b'\n_START_ARTICLE_\nEdmond H. Fischer\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v takratni mednarodni koncesiji v \xc5\xa0anghaju, kot najmlaj\xc5\xa1i od treh bratov star\xc5\xa1ema judovskega porekla, ki sta emigrirala iz Evrope. Sprva se je \xc5\xa1olal v francoski \xc5\xa1oli, ki jo je soustanovil njegov ded, pri sedmih letih pa je bil lo\xc4\x8den od star\xc5\xa1ev in z bratoma poslan v internat v \xc5\xbdenevo. Tam je obiskoval tudi de\xc5\xa1ki Coll\xc3\xa8ge de Calvin in tik pred izbruhom druge svetovne vojne maturiral ter vpisal \xc5\xa1tudij kemije na Univerzi v \xc5\xbdenevi. V tem \xc4\x8dasu se je resneje ukvarjal tudi z glasbo, \xc5\xa1tudiral je klavir na \xc5\xbeenevskem konzervatoriju, a se je naposled odlo\xc4\x8dil, da bo glasba ostala le hobi. Med \xc5\xa1tudijem se je navdu\xc5\xa1il nad organsko kemijo, zato se je po diplomi posvetil kristalizaciji amilaze ter drugih organskih spojin pod mentorstvom Kurta Meyerja._NEWLINE_Leta 1950 je od\xc5\xa1el na podoktorsko usposabljanje na Kalifornijski tehnolo\xc5\xa1ki in\xc5\xa1titut v ZDA, kjer pa je \xc5\xbee po nekaj mesecih dobil ponudbo za slu\xc5\xbebo in polo\xc5\xbeaj docenta na Univerzi Washingtona. Zato se je preselil v Seattle, kjer se je s Krebsom kmalu lotil problema aktivnosti encima fosforilaze, ki sta ga kot \xc5\xa1tudenta preu\xc4\x8devala oba. Zanimala ju je pretvorba med aktivno in neaktivno obliko; Krebsova mentorja sta domnevala, da je v procesu udele\xc5\xbeen AMP kot kofaktor, Fischer pa je med \xc5\xa1tudijem preu\xc4\x8deval fosforilazo iz krompirja, ki za aktivnost ni potrebovala AMP, zato je bil mehanizem dvomljiv. Namesto razjasnitve vloge AMP sta s Krebsom odkrila in dokazala povsem nov mehanizem: dodajanje in odvzemanje fosfatne skupine, ki aktivira oz. inaktivira fosforilazo, z encimoma fosforilaza kinaza ter fosfataza. Pred njunim odkritjem je veljalo prepri\xc4\x8danje, da so beljakovine s fosfatnimi skupinami pomembne samo v prehrani (na primer kazein v mleku). Krebs in Fischer pa sta \xc5\xa1la \xc5\xa1e dlje: gradila sta na odkritju skupine Earla Sutherlanda in pokazala, da gre za celo kaskado aktivacije encimov, ki s fosforiliranjem regulirajo drug drugega, pri tem pa sodeluje cikli\xc4\x8dni AMP kot sekundarni obve\xc5\xa1\xc4\x8devalec, ki aktivira enega od njih._NEWLINE_Kasneje se je njuna skupina pri\xc4\x8dela s fosforilacijo ukvarjati bolj sistemati\xc4\x8dno in ugotovili so, da je pravzaprav vseprisotna v organizmih, udele\xc5\xbeena v regulaciji prakti\xc4\x8dno vseh celi\xc4\x8dnih procesov. Spoznali so tudi, da so imeli z izbiro modelnega sistema \xe2\x80\x93 fosforilazo glikogena v zaj\xc4\x8djih mi\xc5\xa1icah \xe2\x80\x93 neverjetno sre\xc4\x8do, saj gre za preprost enostopenjski proces. \xc4\x8ce bi se denimo lotili glikogen sintaze, ki jo fosforilira osem razli\xc4\x8dnih kinaz v natan\xc4\x8dnem zaporedju, ne bi mogli s takrat dostopnimi metodami nikoli razvozlati mehanizma._NEWLINE_Leta 1961 je postal redni in leta 1990 \xc4\x8dastni profesor na Univerzi Washingtona.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nV znanstvenih krogih se je njegovo delo le po\xc4\x8dasi uveljavljalo, zato so pomembnej\xc5\xa1a priznanja sledila ve\xc4\x8d deset let po prvih odkritjih. S\xc4\x8dasoma se je namre\xc4\x8d izkazalo, da so motnje v procesu fosforilacije odgovorne za \xc5\xa1tevilne patolo\xc5\xa1ke procese v organizmu, od onkogeneze, motenj imunskega odziva in presnovnih motenj do virusnih ter bakterijskih oku\xc5\xbeb, kar je vzbudilo zanimanje farmacevtov in \xc5\xa1ir\xc5\xa1e strokovne javnosti._NEWLINE_V za\xc4\x8detku 1970. let je bil Fischer izvoljen za \xc4\x8dlana Ameri\xc5\xa1ke akademije umetnosti in znanosti ter Nacionalne akademije znanosti ZDA, leta 2010 pa \xc5\xa1e za tujega \xc4\x8dlana britanske Kraljeve dru\xc5\xbebe. Konec osemdesetih je prejel ve\xc4\x8d strokovnih priznanj in leta 1992 \xc5\xa1e Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino, skupaj s Krebsom.'