b'\n_START_ARTICLE_\nMagnencij\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nBil je poklicen vojak in poveljnik cesarskih gardijskih enot jovijanov in herkulijanov.  Ko je nezadovoljstvo zaradi obna\xc5\xa1anja cesarja Konstansa v armadi doseglo vi\xc5\xa1ek, so ga vojaki 18. jauarja 350 v Autunu razglasili za cesarja. Konstansu je ostala zvesta samo pe\xc5\xa1\xc4\x8dica prista\xc5\xa1ev. Kmalu zatem ga je enota lahke konjenice na\xc5\xa1la pod Pireneji in ubila. _NEWLINE_Magnencij je hitro dobil podporo provinc v Britaniji, Galiji in Hispaniji, delno tudi zato, ker je bil mnogo bolj toleranten tako do kristjanov kot do poganov. Oblast v Italiji in Afriki je vzpostavil s postavitvijo svojih mo\xc5\xbe na klju\xc4\x8dne polo\xc5\xbeaje v provincah. _NEWLINE_Leta 350 se je do cesarskega polo\xc5\xbeaja posku\xc5\xa1al dokopati Konstansov sorodnik Nepocijan. Magnencij je upor hitro zatrl in hkrati spoznal, da lahko svojo oblast utrdi samo tako, da ustrezno ukrepa proti \xc4\x8dlanom Konstantinske dinastije. _NEWLINE_Samozvani cesar je zato posku\xc5\xa1al utrditi svojo oblast na ozemljih, katerim je pred njim vladal Konstans, zato se je iz Galije pomaknil proti Donavi. Razmerje mo\xc4\x8di se je medtem spremenilo, ker je rimska vojska v Iliriku in Panoniji 1. marca 350 v Mursi za avgusta izvolila poveljnika panonske armade Vetraniona.  Njegov upor sta podprla Konstansova sestra Konstantina, ki je od Vetraniona pri\xc4\x8dakovala za\xc5\xa1\xc4\x8dito, in cesar Konstancij II., ki mu je posla celo cesarski diadem.  Konstancij II. je prekinil vojno s Sasanidi v Siriji in se odpravil na zahod, Magnencij pa je medtem zaman posku\xc5\xa1al pregovoriti Vetranina, naj prestopi na njegovo stran. Ostareli general je po Konstancijevem prihodu cesarju predal celo vojsko in mu vrnil krono.   _NEWLINE_Magnencijeva in Konstancijeva vojska sta se 28. septembra 351 spopadli v bitki pri Mursi Maior blizu sedanjega Osijeka. Magnencij je bil v bitki pora\xc5\xbeen in se je umaknil v Galijo.  Italijanske province so zaradi njegovega poraza prestopile na Konstancijevo stran in izgnale Magnencijeve garnizije. Sledila je bitka pri Mons Selevku leta 353, v kateri je bil Magnencij ponovno pora\xc5\xbeen in je po njej naredil samomor. Sledilo je zatiranje upora in lov na Magnencijeve prista\xc5\xa1e, v katerem je bil najbolj razvpit primicerius notariorum Pavel Katena.'