b'\n_START_ARTICLE_\nEdward Puttick\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRojen je bil v dru\xc5\xbeini angle\xc5\xa1ko-irskih priseljencev. _NEWLINE_Leta 1906 se je pridr\xc5\xbeil in\xc5\xbeenirskemu delu Oddelka za ceste (poznej\xc5\xa1emu Oddelku za javna dela) kot risar. Ob ustanovitvi Teritorialne sile se je takoj pridru\xc5\xbeil in 1. maja 1911 je postal drugi poro\xc4\x8dnik v 15. pehotnemu polku. Naslednje leto je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den v 5. pehotni polk; 28. januarja 1914 je bil povi\xc5\xa1an v stotnika._NEWLINE_Po izbruhu prve svetovne vojne je postal \xc4\x8dlan Novozelandske ekspedicijske sile (New Zealand Expeditionary Force; NZEF) na Samoi, kjer je bil med avgustom 1914 in aprilom 1915. Nato je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den h glavnini NZEF v Egipt, kjer je januarja 1916 postal poveljnik \xc4\x8dete 1. bataljona Novozelandske strelske brigade (New Zealand Rifle Brigade). Aprila istega leta je bil v sestavi Novozelandske divizije (New Zealand Division) preme\xc5\xa1\xc4\x8den k Britanski ekspedicijski sili (British Expeditionary Force; BEF) na zahodno (evropsko) fronto. Sprva je bil \xc5\xa1tabni \xc4\x8dastnik v 2. novozelandski pehotni brigadi, nato pa je julija istega leta postal major in namestnik poveljnika 4. bataljona Novozelanske strelske brigade; med bitkami med junijem in avgustom 1917 je dvakrat postal za\xc4\x8dasni poveljnik bataljona. 12. oktobra 1917 je bil povi\xc5\xa1an v podpolkovnika in postal poveljnik 3. bataljona Novozelandske strelske brigade. 27. marca 1918 je bil ranjen in poslan na zdravljenje v Anglijo; po koncu je postal poveljnik zaledja Novozelandske strelske brigade v Broctonu (Staffordshire). _NEWLINE_19. decembra 1918 se je vrnil v Novo Zelandijo, kjer je bil 13. marca 1919 demobiliziran, postavljen v rezervno sestavo in se vrnil na delo v Oddelku za javna dela. Kmalu pa je \xc5\xbee zaprosil za reaktivacijo v redno sestavo, a so ga prvi\xc4\x8d zavrnili. Avgusta 1919 pa so ga dodelili Novozelandski kopenski vojski in 1. oktobra je bil kot major dodeljen Novozelandskemu \xc5\xa1tabnemu korpusu. Leta 1920 je bil poveljnik majhne ekspedicijske sile na Fid\xc5\xbei, ki je pomagala kolonialni vladi pri zatiranju stavke indijskih javnih delavcev. Nato je bil pomo\xc4\x8dnik glavnega oskrbovalnega generala (1924-29), glavni \xc5\xa1tabni \xc4\x8dastnik 1. polkovnega okro\xc5\xbeja v Aucklandu (oktober 1929 - januar 1933), bil 1. oktobra 1933 povi\xc5\xa1an v stalnega podpolkovnika, bil glavni oskrbovalni general (1934-36) in bil leta 1937 povi\xc5\xa1an v polkovnika. Nato je bil poslan kot novozelandski \xc5\xa1tabni \xc4\x8dastnik v vojno pisarno in nato nadaljeval \xc5\xa1olanje na Imperialnem obrambnem kolid\xc5\xbeu. Med imperialno konferenco leta 1937 je bil voja\xc5\xa1ki svetovalec novozelandske delegacije in bil eden od treh novozelandskih predstavnikov na kronanju Jurija VI. Britanskega. Leta 1938 se je vrnil v Novo Zelandijo, kjer je postal sprva adjutant generalnega oskrbovalnega \xc4\x8dastnika in nato generalni oskrbovalni \xc4\x8dastnik; na tem polo\xc5\xbeaju se je med drugim tudi moral soo\xc4\x8diti s t. i. uporom \xc5\xa1tirih polkovnikov, ko so \xc5\xa1tirje brigadni poveljniki Teritorialne sile napisali manifest o slabem stanju obrambnih sil. Leta 1939 je postal poveljnik Centralnega voja\xc5\xa1kega okro\xc5\xbeja, kjer je pri\xc4\x8del izvajati priprave na drugo svetovno vojno._NEWLINE_Januarja 1940 je s prvim e\xc5\xa1alonom Druge novozelandske ekspedicijske sile (Second New Zealand Expeditionary Force; 2NZEF) odplul proti Egiptu; v tem \xc4\x8dasu je bil \xc5\xbee brigadir in poveljnik 4. pehotne brigade. Medtem ko je bil Bernard Freyberg v Veliki Britaniji, je bil Puttrick poveljnik celotne 2NZEF. S 2NZEF se je boril v Gr\xc4\x8diji in na Kreti; tu je bil med 29. aprilom in 27. majem 1941 poveljnik 2. novozelandske divizije. Med nem\xc5\xa1kim desantom na Kreto je po mnenju voja\xc5\xa1kih zgodovinarjev storil svojo najve\xc4\x8djo takti\xc4\x8dno napako v karieri, ko _NEWLINE_ni zagotovil, da bi 5. novozelandska brigada (pod poveljstvom brigadirja Jamesa Hargesta) izvedla protinapad na nem\xc5\xa1ke napadalce, s \xc4\x8dimer bi odlo\xc4\x8dilno podprl zavezni\xc5\xa1ke branilce okoli letali\xc5\xa1\xc4\x8da Maleme. 1. avgusta 1941 je na predlog novozelandskega predsednika vlade postal na\xc4\x8delnik General\xc5\xa1taba Novozelandskih voja\xc5\xa1kih sil in poveljnik Novozelandskih sil (Chief General Staff, New Zealand Military Forces Headquarters and General Officer Commanding, New Zealand Forces). Aprila 1942 je postal prvi Novozelandec (ki je bil rojen v Novi Zelandiji), ki je bil povi\xc5\xa1an v \xc4\x8din generalporo\xc4\x8dnika. Na tem polo\xc5\xbeaju je odlo\xc4\x8dilno prispeval k ukrepom glede morebitne japonske invazije. Upokojil se je konec leta 1945. 8. junija 1946 pa je kljub upokojitvi poveljeval novozelandskemu kontingentu na Parado zmage v Londonu. Po upokojitvi se je ukvarjal tudi z voja\xc5\xa1ko zgodovino; tako je napisal uradno zgodovino 25. novozelandskega bataljona.'