b"\n_START_ARTICLE_\nRekonkvista\n_START_SECTION_\nIzraz Reconquista - zgodovinopisje in tradicija\n_START_PARAGRAPH_\nNekateri akademiki so navajali, da izraz rekonkvista ni to\xc4\x8den, saj so se kr\xc5\xa1\xc4\x8danska kraljestva, ki so ponovno osvobodila teritorij, oblikovala po tem, ko se je \xc5\xbee zgodila islamska invazija. \xc5\xa0panija in Portugalska prej nista obstajali kot naroda, zato dejansko ne gre za ponovno pridobitev ozemlja, saj se ne odvija s strani Vizigotskega kraljestva. Ta kraljestva pa se kljub temu predstavljajo kot neposredni dedi\xc4\x8di starodavnega Vizigotskega kraljestva. Eden prvih \xc5\xa1panskih intelektualcev, ki se je spra\xc5\xa1eval o zamisli o osvoboditvi', je Jos\xc3\xab Ortega y Gasset, ki je pisal v prvi polovici 20. stoletja. Kljub temu je izraz v uporabi \xc5\xa1e danes. _NEWLINE_Zunaj \xc5\xa0panije so stvari videli manj problemati\xc4\x8dno. Nih\xc4\x8de ni resno dvomil o uporabi izraza rekonkvista. Profesor Derek William Lomax je celo napisal knjigo z naslovom The Reconquest of Spain (Osvojitev \xc5\xa0panije). Zavedajo\xc4\x8d se vzvi\xc5\xa1enosti in zavrnitve s strani nekaterih, je veliki angle\xc5\xa1ki hispanist izrazil v prvih vrsticah: \xc2\xbbRekonkvista (Reconquista) je konceptualni okvir, ki ga uporabljajo zgodovinarji. Toda za razliko od koncepta srednjega veka, to ni umetni koncept. Nasprotno, rekonkvista je bila ideologija, ki so si jo \xc5\xa1panski kristjani izmislili kmalu po letu 711 in njeno u\xc4\x8dinkovito uresni\xc4\x8devanje je pomenilo, da se je ohranila kot zgodovinska tradicija ter postala predmet nostalgije in retori\xc4\x8dnega kli\xc5\xa1eja publicistov, tako tradicionalistov kot marksistov\xc2\xab. _NEWLINE_\xc5\xbde od prvih trenutkov je bila rekonkvista za dele razli\xc4\x8dnih kraljestev in posestev, ki so bila izolirana na severnem goratem obmo\xc4\x8dju polotoka, pravi proces obnove in osvoboditve. Osvobojena niso bila samo obmo\xc4\x8dja, temve\xc4\x8d tudi \xc5\xa1tevilna kr\xc5\xa1\xc4\x8danska ljudstva (hispansko-viziogotska), ki so stoletja \xc5\xbeivela na okupiranem ozemlju. Ta ljudstva predstavljajo prave dedi\xc4\x8de Vizigotskega kraljestva._NEWLINE_Zgodnja reakcija kantabrijske obale proti islamu podpira idejo o takoj\xc5\xa1nji zavrnitvi Arabcev in razvoju rekonkviste skoraj takoj po za\xc4\x8detku arabskega osvajanja. Velik del kantabrijskih obal ni bil nikoli osvojen s strani Arabcev, kar upravi\xc4\x8duje idejo, da sta se arabska konkvista (traja kratek \xc4\x8das) in kr\xc5\xa1\xc4\x8danska rekonkvista (traja zelo dolgo) prekrivali, kar pomeni, da se lahko obravnavata kot eno samo zgodovinsko obdobje. Bitka pri Guadalateju je prva bitka za obrambo Vizigotskega kraljestva leta 711, ki prav tako zaznamuje za\xc4\x8detek muslimanske invazije. V zlati dobi (Siglo de Oro) so pesniki opredeljevali \xc5\xa0pance kot Gote. Zato je po mnenju kritikov to delni koncept, saj prena\xc5\xa1a le kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko in evropsko vizijo tega kompleksnega zgodovinskega procesa v neupo\xc5\xa1tevanju mnenja andaluzijskih muslimanov._NEWLINE_Pisatelji, kot je Ignacio Olag\xc3\xbce Videla, iz islamske revolucije na zahodu (1947), menijo, da je arabska vojna invazija le mit in trdijo, da je ustanovitev Al Andaluza posledica spreobrnitve velikega dela \xc5\xa1panskega prebivalstva v islam. Te teze je preu\xc4\x8deval znan Arabec Gonz\xc3\xa1lez Ferr\xc3\xadn v svojem delu Historia General de Al-Andalus, v katerem je zapisal: \xc2\xbbque en verdad nunca existi\xc3\xb3\xc2\xab\xc2\xa0(Nikoli ni res obstajal)._NEWLINE_Olag\xc3\xbcove hipoteze danes, v sedanjem zgodovinopisju, nimajo pomembne podpore. Olag\xc3\xbcejevo delo je bilo opisano kot \xc2\xbbzgodovina fikcije\xc2\xab\xc2\xa0in zavrnjeno v akademskih krogih. Arheologija in starodavna besedila si bistveno nasprotujejo, saj bogati viri in arheolo\xc5\xa1ke najdbe dokazujejo, da je bilo islamsko osvajanje nasilno, s \xc5\xa1tevilnimi bitkami in obleganji, s katerimi je islamska vojska iztrebila celotne populacije, tak\xc5\xa1en primer je Zaragoza. Prav tako se v veliko kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih in muslimanskih virih pojavljajo zapisi o visokih davkih, ki so jih pla\xc4\x8devali le nemuslimani, kot sta gizya, harag, prav tako lahko zasledimo zakone, v katerih so zapisani pogoji o manjvrednosti nemuslimanskega prebivalstva. _NEWLINE_V svojem delu Espa\xc3\xb1a invertebrada (\xc5\xa0panija brez hrbtenice) je Jos\xc3\xa9 Ortega y Gasset trdil, da rekonkvista \xc5\xa0panije v 8. stoletju ni rekonkvista (Una reconquista de ocho siglos no es una reconquista). Zanimivo pa je, da je obi\xc4\x8dajno uporabljal izraz \xc2\xbbosvajanje Granade\xc2\xab\xc2\xa0na mesto \xc2\xbbponovno osvajanje Granade\xc2\xab._NEWLINE_Nekateri avtorji so brez uspeha predlagali uporabo alternativnega izraza \xc2\xbbkr\xc5\xa1\xc4\x8dansko osvajanje\xc2\xab, vendar se izraz rekonkvista \xc5\xa1e naprej uporablja s strani strokovnjakov in laikov za poimenovanje tega zgodovinskega obdobja.\n_START_SECTION_\nKoncept in trajanje\n_START_PARAGRAPH_\nTradicionalni zgodovinopisci \xc5\xbee od 19. stoletja poudarjajo obstoj rekonkviste kot neprekinjen pojav, s katerim so kr\xc5\xa1\xc4\x8danska iberska kraljestva nasprotovala muslimanskim kraljestvom in jih kasneje tudi osvojila. Muslimanska kraljestva so predstavljala skupnega sovra\xc5\xbenika, ki je voja\xc5\xa1ko zavzel obmo\xc4\x8dje, ki je prej pripadalo domorodnim iberskim kristjanom. _NEWLINE_Koncept kr\xc5\xa1\xc4\x8danske rekonstrukcije Iberskega polotoka se je naprej pojavil v nejasni obliki konec 9. stoletja. Mejnik je postavila Christianova Chronica Prophetica (883-884), ta dokument poudarja kr\xc5\xa1\xc4\x8danski in muslimanski kulturni in verski razkorak na Iberskem polotoku in potrebo po izgonu muslimanov. V istem obdobju je predstavljena Cr\xc3\xb3nica Albeldenske, ki navaja pojem ponovnega pridobivanja ozemlja izpod oblasti muslimanskih osvajalcev, ter obnovitev zdru\xc5\xbeene kr\xc5\xa1\xc4\x8danske dr\xc5\xbeave kakr\xc5\xa1na je obstajala v \xc4\x8dasu Vizigotskega kraljestva. _NEWLINE_Kr\xc5\xa1\xc4\x8danski in muslimanski vladarji so se med seboj borili. Kljub temu pa so med muslimani in kristjani obstajala neobi\xc4\x8dajna zavezni\xc5\xa1tva. Razlike med njimi so najbolj \xc2\xbbzameglili\xc2\xab\xc2\xa0pla\xc4\x8dniki na obeh straneh, ki so se borili za tistega, ki jim je pla\xc4\x8dal najve\xc4\x8d. Tako lahko danes vidimo, da je imelo to obdobje serijo epizod relativne religiozne tolerance. _NEWLINE_Sodobna zamisel o konceptu rekonkviste je nelo\xc4\x8dljivo povezana z osnovnimi miti o \xc5\xa1panskem nacionalizmu v 19. stoletju in konsolidirana od sredine 20. stoletja, med Francovo nacionalno \xe2\x80\x93 katoli\xc5\xa1ko diktaturo. Zamisel o osvobodilni vojni, o osvoboditvi pred muslimani, ki so bili prikazani kot tujci, je uporabljena tudi v \xc4\x8dasu \xc5\xa1panske dr\xc5\xbeavljanske vojne proti republikanskim upornikom, ki so ogro\xc5\xbeali regionalni nacionalizem in komunizem.\n_START_SECTION_\nIslamsko pravilo\n_START_PARAGRAPH_\nPo ustanovitvi lokalnega emirata je vladar Omajadskega kalifata odstranil \xc5\xa1tevilne uspe\xc5\xa1ne muslimanske poveljnike. Tarik ibn Zijad, prvi guverner na novo osvojeni pokrajini Al Andaluz, je bil odpoklican v Damask, da bi zamenjal Muso bin Nusairja, ki je bil njegov nekdanji nadrejeni. Musov sin Abd al-Aziz ibn Musa se je poro\xc4\x8dil z Egilono, Roderikovo vdovo in ustanovil svojo regionalno vlado v Sevilji. Osumljen je bil, da je pod vplivom svoje \xc5\xbeene in je bil obto\xc5\xbeen, da se \xc5\xbeeli spremeniti v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo in da na\xc4\x8drtuje secesionisti\xc4\x8dni upor. Kalif Al-Walid je umrl leta 715, nasledil ga je njegov brat Sulejman ibn Abd al-Malik. Zdi se, da je Sulejman kaznoval pre\xc5\xbeivelega Musa bin Nusairja, ki je kmalu umrl med romanjem leta 716. Na koncu je bratranec Abd al-Aziza ibn Musa, Ayyub ibn Habib al-Lakhmi postal emir Al Andaluza._NEWLINE_Generali, ki so bili zadol\xc5\xbeeni za osvajanje, so morali nujno delovati samostojno zaradi na\xc4\x8dinov komuniciranja, ki so bili na voljo. Uspe\xc5\xa1ni generali na terenu in v oddaljenih provincah/pokrajinah so si pridobili osebno zvestobo svojih \xc4\x8dastnikov in bojevnikov, njihove ambicije pa so bile spremljane s strani razli\xc4\x8dnih oddaljenih vlad, z dolo\xc4\x8deno mero zaskrbljenosti in suma. Na koncu so nekdanje uspe\xc5\xa1ne generale zamenjale mlaj\xc5\xa1e generacije, ki so bile bolj zveste vladi v Damasku. _NEWLINE_Resna pomanjkljivost muslimanskih osvajalcev je bila etni\xc4\x8dna napetost med berberi in Arabci. Berberi so bili avtohtoni prebivalci Severne Afrike, ki so se \xc5\xa1ele pred kratkim spreobrnili v islam. Ti so predstavljali ve\xc4\x8dino vojakov, ki so sestavljali islamsko vojsko, vendar so zaznali arabsko diskriminacijo. Ta latentni notranji spor je ogrozil muslimansko enotnost. _NEWLINE_Po islamski osvojitvi ve\xc4\x8dine Iberskega polotoka v letih 711-718 in vzpostavitvi Al Andaluz, je pohod Omajadov do\xc5\xbeivel velik poraz v bitki pri Toulousu in jih za nekaj \xc4\x8dasa ustavila na poti proti severu. Odo Veliki iz Akvitanije je svojo h\xc4\x8der poro\xc4\x8dil z Uthmanom ibn Naissijem, berberskim upornikom in gospodom iz Cerdanya (morda tudi iz Katalonije), da bi zavaroval svoje ju\xc5\xbene meje in s tem prepre\xc4\x8dil napad Martina Martela na severu. Vendar je velika kazenska ekspedicija, ki jo je vodil Abdul Rahman Al Ghafiqi, najnovej\xc5\xa1i emir Al Andaluza premagala in ubila Uthmana. Muslimanski guverner je zbral ekspedicijo severno od zahodnih Pirenejev, oplazil obmo\xc4\x8dja do Bordeauxa in porazil Oda Velikega v Bitki pri reki Garoni leta 732._NEWLINE_Obupani Odo je prosil za pomo\xc4\x8d Karla Martela, vodjo frankovske in ostale vojvodske vojske proti Omajadom. Martel jih je premagal v bitki pri Toursu leta 732, s tem, ko je ubil Abdula Rahmana Al Ghafiqija. Kljub temu, da se je takrat mavrska vlada za\xc4\x8dela umikat, je na delih Iberskega polotoka ostala \xc5\xa1e 760 let.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek rekonkviste\n_START_PARAGRAPH_\nPrva zmaga v uporu proti muslimanskemu vladanju se je zgodila v Asturiji leta 722. Drasti\xc4\x8dno pove\xc4\x8danje davkov, ki jih je uveljavil emir Anbasa ibn Suhaym Al-Kalbi, je vzbudilo ve\xc4\x8d uporov v Al Andaluzu, ki jih ni uspela zatreti vrsta uspe\xc5\xa1nih \xc5\xa1ibkih emirjev. Okoli 722 je bila muslimanska vojska pozno poleti poslana na sever, da bi prepre\xc4\x8dila upor, ki ga je vodil Pelagij iz Asturije (Pelayo v \xc5\xa1pan\xc5\xa1\xc4\x8dini, Pelayu v asturij\xc5\xa1\xc4\x8dini). Tradicionalna zgodovinopisje je zabele\xc5\xbeilo Pelagijevo zmago v bitki pri Covadongi kot za\xc4\x8detek rekonkviste. Noben muslimanski vir ne omenja te bitke, v nasprotju z bitko v Toulousu leta 721. Za Pelagija pa je kr\xc5\xa1\xc4\x8danska zmaga zagotovila njegovo neodvisno vladavino, natan\xc4\x8den datum in okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine bitke pa so nejasni. Mo\xc5\xbeno je, da je bil Pelagijev upor uspe\xc5\xa1en, ker se je ve\xc4\x8dji del muslimanskih sil osredoto\xc4\x8dal na Septimanijo in Toulouse (721)._NEWLINE_Dve severni kraljestvi, baskovska Navarra in Asturija, sta kljub majhnosti pokazali sposobnost, da ohranita svojo neodvisnost. Ker Omajadi s sede\xc5\xbeem v C\xc3\xb3rdobi niso mogli raz\xc5\xa1iriti svoje mo\xc4\x8di nad Pireneje, so se odlo\xc4\x8dili za utrditev mo\xc4\x8di na Iberskem polotoku. Arabsko-berberske sile so ob\xc4\x8dasno vdrle globoko v Asturijo, vendar je bilo to obmo\xc4\x8dje na obrobju islamskega sveta, ki je bilo med pohodi in majhnimi interesi neredno obremenjeno. _NEWLINE_Ni presenetljivo, da se je Alfonso osredoto\xc4\x8dil na \xc5\xa1irjenje svojih ozemelj na ra\xc4\x8dun Galicije in Baskije, ki sta bili na obeh straneh njegovega kraljestva, ter da se je osredoto\xc4\x8dil na napad berberskih upornikov v Meseti. V prvih desetletjih je bil asturijski nadzor nad delom kraljestva \xc5\xa1ibek, zato ga je bilo potrebno nenehno krepiti z zakonskimi zvezami in vojno z drugimi ljudstvi na severu Iberskega polotoka. Po Pelajevi smrti leta 737 je bil za kralja izvoljen njegov sin Favila Asturski. Favila naj bi ubil medved. Pelajeva dinastija v Asturiji je pre\xc5\xbeivela in postopoma raz\xc5\xa1irila meje kraljevine, dokler okoli leta 775 ni bil vklju\xc4\x8den celoten severozahodni del Iberskega polotoka. Nadaljnja \xc5\xa1iritev severozahodnega kraljestva proti jugu se je zgodila v \xc4\x8dasu vladavine Alfonsa II. (od 791 do 842). Asturijsko kraljestvo je postalo trdno uveljavljeno s priznanjem Alfonsa II. kot kralja Asturije s strani Karla Velikega in pape\xc5\xbea.\n_START_SECTION_\nKraljevina Asturija (718-924)\n_START_PARAGRAPH_\nAsturijsko kraljestvo je bilo locirano v kantabrijskih planinah, v namo\xc4\x8deni gorski regiji na severu Iberskega polotoka. To je bila prva kr\xc5\xa1\xc4\x8danska mo\xc4\x8d, ki se je pojavila. Kraljestvo je ustanovil plemi\xc4\x8d Pelagij, ki se je vrnil po bitki pri Guadaleteju leta 711 in bil izvoljen za vodjo Asturijcev. Postavil je temelje kraljevine Asturije in za\xc4\x8del dinastijo Astur-Leonese, ki je obstajala od leta 718 do 1037, in prav tako vodil za\xc4\x8detne ideje na Iberskem polotoku, da bi pridobil nazaj ozemlja, ki so si ga zavzemi Mavri. Prestolnica je bila Cangas de On\xc3\xads. _NEWLINE_Pelagijevo kraljestvo je bilo prvotno ve\xc4\x8d kot le zbirna to\xc4\x8dka za obstoje\xc4\x8de gverilske sile. V prvih desetletjih je bila asturijska oblast nad razli\xc4\x8dnimi obmo\xc4\x8dji kraljevine \xc5\xa1e vedno ohlapna, zato jo je bilo treba nenehno krepiti z zakonskimi zvezami z drugimi mo\xc4\x8dnimi dru\xc5\xbeinami s severa Iberskega polotoka. Tako je bila Ermesinda, h\xc4\x8di Pelagija, poro\xc4\x8dena z Alfonzom, ki je bil sin kantabrijskega kralja. Alfonzov sin Fruela se je po tem, ko je zdrobil baskovsko vstajo (verjetno upor), poro\xc4\x8dil z Munio iz \xc3\x81lave. _NEWLINE_Alfonzova voja\xc5\xa1ka strategija je bila takrat zna\xc4\x8dilna za ibersko vojno. Brez sredstev potrebnih za osvajanja velikih ozemelj, so njegove taktike obsegale racije v obmejnih regijah Vardulia. S plenjenjem si je pridobil dovolj denarja, da je lahko pla\xc4\x8dal dodatne voja\xc5\xa1ke sile, ki so napadale muslimanska mesta. Prav tako je svojo kraljevino raz\xc5\xa1iril na zahod z osvojitvijo Galicije. _NEWLINE_V \xc4\x8dasu vladavine kralja Alfonza II. (791-842) je bilo kraljestvo trdno uveljavljeno, vrsta muslimanskih napadov pa je povzro\xc4\x8dila prenos asturijske prestolnice v Oviedo. Za\xc4\x8del je z diplomatskimi stiki s kralji Pamplone in Karolingi, s tem pa je pridobil uradno priznanje za svoje kraljestvo in njegovo krono od pape\xc5\xbea in Karla Velikega._NEWLINE_Kosti svetega Jakoba so bile leta 813 ali verjetno dve ali tri desetletja pozneje najdene v Flaviji. Kult svetnika je bil kasneje prenesen v Santiago de Compostela (iz latinskega campus stellae, dobesedno 'zvezdno polje'), morda v zgodnjem 10. stoletju, ko se je asturijska mo\xc4\x8d preselila iz gorskih obmo\xc4\x8dij v Le\xc3\xb3n in postala kraljestvo Leon ali Galicija-Leon. _NEWLINE_Kljub \xc5\xa1tevilnim bitkam niso imeli niti Omajadi niti Asturijci zadostne sile, da bi zagotovili nadzor nad severnimi ozemlji. Pod vladavino Ramiroja, ki je slovel po zelo legendarni bitki pri Claviju, se je meja za\xc4\x8dela po\xc4\x8dasi pomikati proti jugu, asturijska gospodarstva v Kastiliji, Galiciji in Leonu pa so bila utrjena, se je na teh ozemljih za\xc4\x8del intenzivni program ponovnega naseljevanja na pode\xc5\xbeelju. Leta 924 je Astursijsko kraljestvo postalo kraljestvo Le\xc3\xb3n, ko je Le\xc3\xb3n postal sede\xc5\xbe kraljevega dvora.\n_START_SECTION_\nKraljevina Le\xc3\xb3n (910-1230)\n_START_PARAGRAPH_\nAlfonz III. Asturijski je ponovno naselil strate\xc5\xa1ko pomembno mesto Le\xc3\xb3n in ga dolo\xc4\x8dil kot svojo prestolnico. Za\xc4\x8del je serijo pohodov za vzpostavitev nadzora nad vsemi de\xc5\xbeelami severno od reke Duero. Svoje ozemlje je reorganiziral v glavne vojvodine (Galicijo in Portugalsko) ter glavna okro\xc5\xbeja (Salda\xc3\xb1a in Castile) in obogatil meje s \xc5\xa1tevilnimi gradovi. Po njegovi smrti leta 910 je bil preobrat regionalne mo\xc4\x8di zaklju\xc4\x8den, ko je kraljestvo postalo kraljestvo Le\xc3\xb3n. Iz te baze mo\xc4\x8di je njegov dedi\xc4\x8d Ordo\xc3\xb1o II. uspel organizirati napade proti Toledu in celo Sevilji._NEWLINE_Kordovski kalifat je dobil mo\xc4\x8d in za\xc4\x8del napadati Le\xc3\xb3n. Kralj Ordo\xc3\xb1o II. je bil povezan z Navarro proti Abd-al-Rahmanu, kljub temu je bil kralj v Valdejunqueri leta 920 pora\xc5\xbeen. V naslednjih 80 letih je Kraljevina Le\xc3\xb3n utrpela civilne vojne, mavrski napad, notranje poizkuse in atentate ter delno neodvisnost Galicije in Kastilje, s \xc4\x8dimer se je samo zavla\xc4\x8devala osvoboditev kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih sil. \xc5\xa0ele v naslednjem stoletju so kristjani za\xc4\x8deli gledati na svoje zmage kot del dolgotrajnega prizadevanja za ponovno vzpostavitev enotnosti Vizigotskega kraljestva._NEWLINE_Edina to\xc4\x8dka v tem obdobju, ko se je pokazalo upanje za Le\xc3\xb3n, je bila vladavina Ramira II.. Kralj Ramiro II., ki je bil v zavezni\xc5\xa1tvu s Fern\xc3\xa1ndom Gonz\xc3\xa1lezom iz Kastilje, je leta 939 premagal kalifat v Simancasu. Po tej bitki je pridobil 12 let miru, vendar je moral Gonz\xc3\xa1lezu priznati neodvisnost Kastilje kot pla\xc4\x8dilo za njegovo pomo\xc4\x8d v bitki. Po tem porazu so se mavrski napadi zmanj\xc5\xa1ali, dokler ni Almanzor za\xc4\x8del svojega pohoda. Alfonso V. je kon\xc4\x8dno ponovno prevzel nadzor nad svojimi ozemlji leta 1002. _NEWLINE_Osvajanje Leona ni vklju\xc4\x8devalo Galicije, ki je bila po umiku kralja Leona prepu\xc5\xa1\xc4\x8dena za\xc4\x8dasni neodvisnosti. Galicija je bila kmalu premagana (Ferdinand, sin Sancha Velikega, okoli 1038). Kljub temu je to kratko obdobje neodvisnosti pomenilo, da je Galicija ostala, in je razlog, da je del \xc5\xa0panije in ne Portugalske. Naslednji kralji so se imenovali kot kralji Galicije in Leona, namesto zgolj kralji Leona.\n_START_SECTION_\nKraljevina Kastilja (1037-1230)\n_START_PARAGRAPH_\nFerdinand I. iz Leona je bil vodilni kralj sredi 11. stoletja. Osvojil je Coimbro in napadel taife (samostojne muslimanske kne\xc5\xbeevine; nekaj jih je bilo ustanovljenih v Al Andaluz) in pogosto zahteval parias (prihaja iz srednjeve\xc5\xa1ke latinske besede pari\xc4\x81re in pomeni 'da bi bili enaki', gre za pla\xc4\x8dilo) oz. davke, ki so jih taife pla\xc4\x8devali kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim kraljestvom na severu \xc5\xa0panije. Ferdinandova strategija je bila \xc5\xa1e naprej zahtevati davke, dokler bi bila muslimanska kraljestva voja\xc5\xa1ko in finan\xc4\x8dno oslabljena. Prav tako je spremenil mnoge meje s tako imenovanimi fueros (lokalni zakoni in privilegiji). Po navarski tradiciji je po svoji smrti leta 1064 kraljestvo razdelil med svoje sinove. Njegov sin Sancho II. iz Kastilje je \xc5\xbeelel ponovno zdru\xc5\xbeiti kraljestvo svojega o\xc4\x8deta in zato napadel svoje brate. Na svoji strani je imel mladega plemi\xc4\x8da Rodriga D\xc3\xadaza, pozneje znanega pod imenom El Cid Campeador. Sancho je bil ubit v obleganju Zamore. Ubil ga je Bellido Dolfos (znan tudi kot Vellido Adolfo). Po njegovi smrti je njegov brat Alfonz VI. prevzel Le\xc3\xb3n, Kastiljo in Galicijo. _NEWLINE_Alfonz VI. je dal ve\xc4\x8d mo\xc4\x8di fuerosom in ponovno naselil Segovio, Avilo in Salamaco. Potem, ko je zavaroval meje, je leta 1085 premagal mo\xc4\x8dno taifsko kraljestvo v Toledu. Toledo je bil prestolnica nekdanjega Vizigotskega kraljestva, tako je z njegovo osvojitvijo Alfonz postal poznan po celotnem kr\xc5\xa1\xc4\x8danskem svetu. Vendar pa je bila ta osvojitev postopna in mirna ter je trajala kar nekaj desetletij. \xc5\xa0ele potem, ko je pri\xc5\xa1lo do preselitev prebivalstva, je bil Toledo dokon\xc4\x8dno osvojen. _NEWLINE_Alfonz VI. je bil zelo premi\xc5\xa1ljen monarh z dobro taktiko, odlo\xc4\x8dil se je razumeti muslimanska kraljestva in je za doseganje politi\xc4\x8dnih ciljev izbral diplomatski pristop preden je uporabil silo. Dobil je naziv Imperator totius Hispaniae ('Cesar vse Hispanije', torej cesar vseh kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih kraljestev Iberskega polotoka). Alfonzova agresivnej\xc5\xa1a politika proti taifam je skrbela vladarje kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih kraljestev, ki so za pomo\xc4\x8d prosili afri\xc5\xa1ke Almoravide (imperialna berberska muslimanska dinastija s centrom v Maroku).\n_START_SECTION_\nKraljevina Navarra (824-1620)\n_START_PARAGRAPH_\nKraljevino Navarro \xc5\xa1tejemo za naslednico Kraljevine Pamplone, ustanovljene ob navarski prestolnici leta 824. _NEWLINE_Kraljevina Pamplona se je predvsem raz\xc5\xa1irila na obeh straneh Pirenejev. Kraljestvo je nastalo, ko se je lokalni voditelj \xc3\x8d\xc3\xb1igo Arista uprl regionalni frankisti\xc4\x8dni oblasti in je bil kasneje leta 824 izvoljen/razgla\xc5\xa1en za kralja v Pamplomi. _NEWLINE_\xc4\x8ceprav je bila Pamplona do za\xc4\x8detka 11. stoletja razmeroma \xc5\xa1ibka, je prevzela aktivnej\xc5\xa1o vlogo po prihodu Sancha Velikega (1004-1035). V \xc4\x8dasu njegovega vladanja se je kraljestvo mo\xc4\x8dno raz\xc5\xa1irilo, saj si je priklju\xc4\x8dilo Kastiljo, Le\xc3\xb3n in Aragon ter druga manj\xc5\xa1a okro\xc5\xbeja. Ta raz\xc5\xa1iritev je omogo\xc4\x8dila tudi osamosvojitev Galicije in prevladujo\xc4\x8d polo\xc5\xbeaj nad Gaskonjo._NEWLINE_V 12. stoletju se je kraljestvo skr\xc4\x8dilo. Leta 1162 se je Sancho VI. razglasil za kralja Navarre. Skozi svojo zgodnjo zgodovino se je to kraljestvo predvsem ukvarjalo s pogostimi spopadi s Karolin\xc5\xa1kim cesarstvom, od katerega je ohranjalo svojo neodvisnost, kar je bila njena klju\xc4\x8dna zna\xc4\x8dilnost do leta 1513.\n_START_SECTION_\nAragonsko kraljestvo(1035-1706)\n_START_PARAGRAPH_\nAragonsko kraljestvo je nastalo, ko je Sancho III. razdelil svoje veliko kraljestvo med sinove. Aragonija je bila del obmo\xc4\x8dja, ki je pripadala Ramiru I. Aragonskem, nezakonitem sinu Sancha III. Aragonskega, ki se je zdru\xc5\xbeil v osebno zvezo z Navarro do smrti Alfonsa Battlerja (1135). _NEWLINE_Aragonsko kraljestvo si je \xc4\x8dez \xc4\x8das priklju\xc4\x8dilo \xc5\xa1tevilna ozemlja v Sredozemlju. Jakob I. Aragonski je raz\xc5\xa1iril kraljestvo na sever, jug in vzhod. _NEWLINE_V za\xc4\x8detku svojega vladanja je Jakob I. ponovno poskusil zdru\xc5\xbeiti Aragonsko kraljestvo z Navarro (tedanji vladar Navarre Sancho VII. iz Navarre ni imel otrok). Toda Navarci so ga zavrnili in za naslednika prestola izbrali Teobalda IV. (Teobald IV. iz Champagne). Jakobov potomec, Ferdinand II. Aragonski, je Aragonijo pripeljal do vi\xc5\xa1ka mo\xc4\x8di z osvojitvijo Navarre ju\xc5\xbeno od Pirenejev in Granade.\n_START_SECTION_\nKraljevina Portugalska (1139-1910)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1139 je Alfonz Henrik s svojimi \xc4\x8detami v bitki pri Ourqueju premagal Almoravide in tako postal prvi kralj Portugalske. S pogodbo iz Zamore leta 1143, je Alfonz VII. Leon in Kastilja priznal portugalsko neodvisnost od Kraljevine Le\xc3\xb3n. Leta 1149 je pape\xc5\xbe Aleksander III. priznal Alfonza Henrika kot kralja Portugalske. _NEWLINE_Ko je bila Portugalska kon\xc4\x8dno priznana kot neodvisna kraljevina s strani vseh njenih sosedov, so Alfonz in njegovi nasledniki, potisnili Mavre na ju\xc5\xbene obale Portugalske. Po mnogih akcijah se je portugalska rekonkvista kon\xc4\x8dala leta 1249 z dokon\xc4\x8dno zasedbo mesta Algarve. Vsa Portugalska je tako bila pod nadzorom Alfonsa III., pod njegovo oblastjo so se verske, kulturne in etni\xc4\x8dne skupine postopoma homogenizirale. _NEWLINE_Po dokon\xc4\x8dni rekonkvisti je portugalsko ozemlje postalo katoli\xc5\xa1ko kraljestvo. Kljub temu je Denis Portugalski izvedel kratkotrajno vojno s Kastiljo, saj je \xc5\xbeelel zase\xc4\x8di mesti Serpa in Moure. Po tem se je Denis vojn izogibal, prav tako je leta 1297 podpisal pogodbo v Alcanizesu, ki je postavila dana\xc5\xa1nje meje s Fernandom IV. Kastiljskim. _NEWLINE_Izku\xc5\xa1nje pridobljene med rekonkvisto, so bile temeljnega pomena za osvajanje Ceute, kar je predstavljalo prvi korak k ustanovitvi portugalskega cesarstva. Prav tako je stik z muslimanskimi navigacijskimi tehnikami in znanji omogo\xc4\x8dil nastanek portugalskih navti\xc4\x8dnih odkritij, kot je na primer karavela (glavna portugalska ladja med njihovimi potovanji v dobi odkrivanja novega sveta).\n_START_SECTION_\nKr\xc5\xa1\xc4\x8dansko ponovno osvajanje Iberskega polotoka\n_START_PARAGRAPH_\nNapredek kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih kraljestev na Iberskem polotoku je bil po\xc4\x8dasen in zapleten proces, v katerem obdobja \xc5\xa1iritve spremljajo drugi procesi, kot je stabilizacija meja. Z razli\xc4\x8dnimi kraljestvi in kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi jedri se je spreminjal tudi ritem \xc5\xa1iritve. Prav tako se je skozi razli\xc4\x8dna obdobja spreminjala oblika in sila muslimanske oblasti, s katero so se soo\xc4\x8dali (do\xc5\xbeivela je razli\xc4\x8dne faze centralizirane oblasti in obdobje razpada). Prav tako je bila osvajalna \xc5\xa1iritev pre\xc5\xbeeta z nenehnimi konflikti in spreminjanji paktov med kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi kraljestvi, pogajanji in sporazumi z muslimanskimi regionalnimi silami._NEWLINE_8.-10. stoletje: Ponovna osvojitev ozkega gorskega pasu na severu je bila zaklju\xc4\x8dena v samo petih letih (711-716). Glavna prizadevanja do 10. stoletja so bila usmerjana v ustanovitev novih politi\xc4\x8dno-institucionalnih struktur in oblikovanje temeljne fevdalnosti na polotoku. Na zahodu se je okrepilo Asturijsko kraljestvo, ki se je raz\xc5\xa1irilo med Galicijo, Duerom in Nervionom. Na vzhodu so nastala razli\xc4\x8dna pirenejska kr\xc5\xa1\xc4\x8danska sredi\xc5\xa1\xc4\x8da, ki so bila pod stalnim vplivom Karolingov. Negotova situacija se je pokazala med vladavino Abd al-Rahmana III. (912-961), ko so priznali suverenost kalifata. _NEWLINE_11.-12. stoletje: Razpad kalifata je olaj\xc5\xa1al po\xc4\x8dasen kr\xc5\xa1\xc4\x8danski napredek skozi severno planoto in dolino reke Ebro. To je obdobje evropeizacije z odpiranjem kontinentalnih kulturnih tokov in sprejetjem verske nadvlade v Rima. Vzpon Kastiljsko-Leonskega kraljestva je povzro\xc4\x8dil zaporedne severnoafri\xc5\xa1ke invazije (Almoravidi in Almohadi), ki so prepre\xc4\x8dili propad muslimanske \xc5\xa0panije. _NEWLINE_13.-14. stoletje: Zavezni\xc5\xa1tvo med kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi kraljestvi dose\xc5\xbee dokon\xc4\x8den propad Al Andaluz z osvoboditvijo ju\xc5\xbene \xc5\xa0panije, razen Granade. Raz\xc5\xa1iritev Kastiljskega in Aragonskega kraljestva je ustvarila/povzro\xc4\x8dila veliko te\xc5\xbeav. V Andaluziji in Murciji je prihod velikih gospodov (vojnih junakov) in izgon domorodnih ljudstev povzro\xc4\x8dil gospodarsko nazadovanje ozemlja. V Valenciji in Alicanteju so si podredili muslimansko prebivalstvo, ki je ohranjalo gospodarsko blaginjo. _NEWLINE_15. stoletje: Muslimansko kraljestvo Granade se je tako dolgo obdr\xc5\xbealo iz razli\xc4\x8dnih razlogov, med katerimi so: njihov status vazalov kastiljskega kraljestva, teritorij primeren ta pribe\xc5\xbeali\xc5\xa1\xc4\x8de muslimanskega prebivalstva, hribovit zna\xc4\x8daj ozemlja, podpora iz Severne Afrike, srednjeve\xc5\xa1ka kastiljska kriza in ravnodu\xc5\xa1nost Aragonije (zasedena s \xc5\xa1irjenjem po Sredozemlju). Prav tako je dala kulturna in verska homogenost granadskemu kraljestvu mo\xc4\x8dno kohezijo. Njegovo izginotje konec petnajstega stoletja je poleg neskon\xc4\x8dnih dinasti\xc4\x8dnih bojev povezano tudi z izgradnjo sodobne dr\xc5\xbeave, ki jo izvajajo katoli\xc5\xa1ki monarhi s teritorialnim zdru\xc5\xbeevanjem in okrepitvijo katoli\xc5\xa1ke krone.\n_START_SECTION_\nKr\xc5\xa1\xc4\x8danska repopulacija Iberskega polotoka\n_START_PARAGRAPH_\nRekonkvista ni bila le proces vojne in osvajanj, temve\xc4\x8d tudi ponovne naselitve. Kr\xc5\xa1\xc4\x8danski kralji so svoje prebivalce naseljevali v mesta, ki so jih muslimani zapustili, da bi dobili prebivalstvo, ki je bilo sposobno braniti meje. Glavna obmo\xc4\x8dja naselitve so bila severna planota, visoka dolina reke Ebro in osrednja Katalonija. Ponovna naselitev obmo\xc4\x8dja reke Duero je potekala v dveh razli\xc4\x8dnih fazah. Naselitev severno od reke je potekala med 9. in 10. stoletjem, pri \xc4\x8demer so uporabljali sistem pritiska. Poselitev ju\xc5\xbeno od reke pa je potekala v 10. in 11. stoletju. Namesto pritiska so tukaj uporabljali fuerose. Fuerosi so bili uporabljeni tudi ju\xc5\xbeno od osrednjega obmo\xc4\x8dja. _NEWLINE_Sistem pritiska se je navezoval na skupino kmetov, ki so pre\xc4\x8dkali gore in se naselili v zapu\xc5\xa1\xc4\x8denih delih pore\xc4\x8dja reke Duero. Asturijski zakoni so spodbujali ta sistem, s tem da so kmetom dodelili vso zemljo, da so jo ti kasneje branili kot lastnino. Seveda pa so asturijski in galicijski plemi\xc4\x8di in duhovniki v te predele odpo\xc5\xa1iljali tudi svoje ekspedicije s kmeti, ki so jih vzdr\xc5\xbeevali. To je pripeljalo do zelo fevdalnih obmo\xc4\x8dij, kot sta Le\xc3\xb3n in Portugalska. Za razliko od teh je Kastilijo vodil en sam gospod, ki je imel v lasti glavno ne fevdalno ozemlje. Sistem pritiska se je pojavljal tudi v Kataloniji. _NEWLINE_Od 10. stoletja naprej so mesta pridobivala vse ve\xc4\x8djo pomembnost in mo\xc4\x8d zaradi ponovnega pojava trgovine in ve\xc4\x8danja prebivalstva. Fuerosi so dokumentirali privilegije in pravila, ki so jih dali vsem ljudem, ki so naseljevali mesta. Fuerosi so zagotovili pobeg iz fevdalnega sistema, saj jih je lahko odobril le monarh. Kot posledica, je bil mestni svet odvisen samo od monarha, ki mu je moral nuditi pomo\xc4\x8d. Prvi fueros je dal grof Fern\xc3\xa1n Gonz\xc3\xa1lez prebivalcem Castrojeriza v 90. letih. Vsa najpomembnej\xc5\xa1a srednjeve\xc5\xa1ka mesta na Iberskem polotoku so imela fuerose. _NEWLINE_Od sredine 13. stoletja naprej ni bilo odobrenih nobenih listin, saj je demografski pritisk izginil in tako so bila ustvarjena druga sredstva ponovnega naseljevanja. Fueros je ostal kot mestna listina do 18. stoletja v Aragoniji, Valenciji in Kataloniji, ter do 19. stoletja v Kastilji in Navarri.\n_START_SECTION_\nKonec ponovnega osvajanja \xc5\xa0panije\n_START_PARAGRAPH_\nKatoli\xc5\xa1ki kralji so 2. januarja 1492 kon\xc4\x8dali ponovno osvajanje \xc5\xa0panije z zavzetjem Granade, kjer se vsako leto 2. januarja odvija festival. Emir Boabdil iz dinastije Nazaridov je moral zapustiti Granado. Religijska strpnost je takrat prenehala obstajati z izgonom Judov leta 1492 in s prepovedjo islamskega kulta v Granadi, v nasprotju z dogovorjenimi pogoji leta 1500. Kon\xc4\x8dala se je konec drugega stoletja z izgonom Moriskov, s \xc4\x8dimer se je homogeniziral celoten polotok."