b'\n_START_ARTICLE_\nKonstans\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nBil je tretji in najmlaj\xc5\xa1i sin cesarja Konstantina Velikega in njegove druge \xc5\xbeene Fauste. Odra\xc5\xa1\xc4\x8dal je na dvoru svojega o\xc4\x8deta v Konstantinoplu pod skrbni\xc5\xa1tvom pesnika Emilija Magna Arborija._NEWLINE_25. decembra 333 ga je o\xc4\x8de povi\xc5\xa1al v cezarja. \xc5\xbde pred letom 337 so ga zaro\xc4\x8dili z Olimpijo, h\xc4\x8derko pretorijanskega prefekta Ablabija, vendar se z njo nikoli ni poro\xc4\x8dil. Po Konstantinovi smrti leta 337 je skupaj z bratoma Konstantinom II. in Konstancijem II. organiziral poboj skoraj vseh mo\xc5\xa1kih sorodnikov Konstantina Velikega, ki so bili morebitni kandidati za rimski prestol, potem pa si je z njima razdelil Rimsko cesarstvo. 9. septembra 337 ga je vojska razglasila za avgusta. Po razglasitvi je takoj od\xc5\xa1el na pohod proti Sarmatom in dosegel odmevno zmago. _NEWLINE_Konstans, ki je bil zaradi mladoletnosti pod skrbni\xc5\xa1tvom Konstantina II., je nasledil pretorijanski prefekturi Italijo in Afriko.  Ker s tak\xc5\xa1no delitvijo ni bil zadovoljen, so se bratje leta 338 sre\xc4\x8dali v Viminaciju (12 km od sedanjega Kostolca, Srbija), da bi revidirali meje svojih ozemelj.  Konstansu je uspelo dobiti prefekturo Ilirik in \xc5\xa1kofijo Trakijo, ki sta po smrti Konstantina Velike pripadli njihovemu bratrancu Dalmaciju.  _NEWLINE_Nad Konstansovo pridobitvijo se je za\xc4\x8del zdaj prito\xc5\xbeevati Konstantin II., ki se je po\xc4\x8dutil prikraj\xc5\xa1anega zaradi svojega polo\xc5\xbeaja Konstantinovega prvorojenca. Zahteval je, da mu Konstans prepusti svoje afri\xc5\xa1ke province, s \xc4\x8demer se je Konstans zaradi ohranitve krhkega miru strinjal. Konstantin II. tudi s tem dogovorom ni bil zadovoljen in se za\xc4\x8del prepirati o tem, katere afri\xc5\xa1ke province pripadajo Kartagini, se pravi njemu, in katere Italiji, se pravi Konstansu. Napetosti med bratoma so nara\xc4\x8dale in dosegle vi\xc5\xa1ek s Konstansovo polnoletnostjo, ko je prenehalo Konstantinovo skrbni\xc5\xa1tvo. Kon\xc4\x8dale so se s Konstantinovim napadom na Italijo leta 340. Konstans, ki je bil takrat v Dakiji, je na zahod poslal del svojih zvestih ilirskih \xc4\x8det, sam pa je z ostankom vojske nameraval oditi za njimi.   Konstantina so \xc5\xa1e pred njegovim prihodom v Ogleju ubili iz zasede in Konstans je po njegovi smrti nasledil bratova ozemlja v Hispaniji, Britaniji in Galiji._NEWLINE_Konstans je svoje vladanje za\xc4\x8del zelo energi\xc4\x8dno.  Leta 341-342 je vodil uspe\xc5\xa1en vojni pohod proti Frankom in na za\xc4\x8detku leta 343 odplul v Britanijo. Njegov prihod opisuje Julij Firmik Matern, ki omenja nevarno plovbo preko Rokavskega preliva in nevarne zimske mesece, ne pa tudi vzroka za njegov prihod. Vzrok je bil vsekakor povezan s kak\xc5\xa1no voja\xc5\xa1ko operacijo, morda z napadom Piktov ali \xc5\xa0kotov. _NEWLINE_Kar se vere ti\xc4\x8de, je bil strpen do judovstva, poganom pa je leta 341 z ediktom prepovedal pogansko \xc5\xbertvovanje. Zatrl je donatizem v Afriki in podpiral nicejsko veroizpoved proti arijanstvu, za katerega se je zavzemal njegov brat Konstancij. Leta 343 je sklical koncil v Serdiki (Sofija, Bolgarija), na katerem je \xc5\xbeelel zgladiti verska nasprotja. Koncil je do\xc5\xbeivel popoln polom  in verski spor bi se leta 346 skoraj kon\xc4\x8dal z vojno. Kon\xc4\x8dal se je z za\xc4\x8dasnim dogovorom, da lahko oba cesarja znotraj svojih interesnih sfer podpirata svojo izbrano dohov\xc5\xa1\xc4\x8dino.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nZadnja leta vladanja je Konstans zaslovel kot krut in slab vladar.   Zaradi gospodovanja prote\xc5\xbeirancev, prizadetosti zaradi svoje homoseksualnosti  in neprikritega favoziriranja svoje telesne stra\xc5\xbee je izgubil vso podporo vojske.  Leta 350 se je general Magnencij s podporo legij na renski meji, kasneje pa vseh zahodnih provinc cesarstva, v Augustodunumu razglasil za cesarja.  Ko je Konstans izvedel za Magnencijevo dejanje, je pobegnil od doma in posku\xc5\xa1al priti v Italijo ali \xc5\xa0panijo. Magnencijevi prista\xc5\xa1i so ga izsledili v trdnjavi Vicus Helena (sedaj Elne) v Pirenejih v jugozahodni Galiji, in ga, medtem ko je iskal zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de v templju, ubili.'