b'\n_START_ARTICLE_\nAnton Pu\xc5\xa1\xc4\x8davnik\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nTemeljni vir za njegovo \xc5\xbeivljenje je \xc5\xbeivljenjepis Antonovo \xc5\xbeivljenje, Vita Antonii, ki ga je napisal Atanazij komaj leto po njegovi smrti. Anton se je rodil okoli leta 251 v koptski vasi, Koma, v osrednjem Egiptu v premo\xc5\xbeni in kr\xc5\xa1\xc4\x8danski dru\xc5\xbeini. Pri pribli\xc5\xbeno 18 letih so mu umrli star\xc5\xa1i in je moral prevzeti skrb za svojo sestro. Kmalu pa je med branjem evangelija v cerkvi zasli\xc5\xa1al odlomek:\xc2\xa0\xc2\xbbPojdi, prodaj, kar ima\xc5\xa1, in daj ubogim in imel bo\xc5\xa1 zaklad v nebesih. Nato pridi in hodi za menoj!\xc2\xab\xc2\xa0(Mt 19,21) in temu podoben odlomek (Mt 6,34). Te besede so ga tako nagovorile, da se je \xc5\xbeelel povsem posvetiti askezi, molitvi in pokori. Kmalu je prodal hi\xc5\xa1o in posestvo, izkupi\xc4\x8dek razdal, sestro je izro\xc4\x8dil v varstvo vernim devicam, sam pa se je umaknil v bli\xc5\xbenjo pu\xc5\xa1\xc4\x8davo. Za zgled so mu bili nekateri starci, ki so \xc5\xbee \xc5\xbeiveli v samoti, (\xc4\x8deprav Antona pogosto imenujemo\xc2\xa0\xc2\xbbo\xc4\x8deta meni\xc5\xa1tva\xc2\xab). Umikal se je vedno globlje v pu\xc5\xa1\xc4\x8davo. Najprej je prebival v neki grobnici, nato je okoli 15-20 let ostal v neki zapu\xc5\xa1\xc4\x8deni trdnjavi na gori Pispir ob Nilu, na koncu pa se je naselil na gori Kolzim (tudi Gora sv. Antona), blizu Rde\xc4\x8dega morja, s katere se vidi Sinaj. Iz \xc5\xbeivljenjepisa (Antonovo \xc5\xbeivljenje, oz. Vita Antonii), ki ga je napisal Atanazij, izvemo za dve Antonovi potovanji med ljudi. Prvi\xc4\x8d je \xc5\xa1el v Aleksandrijo okoli leta 311 med preganjanjem cesarjev Dioklecijana in Maksimina Daja, da bi opogumljal preganjane kristjane, njemu pa ni bila izpolnjena \xc5\xbeelja po mu\xc4\x8deni\xc5\xa1tvu. Na pro\xc5\xa1njo \xc5\xa1kofa Atanazija naj bi okoli 337 \xc5\xa1e enkrat pri\xc5\xa1el v Aleksandrijo in javno pri\xc4\x8dal proti arijancem, ki so zanikali nauk o enem bistvu (gr. homousios) O\xc4\x8deta in Sina, sprejet na nicejskem koncilu (325). Antona so v pu\xc5\xa1\xc4\x8davi obiskovali drugi pu\xc5\xa1\xc4\x8davski o\xc4\x8detje in tudi mnogi ljudje iz mest so pri njem iskali sveta in ozdravljenja. V zadnjih letih \xc5\xbeivljenja je namre\xc4\x8d delal tudi veliko znamenj in \xc4\x8dude\xc5\xbeev. Bil je jasnoviden in napovedal svojo smrt, u\xc4\x8dencem pa ukazal, naj ga pokopljejo na skrivnem kraju, da verniki ne bi ukradli njegovega trupla, kar se je \xc5\xbee zgodilo mnogim starcem. Umrl je leta 356 star 105 let. Leta 561 naj bi bil odkrit njegov grob in relikvije odpeljane najprej v Aleksandrijo, kasneje pa v Konstantinopel in okoli 1000 v Francijo. Anton velja za o\xc4\x8deta meni\xc5\xa1tva, pu\xc5\xa1\xc4\x8davni\xc5\xa1tva.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nAnton naj bi napisal 20 pisem, od katerih sedem velja za avtenti\xc4\x8dna, ostala pa so verjetno delo njegovih u\xc4\x8dencev. Poznamo jih v razli\xc4\x8dnih prevodih v vzhodne jezike, vendar so ponekod ohranjena le v fragmentih. Poleg tega mu pripisujejo 38 apoftegem. To so kratki izreki, ki so zna\xc4\x8dilni za pu\xc5\xa1\xc4\x8davske o\xc4\x8dete in jih imamo tudi prevedene v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino.\n_START_SECTION_\nDuhovno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nO sv. Antonu kot tudi od drugih pu\xc5\xa1\xc4\x8davskih o\xc4\x8detov, svetih starcev, so nam znani razli\xc4\x8dni opisi, zgodbe, legende, o njihovem duhovnem \xc5\xbeivljenju. V \xc5\xbeelji po popolnosti v bli\xc5\xbeanju Bogu so se pu\xc5\xa1\xc4\x8davski o\xc4\x8detje sre\xc4\x8devali tudi z raznimi napadi hudobnega duha, ki jim je navdihoval slabe misli (po imetju, \xc4\x8dasti...), stra\xc5\xa1ne predstave (\xc5\xbeena, zveri, mno\xc5\xbeic vojakov...) in je vede\xc5\xbeeval o prihodnosti. Pu\xc5\xa1\xc4\x8davski o\xc4\x8detje so se jim postavljali po robu z askezo, posti lastnega telesa ter z zaupanjem in vero v Boga. Po za\xc4\x8detnih bolj telesnih sku\xc5\xa1njavah so jih demoni napadali z razli\xc4\x8dnimi bolj zavitimi predstavami ali tudi prevzetnimi mislimi. V polnem obra\xc4\x8danju na Boga v poni\xc5\xbenosti pa so sku\xc5\xa1njave brez mo\xc4\x8di izginile. Starci so se trudili razlo\xc4\x8devati med delovanjem Bo\xc5\xbejega in hudobnega duha. Tako so v teh bojih rasli v spoznavanju samih sebe in v povezanosti z Bogom.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1\xc4\x8denje in upodobitve\n_START_PARAGRAPH_\nKatoli\xc4\x8dani praznujejo god sv. Antona Pu\xc5\xa1\xc4\x8davnika 17. januarja. Pogosto je upodobljen kot menih v ko\xc5\xbeuhu, s knjigo, v sku\xc5\xa1njavah demonov ali tudi s palico, pra\xc5\xa1i\xc4\x8dem in zvon\xc4\x8dkom. Podlaga za podobe so ve\xc4\x8dkrat legende, zadnja tri znamenja pa izhajajo iz srednjega veka, ko so menihi antoniti hodili po ulicah in prosili za darove, (tudi koline). Preko vsega tega je Anton postal zavetnik \xc5\xbeivinorejcev, pastirjev, mesarjev, proti ognju (v hlevu), gasilcev, proti kugi\xe2\x80\xa6_NEWLINE_\xc2\xbbO\xc4\x8de Anton je rekel:\xc2\xa0\xc2\xbbVidel sem vse sovra\xc5\xbenikove zanke razprostrte po zemlji. Zavzdihnil sem in rekel: \xc2\xb4Kdo neki jim lahko uide?\xc2\xb4 In zasli\xc5\xa1al sem glas, ki mi je rekel: \xc2\xb4Poni\xc5\xbenost!\xc2\xb4\xc2\xab\xc2\xa0(Izreki svetih starcev, Aba Anton, Apoftegma 7)'