b'\n_START_ARTICLE_\nAvstro-Ogrska\n_START_SECTION_\nNotranja ureditev\n_START_PARAGRAPH_\nDr\xc5\xbeavna tvorba je imela edinstveno notranjo ureditev. Sestavljali sta jo dve enakopravni polovici: Ogrska (tudi de\xc5\xbeele krone sv. \xc5\xa0tefana) in Avstrija, ki se je uradno imenovala Kraljestva in de\xc5\xbeele, zastopane v dr\xc5\xbeavnem zboru (nem\xc5\xa1ko Die im Reichsrat vertretenen K\xc3\xb6nigreiche und L\xc3\xa4nder). Po mejni reki Leithi sta se neformalno uporabljala tudi izraza Translajtanija in Cislajtanija. Avstrijski cesar je bil hkrati ogrski kralj. Obe dr\xc5\xbeavni polovici sta imeli svoja parlamenta in vladi, le skupne zadeve so urejala skupna ministrstva za finance, vojsko in zunanje zadeve. Med skupne institucije sta sodili skupna vojska in vojna mornarica, obe dr\xc5\xbeavni polovici sta imeli tudi svoji domobranstvi. Prora\xc4\x8dune skupnih ministrstev in ustanov sta dolo\xc4\x8dali delegaciji obeh parlamentov, ki sta lo\xc4\x8deno zasedali eno leto na Dunaju in eno leto v Budimpe\xc5\xa1ti. Zakone, ki so urejali skupne zadeve, sta morala v usklajenem besedilu sprejeti oba parlamenta._NEWLINE_Od aneksije Bosne in Hercegovine (1908) sta bili sestavni del dr\xc5\xbeave tudi ti dve de\xc5\xbeeli (zasedeni 1878), ki sta imeli poseben polo\xc5\xbeaj izven dualisti\xc4\x8dne ureditve. Dobili sta svoj de\xc5\xbeelni zbor in vlado, upravljalo pa ju je skupno finan\xc4\x8dno ministrstvo._NEWLINE_Pred I. svetovno vojno, po kateri je propadla, je Avstro-Ogrska obsegala celotno ozemlje dana\xc5\xa1nje Avstrije, Mad\xc5\xbearske, \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, Slova\xc5\xa1ke, Slovenije, Hrva\xc5\xa1ke, Bosne in Hercegovine, ter dele ozemelj dana\xc5\xa1nje Italije (Ju\xc5\xbena Tirolska, Trst, del Furlanije, del Koro\xc5\xa1ke in Kranjske), Romunije (Transilvanija), Srbije (Vojvodina), \xc4\x8crne gore (Boka Kotorska), Poljske in Ukrajine (Galicija, Bukovina).\n_START_SECTION_\nAvstrijski del monarhije (Cislajtanija)\n_START_PARAGRAPH_\nAvstro-Ogrska je bila ustanovljena z nagodbo o preoblikovanju avstrijskega cesarstva v dvojno monarhijo, ki so jo cesar in mad\xc5\xbearski politiki sklenili v za\xc4\x8detku leta 1867. V skladu z njo je Ogrska \xc5\xbee februarju 1867 dobila nov dr\xc5\xbeavni zbor (namesto prej\xc5\xa1njega de\xc5\xbeelnega); junija 1867 je bil Franc Jo\xc5\xbeef kronan za ogrskega kralja. Manj gladko je \xc5\xa1lo v avstrijskem delu monarhije, katerega dr\xc5\xbeavni zbor je nagodbo (poravnavo) potrdil \xc5\xa1ele decembra 1867, ko so bili oblikovani tudi temeljni zakoni, ki so dolo\xc4\x8dali narodnostne in dru\xc5\xbebene odnose v zahodnem delu monarhije (decembrska ustava). Ti so vsem narodom obljubljali "enakopravnost in nedotakljivo pravico do varovanja in skrbi za svojo nacionalnost in jezik". Ob iskanju na\xc4\x8dinov, kako te pravice zagotoviti, pa se je v avstrijskem delu monarhije zapletalo od vsega za\xc4\x8detka.\n_START_SECTION_\nLiberalno obdobje (1867-79)\n_START_PARAGRAPH_\nV prvem obdobju obstoja dvojne monarhije so imele v dr\xc5\xbeavnem zboru ve\xc4\x8dino liberalne stranke. V tem \xc4\x8dasi so liberalne ideje, hitra gospodarska rast in nevtralnost v francosko-pruski vojni (1870-71) vsaj deloma \xc5\xa1e lahko prekrivale narodnostna nasprotja med narodi monarhije._NEWLINE_Liberalna "me\xc5\xa1\xc4\x8danska" vlada grofa Karla von Auersperga (1868-70) je s t. i. "majskimi zakoni" posegla v odnose med dr\xc5\xbeavo in cerkvijo (zakonsko zvezo so spet urejali dr\xc5\xbeavni zakoni, \xc4\x8deprav civilna poroka za katoli\xc4\x8dane ni bila obvezna, uveljavljeni so bili lai\xc4\x8dni pogledi na \xc5\xa1olstvo, urejeni so bili medkonfesionalni odnosi). Zakon o \xc5\xa1olstvu je leta 1869 vpeljal osemletno obvezno \xc5\xa1olanje, zadr\xc5\xbeal pa je obvezno versko vzgojo. Majski zakoni so po pri\xc4\x8dakovanju spro\xc5\xbeili ostro kritiko cerkvenih krogov in tudi cesarju niso bili v\xc5\xa1e\xc4\x8d; ta ni imel veliko simpatij do liberalnih idej, a je bil vedno lojalen do politike vlade._NEWLINE_Manj uspeha je imela me\xc5\xa1\xc4\x8danska vlada pri poskusu re\xc5\xa1evanja narodnostnega vpra\xc5\xa1anja, kjer so bili zelo glasni Poljaki, ki so zahtevali poseben status Galicije, zlasti pa \xc4\x8cehi, ki so zahtevali celo pravico, da izvolijo nehabsbur\xc5\xa1kega kralja. Zaradi nesoglasij v vladi, koliko smejo zahtevam popustiti, je Auersperg septembra 1868 kot predsednik odstopil. Vendar so se tudi drugi \xc4\x8dlani vlade, ki so se s poravnavo spoprijeli za njim, uspeli dogovoriti le s popustljivej\xc5\xa1imi Poljaki, Slovaki in Romuni, s \xc4\x8cehi pa ne. Vlada J\xc3\xb3zefa Potockega, ki je vladala od aprila 1870 do februarja 1871, je ob razglasitvi dogme prvega vatikanskega koncila o pape\xc5\xa1ki nezmotljivosti menila, da zaradi "bistvenih sprememb narave pogodbenih partnerjev" konkordat ni ve\xc4\x8d aktualen, s \xc4\x8demer se je strinjal tudi cesar, kar je na obziren na\xc4\x8din sporo\xc4\x8dil v Vatikan in kasneje, leta 1874, na pomirljiv na\xc4\x8din uredil odnose s pape\xc5\xbeem, tako da so bili sprejemljivi tudi za cerkev._NEWLINE_Zmaga Prusije v francosko-pruski vojni je okrepila levo krilo liberalcev, ki se je navdu\xc5\xa1evalo za priklju\xc4\x8ditev k Prusiji. Ve\xc4\x8dji del prebivalstva pa je to prestra\xc5\xa1ilo, tako da so na vplivu pridobili konservativci in slovanske stranke. Februarja 1871 je tako dobil prilo\xc5\xbenost za sestavo vlade sovra\xc5\xbenik centralisti\xc4\x8dnih idej Karl Sigmund von Hohenwart. Njegova fevdalno-konzervativna vlada (februar - oktober 1871), ki predstavlja devetmese\xc4\x8dni presledek v obdobju liberalnih vlad, si je kot glavno nalogo zadala poravnavo s \xc4\x8cehi. Odlo\xc5\xbeila je sklic dr\xc5\xbeavnega zbora, kjer so imeli Nemci ve\xc4\x8dino, in sku\xc5\xa1ala soglasje dose\xc4\x8di najprej v de\xc5\xbeelnih zborih. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki de\xc5\xbeelni zbor pa je 10. oktobra odgovoril z deklaracijo (fundamentalni \xc4\x8dleni), v kateri je za \xc4\x8ce\xc5\xa1ko zahteval enak polo\xc5\xbeaj v monarhiji, kot ga je imela Ogrska, in popolno federalizacijo avstrijskega dela monarhije, kar je povzro\xc4\x8dilo nasprotovanje Nemcev in Mad\xc5\xbearov, kmalu pa so enake zahteve postavili tudi zastopniki drugih zgodovinski enot in narodnosti v monarhiji (Tirolci, Ukrajinci, Slovenci). Hohenwartova vlada je odstopila, dogodki pa so zelo zaostrili nem\xc5\xa1ko-slovanske odnose._NEWLINE_Tako je moral cesar novembra 1871 ponovno sprejeti liberalno vlado, to pot je bil njen predsednik knez Adolf von Auersperg, Karlov brat. Nadaljeval je z reformo sodstva (procesno kazensko pravo, upravno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de). Narodnostna nasprotja je sku\xc5\xa1al obvladati z novim volilnim zakonom (1873), po katerem dr\xc5\xbeavnega zbora niso volili ve\xc4\x8d federalisti\xc4\x8dno usmerjeni de\xc5\xbeelni zbori, temve\xc4\x8d direktno \xc5\xa1tiri stanovske kurije (veleposestniki, mesta, trgovske komore in de\xc5\xbeelne skupnosti). Visok premo\xc5\xbeenjski volilni cenzus je dajal volilno pravico le pribli\xc5\xbeno 6\xc2\xa0% prebivalstva in je tako zagotavljal v dr\xc5\xbeavnem zboru nem\xc5\xa1ko liberalno ve\xc4\x8dino._NEWLINE_Zaupanje v liberalno stranko pa se je za\xc4\x8delo zmanj\xc5\xa1evati z zlomom dunajske borze, 9. maja 1873, pri katerem so imeli prste vmes mnogi vplivni liberalci in ki je mo\xc4\x8dno omajala zaupanje v podjetni\xc5\xa1ko (obrtno in trgovsko) svobodo. Tudi sama liberalna stranka se je za\xc4\x8dela drobiti v manj\xc5\xa1a nem\xc5\xa1ka nacionalna gibanja (prvotno imenovana avtonomisti\xc4\x8dna), v katerih so prevladovali proticerkveni, protisemitski in protiparlamentarni poudarki; da bi ohranila svoj vpliv v alpsko-sudetskih de\xc5\xbeelah, se je zavzemala za izlo\xc4\x8ditev nenem\xc5\xa1kih pokrajin (Galicije, Bukovine, Dalmacije) iz avstrijske polovice monarhije. Liberalci so zato leta 1878 zavrnili odobritev sredstev, potrebnih za okupacijo Bosne in Hercegovine (po sklepih berlinskega kongresa, 1878). Ker pa si je cesar obetal, da bo na Balkanu nadomestil leta 1859 izgubljena ozemlja v Italiji, je morala Auerspergova vlada februarja 1879 odstopiti. To je bil konec liberalnega obdobja.\n_START_SECTION_\nKonservativno obdobje (1879-93)\n_START_PARAGRAPH_\nCesar je avgusta 1879 zaupal sestavo nove vlade svojemu zaupniku grofu Eduardu Taaffeju, konservativnemu katoliku, patriotu irskega porekla, ki se ni \xc4\x8dutil niti Nemca niti \xc4\x8ceha. Oprl se je na t. i. "\xc5\xbeelezni obro\xc4\x8d" protiliberalne ve\xc4\x8dine v dr\xc5\xbeavnem zboru, ki so ga sestavljali parlamentarni \xc4\x8dlani fevdalno-konservativnega Hohenwatovega kluba_NEWLINE_ter poljski in \xc4\x8de\xc5\xa1ki poslanci. S taktiko malih, previdnih korakov je nameraval Taaffe postopoma spreminjati najva\xc5\xbenej\xc5\xa1e stvari. Leta 1880 je na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem vpeljal po dva uradna jezika v uradih in sodstvu (poleg nem\xc5\xa1kega \xc5\xa1e \xc4\x8de\xc5\xa1kega, tudi v \xc4\x8disto nem\xc5\xa1kih obmo\xc4\x8djih Sudetov) in tako omogo\xc4\x8dil (praviloma dvojezi\xc4\x8dnim) \xc4\x8cehom napredovanje v uradni\xc5\xa1kih slu\xc5\xbebah. Z delitvijo pra\xc5\xa1ke univerze na dva dela so \xc4\x8cehi dobili svojo visoko \xc5\xa1olo. Na polovico je zni\xc5\xbeal volilni cenzus (od 10 na 5 goldinarjev pla\xc4\x8danega davka). Dolgoro\xc4\x8dno pa njegova politika popu\xc5\xa1\xc4\x8danja narodnostnim zahtevam ni bila uspe\xc5\xa1na. Nacionalni boj na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem je zavzemal vse ve\xc4\x8dje razse\xc5\xbenosti, v politiki so se pojavili t. i. mlado\xc4\x8dehi, ki so zahtevali hitrej\xc5\xa1e spremembe. Ko se je Taaffe v pogajanjih o poravnavi s staro\xc4\x8dehi \xc5\xbee uskladil, je na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem prevladala stranka mlado\xc4\x8dehov in januarja 1890 postavila zahteve, ki jih Taaffe ni mogel izpolniti._NEWLINE_\xc5\xa0e najve\xc4\x8d uspeha je imela Taaffejeva vlada v socialni politiki, kjer je (v mnogih ozirih po Bismarckovem zgledu) vpeljala (sicer zelo omejene) ukrepe varstva delavcev (in\xc5\xa1pekcijski nadzor obratov, \xc4\x8dasovne omejitve dela, prepoved zaposlovanja mladostnikov in no\xc4\x8dnega dela \xc5\xbeensk, nezgodno in bolezensko zavarovanje). Ti ukrepi pa niso zadovoljili delavskih pri\xc4\x8dakovanj in sredi osemdesetih let je prihajalo do vedno novih delavskih nemirov, ki jih je Taaffe sku\xc5\xa1al obvladovati s policijo in ostrej\xc5\xa1o zakonodajo. _NEWLINE_Vodji socialnih demokratov Viktorju Adlerju se je leta 1888 posre\xc4\x8dilo zmerne in radikalne socialdemokrate poenotiti in jim dati na ta na\xc4\x8din ve\xc4\x8djo politi\xc4\x8dno te\xc5\xbeo. Julija 1893 so na mno\xc5\xbei\xc4\x8dnem zborovanju zahtevali volilno pravico. Taaffe se je odzval tako, da je dr\xc5\xbeavnemu zboru predlo\xc5\xbeil nov volilni zakon, ki sicer ni pomenil splo\xc5\xa1ne volilne pravice, bi pa, \xc4\x8de bi bil sprejet, zelo raz\xc5\xa1iril krog volilnih upravi\xc4\x8dencev. Vendar so se Taaffejevi koalicijski partnerji iz kroga Hohenwarta in Poljaki ter opozicijski liberalci predlogu uprli. S tem je Taaffejeva vlada novembra 1893 padla. Sledili sta dve desetletji avstrijske politi\xc4\x8dnih kriz, ki sta se kon\xc4\x8dali s svetovno vojno.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dne krize in narodnostni boj (1893-1914)\n_START_PARAGRAPH_\nTaaffejevi vladi je sledila vlada kneza Alfreda III. von Windischgr\xc3\xa4tza (1893-95), ki se je oprl na tiste stranke, ki Taaffejeve reforme niso podprle (liberalna zdru\xc5\xbeena levica, prista\xc5\xa1i Hohenwarta in Poljaki). Tako z volilno reformo ni mogel nadaljevati, pa tudi v manj pomembnih vpra\xc5\xa1anjih ni imel njihove enotne podpore. Windischgr\xc3\xa4tzova vlada je padla leta 1995 ob vpra\xc5\xa1anju vpeljave paralelnih slovenskih razredov na gimnaziji v Celju. Kar je bilo malo prej izpeljano v Mariboru, za celjske Nemce ni bilo sprejemljivo, ker so se bali pritoka u\xc4\x8dencev iz pode\xc5\xbeelske okolice. Zdru\xc5\xbeena nem\xc5\xa1ka levica Windischgr\xc3\xa4tza, ki je \xc5\xbeelel Slovencem izpolniti \xc5\xbee davno dano obljubo, pri glasovanju v dr\xc5\xbeavnem zboru ni podprla._NEWLINE_Po kratki prehodni vladi je prevzel vodenje "vlade trde roke", kakr\xc5\xa1no si je \xc5\xbeelel cesar, poljski plemi\xc4\x8d Kazimir Feliks Badeni (1895-97). Uspel je izpeljati volilno reformo, po kateri so tudi mno\xc5\xbei\xc4\x8dne stranke dobile del sede\xc5\xbeev v dr\xc5\xbeavnem zboru (dodal je peto kurijo, v katero so brez premo\xc5\xbeenjske omejitve volili mo\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavljani nad 24 let). Zataknilo pa se mu je ob \xc5\xa1iritvi Taaffejevih jezikovnih zakonov: zahteva, da bi se morali vsi civilni uradniki na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem in Moravskem v treh letih priu\xc4\x8diti \xc5\xa1e drugega (\xc4\x8de\xc5\xa1kega) uradnega jezika, je spro\xc5\xbeila po mestih uli\xc4\x8dne demonstracije nem\xc5\xa1kega prebivalstva. Opozicija je v dr\xc5\xbeavnem zboru prepre\xc4\x8devala delo z neprekinjenim govorjenjem; potem ko je Badeni dal nekaj poslancev odstraniti s policijo, je pri\xc5\xa1lo do fizi\xc4\x8dnega obra\xc4\x8dunavanja; cesar je 28. novembra 1897 odredil zaprtje parlamenta in odstop Badenija._NEWLINE_Vlade, ki so sledile, so vladale uradni\xc5\xa1ko po navodilih cesarja in visoke dr\xc5\xbeavne birokracije, ob obstrukcijah v parlamentu tudi po uredbi o vladanju v izrednih razmerah (\xc2\xa7 14), t. j. brez dr\xc5\xbeavnega zbora. Le dva ministrska predsednika sta \xc5\xa1e bila, ki sta s svojim vlo\xc5\xbekom prispevala k re\xc5\xa1evanju dr\xc5\xbeave:_NEWLINE_Ernest von Koerber (vladi je predsedoval od za\xc4\x8detka leta 1900 do konca leta 1904) je sporna nacionalna vpra\xc5\xa1anja sku\xc5\xa1al prekriti z velikopoteznimi na\xc4\x8drti gospodarskega razvoja, usmerjenega v prometne povezave (\xc5\xbeeleznice, vodne poti), katerim je namenil veliko denarja in jih vsaj pri \xc5\xbeeleznicah v precej\xc5\xa1nji meri tudi uresni\xc4\x8dil. Njegovi odnosi s cesarjem niso bili najbolj\xc5\xa1i. Nikakor pa ni mogel zadovoljiti narodnostnih skupin, odklanjali so ga \xc4\x8cehi, Poljaki, Nemci predvsem pa Mad\xc5\xbeari, in konec leta 1904 je odstopil._NEWLINE_Baron Max Wladimir von Beck (vladi je predsedoval od junija 1906 do novembra 1908) je leta 1906, v \xc4\x8dasu gospodarske konjunkture, uspel spraviti skozi dr\xc5\xbeavni zbor nov volilni zakon s splo\xc5\xa1no, enako, tajno volilno pravico za mo\xc5\xa1ke. Njegova zelo delovna vlada je dosegla tudi poravnavo med Nemci in \xc4\x8cehi na Moravskem: mandate moravskega de\xc5\xbeelnega zbora so razdelili po nacionalnostih, tako da je vsaka nacionalnost volila v de\xc5\xbeelni zbor svoje poslance. Model je leta 1910 prevzela Bukovina in tik pred vojno je bil sklenjen volilni dogovor tudi med Poljaki in Ukrajinci v Galiciji. Vsekakor so dokazali, da je dogovarjanje mogo\xc4\x8de. Toda Beck je ob volilni reformi pri\xc5\xa1el v nasprotja s prestolonaslednikom Francem Ferdinandom, vse bolj je drsel v nemilost dvora tudi zaradi nesoglasij ob drugih zadevah in je bil novembra 1908 odpu\xc5\xa1\xc4\x8den, ravno v \xc4\x8dasu, ko so se na zunanjepoliti\xc4\x8dnem podro\xc4\x8dju zaradi aneksije Bosne in Hercegovine ohladili odnosi z Rusijo in Srbijo._NEWLINE_Kljub neprestanim politi\xc4\x8dnim razprtijam pa je gospodarski razvoj v avstrijskem delu monarhije cvetel. Industrijska revolucija je pospe\xc5\xa1ila preobrazbo kmetske dru\xc5\xbebe v tehni\xc5\xa1ko. Mesta so zelo hitro rasla, zlasti Dunaj, pa tudi na Zgornjem \xc5\xa0tajerskem, Predarlskem in \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Vzporedno se je bogatila kultura. Dunaj je dobil novo podobo (zgradili so mestni obro\xc4\x8d) s \xc5\xa1e danes nezamenljivim videzom.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje Slovencev v monarhiji\n_START_PARAGRAPH_\nMad\xc5\xbearska samostojna dr\xc5\xbeavnost je med Slovenci spro\xc5\xbeila val panslavizma, u\xc4\x8denje cirilice, ru\xc5\xa1\xc4\x8dine. Po \xc4\x8de\xc5\xa1kem vzoru so se za\xc4\x8dela pojavljati mno\xc5\xbei\xc4\x8dna zborovanja - tabori (prvo 9. avgusta 1868 v Ljutomeru, potem pa so se kar vrstili), na katerih so zborovalci zahtevali sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino v uradih, bogoslovju in \xc5\xa1olah, Zedinjeno Slovenijo z narodno upravo, slovenske realke in gospodarske \xc5\xa1ole. Te zahteve so za\xc4\x8deli prena\xc5\xa1ati v de\xc5\xbeelne zbore, kjer so imeli Slovenci po volitvah 1867 \xc5\xbee 44 svojih poslancev (na Kranjskem 25 od 36), vendar po mnenju mlaj\xc5\xa1ega rodu narodnjakov, ki so se za\xc4\x8deli imenovati mladoslovenci, vse preponi\xc5\xbeno. Za\xc4\x8dela so se ustanavljati delavska dru\xc5\xa1tva._NEWLINE_Konec taborov leta 1871 je obenem za\xc4\x8detek pravega politi\xc4\x8dnega \xc5\xbeivljenja Slovencev, posebno z razkolom med staro- in mladoslovenci; navzven so bili \xc5\xa1e 15 let slo\xc5\xbeni, leta 1892 pa so staroslovenci ustanovili Katoli\xc5\xa1ko narodno stranko (leta 1905 preimenovano v Slovensko ljudsko stranko), mladoslovenci pa dve leti kasneje Narodno napredno stranko. Narodnostni cilji obeh so bili enaki, razlikovali pa so se v na\xc4\x8dinu, kako jih uresni\xc4\x8diti._NEWLINE_Ko so po neuspelem poskusu Kazimirja Badenija, da bi v dr\xc5\xbeavnem zboru uveljavil jezikovno reformo, in padcu njegove vlade leta 1897 tudi pri tistih nem\xc5\xa1kih strankah, ki so dotlej sodelovale s politi\xc4\x8dno sorodnimi slovanskimi strankami (npr. avstrijski kr\xc5\xa1\xc4\x8danski-socialisti s slovensko Katoli\xc5\xa1ko narodno stranko), prevladale nem\xc5\xa1ke nacionalisti\xc4\x8dne te\xc5\xbenje, so slovenski politiki uvideli, da v dogovarjanju in sodelovanju z Nemci v Avstriji nikamor ne pridejo. Oprijeli so se zamisli o povezovanju vseh ju\xc5\xbenoslovanskih narodov v monarhiji. Podobna zamisel se je porajala tudi na Hrva\xc5\xa1kem in v Vojvodini in postala po aneksiji Bosne in Hercegovine (1908) \xc5\xa1e bolj tehtna; ujemala se je z idejo prestolonaslednika Franca Ferdinanda o trialisti\xc4\x8dno organizirani monarhiji.\n_START_SECTION_\nOgrski del monarhije (Translajtanija)\n_START_PARAGRAPH_\nNa prete\xc5\xbeno poljedelskem Ogrskem, kjer je gospodarski razvoj precej zaostajal za razvojem v Cislajtaniji, je bila vsa politi\xc4\x8dna mo\xc4\x8d v rokah mad\xc5\xbearskega plemstva, ki je sooblikovalo dvojno monarhijo in je pisalo ustavo ogrskega dela monarhije. Ustava je na papirju urejala tudi pravice drugih narodnosti, v realnosti pa so Mad\xc5\xbeari ves \xc4\x8das (in tudi vse bolj brezobzirno) vabili gospodarsko dvigajo\xc4\x8de se sloje drugih narodov, naj sprejmejo mad\xc5\xbearsko narodnost (mad\xc5\xbearizacija), kar so mnogi tudi prostovoljno storili (pri tem so bili izjeme nem\xc5\xa1ki priseljenci s Sa\xc5\xa1ke, pravoslavni Srbi in transilvanski uniati)._NEWLINE_Mad\xc5\xbearski plemi\xc4\x8di in visoko me\xc5\xa1\xc4\x8danstvo (ki so edini sodelovali v parlamentarnem sistemu) so se politi\xc4\x8dno delili med prista\xc5\xa1e in nasprotnike dualisti\xc4\x8dne ureditve. Prvi so se zdru\xc5\xbeevali predvsem v ve\xc4\x8dinski liberalni stranki, ki je s politiko "nadaljnjega razvijanja" avstrijsko-ogrske nagodbe neprestano pritiskala na avstrijsko stran, ji postavljala vedno nove zahteve, na katere je avstrijska stran, ki lastnih problemov ni \xc5\xbeelela zapletati \xc5\xa1e z ogrskimi, sprejemala. Liberalcem nasprotna je bila neodvisna stranka, ki je zagovarjala ideje mad\xc5\xbearske samostojnosti iz leta 1848 in je pogajanjem z Avstrijci nasprotovala._NEWLINE_Leta 1905 je z zmago na volitvah prvi\xc4\x8d po letu 1867 pri\xc5\xa1la na oblast neodvisna stranka. Takoj je postavila zahteve, ki bi spodnesle ustroj dvojne monarhije, med njimi tudi zahtevo po samostojni vojski. Cesar tega ni mogel dopustiti, zahteval je odstop mad\xc5\xbearskega ministrskega predsednika in zaupal sestavo vlade generalu G\xc3\xa9zi Fej\xc3\xa9rv\xc3\xa1ry baronu Koml\xc3\xa1s-Keresztes. Ta v mad\xc5\xbearskem dr\xc5\xbeavnem zboru ni imel ve\xc4\x8dine, zato je notranji minister J\xc3\xb3sef Krist\xc3\xb3ffy, idejni vodja kabineta, \xc5\xbee izpeljal prve korake k sprejetju splo\xc5\xa1ne volilne pravice, ki bi z raz\xc5\xa1iritvijo volilne baze odvzela politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d bogatemu vladajo\xc4\x8demu razredu. A stari poslanci so umaknili pretirane zahteve in ohranili svojo politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d._NEWLINE_V zadnjih letih dvojne monarhije je imela na Ogrskem ponovno veliko ve\xc4\x8dino liberalna stranka. Njen vodja \xc5\xa0tefan Tisza se je trdno dr\xc5\xbeal nagodbe iz leta 1867, ki jo je poosebljal stari cesar Franc Jo\xc5\xbeef, kar pa ni bilo v\xc5\xa1e\xc4\x8d zagovorniku manj\xc5\xa1ih narodov prestolonasledniku Francu Ferdinandu in strankam v avstrijskem delu monarhije.\n_START_SECTION_\nOkupacija Bosne in Hercegovine\n_START_PARAGRAPH_\nSprva je avstro-ogrsko zunanjo politiko vodil grof Friedrich Ferdinand von Beust, ki se je proti hegemonisti\xc4\x8dni Bismarckovi politiki boril \xc5\xbee kot sa\xc5\xa1ki ministrski predsednik. Leta 1871 pa je, ob nastopu liberalne (cislajtanske) vlade grofa Adolfa Auersperga, prevzel vodenje zunanjega ministrstva mad\xc5\xbearski grof Gyula Andr\xc3\xa1ssy in preusmeril avstro-ogrsko zunanjo politiko v sodelovanje z Nem\xc5\xa1kim cesarstvom. Prijateljske odnose je sku\xc5\xa1al gojiti tudi z Rusijo in Italijo in ob svetovni razstavi so se tako na Dunaju leta 1873 sre\xc4\x8dali trije cesarji (ruski, pruski, avstro-ogrski) in italijanski kralj._NEWLINE_Zaradi kri\xc5\xbeanja interesov na Balkanu pa prijateljstvo z Rusijo ni moglo dolgo trajati. V srbsko-osmansko vojno (1876-78) in rusko-osmansko vojno (1877-78) se Avstro-Ogrska ni vme\xc5\xa1ala. Skupaj z ostalimi evropskimi velesilami pa je nastopila proti Rusiji na berlinskem kongresu (junij-julij 1878), ki je pod Bismarckovo taktirko ozemeljsko na novo razdelil Balkan in mo\xc4\x8dno spremenil delitev ozemelj, ki si jo je zamislila Rusija v sanstefanskem miru. Berlinski kongres je pove\xc4\x8dani Srbiji in \xc4\x8crni gori \xc5\xa1e formalno potrdil samostojnost, Avstro-Ogrska pa je dobila pravico okupirati Bosno in Hercegovino, v kateri se je od leta 1852 zvrstilo zaporedje uporov kr\xc5\xa1\xc4\x8danske raje proti osmanskemu gospostvu. De\xc5\xbeeli so naseljevali pravoslavci (preko 40\xc2\xa0%), ki so vsaj deloma \xc5\xbeeleli priti pod Srbijo, muslimani (manj kot 40\xc2\xa0%), ki so imeli v svojih rokah dejansko gospodarsko mo\xc4\x8d in so \xc5\xbeeleli ostati pod oblastjo osmanske dr\xc5\xbeave, in katoli\xc4\x8dani (manj kot 20\xc2\xa0%), ki so \xc5\xbeeleli vklju\xc4\x8ditev v Avstro-Ogrsko. Ta je morala vlo\xc5\xbeiti veliko voja\xc5\xa1kih naporov (boji pri Maglaju, Jajcu in Banjaluki, v katerih je na avstro-ogrski strani sodelovalo veliko Slovencev), da je de\xc5\xbeeli dejansko okupirala (garnizije je do leta 1908 imela tudi v osmanskem Sand\xc5\xbeaku, strate\xc5\xa1ko pomembni povezavi med Srbijo in \xc4\x8crno goro) in potem \xc5\xa1e veliko sredstev v gospodarstvo, \xc5\xa1olstvo in zdravstveno oskrbo, da je pridobila del prebivalstva na svojo stran.\n_START_SECTION_\nVklju\xc4\x8ditev v Bismarckov sistem zavezni\xc5\xa1tev\n_START_PARAGRAPH_\nPo berlinskem kongresu je bila zamera ruskih vladajo\xc4\x8dih krogov do Bismarcka \xc5\xa1e o\xc4\x8ditnej\xc5\xa1a kot prej, ta pa je za\xc4\x8del tkati obrambni sistem zavezni\xc5\xa1tev. Leta 1879 je z Avstro-Ogrsko sklenil dvojno obrambno zvezo (ki je dr\xc5\xbeavama zagotavljala medsebojno voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d v primeru ruskega napada in nevtralnost v primeru napada kake druge sile)._NEWLINE_Leta 1882 je bila ustanovljena trojna zveza, ki je poleg Avstro-Ogrske in Nem\xc5\xa1kega cesarstva vklju\xc4\x8devala tudi Italijo, katera naj bi se z njo zavarovala pred mo\xc5\xbenostjo francoskega napada, pripravila pa si je tudi kritje hrbta pri svojih agresivnih namenih v severni Afriki (leta 1887 si je v pogajanjih z nespretnim avstrijskim zunanjim ministrom grofom Gustavom Kalnokyjem dodatno zagotovila \xc5\xa1e pravico do soodlo\xc4\x8danja pri ozemeljskih spremembah na Balkanu in obalah Jadranskega in Egejskega morja). Leta 1883 sta obrambno zvezo sklenili tudi Avstro-Ogrska in Romunija. Leta 1887 sta Nem\xc4\x8dija in Rusija sklenili zavarovalno pogodbo, ki je obljubljala rusko nevtralnost v primeru francoskega napada na Nem\xc4\x8dijo in nem\xc5\xa1ko nevtralnost v primeru napada Avstro-Ogrske na Rusijo.\n_START_SECTION_\nBalkanske vojne\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1903 so proruski oficirji ubili avstrijskega varovanca kralja Aleksandra Obrenovi\xc4\x87a in njegovo \xc5\xbeeno in na \xc4\x8delo dr\xc5\xbeave postavili njegovega tekmeca, Petra I. Kara\xc4\x91or\xc4\x91evi\xc4\x87a. Na politi\xc4\x8dnem prizori\xc5\xa1\xc4\x8du je postal najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i vodja radikalne stranke Nikola Pa\xc5\xa1i\xc4\x87._NEWLINE_Leta 1906 je vodenje avstro-ogrskega zunanjega ministrstva prevzel odlo\xc4\x8dni baron Aloys Lexa von \xc3\x84hrenthal in povsem spremenil previdno in k vzdr\xc5\xbeevanju obstoje\xc4\x8dega stanja naravnano zunanjo politiko svojih dveh predhodnikov. Ko so mladotur\xc5\xa1ki revolucionarji po zru\xc5\xa1itvi sultana Abdula Hamida hoteli izvesti volitve tudi v Bosni in Hercegovini, je \xc3\x84hrenthal oktobra 1908, brez posvetovanja z zavezniki, razglasil aneksijo Bosne in Hercegovine. S tem je tvegal evropsko vojno, a se je nazadnje izvlekel le z denarno od\xc5\xa1kodnino Turkom (Francozi se niso preve\xc4\x8d razburjali, Nemci so z aneksijo sogla\xc5\xa1ali, Rusi pa se \xc5\xa1e niso opomogli od revolucionarnih nemirov leta 1905). Aneksija je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1ala odnose s Srbijo in Rusijo._NEWLINE_Septembra 1911 je za\xc4\x8dela Italija brez pravega povoda vojno proti Tur\xc4\x8diji za osvojitev Tripolija in Cirenajke. Oslabelost Tur\xc4\x8dije so izkoristile balkanske dr\xc5\xbeave. Na pobudo ruskega poslanika v Beogradu so Srbija, Bolgarija, \xc4\x8crna gora in Gr\xc4\x8dija sklenile balkansko zvezo, katere namen je bila medsebojna razdelitev evropskih tur\xc5\xa1kih ozemelj in zavarovanje proti velesili "ki je tudi nameravala zasesti tur\xc5\xa1ko ozemlje". V prvi balkanski vojni (oktober 1912 - maj 1913) je bila Tur\xc4\x8dija premagana v nekaj tednih in Albanija je razglasila samostojnost, ki jo je Avstro-Ogrska podprla in ki je bila potem priznana tudi na konferenci veleposlanikov v Londonu, julija 1913. V drugi balkanski vojni (junij - avgust 1913) so se zmagovalke spopadle za plen. Pora\xc5\xbeenka v tej vojni je bila Bolgarija, ki je morala Srbiji odstopiti Vardarsko Makedonijo, Gr\xc4\x8diji Egejsko Makedonijo, Romuniji Dobrud\xc5\xbeo, Gr\xc4\x8diji del Trakije, Tur\xc4\x8dija pa je lahko spet zasedla ozemlje do Marice (mir v Bukare\xc5\xa1ti in Istambulu, avgust in september 1913). Balkanski vojni sta okrepili Srbijo in poslab\xc5\xa1ali politi\xc4\x8dni in strate\xc5\xa1ki polo\xc5\xbeaj Avstro-Ogrske na Balkanu._NEWLINE_Zaradi cesarjeve starosti so postajala za dunajske vladne kroge vse pomembnej\xc5\xa1a stali\xc5\xa1\xc4\x8da prestolonaslednika Franca Ferdinanda. Ta se je zavzemal za izbolj\xc5\xa1anje odnosov z Rusijo in mu zato ni bila po godu preostra politika do Srbije. Notranje te\xc5\xbeave dr\xc5\xbeave je nameraval re\xc5\xa1evati z vzpostavitvijo \xc5\xa1e tretjega dela monarhije (trializem), ki naj bi ga tvorile ju\xc5\xbenoslovanske de\xc5\xbeele. Na\xc4\x8drt je bil v nasprotju z velikosrbskimi te\xc5\xbenjami kraljevine Srbije, ki je ra\xc4\x8dunala, da bo v svoje okrilje zajela vsaj \xc5\xa1e bosanske Srbe._NEWLINE_Franc Ferdinand je bil od leta 1913 generalni in\xc5\xa1pektor avstro-ogrske vojske. Junija 1914 je odpotoval v Bosno in Hercegovino, da bi tam prisostvoval voja\xc5\xa1kim vajam. Na Vidov dan (28. junija), ko se je po spodletelem prvem atentatu \xc5\xa1e kar naprej vozil po sarajevskih ulicah v odprtem avtomobilu, je \xc4\x8dlan Mlade Bosne Gavrilo Princip izkoristil prilo\xc5\xbenost in z ve\xc4\x8d streli iz pi\xc5\xa1tole smrtno ranil njega in njegovo \xc5\xbeeno. Z atentatom so propadla upanja mnogih, ki so re\xc5\xa1itev Avstro-Ogrske videli v samozavestnem prestolonasledniku.'