b'\n_START_ARTICLE_\nAndrej Kav\xc4\x8di\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nKav\xc4\x8di\xc4\x8d je gimnazijo dokon\xc4\x8dal v Mariboru, filozofijo in bogoslovje pa v Gradcu. Leta 1770 je \xc5\xa1el na desetmese\xc4\x8dno potovanje po Italiji, nato nadaljeval \xc5\xa1tudije v Gradcu pri jezuitih in dominikancih ter bil 8. decembra 1775 posve\xc4\x8den v duhovnika. Po kratkem slu\xc5\xbebovanju v Radgoni ga je \xc5\xa1kof Spaur poslal na Dunaj, kjer je \xc5\xa1tudiral\xc2\xa0\xc2\xbbius naturae, ius publicum universale et particulare Germaniae\xc2\xab\xc2\xa0in se tudi seznanil z novo normalno in kateheti\xc4\x8dno metodiko. Ko je 1779 njegov pokrovitelj Spaur od\xc5\xa1el v Brixen, je moral zopet za kaplana v Radgono, v septembru 1780 za misijonarja v Schladming, 1782 v Lipnico, odtam v Riegersburg. V januarju 1784 je postal mestni vikar v Mariboru, 1785 tamkaj\xc5\xa1nji mestni \xc5\xbeupnik, pozneje dekan. V letih 1786\xe2\x80\x931794 je bil obenem tudi ravnatelj mariborske gimnazije. 3. oktobra 1807 so ga imenovali za kanonika v Gradcu, kjer je bil od 1808 do 1810 za\xc4\x8dasni ravnatelj bogoslovja, od 1823 pa stolni kustos in vi\xc5\xa1ji \xc5\xa1olski nadzornik. Kav\xc4\x8di\xc4\x8d je bil dr. filozofije in teologije, po mi\xc5\xa1ljenju jo\xc5\xbeefinec, v Schladmingu zaupnik protestantov, ki jih je sku\xc5\xa1al ohraniti cerkvi kot\xc2\xa0\xc2\xbbreformatorni\xc2\xab\xc2\xa0element. Kot prosvetljenec je bil prijatelj \xc5\xa1oli, pri \xc4\x8demer si je pridobil ne malo zaslug predvsem s svojo naklonjenostjo do materin\xc5\xa1\xc4\x8dine. Za njegovega ravnateljevanja se prvi\xc4\x8d omenja na mariborski gimnaziji sloven\xc5\xa1\xc4\x8dina: koncem \xc5\xa1olskega leta 1790/1791 je u\xc4\x8denec gramatike, Josip Emenz, govoril o koristi slovenskega jezika, 1794 pa se je dolo\xc4\x8dilo 20 \xc5\xa1tipendij po 15 glddinarjev iz verskega zaklada za tiste u\xc4\x8dence, ki bi se zasebno u\xc4\x8dili sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine, ter tako postali sposobnej\xc5\xa1i za du\xc5\xa1no pastirstvo; tozadevni pismeni izpiti so se 1794\xe2\x80\x931804 vr\xc5\xa1ili pod Kav\xc4\x8di\xc4\x8devim vodstvom. Tudi v Gradcu se je pri vsaki priliki neustra\xc5\xa1eno potegoval za svoje rojake in veljal za\xc2\xa0\xc2\xbbslovenskega \xc5\xa1kofa\xc2\xab\xc2\xa0(v \xc4\x8dasu od 1812\xe2\x80\x931824 gra\xc5\xa1ka \xc5\xa1kofovska stolica ni bila zasedena); slovenski dijaki so se zbirali okoli njega in ga \xc4\x8dislali kot svojega o\xc4\x8deta. Nanj se je gledalo kot na izvedenca, ki naj predlaga primerno osebo za slovensko stolico v Gradcu. Morda je poleg sremenjenega politi\xc4\x8dnega kurza tudi to bil vzrok, da v gra\xc5\xa1kih letih pri vladi ni bil ve\xc4\x8d\xc2\xa0\xc2\xbbpersona grata\xc2\xab\xc2\xa0kakor prej v Mariboru, kjer ga je okro\xc5\xbeni urad hvalil, da se pri slu\xc5\xbebi bo\xc5\xbeji to\xc4\x8dno dr\xc5\xbei predpisov. Ljubezen do slovenske mladine je pokazal tudi v oporoki, s katero je svoja posestva v Kr\xc4\x8devini zapustil mariborski mestni \xc5\xbeupniji s pogojem, da mestni \xc5\xbeupnik vsako leto dvema nadarjenima dijakoma s Spodnje \xc5\xa0tajerske oskrbi hrano, stanovanje in obleko.'