b'\n_START_ARTICLE_\nVictor Hugo\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nZgodnje otro\xc5\xa1tvo je pre\xc5\xbeivel v Napoleonovi Franciji. Njegov o\xc4\x8de Joseph je bil pomemben oficir, mama Sophie izrazito skrbna gospodinja. Victor je bil najmlaj\xc5\xa1i od treh sinov. Zakonca sta bila nasprotujo\xc4\x8di nazorov, o\xc4\x8de je bil izrazito podpornik Napoleona, mama pa je verjela zvestobo tedaj ukinjeni kraljevini. Mama Sophie je ob kariernem napredovanju o\xc4\x8deta postala zadol\xc5\xbeena za vzgojo Victorja, ko je dru\xc5\xbeina potovala z novimi zadol\xc5\xbeitvami. Tako je spoznal Neapelj in dele \xc5\xa0panije, kjer je bil o\xc4\x8de odgovoren za skrb nad dolo\xc4\x8denim ozemljem. Ker je o\xc4\x8de Joseph do\xc5\xbeivel v \xc5\xa0paniji poraz, njegovo ime ni vgravirano v pari\xc5\xa1ki Slavolok zmage._NEWLINE_V mladosti se je Victor Hugo ukvarjal s poezijo in na podro\xc4\x8dju dosegal manj\xc5\xa1e uspehe. V tem obdobju se zaljubi v Ad\xc3\xa8le kljub materinem nasprotovanju in se z njo celo skrivoma zaro\xc4\x8di. Zaradi bli\xc5\xbenjega odnosa s svojo materjo odlaga poroko in skriva zvezo z Ad\xc3\xa8le Foucher (1803\xe2\x80\x931868) vse do materine smrti leta 1821, nakar leto pozneje poro\xc4\x8di Ad\xc3\xa8le._NEWLINE_Zakoncema se rodi de\xc4\x8dek L\xc3\xa9opold, ki umre kot dojen\xc4\x8dek. Leto kasneje 28. avgusta 1824 se rodi L\xc3\xa9opoldina, nato Charles 4. novembra 1826, Fran\xc3\xa7ois-Victor 28. oktobra 1828 in Ad\xc3\xa8le 24. avgusta 1830._NEWLINE_Leopoldina, najstarej\xc5\xa1a h\xc4\x8di, je umrla pri 19. letih kmalu po poroki. Utopila se je v reki po nesre\xc4\x8di, njen novi mo\xc5\xbe pa je ni uspel re\xc5\xa1iti, ko je tonila zaradi te\xc5\xbekega krila, ki jo je vleklo pod vodo.\n_START_SECTION_\nLiterarni uspeh\n_START_PARAGRAPH_\nLiterarno se je Hugo prebil s \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denjem liberalnega voditelja, kar bi bilo tudi \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje Napoleona. Pesmi kot so \xe2\x80\x9c\xc3\x80 la Colonne\xe2\x80\x9d in \xe2\x80\x9cLui\xe2\x80\x9d so ga pripeljale v zbor liberalnih pisateljev \xc4\x8dasopisa Le Globe, kot pisatelj pa se je tudi oprl uvedbi cenzure tiska in celo trpel cenzurne posege v njegovo gledali\xc5\xa1ko predstavo Marion de Lorme (1829), ki je bila kriti\xc4\x8dna do Ludvika XIII. Hugo odvrne s pisanjem igre Hernani, izrazito romanti\xc4\x8dne predstave. Leta 1824 je ustanovil revijo La Muse francaise, glasilo francoskih romantikov._NEWLINE_\xc4\x8cetudi sedaj znan kot pisec gledali\xc5\xa1kih iger, slavo dose\xc5\xbee z romanom Notredamski zvonar, zgodovinskim romanom iz \xc4\x8dasa Ludvika XI, ki dotika \xc5\xbeivljenjskih zgodb telesno pokve\xc4\x8denega zvonarja v oskrbi cerkve in mlade ciganke v mestnem okolju, kar do\xc5\xbeivi veliko ve\xc4\x8dji odmev kot njegova prva knjiga Zadnji dnevi obsojenih (1829), ki je humanitarni protest zoper smrtno kazen._NEWLINE_Victor Hugo je ob tem \xc5\xa1e vedno tudi precej politi\xc4\x8den poet, ki odslikava pisano politi\xc4\x8dno dogajanje ustavnih sprememb, a pi\xc5\xa1e tudi povsem intimne in osebne pesmi, celo premi\xc5\xa1ljevalne. Hugo izra\xc5\xbea \xc5\xbeeljo in ambicijo, da bi bil odmev svojega \xc4\x8dasa. Tako je z enako gore\xc4\x8dnostjo izpovedoval pravice delavcev in pomen molitve in premi\xc5\xa1ljevanja, lahko celo v isti zbirki. Hvalil je tako Napoleonov vzpon in premi\xc5\xa1ljeval o republikanskih idejah. Mnoge pesmi so bile tako med seboj nasprotujo\xc4\x8de, a so bile pisane s prisr\xc4\x8dnostjo in tanko\xc4\x8dutnostjo, pa tudi izbranimi besedami._NEWLINE_Z revolucijo leta 1848 je dele\xc5\xbeen politi\xc4\x8dne funkcije poslanca in potrdi tudi imenovanje princa Napoleona na oblast. A Napoleon se pomika proti desnici, Victor Hugo pa v istem obdobju postaja vedno bolj prepri\xc4\x8dan levi\xc4\x8dar in nasprotnik samodr\xc5\xbeca v parlamentu. Decembra 1851 se zgodi dr\xc5\xbeavni udar in nastopi vnovi\xc4\x8dna vlada Napoleona III. in takoimenovano drugo cesarstvo Francije, Victor Hugo pa podpira odpor proti spremembi oblasti, nato pa pobegne v Bruselj.\n_START_SECTION_\nIzgon (1851\xe2\x80\x9370)\n_START_PARAGRAPH_\nHugov izgon je v zelo omejenem obsegu bil dejanski ubeg pred kazensko odgovornostjo, saj so kaj kmalu iz Francije sporo\xc4\x8dali, da ni prave verjetnosti, da bo kaznovan, \xc4\x8de se vrne domov. Victor Hugo vztraja prostovoljno zunaj in tu do\xc4\x8daka celo izjavo amnestije leta 1859, a vztraja \xc5\xa1e naprej kot izgnanec kot izraz svojega ponosa, da so bile njegove odlo\xc4\x8ditve pravilne. Po letu bivanja v Bruslju se odpravi med Britance, kjer biva na otokih Angle\xc5\xa1kega kanala (Guernsey). V bivanju na otokih v obdobju 20tih let napi\xc5\xa1e tu najve\xc4\x8dji del svojega pisanja, \xc4\x8detudi tudi sicer velja za prizadevnega pisca._NEWLINE_Pi\xc5\xa1e tako politi\xc4\x8dno satiro, poezije in zgodovinopisje, loteva se tudi metafizi\xc4\x8dnih tem Dobrega in Zlega v pesmih La Fin de Satan ("Konec Satana)" in Dieu (\xe2\x80\x9cBog\xe2\x80\x9d). Naslavlja tako teme smrti svoje h\xc4\x8dere, premi\xc5\xa1ljevanj, loteva se epskih pesnitev in se po zelo plodnem pesnenju odlo\xc4\x8di za pisanje Nesre\xc4\x8dnikov, romana, ki ga je dolgo pred tem opustil. Roman objavljen leta 1862 mu je ponovno pridobil velik ugled, saj popisuje tako te\xc5\xbeave ob ostri kazenski zakonodaji, \xc5\xa1tevilne spremembe dru\xc5\xbebenih sistemov v Franciji in okorelost dr\xc5\xbeavnih uradnikov in \xc4\x8dastnih politikov v spreminjajo\xc4\x8di se dru\xc5\xbebi._NEWLINE_Napisal je tudi nekaj esejev in zgodovinskih romanov vezanih na angle\xc5\xa1ki boj zoper fevdalizem v 17.stoletju in dobrodelnost in po\xc5\xa1tenje med francosko revolucijo. Pi\xc5\xa1e tudi o oto\xc5\xa1kih mornarjih, katerim posveti tudi roman._NEWLINE_Izgon se kon\xc4\x8da z dru\xc5\xbebenimi spremembami v Franciji leta 1870, ko Napoleon III. prekine svojo oblast.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nOkoli teh let do\xc5\xbeivi resno krizo, umre mu najprej \xc5\xbeena, nato pa kmalu tudi dva sinova. Do njegove smrti mu ostane za dru\xc5\xbeabnico igralka in partnerka, s katero ostane do smrti. Zaradi vojnih obra\xc4\x8dunov se \xc5\xa1e enkrat vrne na otok, a od leta 1874 do smrti pre\xc5\xbeivi v Franciji. Med letoma 1841 in 1885 je bil \xc4\x8dlan francoske akademije. Ker je bil nasprotnik Napoleona III., je dolga leta pre\xc5\xbeivel v izgnanstvu, zagovarjajo\xc4\x8d demokracijo in republiko, ob bivanju v Franciji po razglasitvi tretje republike pa je postal spet tudi poslanec francoskega parlamenta (a je kmalu odstopil). Ob smrti je bil dele\xc5\xbeen dr\xc5\xbeavnega pogreba in dr\xc5\xbeavnih in nacionalnih \xc4\x8dasti povezanih s francoskim Panteonom in Slavolokom zmage._NEWLINE__NEWLINE_Predvsem zadnje obdobje je tudi \xc4\x8das, ko velja za najbolj vizionarskega premi\xc5\xa1ljevalca nove Evrope. Zgodovinsko je zelo pomemben njegov otvoritveni nagovor mirovnem kongresu v Parizu, 21.avgusta 1849, kjer omenja tako Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave Evrope, kot omenja pogumno vizijo:_NEWLINE_"Pri\xc5\xa1el bo dan, ko bo oro\xc5\xbeje padlo iz rok tudi vam! Pri\xc5\xa1el bo dan, ko se bo vojna med Parizom in Londonom, med Peterburgom in Berlinom ali med Dunajem in Torinom zdela tako absurdna in tako nemogo\xc4\x8da, kot bi se danes zdela vojna med Rouenom in Amiensom ali med Bostonom in Philadelphio. Pri\xc5\xa1el bo dan, ko se boste vi, Francija, vi, Rusija, vi, Italija, vi, Anglija, vi, Nem\xc4\x8dija, vi, vsi, narodi kontinenta, ne da bi pri tem izgubili svoje zna\xc4\x8dilne lastnosti in svojo veli\xc4\x8dastno individualnost, tesno povezali v vi\xc5\xa1ji skupnosti in ustanovili evropsko bratstvo..."'