b'\n_START_ARTICLE_\nIvan II. Komnen\n_START_SECTION_\nPrihod na oblast\n_START_PARAGRAPH_\nIvan je nasledil svojega o\xc4\x8deta Alekseja I. Komnena leta 1118, vendar je bil \xc5\xbee od 1. septembra 1092 o\xc4\x8detov so-cesar. Njegov prihod na prestol, ki ga podrobno opisuje bizantinski zgodovinar Niketas Honijat, ni bil povsem gladek, ker je bil poleg Ivana kandidat za prestol tudi kaisar (cesar) Nikefor Brijenij, mo\xc5\xbe Ivanove sestre Ane Komnene. Aleksej je za svojega naslednika izbral Ivana, zato se je z vsemi sredstvi boril, da na prestol ne bi pri\xc5\xa1el Nikefor Brijenij, ki je imel popolno podporo Aleksejeve \xc5\xbeene in Ivanove matere Irene Dukas. _NEWLINE_Medtem, ko je Aleksej I. umiral v samostanu Mangana, se je Ivan povezal s sorodniki, ki jim je lahko zaupal. Med njimi je bil tudi brat, sebastokrat\xc5\x8dr Izak Komnen. 15. avgusta 1118 so umirajo\xc4\x8demu o\xc4\x8detu so s prsta ukradli cesarski pe\xc4\x8datni prstan, nato pa v Bizancu prepri\xc4\x8dali me\xc5\xa1\xc4\x8dane, da so Ivana razglasili za cesarja. Presene\xc4\x8deni Ireni Dukas ni uspelo prepri\xc4\x8dati sina, naj se naslovu odre\xc4\x8de, niti Nikefora Brijenija, da ukrepa proti njemu. Cesarska garda je Ivanu najprej prepre\xc4\x8dila vstop v cesarsko pala\xc4\x8do, ker ni mogel dokazati o\xc4\x8detove volje, pod pritiskom mestne drhali pa je nazadnje popustila. _NEWLINE_Aleksej je naslednjo no\xc4\x8d umrl. Ivan se kljub materini zahtevi pogrebnih slovesnosti iz strahu pred izgubo prestola ni hotel udele\xc5\xbeiti. Njegov polo\xc5\xbeaj se je kmalu mo\xc4\x8dno okrepil: ko je leta 1119 odkril zaroto, v katero sta bili vpleteni tudi njegova mati in sestra, je obe takoj poslal v samostan. Da bi svojim naslednikom zagotovil oblast, je leta 1122 svojega mladega sina Alekseja razglasil za so-cesarja.\n_START_SECTION_\nPrvi ukrepi\n_START_PARAGRAPH_\nOmenjene politi\xc4\x8dne intrige so o\xc4\x8ditno mo\xc4\x8dno vplivale na Ivanov na\xc4\x8din vladanja: na klju\xc4\x8dne dr\xc5\xbeavne polo\xc5\xbeaje je namesto dru\xc5\xbeinskih \xc4\x8dlanov raje  imenoval zaslu\xc5\xbene in sposobne tujce. Njegov najbli\xc5\xbeji svetovalec je bil njegov najboj\xc5\xa1i prijatelj Ivan Aksuh, po poreklu Turek, ki ga je kot darilo dobil od svojega o\xc4\x8deta. Ivan ga je takoj po prihodu na prestol imenoval za V\xc3\xa9likega domestosa, se pravi vrhovnega poveljnika bizantinske vojske. Njegova poteza je bila za tiste \xc4\x8dase nekaj nenavadnega, saj je pomenila odklon od nepotizma, ki je bil zna\xc4\x8dilen za vladanje njegovega o\xc4\x8deta, v dru\xc5\xbeini pa je povzro\xc4\x8dila veliko nezadovoljastva. Ivanov odpor do vme\xc5\xa1avanja dru\xc5\xbeinskih \xc4\x8dlanov v njegovo vladanje je ostal o\xc4\x8diten vse do konca njegovega vladanja.\n_START_SECTION_\nSpori z Bene\xc4\x8dani\n_START_PARAGRAPH_\nIvan II. je po prihodu na prestol zavrnil odobritev pogodbe, ki jo je njegov o\xc4\x8de leta 1082 sklenil z Bene\xc5\xa1ko republiko. Pogodba je Bene\xc4\x8danom dajala izklju\xc4\x8dne in velikodu\xc5\xa1ne trgovske pravice v celem Bizantinskem cesarstvu. Odnosi z Bene\xc4\x8dani so se zato zelo zaostrili. Stanje se je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1alo, ko je odkril, da so Bene\xc4\x8dani zlorabile enega od \xc4\x8dlanov njegove dru\xc5\xbeine. Bizantinci so zato napadli otok K\xc3\xa9rkyra (Krf) in iz Bizanca izgnal vse bene\xc5\xa1ke trgovce. Ukrepi so spro\xc5\xbeili val ma\xc5\xa1\xc4\x8devalnih protiukrepov: Bene\xc4\x8dani so s svojim ladjevjem 72 ladij, ki je bilo mnogo mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e od bizantinskega, napadli in oplenili otoke Rodos, Kios, Samos, Lesbos in Andros v ju\xc5\xbenem Egejskem morju in zasedli Kefalonijo v Jonskem morju. Ivan je moral nazadnje popustiti in pogodbo iz leta 1082 potrditi. _NEWLINE_Potrditev pogodbe je bil velik udarec na ponos Bizantinskega cesarstva, ki je Ivanovega naslednika, cesarja Manuela I. Komnena, vzpodbudil, da je nekaj let kasneje za\xc4\x8del obnavljati \xc5\xa1ibko bizantinsko vojno ladjevje.\n_START_SECTION_\nUspehi proti Pe\xc4\x8denegom in Mad\xc5\xbearom\n_START_PARAGRAPH_\nV letih 1119-1121 je Ivan porazil Turke Seld\xc5\xbeuke in zavladal jugozagodni Mali Aziji. \xc5\xbde naslednje leto je svojo vojsko nahitro premestil v Evropo, da bi prepre\xc4\x8dil vdiranje  Pe\xc4\x8denegov, ki so bili pomo\xc5\xbena vojska kijevskega kneza, v Mezijo.   Ivan je Pe\xc4\x8denege v Trakiji obkolil, jih preslepil z la\xc5\xbeno ugodno mirovno pogodbo in bliskovito napadel. V bitki pri Beroji je Ivanovih 20.000 vojakov doseglo odlo\xc4\x8dilno zmago, ki je pomenila konec pe\xc4\x8dene\xc5\xa1kih vdorov na bizantinsko ozemlje. Mnogo ujetih Pe\xc4\x8denegov so kot federate naselili na obmejna ozemlja._NEWLINE_Za Pe\xc4\x8denegi so pri\xc5\xa1li na vrsto kazenski pohodi proti Srbom. Ujete Srbe je izgnal v Nikomedijo v Malo Azijo, kjer so slu\xc5\xbeili kot voja\xc5\xa1ki koloni. To je storil predvsem zato, da bi jih pokoril, ker je bila Srbija bizantinski protektorat, pa tudi zato, da bi utrdil svojo vzhodno mejo, ki so jo ogro\xc5\xbeali Turki. _NEWLINE_Po poroki z mad\xc5\xbearsko princeso Pirosko se je Ivan zapletel v mad\xc5\xbearske dinasti\xc4\x8dne spore. Slepemu kandidatu za mad\xc5\xbearski prestol, \xc3\x81lmosu, je dal politi\xc4\x8dni azil, s \xc4\x8demer je pri Mad\xc5\xbearih  vzbudil nezaupanje, zato so ga leta 1128 napadli. Zasedli so Beograd, Brani\xc4\x8devo, Ni\xc5\xa1 in Sofijo in prodrli skoraj do Filipopolisa (dana\xc5\xa1nji Plovdiv). Ivanu je \xc5\xa1ele po dveh letih uspelo v trdnjavi Haram poraziti Mad\xc5\xbeare in njihove zaveznike Srbe in ponovno vzpostaviti mir.\n_START_SECTION_\nPohodi proti Turkom\n_START_PARAGRAPH_\nIvan se je nato obrnil proti Mali Aziji, ki je ostala sredi\xc5\xa1\xc4\x8de pozornosti vse do njegove smrti. Turki Seld\xc5\xbeuki so \xc5\xbee vrsto let pritiskali na vzhodno mejo Bizantinskega cesarstva. Leta 1119 so prerezali kopensko povezavo Bizanca z Antalyo, zato se je Ivan odlo\xc4\x8dil osvojiti Laodikejo in Sozopol in ponovno vzpostaviti kopensko zvezo z mestom. Odpravil se je na vojni pohod proti Dani\xc5\xa1mendskemu emiratu v Malatyi ob zgornjem Evfratu, ki je trajal od leta 1130 do 1135 in tur\xc5\xa1ki vpadi v Malo Azijo so potem prenehali. Sledila je vrsta dobro na\xc4\x8drtovanih vojnih pohodov, v katerih je osvojil pradomovino Komnenov  - Kastamonu, v Gangri pa je pustil voja\xc5\xa1ko posadko 2.000 mo\xc5\xbe. Kmalu je zatem je osvojil celotno ozemlje, ki ga je cesarstvo izgubilo po bitki pri Manzikertu leta 1071 in na njem organiziral mre\xc5\xbeo voja\xc5\xa1kih utrdb._NEWLINE_Odpor Turkov, predvsem Dani\xc5\xa1mendov na severovzhodu Anatolije, je bil mo\xc4\x8dan in kmalu so ponovno osvojili Kastamonu. Ivan je vrnil udarec in Kastamonu je kmalu spet zamenjal gospodarja. Ivan je nato prodiral naprej v severovzhodno Anatolijo in posku\xc5\xa1al izzvati napad Turkov. Turki so se trudili, da bi se zgodil drugi Manzikert, vendar se je njihov poskus izjalovil, ker so zaradi nesposobnosti, da porazi Bizantince, ubili svojega sultana._NEWLINE_Leta 1139 se je cesar odpravil na svoj zadnji pohod proti Dani\xc5\xa1mendom. Njegova vojska je korakala skozi Bitinijo in Paflagonijo ob ju\xc5\xbeni obali \xc4\x8crnega morja. Pri Trebizondu je krenila proti jugu in oblegala Noecezarejo, mesta pa ni osvojila.\n_START_SECTION_\nPohodi v Sveto de\xc5\xbeelo\n_START_PARAGRAPH_\nPo neuspelem vojnem pohodu proti Turkom je Ivan preusmeril pozornost proti Levantu, kjer je nameraval okrepiti svojo suverenost nad kri\xc5\xbearskimi dr\xc5\xbeavami. Leta 1137 je osvojil mesta Tarz, Adano in Mupsecijo, ki so pripadala armenskemu Kilikijskemu kraljestvu. Leta 1138 je princa Levona I. Armenskega in ve\xc4\x8dino njegove dru\xc5\xbeine odpeljal v ujetni\xc5\xa1tvo v Bizanc in pot do Kne\xc5\xbeevine Antiohije je bila odprta.  Antio\xc5\xa1ki knez Rajmond Poitierski je leta 1137 pristal, da postane Ivanov vazal in Ivan je leta 1138 zmagoslavno vkorakal v Antiohijo. _NEWLINE_Sledil je pohod zdru\xc5\xbeene bizantinske, antio\xc5\xa1ke in ede\xc5\xa1ke vojske proti muslimanom v Siriji. Ivan se je trdo boril proti muslimanom, knez Rajmond Antio\xc5\xa1ki in grof Joscelin II. Ede\xc5\xa1ki pa mu pri tem nista kaj prida pomagala. Kri\xc5\xbearska vladarja si namre\xc4\x8d nista zaupala, nobeden od njiju pa ni zaupal Ivanu. Rajmond je bil poleg tega zelo zainteresiran, da voja\xc5\xa1ki pohod ne uspe: \xc4\x8de bi zdru\xc5\xbeena vojska osvojila Alep, Shaizar, Homs in Hamo, bi moral Antiohijo, skladno z Devolsko pogodbo, prepustiti Ivanu, kne\xc5\xbeevino pa je na vsak na\xc4\x8din posku\xc5\xa1al obdr\xc5\xbeati zase. Zaradi omenjenih razprtij je voja\xc5\xa1ka odprava spodletela.\n_START_SECTION_\nPrezgodnja smrt\n_START_PARAGRAPH_\nPo porazu z muslimani je Ivan na\xc4\x8drtoval novo voja\xc5\xa1ko odpravo proti vzhodu. Mimogrede je nameraval oditi tudi na romanje v Jeruzalem in s seboj odpeljati svojo vojsko. Ker se ga je Jeruzalemski kralj Fulk ustra\xc5\xa1il in ga prosil, naj vzame s seboj samo 10.000 vojakov, si je Ivan  premislil. _NEWLINE_8. aprila 1143 je bil Ivan na lovu v gorovju Taurus v Kilikiji. Med lovom se je ponesre\xc4\x8di zbodel z zastrupljeno pu\xc5\xa1\xc4\x8dico in kmalu zatem umrl. Ker je Ivanov najstarej\xc5\xa1i sin, so-cesar Aleksej leto pred tem umrl, je Ivan za naslednika izbral svojega najmlaj\xc5\xa1ega sina Manuela in ne starej\xc5\xa1ega Izaka. Glavna razloga za tak\xc5\xa1no odlo\xc4\x8ditev naj bi  bila Izakova razdra\xc5\xbeljivost in Manuelov pogum, ki ga je pokazal na pohodu v Neocezarejo. _NEWLINE_Druga teorija trdi, da je bil glavni razlog za tak\xc5\xa1no odlo\xc4\x8ditev prerokba AIMA, ki je napovedala, da se bo ime Ivanovega naslednika za\xc4\x8delo s \xc4\x8drko "M".\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovinar J. Birkenmeier trdi, da je bilo obdobje Ivana II. najbolj uspe\xc5\xa1no obdobje vladanja Komnenov. V knjigi Razvoj (bizantinske) vojske v \xc4\x8dasu Komnenov 1081-1180 je poudaril razumnost Ivanovega na\xc4\x8dina vojskovanja, ki se je bolj nagibal k obleganju kot k tveganim bitkam z nepredvidljivim izidom. Birkenmeier dokazuje, da je bila Ivanova strategija vsakoletnih vojnih pohodov z omejenimi, a realnimi cilji, bolj razumna kot tista, ki jo je imel kasneje njegov sin Manuel I.  Ivanovi pohodi so bili za cesarstvo koristni, ker so zavarovali jedro dr\xc5\xbeave pred napadi tujcev in postopoma \xc5\xa1irili ozemlje cesarstva v Malo Azijo. Turki so morali preiti iz napada v obrambo, na zahodu pa je s spretno diplomacijo in zavezni\xc5\xa1tvom s cesarji Svetega Rimskega cesarstva obvladoval Normane s Sicilije. _NEWLINE_Povsem jasno je, da je Ivan II. zapustil cesarstvo v mnogo bolj\xc5\xa1em stanju, kot ga je nasledil. Najpomembnej\xc5\xa1i deli cesarstva so si opomogli, njegove zmage proti Pe\xc4\x8denegom, Srbom in Seld\xc5\xbeukom in poskus, da bi vzpostavil suverenost tudi nad kri\xc5\xbearskima dr\xc5\xbeavama Antiohijo in Edeso, pa so cesarsvu vrnili prej\xc5\xa1nji ugled.  Njegov sistemati\xc4\x8den na\xc4\x8din vojskovanja je cesarstvo za\xc5\xa1\xc4\x8ditil pred nenadnimi porazi, njegova odlo\xc4\x8dnost in izku\xc5\xa1nje pa so pripomogle k osvojitvi velikega \xc5\xa1tevila sovra\xc5\xbenih mest in utrdb. \xc5\xa0e pred smrtjo je v svetu dosegel izjemen ugled. Zaradi poguma, odlo\xc4\x8dnosti in pobo\xc5\xbenosti so ga spo\xc5\xa1tovali celo kri\xc5\xbearji. Njegova prezgodnja smrt je povzro\xc4\x8dila, da svojega dela ni dokon\xc4\x8dal, saj bi njegov zadnji voja\xc5\xa1ki pohod morda pomenil odlo\xc4\x8dilno zmago Bizantinskega cesarstva in kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva nad muslimani.'