b'\n_START_ARTICLE_\nVoja\xc5\xa1ka znanstvena fantastika\n_START_PARAGRAPH_\nVoja\xc5\xa1ka znanstvena fantastika je podzvrst znanstvene fantastike, ki se osredoto\xc4\x8da na obravnavo razli\xc4\x8dnih vidikov vojskovanja v prihodnosti. Raz\xc5\xa1irjena je predvsem v Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah Amerike in po eni strani odra\xc5\xbea ljubezen tamkaj\xc5\xa1njega ob\xc4\x8dinstva do melodramati\xc4\x8dnosti, za katero je veliko prilo\xc5\xbenosti v opisovanju nami\xc5\xa1ljenih voja\xc5\xa1kih spopadov, po mnenju nekaterih pa tudi agresivnost, ki je mo\xc4\x8dno zakoreninjena v ameri\xc5\xa1ki kulturi._NEWLINE_Podzvrst se je razvila iz melodramati\xc4\x8dnega pretiravanja vesoljske opere, ki ji je izbruh korejske vojne dal bolj realisti\xc4\x8dno oporo za opisovanje taktike in oro\xc5\xbeij, pa tudi eti\xc4\x8dnih in moralnih vpra\xc5\xa1anj. Slednji vidik je kasneje pridobil na pomenu, vzporedno s sicer\xc5\xa1njo javno razpravo o udele\xc5\xbebi ameri\xc5\xa1ke vojske v vietnamski vojni in tudi v znanstveni fantastiki se je izrazila polarizacija mnenj. Mnogi pisatelji so uporabili lastne voja\xc5\xa1ke izku\xc5\xa1nje kot izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za obravnavo dru\xc5\xbebenih tem, voja\xc5\xa1tvo so bodisi poveli\xc4\x8devali (najbolj znan predstavnik je Robert A. Heinlein, ki je v romanu Vesoljski bojevniki iz leta 1959 razvijal tezo, da bi morala biti voja\xc5\xa1ka slu\xc5\xbeba pogoj za polnopravno dr\xc5\xbeavljanstvo), bodisi so izpostavljali nesmiselnost in uni\xc4\x8devalnost totalne vojne. Tak je denimo Joe Haldeman s svojim romanom The Forever War (1974), znan pa je tudi roman Bill, heroj galaksije (1965) avtorja Harrya Harrisona, ki ga lahko razumemo kot parodi\xc4\x8den protivojni odgovor na Vesoljske bojevnike.'