b'\n_START_ARTICLE_\nBabenber\xc5\xbeani\n_START_PARAGRAPH_\nBabenber\xc5\xbeani so bili ena od najvplivnej\xc5\xa1ih dinastij nem\xc5\xa1kega cesarstva (Vojvodina Bavarska) v visokem srednjem veku. Iz nje so izvirali vojvode Avstrije in \xc5\xa0tajerske, vrsta \xc5\xa1kofov (v Freisingu, Passauu in Salzburgu) ter eden najve\xc4\x8djih zgodovinopiscev tedanjega \xc4\x8dasa Oton Freisin\xc5\xa1ki. Poleg Habsbur\xc5\xbeanov so bili najpomembnej\xc5\xa1a plemi\xc5\xa1ka rodbina, ki je v srednjem veku vladala velikemu delu slovenskega ozemlja._NEWLINE__NEWLINE_Njihova sorodstvena zveza z Bababenber\xc5\xbeani, ki so v frankovskih \xc4\x8dasih imeli posesti okrog Bamberga, je nejasna. Kot mejni grofje (976-1156) so skrbeli za varnost vzhodne meje nem\xc5\xa1kega kraljestva. Mejo kraljestva so uveljavili na \xc4\x8drti rek Morava-Litva (Leitha). Od leta 1156 so bili nekaj \xc4\x8dasa bavarski vojvode, leta 1180 pa so postali gospodarji vojvodine Avstrije. Z dedovanjem po \xc5\xa1tajerskih Otokarjih so leta 1192 pridobili tudi oblast nad vojvodino \xc5\xa0tajersko. Pod tremi odli\xc4\x8dnimi babenber\xc5\xa1kimi vladarji, Leopoldom III., Leopoldom V. in Leopoldom VI., so avstrijske de\xc5\xbeele do\xc5\xbeivele svoj prvi razcvet. Z \xc5\xbeenitvijo vojvode Friderika II. z Agnezo Ande\xc5\xa1ko-Meransko so Babenber\xc5\xbeani pridobili posesti tudi na Kranjskem. Po Friderikovi smrti (v bitki proti Ogrom ob reki Litvi) so leta 1246 ostali brez mo\xc5\xa1kega potomca.\n_START_SECTION_\nPoreklo in izvor imena\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovinarjem porekla Babenber\xc5\xbeanov doslej ni uspelo razvozlati. Domneva, da so rodovno povezani s starimi grofi iz Bamberga (ki so bili leta 906 v spopadu s Konradini za oblast v Frankovski pora\xc5\xbeeni) je dala njihovi dinastiji ime. Domnevajo tudi, da so povezani z bavarsko vojvodsko dinastijo Liutpoldincev, potomcev Liutpoda Bavarskega. A dokazov ni._NEWLINE_Za prvega v babenber\xc5\xa1kem rodovniku, Luitpolda ali Leopolda I., grofa v Donaugauu, ki mu je leta 976 cesar Oton II. podelil v fevd bavarsko Vzhodno marko, je znano, da je bil poro\xc4\x8den z vnukinjo cesarja Otona I., Richezo, ki je bila h\xc4\x8di vojvode Konrada Rde\xc4\x8dega iz rodbine Salijcev, ki je padel v bitki na Le\xc5\xa1kem polju (955). Nasledil ga je njun sin Henrik I., njega pa sin Adalbert, pri \xc4\x8demer pa je genealo\xc5\xa1ka postavitev Adalberta nezanesljiva (nekateri ga imajo za Henrikovega brata). Freisin\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof in zgodovinar Oton, sam iz rodu Babenber\xc5\xbeanov , in drugi avstrijski srednjeve\xc5\xa1ki avtorji postavljajo na za\xc4\x8detek babenber\xc5\xa1kega rodovnika Adalbeta.\n_START_SECTION_\nMejni grofje v bavarski Vzhodni marki\n_START_PARAGRAPH_\nBabenber\xc5\xbeani so kot mejni grofje bavarske Vzhodne marke, za katero se je kmalu uveljavilo ime Avstrija, imeli nalogo varovanja in \xc5\xa1irjenja vzhodne meje cesarstva._NEWLINE_Sin Leopolda I., Henrik I. (vladal 994-1018), se je uspe\xc5\xa1no bojeval proti voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8dnemu poljskemu vojvodi Boleslavu Hrabremu, ki je nekaj \xc4\x8dasa zasedal Moravsko in od tam ogro\xc5\xbeal marko. V njegovem \xc4\x8dasu je marka segala \xc5\xbee preko Dunajskega gozda._NEWLINE_Tudi dolgo vladanje njegovega naslednika Adalberta (1018-55), ki so ga kasnej\xc5\xa1i zgodovinarji poimenovali \xc2\xbbzmagovitega\xc2\xab, je zaznamovalo bojevanje proti sosednjim Moravcem in Ogrom. Pri tem je mejo potisnil do \xc4\x8drte Morava-Litva (Leitha). Kljub temu se zdi, da odnos med Babenber\xc5\xbeani in salijskimi kralji, ki so vodili politiko podpiranja manj\xc5\xa1ih vazalov proti velikim, ni bil ravno prijateljski._NEWLINE_Leta 1030 je cesar Konrad II. poslal svojega mladega sina Henrika z vojsko proti ogrskemu kraljestvu \xc5\xa0tefana I. Henrik je prodrl do reke Rabe, potem pa se je zaradi pomanjkljive oskrbe (morda po krivdi Babenber\xc5\xbeanov\xc2\xa0?) moral umakniti do Dunaja, kjer so ga Ogri obkolili; primoran je bil, vdati se. Posledica je bila za\xc4\x8dasna izguba dela ozemelj ob meji (med rekama Fischa in Litva). _NEWLINE_Trinajst let kasneje je Henrik, tedaj \xc5\xbee kralj Henrik III., posegel v spor za ogrski prestol med svojim varovancem Petrom in ogrskim narodnim kandidatom Samuelom Abo. Adalbert in njegov sin Luitpold sta se v bojih izkazala, tudi ozemlje med Fischo in Litvo so spet dobili nazaj. Luitpold je dobil v fevd na novo ustanovljeno \xc2\xbbNovo marko\xc2\xab. A \xc5\xbee naslednje leto, ob Luitpodovi prezgodnji smrti leta 1043, je bila marka podeljena nekemu grofu Siegfridu, ki ni bil iz rodu Babenber\xc5\xbeanov._NEWLINE_Adalberta je nasledil sin Ernest (1055-75). Tedaj je upravljanje Nove marke spet pre\xc5\xa1lo na Babenber\xc5\xbeane. Ernestovo bojevanje z Ogri ni bilo vedno uspe\xc5\xa1no. S pojavom \xc5\xa0tefanove dr\xc5\xbeave in ustanovitvijo samostojne nad\xc5\xa1kofije Esztergom je bilo \xc5\xa1irjenje nem\xc5\xa1kega krajestva proti vzhodu zaustavljeno. _NEWLINE_Ernesta je nasledil sin Leopold II. (1075-95). Ravno tedaj se je za\xc4\x8del spor med rimsko-nem\xc5\xa1kim kraljem Henrikom IV. in novim pape\xc5\xbeem Gregorjem VII., investiturni boj. Leopold II., sprva kraljev prista\xc5\xa1, je dal zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de passavskemu \xc5\xa1kofu Altmannu, ki ga je Henrik IV. s silo pregnal iz njegove \xc5\xa1kofije in se navdu\xc5\xa1il za gregorijansko reformo. Ko je kralj leta 1079 z vojsko vdrl v Avstrijo, se mu je Leopold podredil, a se je leta 1081, ko je bil Henrik IV. v Italiji, javno izrekel za protikralja, luksembur\xc5\xa1kega grofa Hermana Salmskega. Kralj se je odzval tako, da mu je odvzel fevd in marko podelil \xc4\x8de\xc5\xa1kemu vojvodi Vratislavu. Ta je vdrl v Avstrijo in pri Mailbergu premagal Leopoldovo vojsko (1082). Leopold je za\xc4\x8dasno izgubil pas ozemlja na ju\xc5\xbenem Moravskem (severno od reke Thaya), uspel pa je obdr\xc5\xbeati polo\xc5\xbeaj mejnega grofa (kralj je tedaj imel polno drugih problemov). Odtlej ni ve\xc4\x8d aktivno posegal v pape\xc5\xa1ko-cesarski spor, ostal pa je prista\xc5\xa1 cerkvenega reformacijskega gibanja in reformiral nekaj samostanov (St. Florian, Kremsm\xc3\xbcnster, Melk, St. P\xc3\xb6lten, G\xc3\xb6ttweig)._NEWLINE_Naslednik, sin Leopold III. (1095-1136) se je poklonil cesarju Henriku IV., ko se je ta drugi\xc4\x8d vrnil iz Italije (1099). Zbli\xc5\xbeal se je tudi s \xc4\x8de\xc5\xa1kim knezom Bretislavom II., ki je postal njegov svak  . Skupaj sta podprla cesarja, ko se mu je leta 1004 uprl sin Henrik. Ko pa se je med dr\xc5\xbeavnimi knezi izoblikovalo mnenje, da je za nadaljevanje spora s pape\xc5\xbeem (tedaj \xc5\xbee tretjim, Pashalom) kriva cesarjeva osebnost, je Leopold III. podprl cesarjevega sina. Z njim, tedaj \xc5\xbee nem\xc5\xa1kim kraljem Henrikom V., je sodeloval na pohodu proti ogrskemu kralju Kolomanu (1108)._NEWLINE_Leopold III. se je po smrti starega cesarja poro\xc4\x8dil (1106) z njegovo h\xc4\x8derko in sestro novega kralja, Agnezo, vdovo po \xc5\xa1vabskem vojvodi Frideriku I. Ta poroka je mo\xc4\x8dno pove\xc4\x8dala ugled Babenber\xc5\xbeanov, po sredstvih, s katerimi je grof odtlej razpolagal, pa lahko domnevamo, da je nevesta prinesla tudi veliko doto iz kraljevega imetja. Leopold III. je ustanovil samostan Klosterneuburg z veliko grofovsko rezidenco (Kraljeva pfalce|pfalco]]) v njegovi sose\xc5\xa1\xc4\x8dini, prvi avstrijski cistercijanski samostan Heiligenkreuz in z obse\xc5\xbenimi zemlji\xc5\xa1\xc4\x8di obdaroval rodbinski samostan Melk. Kakor je bil naklonjen duhov\xc5\xa1\xc4\x8dini, pa je znal izrivati interese velikih plemi\xc5\xa1kih dru\xc5\xbein in je proti koncu vladanja dobil pod svojo oblast tudi Dunaj. _NEWLINE_Obdobje Leopolda III. je bilo dokaj mirno. Njegovo modro vladanje v mejni grofiji ga je ob smrti Henrika V. (1125) uvrstilo celo med kandidate za novega nem\xc5\xa1kega kralja, a je kandidaturo odklonil in se naprej posve\xc4\x8dal Avstriji. Bil je priljubljen med ljudmi, \xc5\xbee kmalu po smrti je dobil vzdevek \xc2\xbbpobo\xc5\xbeni\xc2\xab\xc2\xa0in bil leta 1485 progla\xc5\xa1en za svetnika. Od 1663 velja za za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika Spodnje Avstrije.\n_START_SECTION_\nVojvode na Bavarskem\n_START_PARAGRAPH_\nLeopold III. je za naslednika izbral svojega tretjega sina Leopolda IV. (1136-41). Ob nenadni smrti bavarskega vojvode Henrika Ponosnega (1139) iz rodu Welfov, mu je njegov polbrat, nem\xc5\xa1ki kralj Konrad III., ki je \xc5\xbeelel Welfe oslabiti, podelil v fevd vojvodino Bavarsko. Bavarski knezi so Leopolda hitro sprejeli, zlasti cerkveni, med katerimi je bil tudi Leopoldov brat, freisin\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Oton. Vendar Welfi niso mirovali. Brat Henrika Ponosnega, Welf VI., je spomladi 1140 Leopolda IV. z vojsko pregnal iz Bavarske. Kralj je koncem leta sicer zavzel Welfov grad Weinsberg blizu Heilbronna, ni pa dosegel njegove podreditve. Oktobra 1141 pa je Leopold IV. nenadoma umrl._NEWLINE_Nasledil ga je starej\xc5\xa1i brat Henrik II. Jasomirgott (1141-77). Po sklenitvi miru med Welfi in kraljem (1142) je tudi on postal vojvoda Bavarske. Njegov poskus, da bi nasprotje med tekmujo\xc4\x8dima rodbinama poravnal s poroko z Gertrudo (Jero), vdovo Henrika Ponosnega, se ni posre\xc4\x8dil, ker je Jera kmalu za tem umrla. Tudi v voja\xc5\xa1kih spopadih s sosedi Henrik ni bil uspe\xc5\xa1en. Posegel je v ogrske notranje prepire za prestol in bil pri tem ob reki Litvi mo\xc4\x8dno pora\xc5\xbeen. Tudi v fajdah s cerkvenima knezoma Salzburga in Regensburga ni bil uspe\xc5\xa1en. Skupaj z bratom, freisin\xc5\xa1kim \xc5\xa1kofom Otonom, se je udele\xc5\xbeil druge kri\xc5\xbearske vojne, ki se je kon\xc4\x8dala z vsesplo\xc5\xa1nim neuspehom. Kljub temu je bila njegova udele\xc5\xbeba na pohodu za rodbino Babenber\xc5\xbeanov velik uspeh, saj se je na povratku v Solunu poro\xc4\x8dil z ne\xc4\x8dakinjo bizantinskega cesarja Manuela I., Teodoro Komneno. Teodora je prinesla na babenber\xc5\xa1ki dvor in tudi v \xc5\xa1ir\xc5\xa1e kroge dragocene elemente bizantinske kulture in Babenber\xc5\xbeanom mo\xc4\x8dno pove\xc4\x8dala ugled.\n_START_SECTION_\nAvstrijski vojvode\n_START_PARAGRAPH_\nNaslednik Konrada III., nem\xc5\xa1ki kralj Friderik I. Barbarossa, je sklenil kon\xc4\x8dati spor z Welfi; leta 1156 je vojvodino Bavarsko vrnil svojemu bratrancu Henriku Levu. Henriku II. se je oddol\xc5\xbeil tako, da je njegovo mejno grofijo povzdignil v vojvodino Avstrijo in nanjo z listino privilegium minus vezal vrsto posebnih pravic; listina med drugim vojvodi in njegovi \xc5\xbeeni zagotavlja dedno nasledstvo po sinu ali h\xc4\x8deri, \xc4\x8de pa potomcev ne bi bilo, lahko sama izbereta naslednika (ius affectandi). Henrik II. je prestavil svojo rezidenco iz Klosterneuburga na Dunaj. Na Dunaju je ustanovil \xc5\xa1kotski samostan, kamor je povabil irsko-\xc5\xa1kotske menihe iz regensbur\xc5\xa1kega Jakobovega samostana._NEWLINE_Henrika II. je nasledil sin Leopold V. (1177-94). To je bil \xc4\x8das, ko sta pape\xc5\xbe Aleksander III. in cesar Friderik I. Barbarossa v Benetkah kon\xc4\x8dala svoj spor in mir je prinesel mirnej\xc5\xa1e \xc4\x8dase tudi obmo\xc4\x8djem severno od Alp. Na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, kjer so bili Babenber\xc5\xbeani vpleteni v nasledstvene spore s P\xc5\xa1emislovci, se je uveljavil njihov varovanec vojvoda Bed\xc5\x99ich (1179), tako da je Leopold V. lahko uredil tudi mejna vpra\xc5\xa1anja s severno sosedo._NEWLINE_Leopold V. je leta 1180 sodeloval v zboru knezov, ki so Henriku Levu odvzeli vojvodini Bavarsko in Sa\xc5\xa1ko. V vojvodini Bavarski, iz katere je cesar kot samostojno vojvodino izlo\xc4\x8dil \xc5\xa0tajersko, so Welfom sledili Wittelsbachi, Avstrija pa je ob tej prilo\xc5\xbenosti dobila na zahodu pas ozemlja, ki ga je \xc5\xbee nekaj \xc4\x8dasa zahtevala. _NEWLINE_Kmalu se je Babenber\xc5\xbeanom pokazala mo\xc5\xbenost izrednega pove\xc4\x8danje obsega njihove oblasti. Vojvoda \xc5\xa0tajerske, Otokar, je bil neozdravljivo bolan in ni mogel upati na potomce. Da bi de\xc5\xbeeli prihranil nasledstvene spore, je (s pristankom cesarja) v Georgenbergu pri Ennsu z Leopoldom V. sklenil pogodbo (1186), po kateri je po Otokarjevi smrti (1192) vojvodina \xc5\xa0tajerska pripadla Babenber\xc5\xbeanom._NEWLINE_Leopold V. se je pridru\xc5\xbeil kri\xc5\xbearjem v zadnjemu delu tretje kri\xc5\xbearske vojne. Spomladi 1191 je kot vodja nem\xc5\xa1kih \xc4\x8det sodeloval pri zavzetju Akka. Ko pa je angle\xc5\xa1ki kralj Rihard I. Levjesr\xc4\x8dni odstranil njegovo zastavo iz stolpa zavzete trdnjave, je demonstrativno odpotoval domov. Ko se je kasneje kralj Rihard inkognito vra\xc4\x8dal domov skozi Avstrijo, so ga v dunajskem predmestju razpoznali. Leopold V. ga je izro\xc4\x8dil novemu cesarju Henriku VI. in zanj zahteval ogromno odkupnino, ki jo je tudi dobil. Uporabil jo je za nove gradnje v mestih in utrdbah ter za financiranje dunajske kovnice, kjer so za\xc4\x8deli kovati znameniti dunajski pfenig. Dal je zgraditi cesto iz Dunaja proti \xc5\xa0tajerski in v njeno za\xc5\xa1\xc4\x8dito na ogrski meji zgraditi Dunajsko Novo mesto. Vojvoda si je z dejanjem nakopal pape\xc5\xbeevo izob\xc4\x8denje, katerega je bil re\xc5\xa1en \xc5\xa1ele na smrtni postelji, skupaj z zahtevo, da se Rihardova odkupnina vrne._NEWLINE_V nasprotju z dolo\xc4\x8dilom georgenber\xc5\xa1ke pogodbe je Leopold V. (s pristankom cesarja Henrika VI.) z oporoko vojvodini spet lo\xc4\x8dil: vojvodino Avstrijo je zapustil starej\xc5\xa1emu sinu Frideriku I. (1194-98), visoko izobra\xc5\xbeenemu knezu, vojvodino \xc5\xa0tajersko pa mlaj\xc5\xa1emu sinu Leopoldu. Friderik odkupnine ni mogel vrniti. Da bi Babenber\xc5\xbeanom povrnil \xc4\x8dast, se je priklju\xc4\x8dil kri\xc5\xbearskemu pohodu, ki ga je leta 1197 organiziral cesar Henrik VI. (med tretjo in \xc4\x8detrto kri\xc5\xbearsko vojno), a je na povratku iz Palestine v Akku zbolel in umrl.\n_START_SECTION_\nVrhunec babenber\xc5\xa1ke vladavine\n_START_PARAGRAPH_\nPo Friderikovi smrti je obema vojvodinama zavladal Leopold VI. (1194/98-1230). Njegovo vladanje velja za najsre\xc4\x8dnej\xc5\xa1e in najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1e babenber\xc5\xa1ko obdobje, tudi po zaslugi njegovega modrega in prera\xc4\x8dunljivega vladanja. Vodil je miroljubno politiko. Vedno je sodeloval z vladajo\xc4\x8dim kraljem, ne glede na to, iz katerega tabora je prihajal, sprva s \xc5\xa0taufovcem Filipom \xc5\xa0vabskim, nato z Welfom Otonom IV. in potem je kmalu podprl \xc5\xa0taufovca Friderika II. Dobro je shajal tudi s pape\xc5\xbei in jim dal, kar so od njega pri\xc4\x8dakovali._NEWLINE_V svojih de\xc5\xbeelah je dosledno preganjal krivoverstvo. \xc5\xbde leta 1208 je pape\xc5\xbeu obljubil udele\xc5\xbebo na kri\xc5\xbearskem pohodu, a se je namesto tega jeseni 1212 najprej udele\xc5\xbeil pohoda proti ju\xc5\xbenofrancoskim albi\xc5\xbeanom (kamor je pri\xc5\xa1el \xc5\xa1ele po sklenjenem miru) in \xc5\xa1panskim muslimanom (kjer se mu je zgodilo podobno). Leta 1217 je vendarle odplul proti Akku in se udele\xc5\xbeil obleganja Damiette, a se je pred njenim zavzetjem vrnil domov. Ustanovil je cistercijanski samostan Lilienfeld (okrog 1206) in obnovil kartuzijo Jurklo\xc5\xa1ter (1209). Podpiral je nem\xc5\xa1ki vite\xc5\xa1ki red in nove bera\xc5\xa1ke rodove. Zaradi nasprotovanja Salzburga in Passaua pa mu ni uspelo uveljaviti de\xc5\xbeelne \xc5\xa1kofije s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem na Dunaju._NEWLINE_Svoje de\xc5\xbeele je gospodarsko povezal z gradnjo cest, ustanavljanjem trgov, podeljevanjem mestnih pravic. Z vpeljevanjem urbarjev je dobil bolj\xc5\xa1i pregled nad dohodki. Zlasti je pospe\xc5\xa1eval donosno trgovino z Ogrsko. Dunaj se je v njegovem \xc4\x8dasu raz\xc5\xa1iril do obsega, ki ga je ohranil dale\xc4\x8d v novi \xc4\x8das. Njegov dunajski dvor je bil center umetnosti in kulture._NEWLINE_Kot priznano spreten diplomat in pogajalec je bil prisoten pri mnogih poravnavah; tako je bil tudi leta 1230 v San Germanu med posredovalci miru med pape\xc5\xbeem Gregorjem IX. in cesarjem Friderikom II. Nekaj dni po podpisu sporazuma je umrl.\n_START_SECTION_\nZaton rodbine\n_START_PARAGRAPH_\nLeopolda VI. je kot edini \xc5\xa1e \xc5\xbeive\xc4\x8di sin nasledil Friderik II. Bojeviti (1230-46), kateremu pa je ob veliki osebni energiji in voja\xc5\xa1ki hrabrosti manjkala o\xc4\x8detova razsodnost in umirjenost. Pa tudi dr\xc5\xbeavni uslu\xc5\xbebenci, ministeriali in vitezi, ki so svoje slu\xc5\xbebe dedovali \xc5\xbee skozi ve\xc4\x8d rodov, so se razvili v novo plemstvo, dovolj mo\xc4\x8dno, da je sledilo svojim politi\xc4\x8dnim ciljem. Kmalu po za\xc4\x8detku vladanja novega vojvode je pri\xc5\xa1lo do zarote ministerialov, ki jo je Friderik zatrl in razru\xc5\xa1il gradove upornikov (Aggstein, Drnstein, Weitra). Sledila je vrsta malo uspe\xc5\xa1nih spopadov s sosedi, Bavarci, \xc4\x8cehi, Mad\xc5\xbeari. Skrhal se je odnos s cesarjem Firderikom II. Pri\xc5\xa1lo je tako dale\xc4\x8d, da so leta 1235 na dvornem zboru v Mainzu predstavniki mest, plemstva in duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine vlo\xc5\xbeili proti njemu prito\xc5\xbebo in cesar mu je izrekel izklju\xc4\x8ditev iz pravnega reda (Reichsacht). Vojvoda se je zatekel v mo\xc4\x8dno utrjeni grad Starhemberg pri Dunajskem Novem mestu._NEWLINE_Ponoven izbruh sovra\xc5\xbenosti med lombardsko zvezo in prista\xc5\xa1i pape\xc5\xbea je leta 1239 cesarja pritegnil posredovat v Italijo, kar je vojvodi omogo\xc4\x8dilo, da je hitro ponovno osvojil svoja ozemlja. Kot dobrega vojaka ga je cesar spet sprejel za zaveznika._NEWLINE_Z vzhoda so se Avstriji bli\xc5\xbeali Mongoli, ki so \xc5\xbee opusto\xc5\xa1ili ruske kne\xc5\xbeevine in zavzeli Poljsko in Ogrsko. Friderik Bojeviti je izkoristil stisko sosedov in je zavzel njihova obmejna obmo\xc4\x8dja, naseljena prete\xc5\xbeno z nem\xc5\xa1kim prebivalstvom, ki pa jih po nenadnem umiku Mongolov ni mogel dolgo obdr\xc5\xbeati. Junija 1246 je padel v boju z Ogri ob reki Litvi. Rodbina Babenber\xc5\xbeanov je tedaj ostala brez mo\xc5\xa1kega naslednika_NEWLINE_Ker je privilegium minus dopu\xc5\xa1\xc4\x8dal tudi dedovanje po \xc5\xbeenski liniji, se je vnel boj za nasledstvo med \xc5\xbeenskimi potomkami. O tem glej razdelek Bojevanje za dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino Babenber\xc5\xbeanov v \xc4\x8dlanku Vojvodina Avstrija.\n_START_SECTION_\nBabenber\xc5\xbeani na slovenskem ozemlju\n_START_PARAGRAPH_\nOb izumrtju rodbine Otokarjev (1192) so Babenber\xc5\xbeani podedovali \xc5\xa1tajersko vojvodstvo pa tudi njihove \xc5\xa1tajerske posesti (Radgona, Maribor, Slovenska Bistrica, La\xc5\xa1ko)._NEWLINE_Smrt Henrika IV. Ande\xc5\xa1kega, leta 1228, jim je omogo\xc4\x8dila, da so posegli tudi preko Save na Kranjsko. \xc5\xbde naslednje leto se je vojvoda Friderik II. poro\xc4\x8dil z Agnezo, ne\xc4\x8dakinjo Henrika IV. Ande\xc5\xa1kega, kar mu je prineslo skoraj celotno ande\xc5\xa1ko-vi\xc5\xa1njegorsko dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino (Kamnik, Kranj, Menge\xc5\xa1, Vi\xc5\xa1njo goro in Mehovo z Belo krajino). To ogromno ozemlje (dominium Carniole) je vklju\xc4\x8dno s freisin\xc5\xa1kim fevdom Gutenwerd  in salzbur\xc5\xa1kim fevdom Kr\xc5\xa1ko pomenilo skoraj pol Kranjske z Marko in Friderik je \xc5\xbee od jeta 1232 izra\xc5\xbeal te\xc5\xbenje po de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbeji oblasti z imenom \xc2\xbbgospod Kranjske\xc2\xab\xc2\xa0(dominus Carniole). Zunaj njegove oblasti so ostajale posesti grofov Vovbr\xc5\xa1kih (Lo\xc5\xbe) in zlasti koro\xc5\xa1kih vojvod Spanheimov, v okrilje katerih so prestopali tudi pomembni plemi\xc5\xa1ki rodovi (Turja\xc5\xa1ki, Svibenski, Mokrono\xc5\xa1ki)._NEWLINE_Babenber\xc5\xbeanove pretenzije do de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbeje oblasti na Kranjskem se \xc5\xa1e jasneje ka\xc5\xbeejo v osnutku listine, ki sta jo leta 1245 na sre\xc4\x8danju v Veroni sestavila cesar Friderik II. in avstrijski vojvoda Friderik II.; cesar naj bi vojvodini Avstrijo in \xc5\xa0tajersko povzdignil v kraljevino znotraj cesarstva, vojvodo Friderika pa v kralja in mu hkrati dovolil, da \xc2\xbbiz province Kranjske\xc2\xab\xc2\xa0naredi vojvodino. A po osnutku je na\xc4\x8drt zastal._NEWLINE_S smrtjo vojvode Friderika II. in izumrtjem rodbine Babenber\xc5\xbeanov (1246) se je tudi na Slovenskem za\xc4\x8del boj za njihovo nasledstvo, v katerem so sprva prevladali Spanheimi.'