b'\n_START_ARTICLE_\nRak prostate\n_START_SECTION_\nPatofiziologija\n_START_PARAGRAPH_\nMehanizem nastanka benigne hiperplazije in raka prostate \xc5\xa1e ni povsem pojasnjen, vendar pa epidemiolo\xc5\xa1ki podatki ka\xc5\xbeejo, da imajo pri patogenezi pomembno vlogo androgeni, saj se pri posameznikih z genetskimi boleznimi, ki onemogo\xc4\x8dajo sintezo in/ali delovanje androgenov, prostata ne razvije normalno in se benigna hiperplazija prostate in rak prostate ne pojavita, prav tako se  bolezni ne pojavita pri skopljencih. Androgeni spodbujajo preko androgenih receptorjev proliferacijo celic, pove\xc4\x8dajo \xc5\xa1tevilo delitev celic in s tem mo\xc5\xbenost za nastanek naklju\xc4\x8dnih genetskih napak. Pomembno vlogo imajo tudi okolijski vplivi in genetski dejavniki. Razvoj raka prostate vklju\xc4\x8duje vrsto sprememb na epigenetski in genetski ravni celic prostate: spremembe v metilaciji DNK, modifikaciji histonov, aktivacije onkogenov, inaktivacije popravljalnega mehanizma DNK, inaktivacije tumor zavirajo\xc4\x8dih genov, pove\xc4\x8danje prepisa in sinteze rastnih dejavnikov in njihovih receptorjev. Pojavijo se motnje v komunikaciji med epitelijskimi celicami in celicami strome._NEWLINE_Najpogosteje  rak prostate vznikne iz \xc5\xbeleznega tkiva (adenokarcinom), lahko pa gre tudi za plo\xc5\xa1\xc4\x8datoceli\xc4\x8dni ali duktalni tranzicijski tip ali pa tudi za nediferenciranega.\n_START_SECTION_\nEpidemiologija\n_START_PARAGRAPH_\nPo napovedih Svetovne zdravstvene organizacije naj bi vsak \xc5\xa1esti mo\xc5\xa1ki zbolel za rakom prostate. Pojavi se pri 15\xe2\x80\x9330\xc2\xa0% mo\xc5\xa1kih, starih od 50 do 70 let, in pri kar 60\xe2\x80\x9370\xc2\xa0% mo\xc5\xa1kih, starej\xc5\xa1ih od 70 let. V Sloveniji je rak prostate za plju\xc4\x8dnim rakom drugi najpogostej\xc5\xa1i rak pri mo\xc5\xa1kih in njegova pojavnost po letu 1950 nara\xc5\xa1\xc4\x8da, tudi zaradi staranja prebivalstva. V Sloveniji letno zboli ve\xc4\x8d kot 500 mo\xc5\xa1kih. Domnevajo, da bi se bolezen pojavila pri vseh mo\xc5\xa1kih, \xc4\x8de bi \xc5\xbeiveli dovolj dolgo.\n_START_SECTION_\nDejavniki tveganja\n_START_PARAGRAPH_\nNevarnostni dejavniki za nastanek raka prostate so starost, rasa (pri ameri\xc5\xa1kih \xc4\x8drncih je dale\xc4\x8d najve\xc4\x8d raka prostate na svetu, zelo redek pa je pri afri\xc5\xa1kih \xc4\x8drncih) in dednost. Petina bolnikov ima dru\xc5\xbeinsko obremenitev. Dvakrat ve\xc4\x8dja verjetnost za razvoj raka prostate je v dru\xc5\xbeinah s to boleznijo v prvi generaciji in kar devetkrat ve\xc4\x8dja pri tistih, ki so imeli to bolezen v prej\xc5\xa1njih dveh generacijah. Mo\xc5\xbeni dejavniki so \xc5\xa1e hormonski status, spolna aktivnost, vpliv okolja in prehrana.\n_START_SECTION_\nZnaki in simptomi\n_START_PARAGRAPH_\nRak prostate raste po\xc4\x8dasi, od nastanka bolezni do klini\xc4\x8dnih znakov mine 9\xe2\x80\x9317 let, do pojava oddaljenih zasevkov pa nadaljnjih 5\xe2\x80\x937 let. Bolniki so pri za\xc4\x8detni obliki raka navadno brez te\xc5\xbeav. Pri napredovali obliki raka se lahko pojavijo kri v se\xc4\x8du (hematurija) in te\xc5\xbeave z uriniranjem (\xc5\xa1ibek curek se\xc4\x8da, kapljanje urina po koncu uriniranja, te\xc5\xbeave z za\xc4\x8detkom uriniranja ...). Pri zasevanju v kosti (predvsem medenico, rebra in vretenca) se lahko pojavi bole\xc4\x8dine v kosteh. Redkej\xc5\xa1i so znaki razsoja v spolovila in spodnji del trebuha ter v medeni\xc4\x8dne in trebu\xc5\xa1ne bezgavke, ki ga spremlja otekanje nog.\n_START_SECTION_\nDiagnoza\n_START_PARAGRAPH_\nOsnova postavitve diagnoze sta natan\xc4\x8dna anamneza o bolnikovih te\xc5\xbeavah in klini\xc4\x8dni pregled. Pri slednjem ima bistveno vlogo digitorektalni pregled obse\xc4\x8dnice (pregled s prsti), kar omogo\xc4\x8di zdravniku, da zatiplje morebitno zatrdlino v obse\xc4\x8dnici, asimetrijo obse\xc4\x8dnice ali pa v celoti tr\xc5\xa1o in neravno obse\xc4\x8dnico. V laboratorijskih preiskavah krvi je za odkrivanje bolezni in sledenje pomembna dolo\xc4\x8ditev vrednosti PSA (za prostato specifi\xc4\x8dnega antigena) v serumu. Diagnozo se dokon\xc4\x8dno potrdi s patohistolo\xc5\xa1kim pregledom vzorca tkiva, pridobljenim z biopsijo prostate. Med slikovno diagnostiko, s katero se opredeli raz\xc5\xa1irjenost bolezni, sodijo scintigrafija skeleta, magnetnoresonan\xc4\x8dna preiskava prostate/trebuha, pozitronska emisijska tomografija ter enofotonska emisijska ra\xc4\x8dunalni\xc5\xa1ka tomografija.'