b'\n_START_ARTICLE_\nAlexis de Tocqueville\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nAlexis de Tocqueville je bil rojen leta 1805 v stari normandijski aristokratski dru\xc5\xbeini. Njegova star\xc5\xa1a sta bila Herv\xc3\xa9 Louis Fran\xc3\xa7ois Jean Bonaventure Cl\xc3\xa9rel, grof Tocqueville, \xc4\x8dastnik ustavne stra\xc5\xbee kralja Ludvika XVI; in Louise Madeleine Le Peletier de Rosanbo. _NEWLINE_Za Alexisovo zgodnjo izobrazbo je poskrbel njegov doma\xc4\x8di u\xc4\x8ditelj, duhovnik Abbe Lesueur. Mladeni\xc4\x8du je dovolil veliko svobode, spodbujal njegov literarni okus in negoval v njem trdno vero. V letih 1819-1820 je Tocqueville zapustil Pariz in se preselil k o\xc4\x8detu, ki je postal prefekt mesta Metz. \xc5\xa0olanje je  Alexis nadaljeval na Lycee Fabert v Metzu, kjer je \xc5\xa1tudiral retoriko in filozofijo. Ker je bil pogosto sam, je za\xc4\x8del prebirati dela razsvetljenskih filozofov, ki so v njem prebudila kriti\xc4\x8den pogled na katoli\xc5\xa1ke dogme. Leta 1822 je za\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati pravo v Parizu. Kasneje je postal \xc4\x8dlan Dru\xc5\xbebe za kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko moralo. Ideje, za katere se je ta dru\xc5\xbeba bojevala, razkrivajo velik vpliv protestantizma na liberalizem za \xc4\x8dasa Restavracije. S pomo\xc4\x8djo biv\xc5\xa1ega u\xc4\x8ditelja v Metzu je Alexis nadgrajeval svojo izobrazbo s primerjanjem angle\xc5\xa1kih in francoskih institucij od srednjega veka dalje. Leta 1827 je postal sodni pripravnik v Versaillesu.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dna dejavnost\n_START_PARAGRAPH_\nTocqueville, ki je nasprotoval julijski monarhiji (1830-1848), je svojo politi\xc4\x8dno kariero za\xc4\x8del leta 1839. Od 1839 do 1851 je bil namestnik oddelka Manche (Valognes). V parlamentu je podpiral levico, zagovarjal prosto trgovino in kolonizacijo Al\xc5\xbeirije, ki jo je izvajal re\xc5\xbeim Ludvika Filipa. 1847 je sku\xc5\xa1al ustanoviti stranko Mlade levice (Jeune Gauche), ki bi zagovarjala povi\xc5\xa1anje pla\xc4\x8d, progresivno obdav\xc4\x8ditev ipd., v upanju, da bi oslabil podpiranje socialistov. Tocqueville je bil leta 1842 izvoljen za generalnega svetovalca Mancha ter postal predsednik oddelkovega conseil g\xc3\xa9n\xc3\xa9ral med letoma 1849 in 1851._NEWLINE_Po padcu julijske monarhije v \xc4\x8dasu revolucije februarja 1848 je bil Tocqueville izvoljen za \xc4\x8dlana ustavodajne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine, kjer je postal \xc4\x8dlan komisije, zadol\xc5\xbeen za pripravo ustave Druge republike (1848-1851). Zagovarjal je dvodomnost in izvolitev predsednika republike s splo\xc5\xa1nimi volitvami. Ni mu uspelo prepri\xc4\x8dati svojih kolegov o nujnosti ukrepov v prid decentralizacije, dosegel pa je, da so v ustavo zapisali, da je predsednik lahko izvoljen le za en mandat. _NEWLINE_Tocqueville, ki je na predsedni\xc5\xa1kih volitvah 1848 podprl Cavaignaca in Starnko Reda (Parti de l\'Ordre), je 3. junija 1849 sprejel povabilo za vstop v vlado Odilona Barrota, in postal zunanji minister do 31. oktobra istega leta. Nasprotujo\xc4\x8d dr\xc5\xbeavnemu udaru, ki ga je izvedel Louis Napol\xc3\xa9on Bonaparte 2. decembra 1851, se je Alexis zbral s poslanci v 10. okro\xc5\xbeju Pariza, da bi se uprli dr\xc5\xbeavnemu udaru in Napol\xc3\xa9ona obsodili veleizdaje, ker je kr\xc5\xa1il ustavno omejitev mandata. Po tem je bil Tocqueville za kratek \xc4\x8das zaprt v Vincennsu, po izpustu je podprl obnovo monarhije Burbonov proti Drugemu cesarstvu Napol\xc3\xa9ona III. (1851-1871), nato pa je zapustil politi\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje, saj slu\xc5\xbeenje tiranu ni bilo v skladu z njegovimi prepri\xc4\x8danji. Umaknil se je v svoj grad Ch\xc3\xa2teau de Tocqueville in se osredoto\xc4\x8dil na pisanje \xc5\xa1e ene knjige, ki naj bi bila politi\xc4\x8dna akcija v knji\xc5\xbeni obliki. Opisati je \xc5\xbeelel, kako izvor prvega Napoleonovega imperija lahko osvetli nastanek drugega, s tem pa poka\xc5\xbee, kako se je revolucija, ki se je zgodila v imenu svobode, na koncu sprevrgla v voja\xc5\xa1ki despotizem. Njegov namen je bil pokazati, kako je razredni konflikt nadaljeval spodkopavanje svobodnih institucij v Franciji.\n_START_SECTION_\nPotovanja\n_START_PARAGRAPH_\nTocqueville si je dolgo \xc5\xbeelel obiskati ZDA. Zdelo se mu je, da bi morda ameri\xc5\xa1ke institucije nudile bolj\xc5\xa1i model za Francijo kot angle\xc5\xa1ke. V Ameriki bi bilo mo\xc5\xbeno opazovati demokrati\xc4\x8dno dru\xc5\xbebo, ki si vlada sama v decentralizirani obliki. Skupaj s svojim vse\xc5\xbeivljenskim prijateljem Gustaveom de Beaumontom sta leta 1831, po prejetem dovoljenju s strani julijske monarhije, od\xc5\xa1la v ZDA, da bi prou\xc4\x8dila ameri\xc5\xa1ki kazenski sistem. Tam sta obiskala nekaj zaporov in prou\xc4\x8devala njihov prevladujo\xc4\x8d politi\xc4\x8dni in sodni sistem. Bila sta mnenja, da ima ZDA idealno dru\xc5\xbebeno ureditev, v katero sta se \xc5\xbeelela poglobiti in jo natan\xc4\x8dneje spoznati. Tocqueville si je med potovanjem delal natan\xc4\x8dne in obse\xc5\xbene zapise svojih opa\xc5\xbeanj in razmi\xc5\xa1ljanj. Ob vrnitvi v Francijo 1832 sta za\xc4\x8dela pisati knjigo O kazenskem sistemu v Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah in njegovi uporabi v Franciji, ki je bila objavljena leta 1833. glavni produkt njunega potovanja v ZDA pa je Demokracija v Ameriki (De la d\xc3\xa9mocratie en Amerique), ki je bila objavljena 1835. _NEWLINE_Leta 1835 se je Tocqueville odpravil na potovanje po Irski. Njegovi takratni zapisi podrobno opisujejo Irsko v \xc4\x8dasu pred Veliko lakoto. V zapisih je opisan nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8d irski katoli\xc5\xa1ki srednji sloj in grozljive razmere, v katerih je takrat \xc5\xbeivela ve\xc4\x8dina katoli\xc5\xa1kih najemnih kmetov._NEWLINE_Leta 1841 in nato ponovno leta 1846 je odpotoval \xc5\xa1e v Al\xc5\xbeirijo.\n_START_SECTION_\nDemokracija v Ameriki\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1835 se je poro\xc4\x8dil z Mary Mottley, precej preprosto Angle\xc5\xbeinjo srednjega razreda. Istega leta je iz\xc5\xa1el prvi del njegovega znamenitega dela Demokracija v Ameriki, ki ga je pisal dve leti. To delo je \xc5\xa1tudija ameri\xc5\xa1ke religiozne, ekonomske in politi\xc4\x8dne plati njihove dru\xc5\xbebe. Njen uspeh je presegel Tocquevillove najve\xc4\x8dje sanje. Royer-Collard ga je celo imenoval za \xc2\xbbnovega Montesquieuja\xc2\xab. Po ugodnih kritikah se je odlo\xc4\x8dil, da bo napisal \xc5\xa1e drugi del Demokracije v Ameriki, kjer bo opisal u\xc4\x8dinke demokrati\xc4\x8dne dru\xc5\xbebe in ideje, ob\xc4\x8dutke in navade. Ker se je posve\xc4\x8dal politiki, je drugi del knjige iz\xc5\xa1el \xc5\xa1ele leta 1840, ta pa ni naletel na tako navdu\xc5\xa1enje kot prva knjiga, saj je bila veliko bolj abstraktna.\n_START_SECTION_\nKolonizacija Al\xc5\xbeirije\n_START_PARAGRAPH_\nTocqueville je evropsko kolonizacijo zahodnega dela ZDA opisal kot "iztrebljanje", zato je \xc5\xbeelel zagotoviti, da bi se Evropa izognila enaki napaki pri osvajanju Al\xc5\xbeirije. Svoje rojake je opozoril, da \xc4\x8de se odnos do Al\xc5\xbeircev ne bo spremenil, se bo kolonizacija kon\xc4\x8dala s krvjo. Uspe\xc5\xa1no osvajanje je videl v opusto\xc5\xa1enju de\xc5\xbeele, bodisi z uni\xc4\x8devanjem pridelkov v \xc4\x8dasu \xc5\xbeetve, bodisi s hitrimi napadi oz. racijami._NEWLINE_Tocqueville je menil, da je osvojitev Al\xc5\xbeirije pomembna za polo\xc5\xbeaj Francije v svetu in za spremembe v francoski dru\xc5\xbebi. Vojna in kolonizacija bi obnovili nacionalni ponos, ki je bil ogro\xc5\xbeen zaradi postopnega omejevanja dru\xc5\xbebenih norm v srednjem sloju._NEWLINE_Tocqueville je zagovarjal rasno segregacijo v Al\xc5\xbeiriji z dvema zakonodajama, ki sta bili za evropske kolonialiste in arabsko prebivalstvo razli\xc4\x8dni. Taka ureditev je za\xc4\x8dela veljati z letom 1870, ko je minister za pravosodje Adolphe Cr\xc3\xa9mieux zagotovil dr\xc5\xbeavljanstvo Judom v Al\xc5\xbeiriji in s tem so al\xc5\xbeirski Judje postali francoski dr\xc5\xbeavljani. Muslimansko prebivalstvo v Al\xc5\xbeiriji pa ni bilo vklju\xc4\x8deno v to ureditev, saj je za njih veljalo islamsko pravo. To lo\xc4\x8devanje muslimanskih in judovskih Al\xc5\xbeircev, se je kasneje izkazalo za usodno v al\xc5\xbeirski osvobodilni vojni, saj se je ve\xc4\x8dina Judov po vojni odselila v Francijo._NEWLINE_Tocqueville v poro\xc4\x8dilu o Al\xc5\xbeiriji iz leta 1847 navaja, da je usoda vojakov in denarnih sredstev odvisna od tega, kako bo francoska vlada obravnavala avtohtono al\xc5\xbeirsko prebivalstvo, in od tamkaj\xc5\xa1njega politi\xc4\x8dnega voditelja Amir Abd al-Kaderja. Poleg tega pa Tocqueville v \xc5\xa1tevilnih pismih in esejih razpravlja o strategijah, s katerimi bi lahko evropska dr\xc5\xbeava pristopila k imperializmu.\n_START_SECTION_\nPozno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1856 je izdal L\'Ancien Regime et la Revolution, ki govori o vzrokih francoske revolucije leta 1789 in velja za njegov drugi najve\xc4\x8dji uspeh. Ta mu je pridobil velik ugled, ljudje pa so nanj za\xc4\x8deli gledati kot vodilnega apostola liberalizma. Dve leti po izidu tega dela pa se mu je zdravje za\xc4\x8delo hitro slab\xc5\xa1ati. Z \xc5\xbeeno sta se novembra odpravila proti Cannesu, kjer je 16. aprila 1859 umrl zaradi tuberkuloze star komaj 53 let. Pokopan je na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du Tocqueville v Normandiji.'