju, pri poslikavi farne cerkve sv. \xc5\xa0tefana v Vipavi. Med \xc5\xa1tudijem na dunajski akademiji je slikal tudi slike za Stritarjev Zvon. Prvo samostojno naro\xc4\x8dilo je naslikal v kapucinski cerkvi v Vipavskem Kri\xc5\xbeu leta 1882. Eno najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1ih poslikav je delo v Marijini kapeli v \xc5\xa0kofji Loki, kjer je delal 1887-1888. Svoja najve\xc4\x8dja dela, predvsem pa vsa dela iz obdobja od leta 1885 do 1930 je slikar sam zabele\xc5\xbeil v bele\xc5\xbeki naro\xc4\x8dil, ki je ohranjena \xc5\xa1e danes. Sredi 20. let 20. stoletja je vodil tudi te\xc4\x8daj za slikanje na moker zid na tehni\xc4\x8dni \xc5\xa1oli v Ljubljani. Simon Ogrin je izdal tudi bro\xc5\xa1uro Kratki te\xc4\x8daj za slikanje na moker zid v sodelovanju z Franom Sterletom._NEWLINE_Od leta 1885 pa do smrti, leta 1930, so navedena slede\xc4\x8da dela: 30 prezbiterijev, 12 slik na cerkvene zidove, 18, kri\xc5\xbeevih potov, 15 Bo\xc5\xbejih grobov, 16 bander, 16 va\xc5\xa1kih kapelic._NEWLINE_Ve\xc4\x8dino figuralnih motivov je Simon Ogrin \xc4\x8drpal od tujih umetnikov, kakor cela skupina slovenskih slikarjev nazarenske smeri. Mnoga naro\xc4\x8dila so bila obse\xc5\xbena, zato so mu jemala \xc4\x8das za lastno ustvarjanje v umetnosti, poleg tega pa je bil zelo vezan na naro\xc4\x8dnika, Cerkev, ki je \xc5\xbeelela \xc5\xbee uveljavljene slogovne zna\xc4\x8dilnosti.\n_START_SECTION_\nFiguralika\n_START_PARAGRAPH_\nOgrinove slikarije najdemo po vsej Sloveniji, celo na Hrva\xc5\xa1kem in v Dalmaciji. Slikar je najraje upodabljal prizore svete Trojice pa tudi prizore z Marijo. Njegove figure so pravilno sistemati\xc4\x8dno razporejene, spominjajo na Wolfov slog, pa vseeno so Ogrinovi liki manj\xc5\xa1i, bolj risarski in ploskoviti, celote pa v nasprotju z Wolfom, nemonumentalne. Njegove najbolj\xc5\xa1e figuralne upodobitve segajo v obdobje njegovega za\xc4\x8detnega delovanja, iz osemdesetih let.\n_START_SECTION_\nOrnamentika\n_START_PARAGRAPH_\nOgrinova ornamentika je po obsegu enakovredna figuraliki, po pomenu, ki ga ima v poslikavah, pa je u\xc4\x8dinek ornamentike ve\xc4\x8dji. Ogrinova ornamentika je v primerjavi z drugimi tremi slikarji kranjske skupine najraznovrstnej\xc5\xa1a, saj obsega velik razpon, kamor lahko uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo romanske, gotske, renesan\xc4\x8dne in baro\xc4\x8dne motive, njegovi ornamenti pa se vedno ujemajo s prostorom, katerega krasijo.'