b"\n_START_ARTICLE_\nAngle\xc5\xa1ka renesansa\n_START_SECTION_\nLikovna umetnost\n_START_PARAGRAPH_\nAnglija je bila zelo po\xc4\x8dasna pri ustvarjanju vizualnih umetnosti v renesan\xc4\x8dnem slogu. Umetniki na dvoru  Tudorjev so bili ve\xc4\x8dinoma uvo\xc5\xbeeni tujci vse do konca renesanse; Hans Holbein je bil izjemen lik. Angle\xc5\xa1ka reformacija je ustvarila velik program ikonoklazma, ki je uni\xc4\x8dil skoraj vso srednjeve\xc5\xa1ko religiozno umetnost in je skoraj kon\xc4\x8dal slikarsko znanje v Angliji. V angle\xc5\xa1ki umetnosti naj bi prevladovalo portretiranje, kasneje pa tudi krajinsko slikarstvo. Pomembna angle\xc5\xa1ka iznajdba je bila portretna miniatura, ki je v bistvu vzela tehniko zamirajo\xc4\x8de umetnosti iluminiranega rokopisa in jo prenesla na majhne portrete, ki so jih nosili v medaljonih. \xc4\x8ceprav so v Angliji delovali tuji umetniki, ve\xc4\x8dinoma flamski, kot je Lucas Horenbout, so v poznem 16. stoletju doma\xc4\x8dini, kot sta Nicolas Hilliard in Isaac Oliver, ustvarili najbolj\xc5\xa1a dela, vendar so bili najbolj\xc5\xa1i izdelovalci ve\xc4\x8djih portretov v olju \xc5\xa1e vedno tujci. Portretna miniatura se je raz\xc5\xa1irila po vsej Evropi do 18. stoletja. Portret Elizabete I. je bil skrbno nadzorovan in razvit v iz\xc4\x8drpnem in popolnoma nerealisti\xc4\x8dnem ikonskem slogu, ki mu je uspelo ustvariti trajne podobe.\n_START_SECTION_\nGlasba\n_START_PARAGRAPH_\nAngle\xc5\xa1ka renesan\xc4\x8dna glasba je bila v stiku s celinskimi dogodki veliko bolj kot vizualna umetnost in je uspela pre\xc5\xbeiveti reformacijo relativno uspe\xc5\xa1no, \xc4\x8deprav sta bila William Byrd in druge pomembne osebe katoli\xc4\x8dani. Elizabetinski madrigal se je razlikoval od italijanske tradicije. Thomas Tallis, Thomas Morley in John Dowland so bili drugi vodilni angle\xc5\xa1ki skladatelji._NEWLINE_Kolosalna antifona produkcija bene\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole je bila pri\xc4\x8dakovana v delih Thomasa Tallisa, slog Palestrine iz rimske \xc5\xa1ole pa je bil \xc5\xbee prevzet pred objavo glasbe Musica transalpina, v glasbi mojstrov, kot je bil William Byrd._NEWLINE_Italijanska in angle\xc5\xa1ka renesansa sta bili podobni pri delitvi specifi\xc4\x8dne glasbene estetike. V poznem 16. stoletju je bila Italija glasbeno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Evrope in ena od glavnih oblik, ki so nastale iz te edinstvene eksplozije glasbene ustvarjalnosti, je bil madrigal. Leta 1588 je Nicholas Yonge objavil v Angliji Musica transalpina - zbirko italijanskih madrigalov, ki so bili anglicizirani - dogodek, ki je za\xc4\x8del modo madrigala v Angliji in je bil v renesansi skorajda brez primere, ko je bila takoj sprejeta ideja in prilagojena lokalni estetiki. Angle\xc5\xa1ka poezija je bila ravno na pravi stopnji razvoja za to presaditev, saj so se oblike, kot je sonet, lepo prilagodile nastajanju kot madrigal: v resnici je bil sonet v Italiji \xc5\xbee dobro razvit. Skladatelji, kot je Thomas Morley, edini sodobni skladatelj v rangu Shakespeara in katerega delo je pre\xc5\xbeivelo, so objavili lastne zbirke, pribli\xc5\xbeno na italijanski na\xc4\x8din, vendar z edinstveno angle\xc5\xa1\xc4\x8dino; zanimanje za skladbe angle\xc5\xa1ke madrigalske \xc5\xa1ole je v zadnjih desetletjih do\xc5\xbeivelo precej\xc5\xa1nje o\xc5\xbeivljanje.\n_START_SECTION_\nArhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nKljub nekaterim stavbam v delno renesan\xc4\x8dnem slogu iz obdobja vladavine Henrika VIII., zlasti pala\xc4\x8de Hampton Court, izginule pala\xc4\x8de Nonsuch, Sutton Place in Layer Marney Tower, ni bilo do elizabetinske arhitekture konca stoletja pravega renesan\xc4\x8dnega sloga. Najbolj znane stavbe so velike razstavne hi\xc5\xa1e, zgrajene za dvorjane, za katere je zna\xc4\x8dilna razko\xc5\xa1na uporaba stekla, tako kot Hardwick Hall (ve\xc4\x8d stekla kot stene), Wollaton Hall in Hatfield House ter Burghley House, slog ki se nadaljuje v zgodnjem 17. stoletju preden se razvije v jakobinsko arhitekturo. Manj\xc5\xa1e, vendar \xc5\xa1e vedno velike hi\xc5\xa1e, kot je Little Moreton Hall, so se do konca 16. stoletja \xc5\xa1e naprej gradile in \xc5\xa1irile v bistvu iz srednjeve\xc5\xa1kih pollesenih slogov. Cerkvena arhitektura se je v bistvu nadaljevala v poznem gotskem slogu vse do reformacije, nato pa se je skoraj popolnoma ustavila, \xc4\x8deprav so cerkveni spomeniki, oltarji in druga oprema pogosto imeli klasi\xc4\x8den slog iz sredine stoletja. Nekaj novih cerkvenih zgradb je bilo obi\xc4\x8dajno \xc5\xa1e vedno v gotskem slogu, kot kapela Langley iz leta 1601 .\n_START_SECTION_\nKritika ideje angle\xc5\xa1ke renesanse\n_START_PARAGRAPH_\nPojem imenovan obdobje \xc2\xbbrenesanse\xc2\xab\xc2\xa0je sodoben izum, ki ga je v 19. stoletju populariziral zgodovinar Jacob Burckhardt. Ideja renesanse je bila izpostavljena ve\xc4\x8dji kritiki mnogih kulturnih zgodovinarjev, nekateri pa so trdili, da \xc2\xbbangle\xc5\xa1ka renesansa\xc2\xab\xc2\xa0nima prave vezi z umetni\xc5\xa1kimi dose\xc5\xbeki in cilji italijanskih umetnikov (Leonardo da Vinci, Michelangelo, Donatello), ki so identiteta renesan\xc4\x8dne vizualne umetnosti. Medtem ko je z vidika literarne zgodovine Anglija \xc5\xbee do\xc5\xbeivela razcvet knji\xc5\xbeevnosti ve\xc4\x8d kot 200 let pred \xc4\x8dasom Shakespeara, v zadnjih desetletjih 14. stoletja. Geoffrey Chaucer je populariziral angle\xc5\xa1\xc4\x8dino kot medij knji\xc5\xbeevne kompozicije namesto latin\xc5\xa1\xc4\x8dine le 50 let po tem, ko je Dante za\xc4\x8del uporabljati italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino za resno poezijo, Chaucer pa je prevajal dela Boccaccia in Petrarko v srednjo angle\xc5\xa1\xc4\x8dino. Isto\xc4\x8dasno so v angle\xc5\xa1\xc4\x8dini pisali tudi William Langland, avtor Piers Plowman in John Gower. V petnajstem stoletju so bili Thomas Malory (avtor Le Morte D'Arthur), John Lydgate in Thomas Hoccleve pomembne osebnosti. Zato znanstveniki menijo, da je obdobje, ki se imenuje angle\xc5\xa1ka renesansa, vpra\xc5\xa1ljivo; C. S. Lewis, profesor srednjeve\xc5\xa1ke in renesan\xc4\x8dne knji\xc5\xbeevnosti na Oxfordu in Cambridgeu, je povedal, da je \xc2\xbbodkril\xc2\xab, da ni angle\xc5\xa1ke renesanse, in da \xc4\x8de je obstajala, nima \xc2\xbbnobenega u\xc4\x8dinka\xc2\xab._NEWLINE_Zgodovinarji so prav tako za\xc4\x8deli obravnavati besedo \xc2\xbbrenesansa\xc2\xab\xc2\xa0kot nepotrebno, ki pomeni nedvoumno pozitiven \xc2\xbbpreporod\xc2\xab\xc2\xa0iz domnevno bolj primitivnega srednjega veka. Nekateri zgodovinarji so postavili vpra\xc5\xa1anje \xc2\xbbza koga renesanso\xc2\xab, pri \xc4\x8demer so na primer poudarili, da se je polo\xc5\xbeaj \xc5\xbeensk v dru\xc5\xbebi verjetno zmanj\xc5\xa1al v \xc4\x8dasu renesanse. Mnogi zgodovinarji in kulturni zgodovinarji zdaj raje uporabljajo izraz \xc2\xbbzgodnje moderno\xc2\xab\xc2\xa0za to obdobje, izraz, ki poudarja obdobje kot prehodno obdobje, ki je pripeljalo do modernega sveta, vendar se sku\xc5\xa1a izogniti pozitivnim ali negativnim konotacijam._NEWLINE_Drugi kulturni zgodovinarji so temu nasprotovali, da je bilo, ne glede na to, ali je ime \xc2\xbbrenesansa\xc2\xab\xc2\xa0primerno, nedvomno umetni\xc5\xa1ki razcvet v Angliji pod Tudorji, ki je dosegel vrhunec v Shakespearu in njegovih sodobnikih."