b'\n_START_ARTICLE_\nGnus\n_START_SECTION_\nSocialno-moralni gnus\n_START_PARAGRAPH_\nNekateri raziskovalci so predstavili dvo-faktorski model gnusa, ki vklju\xc4\x8duje osnovni gnus (ang. core disgust) in gnus kot opomnik \xc5\xbeivalskosti (ang. animal reminder disgust). Prvo vrsto gnusa naj bi spodbujali dra\xc5\xbeljaji kot so na primer \xc5\xbeu\xc5\xbeelke, pokvarjena hrana, odpadki. To \xc4\x8dustvo je enako \xc4\x8dustvu, ki ga pri dojen\xc4\x8dkih spro\xc5\xbea kisla ali grenka hrana. Druga vrsta gnusa pa izra\xc5\xbea zavra\xc4\x8danje dra\xc5\xbeljajev, ki slu\xc5\xbeijo kot opomnik na \xc5\xbeivalski izvor \xc4\x8dloveka, in je zna\xc4\x8dilna zgolj za ljudi, spodbudili pa naj bi jo dra\xc5\xbeljaji, kot so na primer smrt, slaba higiena._NEWLINE_Poleg teh dveh vrst gnusa pa so Rozin in drugi (1994) v \xc4\x8dlanku dodali tudi gnus, ki ga vzbudi direkten ali posreden fizi\xc4\x8den kontakt s tujci ali z ljudmi, s katerimi si tega ne \xc5\xbeelimo (ang. interpersonal contamination)._NEWLINE__NEWLINE_Nekateri raziskovalci pa navajajo socialno-moralni gnus (ang. socio-moral disgust). Ta oblika se pojavi, kadar so pre\xc4\x8dkane socialne ali moralne meje, ali pa se nam zdi, da sta kr\xc5\xa1ena posameznikova pravica do avtonomije in njegovo dostojanstvo. Toda, za razliko od osnovnega gnusa, se dra\xc5\xbeljaji, ki v posamezniku spro\xc5\xbeijo socialno-moralni gnus, razlikujejo od kulture do kulture. _NEWLINE__NEWLINE_Obstaja velika povezava med socialno-moralnim gnusom in jezo, kar so avtorji v raziskavi tudi dokazali z opisi \xc4\x8dustev, ki so jih podali udele\xc5\xbeenci raziskave.  V povezavi z osnovnim gnusom pa se jeza ne pojavi. Raziskava je potekala tako, da so udele\xc5\xbeencem raziskave pokazali razli\xc4\x8dne slike, ki so v njih vzbudili socialno-moralni ali osnovni gnus. Po ogledu vsake izmed slik, so na ve\xc4\x8dstopenjski lestvici ocenili, kako mo\xc4\x8dno so ob ogledu ob\xc4\x8dutili veselje, \xc5\xbealost, jezo, gnus in strah. S tem so dobili dokaz, da obstajata dve vrsti gnusa, saj se je osnovni gnus najbolj povezoval s strahom, socialno-moralni gnus pa z jezo in \xc5\xbealostjo. Poleg tega so dokazali tudi, da s \xc4\x8dasom in navajenostjo na dra\xc5\xbeljaj, intenzivnost osnovnega gnusa pojenja, intenzivnost socialno-moralnega gnusa pa se \xc5\xa1e okrepi.  Ugotovili so, da so \xc5\xbeenske bolj ob\xc4\x8dutljive za osnovno obliko gnusa, medtem ko pri socialno-moralnem gnusu ni bilo statisti\xc4\x8dno pomembnih razlik med spoloma. Za socialno-moralni gnus so bolj dovzetni ljudje, ki imajo bolj razvit moralni \xc4\x8dut._NEWLINE_Raziskovalci (Ottaviani, Mancini, Petrocchi, Medea in Couyomdijan, 2013) so ugotovili, da socialno-moralni gnus in fizi\xc4\x8dni gnus spremljajo razli\xc4\x8dne fiziolo\xc5\xa1ke reakcije. Moralni gnus, je povezan z jezo (kot so odkrile tudi druge raziskave) in povzro\xc4\x8di zvi\xc5\xa1an sr\xc4\x8dni utrip in manj\xc5\xa1o uravnove\xc5\xa1enost simpati\xc4\x8dnega \xc5\xbeiv\xc4\x8devja in parasimpati\xc4\x8dnega \xc5\xbeiv\xc4\x8devja. Fizi\xc4\x8dni gnus pa spremlja ob\xc4\x8dutek umazanosti in povzro\xc4\x8di pove\xc4\x8dano aktivnost parasimpati\xc4\x8dnega \xc5\xbeiv\xc4\x8devja. Rezultati te raziskave ka\xc5\xbeejo, da ima moralni gnus isti izvor kot fizi\xc4\x8dni samo pri udele\xc5\xbeencih z obsesivno kompulzivnimi motnjami in da je gnus odziv, ki je razli\xc4\x8den za vsakega posameznika._NEWLINE_Tudi fobije se povezujejo z razli\xc4\x8dnimi vrstami gnusa. Na primer fobija pred pajki je bolj povezana z dra\xc5\xbeljaji, ki spro\xc5\xbeajo osnovni gnus, medtem ko je strah pred krvjo, injekcijami in po\xc5\xa1kodbami (ang. blood-injection-injury phobia) povezan z dra\xc5\xbeljaji, ki spro\xc5\xbeajo \xc2\xbbgnus kot opomnik \xc5\xbeivalskosti\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nGnus do samega sebe\n_START_PARAGRAPH_\nGnus usmerjen proti samemu sebi ostaja, navljub raziskavam, \xc5\xa1e dokaj skrivnostno \xc4\x8dustvo. Njegova narava ostaja \xc5\xa1e nepojasnjena, torej njegove specifi\xc4\x8dne karakteristike in kako ga subjektivno do\xc5\xbeivlja vsak posameznik. V eni izmed raziskav (Bagshaw, Markland, Overton, Simpson in Taggart, 2008) so ugotovili, da na gnus do samega sebe vplivata dva dejavnika\xe2\x80\x94gnusen jaz (ocenjevanje sebe) in gnusni na\xc4\x8dini (ocenjevanje vedenja). _NEWLINE_Ameri\xc5\xa1ki psihiater Aaron T. Beck navaja, da se lahko napredovanje samokriti\xc4\x8dnega disfunkcionalnega prepri\xc4\x8danja razvije (ali pa je podlaga) za depresijo. Nadaljuje \xc5\xa1e s tem, da se lahko ob\xc4\x8dutek odpora so samega sebe razvije v gnus do sebe. Psihologa Kenny in Baron (1986) sta raziskovala odnos med gnusom do samega sebe ter disfunkcionalnimi prepri\xc4\x8danji o samem sebi in depresijo. Pri\xc5\xa1la sta do ugotovitve, da gnus usmerjen proti samemu sebi le delno vpliva na \xc4\x8dlovekova disfunkcionalna prepri\xc4\x8danja in depresijo, saj nanju zelo verjetno vplivajo \xc5\xa1e druge spremenljivke, npr. samospo\xc5\xa1tovanje._NEWLINE_Gnus do samega sebe je sicer mo\xc4\x8dno povezan z ob\xc4\x8dutkom sramote, vendar pa je zagotovo nekoliko bolj stroga razli\xc4\x8dica le-te, zato ga obravnavamo kot posebno \xc4\x8dustvo. Lahko pa ga uvrstimo med \xc4\x8dustva povezana z nesamozavestjo. Nekateri raziskovalci (npr. Barret, Zahn-Waxler in Cole, 1997) trdijo, da sram in krivda izvirata iz gnusa do samega sebe. Pri \xc4\x8demer se sram izrazi kot gnus usmerjen proti sebi, krivda pa gnus usmerjen proti dejanju, ki ga nekdo izvaja._NEWLINE_Gnus do sebe se je pokazal kot pomembna komponenta, dejavnik in/ali podlaga za razvoj raznih mentalnih problemov ( npr. obsesivno kompulzivna motnja, motnje hranjenja, depresija). Dokazali so, da je gnus do samega sebe psihopatolo\xc5\xa1ka zna\xc4\x8dilnost, saj se je pokazala v pove\xc4\x8dani koli\xc4\x8dini pri vseh raziskanih motnjah.  Raziskovalec Powell in sodelavci (2013) so v eni od raziskav preverjali veljavnost hipoteze, da je subjektivna izku\xc5\xa1nja gnusa da samega sebe povezana s simptomi depresije. Udele\xc5\xbeenke raziskave so bile samo \xc5\xbeenske, saj naj bi bila huda depresija dvakrat bolj pogosta pri \xc5\xbeenskah kot pri mo\xc5\xa1kih. Zanimiva ugotovitev te raziskave, povezana z gnusom do samega sebe ter \xc5\xbealostjo in depresijo, govori o tem, gnusa ni za pri\xc4\x8dakovati pri vseh ljudeh diagnosticiranih z depresijo, ima pa v nekaterih primerih precej\xc5\xa1njo vlogo. Tudi, ko se osebi stanje izbolj\xc5\xa1a, lahko \xc5\xa1e vedno \xc4\x8duti gnus usmerjen proti samemu sebi. Pomembna ugotovitev pa je tudi, da je potrebno biti pri zdravljenju depresije pozoren tudi na \xc4\x8dustvene faktorje saj zgolj zdravljenje depresije ne \xc2\xbbodstrani\xc2\xab\xc2\xa0tudi ob\xc4\x8dutka gnusa do samega sebe. _NEWLINE_V raziskavi, ki so jo opravili Smith in sodelavci  leta 2015 pa so dokazali, da ima gnus do samega sebe pomembno posredni\xc5\xa1ko vlogo v odnosu med depresijo in nesamomorilnim samopo\xc5\xa1kodovanjem ter v odnosu med spolno zlorabo in nesamomorilnim samopo\xc5\xa1kodovanjem. Posamezniki, ki so poro\xc4\x8dali o nedavnih samopo\xc5\xa1kodbenih vedenjih (samopo\xc5\xa1kodbe v zadnjem letu) so pokazali ve\xc4\x8dje stopnje gnusa do samega sebe, depresije ter simptomov anksioznosti ter pove\xc4\x8dano verjetnost za zgodovino fizi\xc4\x8dne in/ali seksualne zlorabe, v primerjavi z udele\xc5\xbeenci s preteklimi samopo\xc5\xa1kodbenimi vedenji (zgodovina samopo\xc5\xa1kodb, ampak ne v zadnjem letu) ali udele\xc5\xbeenci brez teh vedenj. Pomembna je tudi ugotovitev, da je gnus do samega sebe igral popolno posredni\xc5\xa1ko vlogo v odnosu med depresijo in samopo\xc5\xa1kodbenimi vedenji, kar ka\xc5\xbee na to, da igra enako pomembno, \xc4\x8de ne bolj pomembno vlogo za razvoj teh vedenj, kot pa sama depresija. Vzorec raziskave so sestavljale predvsem osebe \xc5\xbeenskega spola, ki so bile povpre\xc4\x8dno stare 19 let. Tudi na sploh se nesamomorilno samopo\xc5\xa1kodovanje pogosteje pojavlja pri osebah \xc5\xbeenskega spola, prisoten pa je v vseh etni\xc4\x8dnih skupinah._NEWLINE_Mo\xc5\xbeno je, da ima gnus do samega sebe tudi dvosmerne vplive. Bolj specifi\xc4\x8dno, posamezniki so ob\xc4\x8dutili ve\xc4\x8dje stopnje gnusa do samega sebe po spopadu s samopo\xc5\xa1kodbami. Tako se posamezniki vklju\xc4\x8dijo v samopo\xc5\xa1kodbena vedenja, ko se po\xc4\x8dutijo gnusne samim sebi in elementi tega se zni\xc5\xbeajo, saj je napetost spro\xc5\xa1\xc4\x8dena skozi samopo\xc5\xa1kodbe (gnusen jaz). Kljub temu pa bi se lahko elementi gnusa do samega sebe pove\xc4\x8dali zaradi njihovih vedenj in udele\xc5\xbeenosti pri samopo\xc5\xa1kodbenih vedenjih (gnusni na\xc4\x8dini).\n_START_SECTION_\nIzra\xc5\xbeanje in prepoznavanje gnusa\n_START_PARAGRAPH_\nDokazano je, da otroci \xc5\xbee zelo zgodaj prepoznavajo osnovna \xc4\x8dustva, saj le-to sposobnost uporablja za komunikacijo.\xc2\xa0 \xc5\xbde v pred\xc5\xa1olskem obdobju so sposobni kategorizirati posamezna \xc4\x8dustva in jih opredeliti v ustrezno situacijo. Prepoznavanje nekaterih \xc4\x8dustev pa ni tako preprosto. Tak primer je gnus, ki tudi sodi med osnovna \xc4\x8dustva,\xc2\xa0 ampak\xc2\xa0 ga ljudje, po rezultatih razli\xc4\x8dnih raziskav (Pochedly, Russell in Widen, 2012 ;_NEWLINE_Russell in Widen, 2010; Giner-Sorola in Russell, 2011), ne prepoznavajo prav dobro.\xc2\xa0 Res je, da se prepoznavanje obraznih potez razvije \xc5\xbee zelo zgodaj, toda ali je prepoznavanje gnusa tako preprosto kot prepoznavanje veselja? Pri dojen\xc4\x8dkih je zelo problemati\xc4\x8dno, ker ne moremo re\xc4\x8di, da\xc2\xa0 otrok prepozna gnus v pravem pomenu besede. Lahko, da ga prepozna le kot negativno \xc4\x8dustvo, zato ne moremo zagotovo\xc2\xa0 trditi, da je dojen\xc4\x8dek \xc5\xbee sposoben prepoznati gnus. Zavedati se moramo, da je dejavnike,\xc2\xa0 ki vplivajo na jezo, zlahka dolo\xc4\x8diti, medtem ko na gnus ne vpliva tako veliko \xc5\xa1tevilo dejavnikov in tudi vzroki za to \xc4\x8dustvo\xc2\xa0 niso tako raznoliki, kot za jezo. Ob\xc4\x8dutenje jeze je bolj individualno pogojeno \xc4\x8dustvo, medtem ko ima na do\xc5\xbeivljanje gnusa precej\xc5\xa1en vpliv tudi kultura. Prepoznavanje obraznih izrazov za gnus zelo pogojeno tudi s situacijo. Ljudje  tudi zelo te\xc5\xbeko navajamo razloge za ob\xc4\x8dutenje gnusa in verjetno je to povezano z nedostopnostjo teh razlogov. Morda se jih ne moremo spomniti ali pa jih preprosto ne vemo in nam je ob\xc4\x8dutenje gnusa povsem logi\xc4\x8dno._NEWLINE_Avtorji Pochedly, Widen in Russell (2012)  so izvedli raziskavo, ki se je osredoto\xc4\x8dila na to, kako dobro otroci razlikujejo med obrazom, ki izra\xc5\xbea gnus in obrazi, ki izra\xc5\xbeajo druge emocije. _NEWLINE_Udele\xc5\xbeenci te raziskave so bili otroci, stari med 5 in 14 let. Pri raziskavi je sodelovalo 120 otrok in sicer 54 de\xc4\x8dkov in 66 deklic._NEWLINE_Pred za\xc4\x8detkom raziskave so raziskovalci vsakemu otroku povedali, da bo videl ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih obrazov in ga prosili, da obkro\xc5\xbei besedo iz seznama besed, ki najbolje opi\xc5\xa1e \xc4\x8dustvo osebe na fotografiji.  Besede na seznamu so bile: jezen, osramo\xc4\x8den, vesel, \xc5\xbealosten, prestra\xc5\xa1en, presene\xc4\x8den in \xc2\xbbdisgusted\xc2\xab\xc2\xa0(beseda nima to\xc4\x8dnega enobesednega prevoda v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino, pomeni pa, da nekdo \xc4\x8duti gnus). Vsak udele\xc5\xbeenec je videl \xc5\xa1tiri ali pet fotografij obrazov. Vsako fotografijo si je ogledal posebej in ocenil vsak izraz na obrazu na fotografiji preden je videl naslednjega. Vsi otroci so obraze videli v istem vrstnem redu: najprej so videli obraz, ki je prikazoval vesel nasmeh, nato so videli obraz, ki je prikazoval presene\xc4\x8denje, sledil mu je obraz, ki je prikazoval strah, nato pa je sledila fotografija, ki je bila razli\xc4\x8dna pri vsaki skupini otrok: otrok je videl bodisi fotografijo, ki je prikazovala namr\xc5\xa1\xc4\x8den in jezen izraz na obrazu, bodisi fotografijo, ki ni prikazovala obraza ali pa fotografijo, ki je prikazovala obraz nekoga, ki mu je slabo. Naslednja fotografija je prikazovala gnus. Ta fotografija je prikazovala osebo, katere nos je bil namrgoden._NEWLINE_Pochedly, idr.(2012) so dobili tak\xc5\xa1ne rezultate: s katero besedo so otroci ocenili fotografijo, ki je prikazovala gnus je bilo odvisno od tega, katera izmed treh fotografij (obraz, ki je prikazoval jezo, fotografijo brez obraza ali fotografijo, ki je prikazovala nekoga, ki mu je slabo) so videli tik preden so zagledali fotografijo, ki je prikazovala gnus. \xc4\x8ce so pred fotografijo, ki je prikazovala gnus videli fotografijo jeznega obraza je ve\xc4\x8dina otrok izbrala besedo disgusted (osebi na fotografiji se nekaj gnusi) za opis fotografije, ki je prikazovala gnus. \xc4\x8ce med fotografijami ni bilo fotografije obraza, ki je izra\xc5\xbeala jezo, so otroci za opis obraznega izraza, ki je prikazoval gnus najve\xc4\x8dkrat uporabili besedo jezen. \xc4\x8ce so pred obrazom, ki je prikazoval gnus videli obraz, ki je predstavljal nekoga, ki mu je slabo, je \xc5\xa1e ve\xc4\x8d otrok za opis obraznega izraza, ki je prikazoval gnus uporabilo besedo jezen. _NEWLINE_Pochedly, idr. (2012) so pri\xc5\xa1li do zaklju\xc4\x8dkov, da udele\xc5\xbeenci v obraznem izrazu gnusa ob dolo\xc4\x8denih pogojih ne vidijo gnusa, ampak drugo \xc4\x8dustvo. Ugotovili so tudi, da fotografija, ki je predstavljala gnus ni nujno najbolj\xc5\xa1a, saj v dolo\xc4\x8denih pogojih o\xc4\x8ditno spro\xc5\xbea asociacijo na jezo._NEWLINE_V raziskavi, ki sta jo izvedla Russell in Widen (2010) so psihologi izhajali iz dejstva, da ve\xc4\x8dina ljudi prepozna obrazni izraz gnusa kot jezo. Pravijo, da je to zelo odvisno od konteksta, zato so postavili hipotezo, da je prepoznavanje obraznega izraza odvisno od metode, ki je uporabljena za pridobivanje podatkov. Eksperimentatorji so opredelili nepravilno metodo. Le-ta naj bi bila takrat, ko sodelujo\xc4\x8di dobili seznam \xc4\x8dustev, ki jih morajo razvrstiti k primerni fotografiji. \xc5\xa0tevilo \xc4\x8dustev in \xc5\xa1tevilo slik se ujema in tukaj se poka\xc5\xbee pomanjkljivost metode. Posameznik bo videl tipi\xc4\x8dni izraz jeze in ji bo to \xc4\x8dustvo tudi pripisal. Potem, ko bo videl fotografijo osebe z namr\xc5\xa1\xc4\x8denim nosom, ji bo logi\xc4\x8dno pripisal \xc4\x8dustvo gnus, ker bo le to \xc5\xa1e edino ostalo. \xc4\x8ce pa\xc2\xa0 \xc4\x8dustvo jeza na seznamu ne bi bilo navedeno, bi se pri udele\xc5\xbeencih \xc5\xbee\xc2\xa0 pojavila dilema in nasprotje med obrazom, ki izra\xc5\xbea\xc2\xa0 gnus in obrazom, ki prikazuje jezo.\xc2\xa0 Iz rezultatov raziskave lahko \xc2\xa0torej sklepamo, da je zelo pomembno kak\xc5\xa1ne so predhodne pokazane fotografije in zelo pomemben dejavnik je, ali je predhodno pokazana fotografija obraz, ki prikazuje jezo. Psihologa Widen in Russell sta ob vedenju, da lahko otrok \xc5\xbee kot dojen\xc4\x8dek prepozna emocionalno stanje druge osebe z opazovanjem obrazne mimike, leta 2010 izvedla raziskavo, s katero sta hotela to preizkusiti tudi v praksi. Natan\xc4\x8dneje sta se osredoto\xc4\x8dila na prepoznavo gnusa, kajti njuna hipoteza je bila, da otroci gnus velikokrat zamenjujejo z mimiko, ki jo pripisujemo jezi. V njuni raziskavi je sodelovalo 84 otrok, starih od \xc5\xa1tiri\xc2\xa0 do devet let, poleg tega pa tudi 22 ljudi, ki so hodili na univerzo. Raziskava se je najprej za\xc4\x8dela z igro eksperimentatorja in otroka zato, da se je slednji po\xc4\x8dutil spro\xc5\xa1\xc4\x8deno. Nato je bila otroku na \xc5\xa1estih fotografijah prikazana deklica, vsaki\xc4\x8d z druga\xc4\x8dnim izrazom na obrazu, naloga otrok pa je bila, da so na\xc5\xa1teli vzrok in posledice emocije na posamezni fotografiji. Po tem so otroke spra\xc5\xa1evali tudi po lastnih izkustvih dolo\xc4\x8denih emocij, za konec pa so jim pokazali \xc5\xa1e fotografije dveh deklet ter jih vpra\xc5\xa1ali, kako se po\xc4\x8dutita na fotografiji. Po zaklju\xc4\x8dku so njihove odgovore posredovali trem neodvisnim ocenjevalcem. Ti so pri prvi nalogi sli\xc5\xa1ali samo vzrok in posledico dolo\xc4\x8dene emocije, sami pa so morali ugotoviti, za katero emocijo gre. Rezultati so pokazali, da so otroci pri gnusnem izrazu najve\xc4\x8dkrat opisovali situacije, zna\xc4\x8dilne za jezo in s tem zavedli ocenjevalce (le 23 odstotkov vseh mlaj\xc5\xa1ih udele\xc5\xbeencev je pravilno interpretiralo gnus). Enake teste so naredili tudi na odraslih udele\xc5\xbeencih, njihovi rezultati pa so bili bolj\xc5\xa1i kot pri otrocih (\xc5\xa1e vseeno pa je le 63 odstotkov pravilno pojmovalo gnus, velika ve\xc4\x8dina pa je to mimiko zamenjala z jezo). Raziskava je pokazala, da \xc5\xbee pred\xc5\xa1olski otroci lo\xc4\x8dijo med dobrimi in slabimi emocijami-poznajo tudi \xc5\xbee nekatere bolj kompleksne, obrazne mimike pa \xc5\xa1e ne prepoznajo dobro. Potrdila se je domneva, da otroci pogosto zamenjujejo gnus z jezo, kar pa se je izkazalo za skoraj nepomembno, kajti kot je omenjeno tudi zgoraj prav tako tudi velika ve\xc4\x8dina odraslih udele\xc5\xbeencev gnusa ni prepoznala. \xc2\xa0_NEWLINE_V naslednji raziskavi, ki pa sta jo na\xc4\x8drtovala Giner-Sorola in Russell (2011) pa so primerjali razloge za ob\xc4\x8dutenje gnusa in jeze, kot posledica nekih kr\xc5\xa1itev moralnih norm. Ugotovili so, da ljudje ob\xc4\x8dutijo gnus\xc2\xa0 predvsem v situacijah, kjer je vklju\xc4\x8deno neko telesno nasilje, kot je na primer posilstvo. V primerih, kjer pa bo zgolj le kr\xc5\xa1enje nekih moralnih norm, brez nekega nasilja, pa so razlogi za gnus bolj sovpadali z razlogi za jezo. V drugem delu so raziskovali mo\xc5\xbene razlaga za nenatan\xc4\x8dno definiranje gnusa, ki temelji na fizi\xc4\x8dnem nasilju. Ugotovili so, da so bile, v primeru ve\xc4\x8dje dostopnost razlogov za gnus, razlike med natan\xc4\x8dnostjo opredeljevanja jeze in gnusa zelo majhne. Zaklju\xc4\x8dek je, da so razlogi za gnus manj natan\xc4\x8dni, ker se ljudje pogosto ne sre\xc4\x8dujemo s tak\xc5\xa1nimi situacijami. Ljudje so navajali razloge za ob\xc4\x8dutenje gnusa pri\xc2\xa0 fizi\xc4\x8dnem nasilju\xc2\xa0 bolj pogosto kot pri psihi\xc4\x8dnem nasilju, medtem ko pri jezi teh razlik ni vidnih .\xc2\xa0_NEWLINE_\xc5\xa0e ena raziskava, ki se nana\xc5\xa1a na prepoznavanje gnusa v zvezi z otroki pa je \xc5\xa1tudija Gosselina in sodelavcev (2008). V raziskavi so sodelovali otroci, stari od pet, \xc5\xa1est, devet in deset let.  Metoda, ki so jo pri tej raziskavi uporabili je bila fotografija obrazov z razli\xc4\x8dnimi izrazi, poleg nje pa tudi oznaka emocije, ki so jo morali pravilno umestiti k obrazu. Hipoteza, ki so jo postavili, je predvidevala, da bodo devet in deset letni otroci\xc2\xa0 gnus prepoznali v ve\xc4\x8dji meri kot pa pet in \xc5\xa1est let stari otroci. Otrokom so pokazali 56 fotografij, na katerih so bili razli\xc4\x8dni kontrasti emocij (na primer veselje-\xc5\xbealost), najbolj pa so jih zanimali kontrasti kot so gnus-jeza, gnus-presene\xc4\x8denje, gnus-strah. Rezultati so pokazali, da so bili 9 in 10 let stari otroci bolj uspe\xc5\xa1ni kot mlaj\xc5\xa1i sodelujo\xc4\x8di, to pa verjetno zaradi bolj\xc5\xa1ega znanja o teh emocijah, kajti tudi odrasli, enako kot otroci stari deset let, nekatere izraze te\xc5\xbeje prepoznajo (so na enaki ravni prepoznavanja emocij). Raziskovalci so naredili \xc5\xa1e eno \xc5\xa1tudijo, v kateri pa jih je zanimalo, kako dobro udele\xc5\xbeenci lo\xc4\x8dijo gnus od ostalih emocij. Predvidevali so, da bodo gnus te\xc5\xbeje lo\xc4\x8dili od jeze in da bodo\xc2\xa0 devet in deset let stari otroci bolj to\xc4\x8dni. Otrokom so prikazali fotografije dveh emocij in med tema dvema so morali izbrati tisto, ki je bila navedena na desni strani. Rezultati so potrdili hipotezo, da so otroci, stari deset let bolj uspe\xc5\xa1ni, verjetno zaradi bolj\xc5\xa1e pozornosti in ve\xc4\x8dje sposobnosti odkrivanja, kot mlaj\xc5\xa1i otroci.\xc2\xa0_NEWLINE_Od Darwina  naprej je obrazno izra\xc5\xbeanje in prepoznavanje emocij v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du opisa emocij. Raziskovalci na tem podro\xc4\x8dju  se strinjajo, da gnusu pripada skupina obraznih gibov okoli ust in nosu, vendar skupnega soglasja kak\xc5\xa1ne so natan\xc4\x8dne obrazne poteze gnusa ni. Darwin je poudarjal, da zevanje in podalj\xc5\xa1evanje jezika slu\xc5\xbei izlo\xc4\x8danju vsebin iz ust, nosna guba pa zmanj\xc5\xa1uje dotok neprijetnih vonjav, nekateri pa pri izra\xc5\xbeanju gnusa  poudarjajo umik zgornje ustnice in nosno gubo v povezavi z dvignjenimi lici. _NEWLINE_Velika ve\xc4\x8dina raziskav je bila bolj kot na proces izra\xc5\xbeanja \xc4\x8dustev osredoto\xc4\x8dena na prepoznavanje. Prepoznavanje emocij je precej zapleten proces, ki je rezultat u\xc4\x8denja, vklju\xc4\x8duje pa tudi znanje o pomenu razli\xc4\x8dnih situacij, gest, lastnih \xc4\x8dustvenih izrazov itd. Pri izra\xc5\xbeanju in uravnavanju emocij je poleg subjektivnega do\xc5\xbeivljanja in vedenja pomemben tudi fiziolo\xc5\xa1ki odziv. Naprimer: prevodnost ko\xc5\xbee, sr\xc4\x8dni utrip, aktivnost obraznih mi\xc5\xa1ic._NEWLINE_V raziskavi, ki so jo izvedli Ebert, Lowery in Rozin (1994)  je bilo udele\xc5\xbeenih 45 \xc5\xa1tudentov, udele\xc5\xbeencev te\xc4\x8daja psihologije na univerzi v Pennsylvaniji. Preverjali so, ali  so obrazne mi\xc5\xa1ice najpomembnej\xc5\xa1i pokazatelj izra\xc5\xbeanja gnusa. Eksperiment je potekal tako, da je vsak \xc5\xa1tudent dobil \xc5\xa1tiri liste z odgovori in dvanajst fotografij obraznih izrazov. 4 osebe (2 mo\xc5\xa1ka in 2 \xc5\xbeenski) so zaigrale 12 razli\xc4\x8dnih obraznih izrazov. Udele\xc5\xbeenci so zaigrali dolo\xc4\x8den obrazni izraz s premikanjem obraznih mi\xc5\xa1ic. \xc5\xa0tudenti so dobili liste z opisi razli\xc4\x8dnih situacij, ki povzro\xc4\x8dajo izra\xc5\xbeanje gnusa in razli\xc4\x8dnimi obraznimi mi\xc5\xa1icami, ki sodelujejo pri obraznih izrazih gnusa. Rezultati ka\xc5\xbeejo, da so visoke korelacije med opisi situacij gnusa in delovanjem razli\xc4\x8dnih obraznih mi\xc5\xa1ic, ki sodelujejo pri obraznih izrazih, kar ka\xc5\xbee na to, da je delovanje obraznih mi\xc5\xa1ic klju\xc4\x8dno za prepoznavanje gnusa. Pri  izra\xc5\xbeanju gnusa z obraznim izrazom glavno vlogo nosna guba in odprta usta s \xc5\xa1trle\xc4\x8dim jezikom, nato pa dvignjena zgornja ustnica, stisnjene ali na\xc5\xa1obljene ustnice.  _NEWLINE_Na univerzi v Pensilvaniji je Paul Rozin idr. (2005) izvedel \xc5\xa1e eno raziskavo, in sicer katere izraze in izrazne kombinacije ljudje ve\xc4\x8dinoma povezujejo s katerimi \xc4\x8dustvi. Udele\xc5\xbeenci so morali prepoznati \xc5\xa1tiri negativna \xc4\x8dustva (med njimi gnus) na razli\xc4\x8dnih setih \xc4\x8dustveno izraznih slik ali video posnetkov. Kot pri\xc4\x8dakovano, udele\xc5\xbeencem prepoznavanje gnusa na obi\xc4\x8dajnih fotografijah ni delalo ve\xc4\x8djih te\xc5\xbeav, te\xc5\xbeje pa so gnus prepoznavali na fotografijah ali video posnetkih, kjer je obraz bil zabrisan. Testiranje je pokazalo tudi, da so \xc4\x8dustva jeze, gnusa in prezira najte\xc5\xbeje prepoznavna oz. razlo\xc4\x8dljiva med seboj. _NEWLINE_Leta 2007 je bil obljavljen \xc4\x8dlanek The Illusion of Transparency: Assessment of Sex Differences in Showing and Hiding Disgust (Holder, Hawkins), ki se osredoto\xc4\x8da na t. i. iluzijo prosojnosti (illusion of transparency), ki nastane, ko oseba preceni sposobnost nekoga drugega prepoznati in zaznati njegova notranja stanja. _NEWLINE_Mo\xc5\xa1kim in \xc5\xbeenskam so ponudili rde\xc4\x8de obarvane pija\xc4\x8de (vsaka 20 ml), med katerimi so bile 4 brez okusa, ena pa je imela neprijeten okus (filtrirana voda, barvilo za \xc5\xbeivila ter soda bikarbona). Mo\xc5\xa1ki in \xc5\xbeenske v vlogi opazovalcev so opazovali \xc4\x8dustvene izraze oku\xc5\xa1evalcev. Po kon\xc4\x8danem preizku\xc5\xa1anju pija\xc4\x8d, so oku\xc5\xa1evalci ocenili svoje \xc4\x8dustvene izraze glede na vsako pija\xc4\x8do. Iluzija naj bi bila razlo\xc5\xbeena z dvema rezultatoma; oku\xc5\xa1evalci naj bi precenili intenzivnost svojih odzivov v primerjavi z opazovalci. Samoocena  oku\xc5\xa1evalcev pri pija\xc4\x8di neprijetnega okusa je bila vi\xc5\xa1ja, kot ocena opazovalcev. To podkrepi iluzijo prosojnosti. Iluzijo prosojnosti lahko razlo\xc5\xbeimo s tem, da imajo posamezniki ni\xc5\xbeji kriterij glede tega, kar bodo opazovalci opazili. Verjetno so podcenjevali potrebno mero \xc4\x8dustvenega izra\xc5\xbeanja, ki je potrebna, da opazovalci to zaznajo. Gilovich idr. (1998) so povezali iluzijo s tem, da ljudje najprej gledajo na svojo izku\xc5\xa1njo, preden ocenijo zmo\xc5\xbenost ocenjevalcev. Posledi\xc4\x8dno se ljudem zdi, da so njihova \xc4\x8dustva bolj o\xc4\x8ditna za druge, kot so v resnici. _NEWLINE_Dovzetnost mo\xc5\xa1kih in \xc5\xbeensk za iluzijo prosojnosti je podobna. Ni bilo pomembnih razlik med njimi glede samoocene izra\xc5\xbeenega \xc4\x8dustva ali pravilnega predvidevanja. _NEWLINE_Leta 2009 je bila izvedena raziskava (Danovitch, Bloom), v kateri sta raziskovalca otroke spra\xc5\xa1evala kaj je za njih gnusno; tako sta izvedla ali otroci asociirajo obrazne izraze gnusa s socio-moralnimi prestopki, ki ne vklju\xc4\x8dujejo fizi\xc4\x8dnega gnusa. Reakcije na gnusne stvari se pojavijo \xc5\xbee v obdobju 2-3 let starosti (Rozin, Hammer, Oster, in Marmora, 1986), a razumevanje gnusa se pojavi \xc5\xa1ele nekaj let kasneje, trdijo Fallon, Rozin, in Pliner (1984) ter Rozin in Fallon (1987). Raziskovalca Danovitch in Bloom sta torej izvedla 3 eksperimente. Prvi je pokazal, da \xc5\xbee pred\xc5\xa1olski otroci ozna\xc4\x8dujejo socio-moralne prestopke kot gnusne, a z manj\xc5\xa1o verjetnostjo kot pa fizi\xc4\x8dno gnusna dejanja. Moralne prestopke, ki so bili predstavljeni otrokom sta smatrala kot preve\xc4\x8d blage, zato sta izvedla \xc5\xa1e en eskperiment, v katerem sta moralne prestopke lo\xc4\x8dla na huj\xc5\xa1e in bla\xc5\xbeje. Rezultati so ponovno pokazali, da otroci z ve\xc4\x8djo verjetnostjo ozna\xc4\x8dijo fizi\xc4\x8dno gnusna dejanja kot gnusna, kot pa moralne prestopke. Kljub temu, pa so se pokazale razlike med ozna\xc4\x8devanjem huj\xc5\xa1ih in bla\xc5\xbejih moralnih prestopkov. Huj\xc5\xa1e moralne prestopke so pogosteje obravnavali kot gnusne v primerjavi z bla\xc5\xbejimi. Prva 2 eksperimenta sta postavila vpra\xc5\xa1anje, zakaj nekateri otroci konsistentno ozna\xc4\x8dujejo moralne prestopke z besedo gnusno medtem ko drugi vrstniki ne. Zato sta raziskovalca izvedla \xc5\xa1e dodaten eksperiment. Otroci so presodili ali se lahko obraz, ki predstavlja gnus (Ekman in Friesen, 1975) pove\xc5\xbee z dogodkom ali dejanjem predstavljenim v zgodbah iz 2. eksperimenta. Pred tem so otroci opravili predtest \xe2\x80\x93 na zgodbo o sre\xc4\x8danju s srhljivim medvedom so morali odgovoriti z obrazom, ki predstavlja strah. Beseda gnus in njegove sopomenke v poteku eksperimenta niso bile uporabljene. Pri tem eksperimentu pa skoraj ni bilo razlik med obravnavanjem huj\xc5\xa1ih in bla\xc5\xbejih moralnih prestopkov. Raziskovalca na koncu izdata tezo, da obstajajo podobnosti in razlike med do\xc5\xbeivljanjem fizi\xc4\x8dnega in moralnega gnusa pri otrocih; \xc4\x8deprav \xc5\xbee pred\xc5\xa1olski otroci razumejo, da je lahko gnus pojmovan kot abstrakten, \xc5\xa1e vseeno velika ve\xc4\x8dina povezuje gnusnost z dobesednimi gnusnimi dogodki. To spoznanje pa ne razre\xc5\xa1i prvotnega vpra\xc5\xa1anja ampak olaj\xc5\xa1a prihodnje raziskovanje v tej smeri. \xc2\xa0_NEWLINE_Namen raziskave, ki je bila izvedena leta 2014, je bil primerjati u\xc4\x8dinek intervalnega razlikovanja med zaznavo nagnusnih slik pohabljenega \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa  in zaznavo obrazov, ki izra\xc5\xbeajo gnus. Znotraj raziskave so Gontier, Grondin in Laflamme  opravili 3 eksperimente. V prvem eksperimentu so bile prikazane slike nevtralnega obraza - N (obraz, ki ne izra\xc5\xbea nobenega \xc4\x8dustva), obraza, ki izra\xc5\xbea gnus - F in slike nagnusnega pohabljenega \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa - M. Udele\xc5\xbeenci so bili \xc5\xa1tudenti in zaposleni na univerzi Laval, skupaj 18 ljudi, od tega 4 mo\xc5\xa1ki in 14 \xc5\xbeensk, starosti od 19 do 40 let. Dobili so navodilo, da bodo videli 2 sliki eno za drugo, povedati pa bodo morali, katera od slik je bila prikazana dalj\xc5\xa1i \xc4\x8dasovni interval. Eksperimentatorji so eno sliko pokazali v intervalu 400 ms, drugo pa v intervalu 482 ms. Med prikazom obeh slik je bil 1-sekundi interval odmora in 200 ms dolg odmor med koncem predstavitve druge slike in pozivom udele\xc5\xbeenca, da naj odgovori. Torej odgovoriti so morali, katera slika je bila prikazana dlje._NEWLINE_Odgovarjali so s pomo\xc4\x8djo tipkovnice, in sicer so  pritisnili 1 za kraj\xc5\xa1i interval in 3 za dalj\xc5\xa1ega. Predstavljeni so bili pari slik: N-N, M-M, F-F, N-M, M-N, N-F, F-N, M-F in F-M._NEWLINE_Najprej so pogledali razlike, kjer sta bili sliki isti (N-N, M-M, F-F). V situaciji, kjer sta bili sliki pohabljenega \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa so udele\xc5\xbeenci odgovarjali, da se je druga slika pojavila za kraj\xc5\xa1i interval. Potem pa so preu\xc4\x8devali rezultate pri razli\xc4\x8dnih slikah. V situaciji M-N so odgovarjali, da je bil drug interval kraj\xc5\xa1i, prav tako pri pogoju M-F. Pri pogoju N-F pa ni bilo opaznih razlik. Rezultati ka\xc5\xbeejo, da so udele\xc5\xbeenci odgovarjali, da je drug interval dalj\xc5\xa1i, ko se je na drugem mestu pojavila slika pohabljenega telesa.\n_START_SECTION_\nPrirojenost in pridobljenost gnusa\n_START_PARAGRAPH_\nGnus \xe2\x80\x93 emocija, ki je \xc4\x8dloveku dana ob rojstvu ali emocija, ki je produkt kulture, vzgoje in izku\xc5\xa1enj? Nekateri raziskovalci so na strani teorije gnusa, kot bazi\xc4\x8dne emocije, ki nam omogo\xc4\x8da pre\xc5\xbeivetje. Drugi raziskovalci pa se bolj nagibajo k teoriji gnusa, kot konstruktu, ki ga oblikuje dru\xc5\xbeba. Gnus lahko umestimo v obe kategoriji - tako v kategorijo prirojenih \xc4\x8dustev, kot kategorijo pridobljenih. _NEWLINE_Za Darwina je gnus bazi\xc4\x8dna emocija, s katero se na svet rodimo.  Primarnost gnusa nakazujejo ustrezni psiholo\xc5\xa1ki, ekspresivni in vedenjski odzivi, ki so univerzalni vsem kulturam.  Pojav prirojenega gnusa pri \xc4\x8dloveku ima prilagoditveno funkcijo.  Na eni strani prilagoditveno funkcijo obrambe pred \xc4\x8dlove\xc5\xa1kimi izlo\xc4\x8dki, pokvarjeno hrano in nekaterimi \xc5\xbeivalmi, katerih se je \xc4\x8dlovek skozi evolucijo za\xc4\x8del izogibati, saj so povzro\xc4\x8dale bolezni. Na drugi strani pa se nana\xc5\xa1a na prilagoditev kulturnemu okolju, saj je gnus mo\xc4\x8dno oro\xc5\xbeje, ki prena\xc5\xa1a kulturne vrednote iz roda v rod.  Z ozirom na Darwinovo teorijo o naravni selekciji, kjer  pre\xc5\xbeivijo tisti, ki so bolje prilagojeni svojemu okolju, je gnus dobrodo\xc5\xa1la emocija, saj pove\xc4\x8da mo\xc5\xbenost uspe\xc5\xa1nega razmno\xc5\xbeevanja in pre\xc5\xbeivetja \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke vrste. Gnus je torej iz vidika evolucijskega razvoja in adaptivne funkcije prirojena bazi\xc4\x8dna emocija, ki omogo\xc4\x8da pre\xc5\xbeivetje \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke vrste. _NEWLINE_Leta 1941 je Andras Angyal objavil \xc4\x8dlanek v katerem gnusa ni definiral kot prvinske emocije, pa\xc4\x8d pa je po njegovem gnus globoko kognitivna in dru\xc5\xbebena emocija  Postavlja se vpra\xc5\xa1anje kolik\xc5\xa1en del gnusa pridobimo z rojstvom in koliko z vzgojo. Zmo\xc5\xbenost gnusa je prirojena slehernemu od nas \xc5\xbee ob rojstvu, a dejanski gnus potrebuje prostor in \xc4\x8das, da se zares razvije.  \xc5\xa0ele izku\xc5\xa1nje, socialno-kulturni vplivi, kognitivni razvoj in biolo\xc5\xa1ki mehanizmi izoblikujejo vsebino in razpon gnusnega skozi razli\xc4\x8dna \xc5\xbeivljenjska obdobja.  Rozzin in Fallon  navajata, da je za prva leta \xc5\xbeivljenja zna\xc4\x8dilna odsotnost gnusa. Podobno je Freud za eno  od zna\xc4\x8dilnosti oralne faze razvoja navajal ravno zanimanje za lastne telesne izlo\xc4\x8dke, do katerih imajo otroci v tej fazi \xc5\xa1e pozitiven odnos, saj jih obravnavajo kot del sebe.  Miller  je z namenom, da bi podkrepil idejo o nujnosti vzgoje za razvoj gnusa, opisal primer \xc2\xbbdivjega\xc2\xab\xc2\xa0de\xc4\x8dka iz Aveyrona z za\xc4\x8detka 19. stoletja, ki je kazal na skoraj popolno odsotnost ob\xc4\x8dutenja gnusnega, saj ni imel ob\xc4\x8dutka \xc4\x8distega in ne\xc4\x8distega in je bil izjemno zanemarjen, kar ka\xc5\xbee da zgolj prirojenost gnusa ni dovolj, potrebna je \xc5\xa1e vzgoja, s katero se gnus razvije. Gnus se od obi\xc4\x8dajnega neugodja diferencira \xc5\xa1ele med \xc4\x8detrtim in osmim letom starosti, saj se otrok \xc5\xa1ele v tem \xc4\x8dasu dovolj psihi\xc4\x8dno, kognitivno in socialno razvije.  Gnus je emocija, ki se jo zlahka nau\xc4\x8dimo in ste\xc5\xbeka pozabimo.  Tako kot kultura dru\xc5\xbeine temeljno vpliva na gnus pri otrocih, tako kultura dru\xc5\xbebe oz. razli\xc4\x8dnih narodov vpliva na kulturo svojih \xc4\x8dlanov.  Meja med vplivom kulture in dru\xc5\xbeine je pravzaprav zabrisana, saj sta med seboj nerazdru\xc5\xbeljivi, glede na to, da je dru\xc5\xbeina temeljna dru\xc5\xbebena institucija, ki prena\xc5\xa1a, u\xc4\x8di in ohranja kulturo iz roda v rod. Mnogo teorij predvideva, da je socialni vpliv dru\xc5\xbeine in kulture na razvoj gnusa pri \xc4\x8dloveku bolj pomemben kot prirojen evolucijski mehanizem.  Gnus igra tudi klju\xc4\x8dno vlogo v procesu socializacije, saj bistveno vpliva k ponotranjenju norm \xc4\x8distosti, zadr\xc5\xbeanosti in skromnosti.  _NEWLINE_Gnus je torej prirojena emocija, ki pa se razvije in oblikuje \xc5\xa1ele pod vplivom kulture in vzgoje.\n_START_SECTION_\nOb\xc4\x8dutljivost in merjenje ob\xc4\x8dutljivosti na gnus\n_START_PARAGRAPH_\nGnus je zelo pomembno \xc4\x8dustvo v vsakodnevnem \xc5\xbeivljenju. \xc5\xbde Darwin je trdil,  da se gnus najve\xc4\x8dkrat  pojavi v povezavi z zavra\xc4\x8danjem hrane. Najmo\xc4\x8dneje se gnus izrazi na na\xc5\xa1em obrazu, v nekaterih primerih za\xc4\x8dutimo tudi slabost. Vendar vsakodnevni gnus obsega veliko ve\xc4\x8d podro\xc4\x8djih kot samo hrano. Med ta podro\xc4\x8dja lahko uvrstimo tudi slabo higieno, spolnost, rane, obolenja, smrt...Da bi se bolje seznanili z vrstami gnusa so raziskovalci \xc5\xbeeleli oblikovati lestvico, ki bi lahko merila splo\xc5\xa1no ob\xc4\x8dutljivost na gnus,zraven tega pa so \xc5\xbeeleli ugotoviti tudi individualne razlike v ob\xc4\x8dutljivosti na gnus. Najprej so z raziskavami oblikovali razli\xc4\x8dna podro\xc4\x8dja ob\xc4\x8dutljivosti na gnus, kajti prej\xc5\xa1nje raziskave so pokrivale samo tri ve\xc4\x8dja podro\xc4\x8dja: hrana, telesni izlo\xc4\x8dki in spolnost. Z dodatnimi raziskavami so oblikovali sedem podro\xc4\x8dij\xc2\xa0: hrana, \xc5\xbeivali, telesni izlo\xc4\x8dki, spolnost, povr\xc5\xa1inske telesne po\xc5\xa1kodbe, smrt in higiena. Lestvica, ki so jo nato ustvarili je vsebovala vpra\xc5\xa1anja na katera so udele\xc5\xbeenci odgovarjali z da in ne, in opise gnusnih situacij, katere so glede na ob\xc4\x8dutljivost ocenjevali od 1-4. Rezultati tega raziskovanja ka\xc5\xbeejo, da so \xc5\xbeenske v povpre\xc4\x8dju bolj ob\xc4\x8dutljive na gnus kot pripadniki mo\xc5\xa1kega spola. \xc5\xbdenske v povpre\xc4\x8dju ka\xc5\xbeejo ve\xc4\x8d znakov ob\xc4\x8dutljivosti na gnus do telesnih iztrebkov in telesnih ran. Prav tako,so ljudje z visoko ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus, bolj nagnjeni k nevroticizmu, bolj jih je strah smrti in imajo zelo nizko potrebo po iskanju dra\xc5\xbeljajev._NEWLINE_Avtorja Druschel in Sherman sta se leta 1999 lotila raziskovanja funkcije ob\xc4\x8dutljivosti na gnus v modelu petih faktorjev osebnosti (Disgust sensitivity as a function of the Big Five and gender). Namen \xc5\xa1tudije je bil dolo\xc4\x8diti, ali obstajajo dimenzije v osebnosti odraslega \xc4\x8dloveka, povezane s t. i. Disgust scale (\xc2\xbbLestvico gnusa\xc2\xab). To je vpra\xc5\xa1alnik, ki v enem delu preverja izogibajo\xc4\x8de vedenje in afektivne reakcije na izzvan gnus, v drugem pa je sestavljen iz dejanskih gnusnih situacij, kjer posameznik oceni stopnjo ob\xc4\x8dutenega gnusa. Poleg tega sta uporabila tudi NEO-PI Revised, ki  meri pet faktorjev osebnosti (vestnost,odprtost, sprejemljivost , nevroticizem ter ekstravetnost). _NEWLINE_Potrjena je bila hipoteza, da so \xc5\xbeenske bolj ob\xc4\x8dutljive na gnus kot mo\xc5\xa1ki, ter da obstaja pozitiven odnos med nevroticizmom in ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus; torej, da bodo imeli posamezniki z vi\xc5\xa1jo stopnjo izra\xc5\xbeenosti nevroticizma tudi vi\xc5\xa1jo stopnjo ob\xc4\x8dutljivosti na gnus. Rezultati, ki ka\xc5\xbeejo na mo\xc4\x8dno povezanost ob\xc4\x8dutljivosti na gnus in nevroticizma so lahko povezani s splo\xc5\xa1no dovzetnostjo posameznika za stres.  Dodamo lahko, da so osebe z ve\xc4\x8djo ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus manj sposobne nadzorovati impulze, obvladovati stres ter so manj \xc4\x8dustveno stabilne. Tretja postavljena hipoteza je trdila, da obstaja negativen odnos med odprtostjo in odnosom do gnusa (ni\xc5\xbeja stopnja odprtosti, ve\xc4\x8dja ob\xc4\x8dutljivost na gnus). Tudi ta hipoteza je bila potrjena. Rezultate, ki so pokazali negativen odnos med odprtostjo in ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus, lahko razlo\xc5\xbeimo tako, da imajo posamezniki, ki so bolj ob\xc4\x8dutljivi na gnus, manj domi\xc5\xa1ljije, pozornosti za svoja \xc4\x8dustva  ter intelektualne radovednosti. _NEWLINE_Pozneje je Van Overveld (2006) navedel dve na gnusu bazirani ob\xc4\x8dutljivosti in sicer nagnjenost h gnusu ter ob\xc4\x8dutljivost na gnus. Prva je splo\xc5\xa1no nagnjenje k odzivu z gnusom v katerikoli situaciji, medtem ko se druga bolj nana\xc5\xa1a na precenjevanje negativnih posledic ob izkustvu gnusa. Nekatere raziskave ka\xc5\xbeejo, da je nagnjenost h gnusu splo\xc5\xa1neje povezana z obsesivno-kompulzivno motnjo, kot je ob\xc4\x8dutljivost na gnus.\n_START_SECTION_\nObsesivno-kompulzivna motnja\n_START_PARAGRAPH_\nS \xc5\xa1tudijo so Olatunji, Tart, Ciesielski, McGrath, in Smits (2011)  raziskovali razmerje med obsesivno-kompulzivno motnjo (v nadaljevanju OKM) in procesi povezani z ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus. Posameznike z OKM so primerjali s tistimi, ki so trpeli za generalizirano anksioznostjo in kontrolno skupino (ne-klini\xc4\x8dni). Postavljena je bila hipoteza, da bodo tisti z OKM imeli ve\xc4\x8djo stopnjo nagnjenosti h gnusu in ob\xc4\x8dutljivost nanj v primerjavi z ostalimi skupinami. Po opravljenih meritvah z razli\xc4\x8dnimi lestvicami so rezultati pokazali, da ima ob primerjavi vseh treh skupin tista z OKM ve\xc4\x8djo nagnjenost h gnusu, v ob\xc4\x8dutljivosti na gnus pa se obe skupini z motnjama nista posebej razlikovali. Torej je obsesivno-kompulzivna motnja bolj povezana z nagnjenostjo h gnusu, kot pa ob\xc4\x8dutljivostjo nanj._NEWLINE_V podobni predhodni \xc5\xa1tudiji je Olatunji (2010)  opravil raziskavo, v kateri je predvideval, da spremembe v zaznavanju gnusa posledi\xc4\x8dno vodijo do sprememb simptomov pri OKM v naslednjih 12 tednih. Pokazal je, da sprememba v nivoju gnusa skozi 12 tednov napoveduje spremembe simptomov OKM. V povezavi z ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus pa se je izkazalo, da sprememba le-tega vpliva na povezavo med spremembo nagnjenosti h gnusu in spremembe v simptomih OKM. To ka\xc5\xbee, da je povi\xc5\xa1anje v zaznavni intenziteti do\xc5\xbeivljanja gnusa prelo\xc5\xbeena na simptome OKM preko ve\xc4\x8djega dojemanja negativnih posledic izku\xc5\xa1anja gnusa. Torej je nagnjenost h gnusu lahko le kot tveganje in/ali ohranjevanje OKM._NEWLINE_Razlike med posamezniki z OKM-jem ter bolniki z drugimi anksioznimi motnjami sta raziskovali tudi naslednji dve raziskavi. Whitton, Henry in Grisham (2015)  so v svoji raziskavi (Cognitive and psychophysiological correlates of disgust in obsessive-compulsive disorder) raziskovali, ali se pove\xc4\x8dana lastnost samoporo\xc4\x8danja o gnusu, opa\xc5\xbeenega pri posameznikih z OKM-jem, odra\xc5\xbea na povi\xc5\xa1anih psiholo\xc5\xa1kih odzivih na gnus. Prav tako so se ukvarjali s povezavo med obsesivnim mi\xc5\xa1ljenjem in odzivi na gnus. Metoda je bila naslednja: izbrali so 25 posameznikov z OKM-jem ter jih primerjali z 21 posamezniki, ki so imeli ne-OKM anksiozne motnje, in s 25 zdravimi posamezniki. Primerjali so jih na podlagi samoporo\xc4\x8danja, obraznih elektromiografi\xc4\x8dnih odzivov in elektrodermalne dejavnosti v povezavi z gnusom._NEWLINE_Drugo raziskavo (Obsessive-compulsive disorder and its relationship with disgust vulnerability and conscientiousness) so opravili Inchausti, Delgado in Prieto (2015) . Poleg raziskovanja povezave med OKM-jem in gnusom so jo \xc5\xa1e povezovali z modelom petih faktorjev osebnosti (ang. Five Factor Model (FFM) of personality). Raziskava je vklju\xc4\x8devala 100 odraslih pacientov z OKM-jem kot primarne diagnoze in 246 pacientov z ostalimi anksioznimi motnjami (OADs). Udele\xc5\xbeence so intervjuvali tako, da so odgovarjali na vpra\xc5\xa1alnike o OKM-ju, ob\xc4\x8dutljivosti za gnus, anksioznosti, depresiji in osebnostnem vpra\xc5\xa1alniku. Rezultati so bili pri obeh raziskavah zelo podobni, saj sta obe ugotavljali, da so ljudje z OKM-jem bolj nagnjeni k ob\xc4\x8dutenju gnusa in so na gnus tudi bolj ob\xc4\x8dutljivi kot ustali udele\xc5\xbeenci. Whitton idr. (2015) so \xc5\xa1e ugotovili, da se pa abnormalnosti pri samoporo\xc4\x8danju o gnusu pri tistih posameznikih z OKM-jem ne raztezajo do abnormalnosti pri elektrodermalni dejavnosti ali obraznih elektromiografi\xc4\x8dnih odzivih. Inchausti idr. (2015), pa so ugotovili, da so bili rezultati na osebnostnem testu (NEO Five-Factor Inventory - NEO FFI), kjer so merili sledi vseh petih osebnosti (Velikih pet \xe2\x80\x93 ang. The Big Five personality traits) pacientov z OKM-jem izrazito vi\xc5\xa1ji._NEWLINE_V nasprotju s tradicionalno klasifikacijo obsesivnosti in kompulzivnosti, se nekatere OKM lahko za\xc4\x8dnejo na podlagi \xc4\x8dustva gnusa in ne strahu ali anksioznosti. Glede na to razlago so se v \xc5\xa1tudiji osredoto\xc4\x8dili na iskanje povezav med simptomi obsesivnosti in  gnusa na ne-klini\xc4\x8dnih udele\xc5\xbeencih in so testirali hipotezo, da je gnus soroden obsesivnosti in kompulzivnosti. Raziskava je pokazala, da je gnus pomemben napovedovalec obsesij in kompulzivnosti (kar so ugotovili z meritvijo PI-R), tudi ko izvedemo kontrolo za splo\xc5\xa1ne simptome stiske. Pri tem je potrebno poudariti, da ta povezava ne nakazuje nujno, da visoka stopnja ob\xc4\x8dutljivosti na gnus povzro\xc4\x8da OKM. Hkrati se je izkazalo, da gnus ni povezan le s \xc2\xbb\xc4\x8distilnimi motnjami\xc2\xab, ampak tudi z motnjami preverjanja, medtem ko anksioznost prevladuje v obsesivnih impulzih.\n_START_SECTION_\nGnus in homoseksualnost\n_START_PARAGRAPH_\nNekaterim se gnusijo marginalne skupine kot je homoseksualnost. Raziskave ka\xc5\xbeejo da heteroseksualni mo\xc5\xa1ki veliko bolj izra\xc5\xbeajo gnus do homoseksualcev kot heteroseksualne \xc5\xbeenske. Homofobi\xc4\x8dni mo\xc5\xa1ki izra\xc5\xbeajo ob gledanju posnetkov s homoeroti\xc4\x8dno vsebino ve\xc4\x8d jeze in strahu kot gnusa. Ob\xc4\x8dutka jeze in strahu bi lahko razumeli kot obrambni mehanizem, mogo\xc4\x8de je, da mo\xc5\xa1ki ob\xc4\x8dutijo privla\xc4\x8dnost, vendar pa so jo zaradi dru\xc5\xbebe potla\xc4\x8dili. Gnus in dru\xc5\xbeba se zelo povezujeta, saj le ta mo\xc4\x8dno vpliva na to, kaj in kdaj bo nekaj gnusno. Vpliv dru\xc5\xbebe se ka\xc5\xbee tudi v primerih, ko se heteroseksualnim mo\xc5\xa1kim bolj gnusijo geji, kot lezbijke. Da je to vpliv dru\xc5\xbebe, lahko sklepamo po tem, ker dru\xc5\xbeba prikazuje lezbijke kot privla\xc4\x8dne (to se vidi npr. v filmih, kjer prikazujejo seksualne odnose med \xc5\xbeenskami kot nek motiv za vzburjenje mo\xc5\xa1kih), geje pa kot nesprejemljive. Vpliv dru\xc5\xbebe je na ob\xc4\x8dutje gnusa v povezavi s prezirom in drugimi neodobravajo\xc4\x8dimi \xc4\x8dustvi velik._NEWLINE_Psihologi govorijo tudi o posebni vrsti socialno-moralnega gnusa, ki ga v nas zbudijo dejanja posameznikov, ki se nam zdijo moralno sporna/v neskladju z na\xc5\xa1imi sistemi vrednost in norm ter jih mo\xc4\x8dno ne odobravamo, se nam zdi, da je kr\xc5\xa1eno \xc4\x8dlovekovo osnovno dostojanstvo ipd. Primer tako izzvanega gnusa so med drugim marginalne skupine, najpogosteje homoseksualci. Poleg socialno-moralnega gnusa so raziskave ugotovile tudi pozitivno korelacijo med primarnim gnusom ter homoseksualnostjo, kar potrjuje trditev, da gnus deluje kot obrambni mehanizem ne samo pri prepre\xc4\x8devanju u\xc5\xbeivanja \xc5\xa1kodljivih/strupenih snovi, temve\xc4\x8d tudi kot socialni obrambni mehanizem. Odsvetuje, prepre\xc4\x8duje stik s potencialno ogro\xc5\xbeajo\xc4\x8dimi posamezniki ter dru\xc5\xbebenimi skupinami, katerih sprejetje bi lahko rezultiralo v telesni kontaminaciji. Homoseksualci s svojim \'tveganim\' na\xc4\x8dinom \xc5\xbeivljenja in spolnostjo tako predstavljajo potencialno gro\xc5\xbenjo, zato pri nekaterih izzovejo gnus. Raziskave so v zvezi s socialno-moralnim gnusom pokazale tudi, da so konskonservativci ter verski fundamentalisti bolj nagnjeni h gnusu ter posledi\xc4\x8dno tudi stali\xc5\xa1\xc4\x8dem proti homoseksualnosti._NEWLINE_Skozi zgodovino so bili dolo\xc4\x8deni pojmi, kot so smrde\xc4\x8d vonj, umazanost, gniloba, plesnoba izredno povezani in projicirani na skupine ljudi, ki jih je oblast ozna\xc4\x8devala kot ni\xc5\xbeje razredne in jih je kot ljudi popolnoma razvrednotila. V take skupine so spadali \xc5\xbdidi, \xc5\xbeenske, homoseksualci, nedotakljivi in ni\xc5\xbeje kvalificirana delovna sila. Vsi ti ljudje so bili videni kot smeti zemlje._NEWLINE_Z raziskavami so tudi dokazali, da posamezniki, ki so na gnus bolj ob\xc4\x8dutljivi (so mu ve\xc4\x8d izpostavljeni) ka\xc5\xbeejo ve\xc4\x8d negativizma in gnusa do homoseksualnih skupin. Kot povzetek bi lahko dejali, da je \xc4\x8dustvo gnusa, kar se ti\xc4\x8de predsodkov do homoseksualnih skupin, pridobljeno in ne prirojeno. Dru\xc5\xbeba ima velik vpliv in je vir predsodkov.\n_START_SECTION_\nDejavniki\n_START_PARAGRAPH_\nLjudje \xc4\x8dutimo gnus do hrane zaradi naravnega izvora posameznega izdelka ali socialne zgodovine (npr. nekdo se je hrane dotaknil). Kako se posameznik odzove na neko jed, pa je odvisno od notranjih in zunanjih dejavnikov. Notranji dejavniki so odvisni od individualne ob\xc4\x8dutljivosti na gnus, katere posledica so razli\xc4\x8dni odzivi na nagnusno hrano. Za intenzivnost odziva na dolo\xc4\x8deno nagnusno hrano je poleg prej omenjene individualne ob\xc4\x8dutljivosti, pomemben tudi telesni odziv, ki je pogojen z ob\xc4\x8dutljivostno stopnjo insule, mo\xc5\xbeganske strukture. Poleg tega se na nagnusno hrano na\xc5\xa1e telo odzove s spremembo ravni kisika v krvi, insula pa v usta in grlo prikli\xc4\x8de neprijetne ob\xc4\x8dutke, ko posameznik situacijo prepozna kot nagnusno._NEWLINE_Pojavlja se vpra\xc5\xa1anje ali je gnus (v dolo\xc4\x8deni meri) prirojen ali popolnoma pridobljen s socialnim razvojem. Raziskovalci so ugotovili, da lahko predstavitev hrane povzro\xc4\x8di bistvene spremembe v \xc5\xbeelji po zau\xc5\xbeitju te hrane. Ljudem so predstavili u\xc5\xbeitne stvari v okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah, ki na\xc4\x8deloma vzbujajo gnus, na primer \xc4\x8dokoladna krema oblikovana kot pasji iztrebki, ke\xc4\x8dap na sterilni gazi in jabol\xc4\x8dni sok v no\xc4\x8dni posodi. Udele\xc5\xbeenci raziskave so imeli manj\xc5\xa1o \xc5\xbeeljo po zau\xc5\xbeitju teh jedi, kot takrat ko so bile predstavljene v "doma\xc4\x8dem" kontekstu (jabol\xc4\x8dni sok v kozarcu, \xc4\x8dokoladna krema na kro\xc5\xbeniku).\xc2\xa0_NEWLINE_Narejena je bila tudi raziskava, ki je preu\xc4\x8devala kako \xc4\x8dustva izra\xc5\xbeena na obrazih drugih ljudi vplivajo na na\xc5\xa1o \xc5\xbeeljo po hrani. Udele\xc5\xbeenci so u\xc5\xbeivali razli\xc4\x8dne jedi, ob tem pa so jim prikazovali slike na katerih je bil upodobljen jedec, ki je izra\xc5\xbeal razli\xc4\x8dna \xc4\x8dustva. Ko je pri priljubljeni hrani jedec izrazil gnus, je \xc5\xbeelja po hrani mo\xc4\x8dno upadla. Pri nepriljubljeni hrani, pa gnus izra\xc5\xbeen na obrazu jedca, ni imel vpliva. _NEWLINE_Z merjenjem mi\xc5\xa1i\xc4\x8dne aktivnosti dvigalke lopatice so ugotovili, da imajo la\xc4\x8dni, v primerjavi s sitimi, ve\xc4\x8djo aktivnost mi\xc5\xa1ic ob gledanju u\xc5\xbeitne hrane. Gre za dokaz, da lakota zmanj\xc5\xa1a gnus do hrane. _NEWLINE_Razli\xc4\x8dne raziskave nam ka\xc5\xbeejo, da zunanji dejavniki vplivajo na gnus. Iz tega lahko sklepamo, da je gnus vsaj v delni meri, \xc4\x8de ne popolnoma pridobljen. Oblikuje in razvija se v procesu socializacije. To lahko vidimo na primeru majhnega otroka. Njegovi iztrebki so mu najprej zanimivi. Vse stvari rad raziskuje z rokami. Tudi v naravi nima te\xc5\xbeav s prijemanjem \xc5\xbeivalskih iztrebkov. Kasneje pa mu ostali ljudje povedo, da to ni dru\xc5\xbebeno sprejemljivo in postopoma do tega oblikuje gnus. Odrasli ljudje si ne morejo ve\xc4\x8d predstavljati igranja z lastnim iztrebkom. Na posameznikov gnus do hrane vplivajo razli\xc4\x8dni dejavniki. Gnus, izra\xc5\xbeen na obrazih ljudi poleg nas, zmanj\xc5\xa1a na\xc5\xa1o \xc5\xbeeljo po hrani. \xc4\x8ce hrane ne poznamo se na druge obrnemo za mnenje in ga tudi upo\xc5\xa1tevamo. Tudi predstavitev hrane oziroma serviranje ima velik vpliv na posameznikovo \xc5\xbeeljo po jedi. U\xc5\xbeitne hrane v nepoznanem kontekstu pogosto ne bomo zau\xc5\xbeili. S tem lahko delno razlo\xc5\xbeimo zavra\xc4\x8danje hrane iz drugih kultur (npr. mehi\xc5\xa1ka, kitajska, tajska hrana). Tam gre velikokrat za hrano, ki jo dnevno u\xc5\xbeivamo, a je predstavljena v novem kontekstu, npr. nove za\xc4\x8dimbe in kombinacije razli\xc4\x8dnih \xc5\xbeivil.\n_START_SECTION_\nZavra\xc4\x8danje hrane pri otrocih\n_START_PARAGRAPH_\nOtroci so skozi otro\xc5\xa1tvo izpostavljeni razli\xc4\x8dnim dejavnikom, ki vplivajo na njihove prehranjevalne navade in tudi na izoblikovanje odnosov do dolo\xc4\x8dene hrane. Izra\xc5\xbeanje gnusa nad hrano je predvsem odvisno od predhodno danih informaciji o dolo\xc4\x8deni hrani, izra\xc5\xbeanja nad hrano s strani drugih ter od starosti otroka. _NEWLINE_Znanstvenike je zanimala razlika ob\xc4\x8dutljivosti na gnus med razli\xc4\x8dno starimi otroci (3-12 let). Izvedli so eksperiment. Eksperimentatorka je na mizo postavila posodo napolnjeno z zelenim pra\xc5\xa1kom, na katerem je pisalo \'\'kobili\xc4\x8dni pra\xc5\xa1ek\'\'. Ta pra\xc5\xa1ek je v resnici vseboval sladkor, moko in zeleno barvilo. Pra\xc5\xa1ek je posula po pi\xc5\xa1kotih in razlo\xc5\xbeila otrokom, da ima okus kot sladkor, v resnici pa je to pravi kobili\xc4\x8dni pra\xc5\xa1ek. Zanimalo jo je ali bodo pi\xc5\xa1kot poskusili. Skupina najmlaj\xc5\xa1ih otrok (3-6 let) je pi\xc5\xa1kot poskusila v 45% primerov, najstarej\xc5\xa1ih (9-12 let) pa v 18% primerov. V drugem delu eksperimenta je eksperimentatorka v sok polo\xc5\xbeila pribli\xc5\xbeno 3cm dolge mrtve kobilice, ki so lebdele na povr\xc5\xa1ini soka. V kozarec je dala slamico in ponudila otroku. Skupina najmlaj\xc5\xa1ih otrok je iz slamice pila v 63% primerov, najstarej\xc5\xa1ih pa v 19% primerov. Tako so dokazali, da se ob\xc4\x8dutljivost na gnus resni\xc4\x8dno spreminja z leti, izku\xc5\xa1njami in vedenju o svetu._NEWLINE_Tudi v naslednji raziskavi so ugotovili, da so starej\xc5\xa1i otroci bolj ob\xc4\x8dutljivi in previdni pri zau\xc5\xbeitju hrane. Raziskovalci so vsakemu otroku predse postavili kozarec z njegovo najljub\xc5\xa1o pija\xc4\x8do in skozi pripovedovanje zgodbice dajali v pija\xc4\x8do najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e snovi npr. \xc4\x8dokolado, hrenovko, list, kobilico, strup, pasji iztrebek. Starej\xc5\xa1i otroci so bili zelo pozorni katera snov je padla v pija\xc4\x8do. \xc4\x8ce je v pija\xc4\x8do padla \xc4\x8dokolada ali hrenovka, je bilo dovolj, da je kozarec opran ter napolnjen s sve\xc5\xbeo pija\xc4\x8do. \xc4\x8ce pa je v pija\xc4\x8do padel list, pasji iztrebek, strup ali kobilica pa pija\xc4\x8de niso zau\xc5\xbeili tudi po opranem kozarcu. _NEWLINE_Ali bodo otroci dolo\xc4\x8deno hrano zau\xc5\xbeili ali ne, pa je odvisno tudi od predhodno danih informacij. Tako so izvedli raziskavo, v kateri so si otroci ogledali posnetek dveh igralk, ki sta imeli pred seboj vsaka svojo skledo s hrano. Ena izmed igralk je nato polo\xc5\xbeila neuporabljeno \xc5\xbelico v svojo rde\xc4\x8do posodico, ko je kon\xc4\x8dala s prehranjevanjem in rekla drugi igralki: \xc2\xbbTukaj je nova \xc5\xbelica zate.\xc2\xab\xc2\xa0Druga igralka pa je polizala \xc5\xbelico, kihnila v njeno modro posodico, polo\xc5\xbeila umazano \xc5\xbelico vanjo ter rekla: \xc2\xbbTukaj pa je \xc5\xbelica zate.\xc2\xab\xc2\xa0Po ogledu posnetka so morali otroci sami poskusiti hrano, ki se je prav tako nahajala v rde\xc4\x8di in modri posodici in se odlo\xc4\x8diti ter oceniti, katera je okusnej\xc5\xa1a. Ve\xc4\x8dina otrok je tako najprej poskusila hrano, ki ni bila oku\xc5\xbeena. _NEWLINE_Na otrokovo zau\xc5\xbeitje hrane pa imajo velik vpliv tudi predhodno videni obrazni izrazi drugih ljudi ob dolo\xc4\x8deni hrani.To potrjuje raziskava v kateri so vsakemu posamezniku pokazali dve seriji fotografij: prva serija je prikazovala samo hrano brez jedca, med tem ko je druga prikazovala jedca, ki hrano preizku\xc5\xa1a. Oseba na sliki, ki je izra\xc5\xbeala gnus, je pri vseh udele\xc5\xbeencih povzro\xc4\x8dila zmanj\xc5\xa1anje \xc5\xbeelje po zau\xc5\xbeitju hrane. V primerjavi s fotografijo, ki je prikazovala samo hrano, je \xc5\xa1e dodatno zmanj\xc5\xa1ala \xc5\xbeeljo po zau\xc5\xbeitju tudi pri okusnej\xc5\xa1i hrani.\n_START_SECTION_\nGnus in \xc5\xbeivali\n_START_PARAGRAPH_\nRandler, Hummel in Prokop (2012)  so izvedli raziskavo, v katero so bili vklju\xc4\x8deni u\xc4\x8denci petih in \xc5\xa1estih razredov (stari med 10 in 12 let). Ti so se vsako u\xc4\x8dno uro sre\xc4\x8dali z drugo \xc5\xbeive\xc4\x8do \xc5\xbeivalsko vrsto, te \xc5\xbeivali pa so bile mi\xc5\xa1, pol\xc5\xbe in navadni pra\xc5\xa1i\xc4\x8dek. Ugotovili so, da ima navadni pra\xc5\xa1i\xc4\x8dek med otroci najvi\xc5\xa1jo oceno na lestvici strahu in gnusa, sledita pa mu pol\xc5\xbe in mi\xc5\xa1. Z rezultati raziskave so Randel, Hummel in Prokop (2012)  ugotovili, da prakti\xc4\x8dno delo z razli\xc4\x8dnimi vrstami nepopularnih \xc5\xbeivali, lahko uspe\xc5\xa1no zmanj\xc5\xa1a gnus pri u\xc4\x8dencih, saj fizi\xc4\x8dni kontakt s temi \xc5\xbeivalmi, te \xc5\xbeivali naredi bolj prijetne za otroke. Podprli pa so tudi napoved, da bodo dekleta mi\xc5\xa1i, pol\xc5\xbee in lesne u\xc5\xa1i, obravnavale kot bolj gnusne, saj so le te vse tri \xc5\xbeivali ocenile kot bolj gnusne in stra\xc5\xa1ne, kot de\xc4\x8dki._NEWLINE_Raziskava Toma\xc5\xbei\xc4\x8da (2011) , izvedena na vzorcu slovenskih otrok, starih med 11 in 12 let, pa je ugotavljala kak\xc5\xa1en odnos imajo otroci do dvo\xc5\xbeivk. Ti so svoj odnos do dvo\xc5\xbeivk ocenili kot zelo negativen, so pa tisti, ki so z dvo\xc5\xbeivkami \xc5\xbee imeli neposredne izku\xc5\xa1nje poro\xc4\x8dali o bolj pozitivnem odnosu. Rezultati so pokazali, da \xc4\x8de otroci ne pridobijo neposrednih izku\xc5\xa1enj z \xc5\xbeivalmi v zgodnjih letih izobra\xc5\xbeevanja, so njihova \xc4\x8dustva strahu in gnusa v povpre\xc4\x8dju \xc5\xa1e vedno mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a, kot od tistih otrok, ki so neposredne izku\xc5\xa1nje z razli\xc4\x8dnimi \xc5\xbeivalmi \xc5\xbee imeli. Torej Toma\xc5\xbei\xc4\x8d (2011)  ugotavlja, da bi morali u\xc4\x8dencem predstaviti \xc5\xbeive dvo\xc5\xbeivke v \xc4\x8dasu \xc5\xa1olanja, da bi ti do teh lahko razvili bolj pozitiven odnos.\n_START_SECTION_\nPovezanost ob\xc4\x8dutja gnusa in strahu pri ljudeh s fobijo pred pajki\n_START_PARAGRAPH_\nTako gnus kot strah imata podobno funkcionalno vlogo, saj lahko obe \xc4\x8dustvi smatramo kot obrambna mehanizma. Z njuno povezanostjo so se znanstveniki najve\xc4\x8d ukvarjali v primerih raziskav arahnofobije. _NEWLINE_Dokazano je, da sta gnus in ob\xc4\x8dutljivost zanj, vezana na izvor dolo\xc4\x8denega tipa posebnih fo, \xc5\xa1e posebej \xc5\xbeivalskih fobij. Rezultati preteklih eksperimentov so ugotovili, da igra gnus pomembno vlogo vzro\xc4\x8dnega predhodnika, pri oblikovanju \xc5\xbeivalskih fobij _NEWLINE_\xc5\xa0tudije, ki se ukvarjajo s povezavo med gnusom in strahom pred pajki, so bile izvedene prizadeti in testni skupini. Najprej sta Jong in Merckel Bach, leta 1998  zaznala mo\xc4\x8dno povezavo med gnusom in fobijo pred pajki pri \xc5\xbeenskih \xc5\xa1tudentkah. Prav tako so Tolin, Lohr, Sawchuk in Lee, 1997 razdelili 157 \xc5\xa1tudentov na skupini posameznikov s fobijami pred pajki in posameznike brez fobij. Ti dve skupini sta nato re\xc5\xa1ili GDQ (vpra\xc5\xa1alnik z ovrednotenjem ob\xc4\x8dutenja gnusa). Testna skupina se na pajke ni odzivala z gnusom. Ugotovili pa so, da so imele osebe, ki so izkazale visok strah pred pajki, vi\xc5\xa1je izra\xc5\xbeen osnovni gnus ("core disgust", vezan na podro\xc4\x8dja hrane, \xc5\xbeivali in telesnih produktov), ki naj bi bil povezan s \xc4\x8dustveno reakcijo arahnofobikov na pajke. Klju\xc4\x8dna elementa za razvoj fobije pred pajki sta po izsledkih raziskav pove\xc4\x8dana stopnja strahu in gnusa. Fobija pred pajki naj bi torej zajemala mo\xc4\x8dan strah pred stikom z gnusnimi, in zato potencialno ku\xc5\xbenimi, stimuli.\n_START_SECTION_\nGnus in strah pred \xc5\xbeivalmi pri otrocih\n_START_PARAGRAPH_\nStrah pred \xc5\xbeivalmi, velja za enega od najpogostej\xc5\xa1i strahov in fobij. Ob preu\xc4\x8devanju \xc5\xbeivalskih fobij, kjer so se primarno osredoto\xc4\x8dili na izogibanje \xc5\xa1kodi, so nakazali da se ljudje izogibajo dolo\xc4\x8denim vrstam \xc5\xbeivali, predvsem zaradi strahu pred fizi\xc4\x8dnim napadom ali po\xc5\xa1kodbo. _NEWLINE_V eni izmed raziskav so Peter Muris, Jorg Huijding, Birgit Mayer, Willem Leemreis, Stefanie Passchier in Samantha Bouwmeester (2009)  \xc5\xbeeleli ugotoviti, kako razli\xc4\x8dne informacije (informacije povezane z gnusom, informacije povezane s strahom in nevtralne informacije) o neznanih \xc5\xbeivalih vplivajo na otrokov strah in gnus do te \xc5\xbeivali. Postavili so hipotezo, da bodo otroci, potem ko bodo pridobili z gnusom povezane informacije o dolo\xc4\x8deni \xc5\xbeivali, te \xc5\xbeivali ne le do\xc5\xbeivljali s \xc5\xa1e ve\xc4\x8djim gnusom, vendar se bo pove\xc4\x8dal tudi strah do te \xc5\xbeivali in obratno. Ugotovili so, da informacije povezane z gnusom ne le zvi\xc5\xa1ajo stopnjo gnusa do dolo\xc4\x8dene \xc5\xbeivali, vendar hkrati vplivajo na zvi\xc5\xa1anje strah do te \xc5\xbeivali, prav tako je bilo dokazano, da informacije povezane strahom vplivajo na zvi\xc5\xa1anje stopnje strahu do dolo\xc4\x8dene \xc5\xbeivali in hkrati vplivajo tudi na zvi\xc5\xa1anje stopnje gnusa do te \xc5\xbeivali. _NEWLINE_Zanimiva je tud raziskava, ki so jo izvedli Askew, \xc3\x87ak\xc4\xb1r, P\xc3\xb5ldsam in Reynolds (2014). The effect of disgust and fear modeling on children\'s disgust and fear for animals. Journal of Abnormal Psychology, 123, 3, 566-77. Menijo namre\xc4\x8d, da lahko otrokova prepri\xc4\x8danja o gnusu v povezavi z \xc5\xbeivalmi, sprememnimo preko posrednega u\xc4\x8denja. Izvedli so dva eksperimetnta, s katerima so \xc5\xbeeleli pokazati, da se otroci preko opazovanja odraslih in njihovih odzivov, lahko nau\xc4\x8dijo tega, da verjamejo da so nekatere \xc5\xbeivali nagnusne in ogro\xc5\xbeujo\xc4\x8de. V prvi eksperiment so vklju\xc4\x8dili 62 otrok. Pokazali so jim sliko \xc5\xbeivali, skupaj z obrazom z izrazom gnusa oziroma veselja ali pa brez slike. Nato so izpolnili vpra\xc5\xa1alnik s katerim so merili njihvo dr\xc5\xbeo gnusa do \xc5\xbeivali, pred in po u\xc4\x8denjem. Nato so izpolnili vpra\xc5\xa1alnik prepri\xc4\x8danj o strahu, s katerim so merili prepri\xc4\x8danja o strahu do \xc5\xbeivali, pred in po posrednem u\xc4\x8denju.  Vsakemu otroku so pokazali eno \xc5\xbeival in deset slik obrazov (z izrazom gunsa) nato drugo in deset slik obrazov (z izrazom veselja) ter tretjo \xc5\xbeival brez dodatnik slik. Na koncu so izpolnili \xc5\xa1e vpra\xc5\xa1alnik, s katerim so merili otrokovo preferenco po odmikanju od \xc5\xbeivali, ki so bile prikazane v paru z gnusom ali brez. Ugotovili so, da so se otroci odmikali od \xc5\xbeivali, ki so jim bile predstavljene skupaj v paru z izrazom gnusa na obrazu. Pokazale so se pomembne korelacije med povi\xc5\xa1animi prepri\xc4\x8danji strahu ter gnusa. Zaklju\xc4\x8dili so, da je se je strah pred \xc5\xbeivalmi pri otrocih pove\xc4\x8dal kot rezultat tega, da so otroci \xc5\xbeival videli skupaj s slikami izrazov gnusa na obrazu.Znanstveniki so torej ugotovili, da igra gnus pomembno vlogo pri nastanku strahu pred \xc5\xbeivalmi pri otrocih. Raziskave so pokazale, da se otroci u\xc4\x8dijo preko opazovanja \xc4\x8dustev drugih (slike z izrazi \xc4\x8dustev) ter preko verbalno izra\xc5\xbeenih informacij, torej preden neko \xc5\xbeival spoznajo do nje nimajo posebej izra\xc5\xbeenih \xc4\x8dustev._NEWLINE_V \xc5\xa1e eni raziskavi, ki so jo izvedli Muris, Mayer, Borth in Vos (2013)  so ugotavljali, kako razli\xc4\x8dni na\xc4\x8dini komuniciranja med materjo in potomcem z informacijami povezanimi z gnusom vplivajo na otrokovo ob\xc4\x8dutenje gnusa in strahu do avstralske \xc5\xbeivali cuscus. V raziskavo je bilo vklju\xc4\x8denih 60 (30 deklet in 30 fantov) osnovno\xc5\xa1olskih otrok, starih od 8 do 12 let. Pri ugotavljanju le-tega so si pomagali s 5-imi \xc5\xa1katlami, v katerih so se nahajali razli\xc4\x8dni vzorci predmetov, ki jih cuscus uporablja (gnusni/\xc2\xbb\xc4\x8disti\xc2\xab). V prvi \xc5\xa1katli je bila hrana (\xc4\x8drvi/sadje), v drugi \xc5\xa1katli je bil prostor za spanje avstralske \xc5\xbeivali  (blato/listje), v tretji \xc5\xa1katli je bila pija\xc4\x8da (umazana voda z muhami/\xc4\x8dista, bistra voda), v \xc4\x8detrti \xc5\xa1katli je bil njegov ko\xc5\xbeuh (umazan, zavozlan ko\xc5\xbeuh/\xc4\x8dist, po\xc4\x8desan ko\xc5\xbeuh) in v peti \xc5\xa1katli je bil \xc2\xbbnjegov vonj\xc2\xab\xc2\xa0(rob\xc4\x8dek, posut s smrde\xc4\x8do, kislo teko\xc4\x8dino/rob\xc4\x8dek, posut s parfumom z vonjem ro\xc5\xbee). Naklju\xc4\x8dno izbrana polovica udele\xc5\xbeencev je opazovala, kako mati ob odpiranju \xc5\xa1katel najprej neverbalno reagira na "\xc4\x8diste" pripomo\xc4\x8dke, druga polovica pa na "umazane" pripomo\xc4\x8dke. V ponovljenem odpiranju \xc5\xa1katel so matere pri pregledovanju \xc5\xa1katel smele tudi verbalno komunicirati o stvareh v \xc5\xa1katlah. Rezultati so pokazali, da se je po prejetih verbalnih informacijah povpre\xc4\x8dje gnusa do \xc5\xbeivali precej zvi\xc5\xa1alo pri otrocih, ki so pridobili informacije povezane z gnusom, medtem ko je pri otrocih, ki so dobili nevtralne informacije, pri\xc5\xa1lo do zni\xc5\xbeanja stopnje gnusa. Prav tako pa se je po prejetih verbalnih informacijah povezanih z gnusom pove\xc4\x8dala stopnja strahu, medtem ko so po prejetih verbalnih nevtralnih informacijah ta stopnja ni zvi\xc5\xa1ala. Zanimiva ugotovitev je bila, da se pri otrocih po prejetih neverbalnih informacijah povezanih z gnusom, stopnja strahu in gnusa ni bistveno zvi\xc5\xa1ala.\n_START_SECTION_\nGnus in razlike med spoloma\n_START_PARAGRAPH_\nMed mo\xc5\xa1kimi in \xc5\xbeenskami \xc5\xbee od nekdaj prihaja do razlik v intenzivnosti odzivov na pozitivna kot tudi negativna \xc4\x8dustva, pri \xc4\x8demer tudi \xc4\x8dustvo gnusa ni izjema. \xc5\xa0tevilne \xc5\xa1tudije so dokazale, da se mo\xc5\xa1ki in \xc5\xbeenske med seboj razlikujejo po do\xc5\xbeivljanju in izra\xc5\xbeanju gnusa, hkrati pa se razlikujejo tudi po ob\xc4\x8dutljivosti za to emocijo._NEWLINE_Med preu\xc4\x8devanjem fiziolo\xc5\xa1kih odzivov mo\xc5\xa1kih in \xc5\xbeensk ob gledanje nagnusnih slik in videoposnetkov, so raziskovalci Rohrmann, Hopp in Quirin (2008)  ugotovili, da se pri obeh spolih pojavijo dokaj mo\xc4\x8dni fiziolo\xc5\xa1ki odzivi na prikazovanje nagnusnih situacij. Obema spoloma se je zni\xc5\xbeal sr\xc4\x8dni utrip ter koli\xc4\x8dina kortizola in imunoglobulina A v slini, pomembno se je pove\xc4\x8dala tudi elektrodermalna aktivnost (elektri\xc4\x8dna vzburjenost ko\xc5\xbee). Mo\xc5\xa1ki in \xc5\xbeenske se pri ve\xc4\x8dini odzivov ne razlikujejo, ve\xc4\x8dja odstopanja med spoloma so bila izmerjena le v primeru elektri\xc4\x8dne vzburjenosti ko\xc5\xbee. Na fiziolo\xc5\xa1kem nivoju ni homogenih rezultatov o razlikah v ob\xc4\x8dutljivosti na gnus med spoloma, vendar so, pri opazovanju samih odzivov in obna\xc5\xa1anju v nagnusnih situacijah, razlike velike. To lahko pomeni, da so odzivi na gnus genetsko pogojeni ali pa se oba spola prilagajata dru\xc5\xbebenim pri\xc4\x8dakovanjem in stereotipom._NEWLINE_\xc4\x8clanek Gender Differences in Psychophysiological Responses to Disgust (Rohrmann, Hopp, Quirin, 2008) se osredoto\xc4\x8da na spolne razlike v fiziolo\xc5\xa1kih odzivih na gnus. Izvedli so eksperiment in pri\xc4\x8dakovali mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i odziv na gnusne slike pri \xc5\xbeenskah na subjektivni ter fiziolo\xc5\xa1ki ravni (povi\xc5\xa1ana nevrolo\xc5\xa1ka aktivnost, ni\xc5\xbeji sr\xc4\x8dni utrip, povi\xc5\xa1ana raven kortizola ter prevodnost ko\xc5\xbee (electrodermal activity)). Spro\xc5\xbeitev gnusa je nakazala na razlike v subjektivni oceni. To lahko pojasnimo s konceptualizacijo gnusa med mo\xc5\xa1kimi in \xc5\xbeenskami. Znano je, da \xc5\xbeenske pogosteje poka\xc5\xbeejo ve\xc4\x8djo ob\xc4\x8dutljivost na gnus zaradi ne/specifi\xc4\x8dnih dra\xc5\xbeljajev (Haidt idr., 1994). Tako lahko pri poro\xc4\x8danju \xc5\xbeensk pri\xc4\x8dakujemo mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e subjektivne odzive na gnus. Seidlitz in Diener (1998) sta trdila, da \xc5\xbeenske \xc5\xa1ifrirajo svoje izku\xc5\xa1nje bolj detajlno kot mo\xc5\xa1ki, kar bi prav tako lahko prispevalo k bolj intenzivnim subjektivnim opisom. Poleg tega pa je mo\xc5\xbeno, da \xc5\xbeenske posku\xc5\xa1ajo sebe prikazati v  socialno za\xc5\xbeeljeni lu\xc4\x8di, kar temelji na stereotipih. _NEWLINE_Pri samem izra\xc5\xbeanju gnusa pa imajo bistveno vlogo tudi spolne vloge v dru\xc5\xbebi. Avtorji  v svoji \xc5\xa1tudiji navajajo, da se mo\xc5\xa1ki bolj upirajo izra\xc5\xbeanju gnusa, saj se to sklada z dru\xc5\xbebeno pri\xc4\x8dakovanimi lastnostmi, ki naj bi kazale na mo\xc5\xbeatost in manj\xc5\xa1o ob\xc4\x8dutljivost. \xc5\xbdenske pa zaradi lastnosti, kot so ob\xc4\x8dutljivost, ne\xc5\xbenost, \xc5\xbeenstvenost ipd., gnus izra\xc5\xbeajo bolj izrazito. S pomo\xc4\x8djo samoocenjevanja in ocenjevanja nasprotnega spola so ugotovili, da \xc5\xbeenske kot tudi mo\xc5\xa1ki trdijo, da so mo\xc5\xa1ki manj ob\xc4\x8dutljivi na nagnusne dogodke. Hkrati so udele\xc5\xbeenci raziskave \xc5\xbeenskam pripisali veliko ve\xc4\x8djo ob\xc4\x8dutljivost za gnus. Potrjeno je tudi dejstvo, da si mo\xc5\xa1ki, ki se samoocenjujejo kot bolj mo\xc5\xbeate, dodelijo tudi ni\xc5\xbejo oceno v ob\xc4\x8dutljivosti na gnus. Raziskava torej dokazuje, da stereotipi o ob\xc4\x8dutljivosti na gnus med spoloma dr\xc5\xbeijo. \xc5\xbdenske so zaradi svoje dru\xc5\xbebene vloge in lastnosti, ki jih dru\xc5\xbeba pri\xc4\x8dakuje, bolj ob\xc4\x8dutljive na gnus. Mo\xc5\xa1ki pa so v primerjavi z \xc5\xbeenskami manj ob\xc4\x8dutljivi na gnus, saj je pri\xc4\x8dakovano, da so manj \xc4\x8dustveni._NEWLINE_\xc5\xbdenske \xc4\x8dustva izra\xc5\xbeajo bolj ekspresivno, zaradi \xc4\x8desar ljudje okrog njih la\xc5\xbeje razberejo njihovo notranje po\xc4\x8dutje, znajo prej razbrati \xc4\x8dustveno stanje osebe na podlagi mimike in kretenj, prav zaradi ve\xc4\x8dje ekspresivnosti pa te\xc5\xbeje prikrijejo svoja \xc4\x8dustva kot mo\xc5\xa1ki, zato okolica la\xc5\xbeje, hitreje in pravilneje prepozna njihovo ob\xc4\x8dutenje oziroma trenutna \xc4\x8dustva. Spol vpliva tudi na to, v kak\xc5\xa1ni meri in kako hitro se bomo v osebo, ki do\xc5\xbeivlja gnus, v\xc5\xbeiveli in z njo so\xc4\x8dustvovali, in sicer si velja zapomniti, da bodo mo\xc5\xa1ki bolj so\xc4\x8dutni, ko bodo izraz gnusa zagledali na mo\xc5\xa1kem obrazu, medtem ko bodo \xc5\xbeenske sicer so\xc4\x8dustvovale z obema spoloma, vendar se bodo tudi one bolj v\xc5\xbeivele v predstavnice istega spola, ki se jim bo v tistem trenutku nekaj gnusilo._NEWLINE__NEWLINE_Kasnej\xc5\xa1e \xc5\xa1tudije so preu\xc4\x8devale tudi razlike v aktivnosti mo\xc5\xbeganske skorje ob izpostavljenosti gnusnim dra\xc5\xbeljajem. Caseras idr. (2007) so s pomo\xc4\x8djo MRI med drugim ugotovili, da je aktivnost nekaterih mo\xc5\xbeganskih delov, ki se povezujejo z dojemanjem gnusa, ve\xc4\x8dja pri \xc5\xbeenskah kot pri mo\xc5\xa1kih. Avtorji so mnenja, da bi te razlike lahko vplivale na razvoj psihi\xc4\x8dnih motenj, povezanih z gnusom, katerim so \xc5\xbeenske izpostavljene bolj pogosto.\n_START_SECTION_\nGnus kot obramba pred \xc5\xbeivalskostjo\n_START_PARAGRAPH_\nGnus je kompleksno in osnovno \xc4\x8dustvo, zaradi \xc4\x8desar je njegova funkcija tako evolucijsko kot tudi socialno pogojena. Osnovna evolucijska funkcija gnusa je, da nas  varuje  pred zau\xc5\xbeitjem telesu \xc5\xa1kodljivih stvari.  Ena izmed kulturnih funkcij gnusnega odziva pa je tudi zanikanje  \xc4\x8dlovekove \xc5\xbeivalske narave. Zavedanje, da je v nas ostanek \xc5\xbeivalskega, nas spominja na to, da smo, tako kot ostale \xc5\xbeivali, bitja, ki so podvr\xc5\xbeena smrti. Ob\xc4\x8dutenje bli\xc5\xbeine smrti v vsakem \xc4\x8dloveku povzro\xc4\x8da neprijetne in tesnobne ob\xc4\x8dutke, zaradi \xc4\x8desar ljudje na popa\xc4\x8dene podobe \xc5\xbeivali reagiramo z gnusom. Gnusni odziv kot produkt kulturne revolucije je torej  obrambni odziv, ki nam, ljudem, omogo\xc4\x8da, da do popa\xc4\x8denih podob \xc5\xbeivali vzpostavimo distance. To nam pomaga ohranjati na\xc5\xa1o distinktivno \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko du\xc5\xa1evno naravo. Posledi\xc4\x8dno  se v odnosu do \xc5\xbeivali \xc4\x8dutitmo ve\xc4\x8dvredne in ob tem ob\xc4\x8dutimo ugodje.\n_START_SECTION_\nMerjenje in prepoznavanje gnusa pri otrocih\n_START_PARAGRAPH_\nKljub temu, da je gnus prirojeno in univerzalno \xc4\x8dustvo, so raziskave pokazale, da imajo otroci te\xc5\xbeave z njegovim prepoznavanjem, saj ga pogosto zamenjujejo z jezo. Prav prepoznavanje gnusa pa naj bi se od vseh osnovnih \xc4\x8dustev razvilo najpozneje.\n_START_SECTION_\nTest ob\xc4\x8dutljivosti na gnus za otroke\n_START_PARAGRAPH_\nObstaja ve\xc4\x8d raziskav na temo razvijanja osnovnih testov ob\xc4\x8dutljivosti na gnus, ki bi bili primerni za otroke, saj t. i. Lestvica gnusa za odrasle ni primerna tudi za otroke. Zato so znanstveniki med drugim razvili t. i. test CDS (Child Disgust Scale).  Osnovna lestvica zajema 18 postavk, raziskuje pa dva faktorja, izogibanje gnusu (Disgust avoidance) in pa vpliv gnusa (Disgust affect). Deklice so dosegale vi\xc5\xa1je rezultate kot de\xc4\x8dki, torej so veliko bolj ob\xc4\x8dutljive na gnus, prav tako pa so imele vi\xc5\xa1je vrednosti pri posameznih faktorjih (izogibanje in vpliv gnusa). Ta ugotovitev je konsistentna tudi z odkritji pri odraslih \xc5\xbeenskah._NEWLINE_Pri raziskovanju gnusa pri otrocih se pojavlja problem glede sposobnosti prepoznavanja in sporo\xc4\x8danja \xc4\x8dustev pri mlaj\xc5\xa1ih otrocih. Prav tako do osmega ali devetega leta verjetno niso zmo\xc5\xbeni povsem to\xc4\x8dno poro\xc4\x8dati o svojih \xc4\x8dustvih, zato je ocenjevanje ob\xc4\x8dutljivosti na gnus lahko nekonsistentno.\n_START_SECTION_\nRaziskave na podro\xc4\x8dju prepoznavanja gnusa pri otrocih\n_START_PARAGRAPH_\nV eni izmed raziskav so preverjali, kako dobro otroci prepoznavajo obrazne izraze, osredoto\xc4\x8dili pa so se na strah in gnus. Otrokom, starim pet, \xc5\xa1est, devet in deset let so pokazali \xc4\x8dustveno oznako in sliko dveh obraznih izrazov. Nato so jih prosili, naj izmed obeh slik izberejo tisto, ki ustreza \xc4\x8dustveni oznaki.  Na eni izmed slik je bilo ciljno \xc4\x8dustvo raziskave (strah ali gnus), na drugi pa jeza, \xc5\xbealost ali presene\xc4\x8denje. Rezultati so pokazali, da so otroci ve\xc4\x8dinoma pravilno odgovarjali, pri tem pa so bili bolj uspe\xc5\xa1ni starej\xc5\xa1i otroci. Njihova sposobnost za prepoznavanje obraznega izraza gnusa in strahu pa je bila mo\xc4\x8dno odvisna od sosednjega izraza. Gnus so tako prepoznali veliko te\xc5\xbeje, ko je bil ta predstavljen skupaj z jezo, kot pa ko je bil predstavljen v paru z \xc5\xbealostjo, strahom ali presene\xc4\x8denjem. V drugem delu raziskave so se osredoto\xc4\x8dili na vizualno sposobnost otrok za lo\xc4\x8devanje gnusa od ostalih \xc4\x8dustev. Za ta del \xc5\xa1tudije so uporabili enak vizualni material in podoben postopek kot v prvem delu. Razlika je bila v tem, da so se tokrat osredoto\xc4\x8dili izklju\xc4\x8dno na videz obraznih izrazov, ne na izra\xc5\xbeeno \xc4\x8dustvo. Udele\xc5\xbeence so prosili, naj s prstom poka\xc5\xbeejo na tistega izmed dveh obrazov na desni strani, ki  je najbolj podoben tistemu na levi. Pravilnost odgovorov je bila zelo velika, zato so raziskovalci zaklju\xc4\x8dili, da ima otrokovo vizualno zaznavanje zelo omejeno vlogo pri te\xc5\xbeavah, ki jih imajo \xc5\xa1olski otroci s prepoznavanjem obraznih izrazov gnusa in strahu. Te te\xc5\xbeave so najverjetneje posledica tega, da petletniki in \xc5\xa1estletniki \xc5\xa1e niso popolno konceptualizirali teh dveh \xc4\x8dustev. Prepoznavanje obraznih izrazov se verjetno razvije najprej kot ve\xc4\x8d skupin s podobnimi izrazi, npr. jezo, gnusom in \xc5\xbealostjo, ki se \xc5\xa1ele v nadaljnjem razvoju lo\xc4\x8dijo. _NEWLINE_V podobni raziskavi so preverjali trditve nekaterih avtorjev (Pochedly idr., 2012) , da opazovalci prepoznajo gnus po nosni gubi in rahlo privzdignjeni zgornji ustnici, ki se pojavita kot izraz na obrazu. \xc5\xbdeleli so dokazati, da je prepoznavanje te gube kot gnus lahko odvisno od metode, ki jo raziskovalci uporabijo za zbiranje podatkov. Rezultati raziskave so pokazali, da na to, ali bodo otroci prepoznali \xc4\x8dustvo gnusa, bolj kot nosna guba vplivajo obrazni izrazi, ki so jih videli predhodno. \xc4\x8ce so jim pred nosno gubo pokazali namr\xc5\xa1\xc4\x8den obraz, so temu pripisali jezo, nosni gubi pa gnus. V primeru, da predhodno niso videli namr\xc5\xa1\xc4\x8denega obraza, je ve\xc4\x8dina otrok nosno gubo prepoznala kot jezo. \xc4\x8ce pa so pred nosno gubo videli izraz \xc4\x8dloveka, ki je na robu bruhanja, so temu izrazu pripisali gnus, nosni gubi pa podobno kot prej, jezo._NEWLINE_Sherri C. Widen in James A. Russell (2008)  sta izvedla ve\xc4\x8d raziskav na temo prepoznavanja gnusa pri otrocih. Ugotovila sta, da je prepoznavanje gnusa pri otrocih nizko in da v veliki ve\xc4\x8dini napa\xc4\x8dnih odgovorov otroci prikazano \xc4\x8dustvo ozna\xc4\x8dujejo kot jezo. Izkazalo se je tudi, da velika ve\xc4\x8dina otrok gnus prepozna zaradi nagubanega nosa na sliki, pri \xc4\x8demer pa ni jasno ali to povezujejo samo s slabim vonjem ali pa prav z gnusom kot \xc4\x8dustvom. Zato sta v nadaljnji raziskavi avtorja preverjala, ali otroci resni\xc4\x8dno razumejo \xc4\x8dustvo gnusa. Raziskava je zajemala otroke stare od \xc5\xa1tirih do devetih let. Pokazali so jim sliko deklice, ki izra\xc5\xbea gnus. Otroci so morali povedati, kako se deklica po\xc4\x8duti, nato pa sestaviti zgodbo o tem, kaj je povzro\xc4\x8dilo te ob\xc4\x8dutke in kak\xc5\xa1ne so posledice takega po\xc4\x8dutja. Zanimalo jih je, ali bodo otroci navajali vzroke, ki bodo pomembni za gnus ali jezo oz. kak\xc5\xa1no drugo \xc4\x8dustvo. In podobno, ali bodo navajali posledice, ki so  povezane z gnusom. Od 84 otrok, ki so sodelovali v raziskavi, jih je zelo malo prepoznalo gnus, le \xc5\xa1tirje pa so mu pripisali tudi ustrezno vzro\xc4\x8dno-posledi\xc4\x8dno zgodbo. Ve\xc4\x8dinoma so otroci gnus prepoznali kot jezo, kar nekaj pa je bilo takih, ki so ga ozna\xc4\x8dili kot jezo, vendar povedali zgodbo, ki ustreza gnusu. _NEWLINE_Massarinija idr. (2014)  je zanimalo, ali so otroci zmo\xc5\xbeni prosto poimenovati gnus na podlagi obraznih izrazov na slikah in ali je njihova neuspe\xc5\xa1nost pri tej nalogi povezana tudi z redko rabo in specifiko besede gnus v razli\xc4\x8dnih jezikih, v tem primeru pri angle\xc5\xa1ko in francosko govore\xc4\x8dih otrocih. Izkazalo se je, da vsaj med tema dvema jezikoma v prepoznavanju gnusa ni bistvenih razlik, raziskovalci pa so ugotovili tudi, da se prepoznavanje gnusa z leti le po\xc4\x8dasi izbolj\xc5\xa1uje, glede na ostala \xc4\x8dustva pa ostaja razmeroma slabo._NEWLINE_V neki drugi \xc5\xa1tudiji (Allen idr., 2006)  pa so raziskovali prepoznavo gnusa v povezavi z ljudmi z obsesivno-kompulzivno motnjo (OKM), saj obstaja dejstvo, ki bi lahko kazalo, da slednji v odraslosti nimajo sposobnosti prepoznati omenjenega. Raziskave ka\xc5\xbeejo v smer, da se take nezmo\xc5\xbenosti za\xc4\x8denjajo \xc5\xbee v otro\xc5\xa1tvu, ko se otroci za\xc4\x8dnejo u\xc4\x8diti in lo\xc4\x8devati med razli\xc4\x8dnimi obraznimi izrazi. \xc5\xa0tudija je primerjala prepoznavo obrazne mimike med otroki, starimi pribli\xc5\xbeno 11 let, z diagnozo obsesivno-kompulzivne motnje, med otroki z drugimi anksioznimi motnjami ter popolnoma zdravimi otroki. Tudi tu je bil gnus najve\xc4\x8dkrat napa\xc4\x8dno prepoznan kot jeza v vseh treh skupinah. Otroci z OKM niso pokazali nikakr\xc5\xa1nega dokaza v zvezi s tem, da ne bi prepoznali izraza za gnus v primerjavi z drugimi otroki. Nepri\xc4\x8dakovano pa so ti otroci veliko bolje prepoznali izraz presene\xc4\x8denja kot pa otroci brez motnje. Prepoznavanje gnusa ali katerekoli druge emocije ni povezano z otrokovimi simptomi tesnobe. Glede na razlike v prej\xc5\xa1njih \xc5\xa1tudijah, bi lahko v prihodnjih preu\xc4\x8devali mlade in starej\xc5\xa1e mladostnike ter tako pri\xc5\xa1li do ugotovitev, kdaj se ti u\xc4\x8dinki nezmo\xc5\xbenosti prepoznavanja pravzaprav za\xc4\x8dnejo.\n_START_SECTION_\nGnus in strah pred oku\xc5\xbebo\n_START_PARAGRAPH_\nGnus je  mo\xc4\x8dno povezan s strahom pred oku\xc5\xbebo, saj ga ob\xc4\x8dutimo, ko pridemo v stik z dra\xc5\xbeljajem, ki bi lahko povzro\xc4\x8dil oku\xc5\xbebo. Strah pred oku\xc5\xbebo je najpogosteje prisoten pri posameznikih z obsesivno-kompulzivno motnjo, saj je prisoten pri kar 50% ljudeh s to motnjo.  Posamezniki, ki so zelo ob\xc4\x8dutljivi na gnus in so tudi mo\xc4\x8dno anksiozni, imajo bolj izra\xc5\xbeen strah pred oku\xc5\xbebo kot posamezniki, ki niso anksiozni.  Domene gnusa, ki nas opominjajo na na\xc5\xa1o \xc5\xbeivalski naravo (npr. higiena, organi, smrt), imajo veliko ve\xc4\x8dji vpliva na strah pred oku\xc5\xbebo pri posamezniku kot jedrne domene (npr. vonji, \xc5\xbeivali). Da pa se ljudem gnusijo predvsem kri, telesni izlo\xc4\x8dki, odpadki pa je pomembno tudi, ker so to predvsem glavni prena\xc5\xa1alci bolezni. Danes to vemo (imamo veliko znanja o mikroorganizmih, bacilih) in se jim izognemo, v\xc4\x8dasih pa so se jim izogibali le na podlagi gnusa, torej je imel ta mo\xc4\x8dno varovalno funkcijo. Posamezniki,  pri katerih je strah pred oku\xc5\xbebo zelo izra\xc5\xbeen, pa do\xc5\xbeivljajo tudi veliko stiske v interakciji z dra\xc5\xbeljaji, ki bi lahko pomenili oku\xc5\xbebo.\n_START_SECTION_\nPatogeni, moralni in spolni gnus\n_START_PARAGRAPH_\nGnus je ena izmed osnovnih emocij, do katere pripelje, kot odziv na veliko razli\xc4\x8dnih dejanj in substanc, kot so iztrebki in spolni odnosi pa vse do kraje in pljunkov. V zadnjih dveh desetletjih se je raziskava gnusa raz\xc5\xa1irila, prav tako pa modeli za razlago heterogenosti dra\xc5\xbeljajev oziroma povzro\xc4\x8diteljev gnusa. Gnus lahko zato delimo na tri dimenzije, in sicer na moralni gnus, spolni gnus in patogeni gnus. Pri moralnem gnusu gre za do\xc5\xbeivljanje gnusa v primeru nemoralnih, moralno spornih in dru\xc5\xbebeno nedopustljivih dejanjih in obna\xc5\xa1anju ljudi. Spolni gnus se nana\xc5\xa1a na ob\xc4\x8dutenje gnusa ob prizorih spolnosti, razmi\xc5\xa1ljanju o spolnosti ipd. Obstaja pa tudi patogeni gnus, ki ga do\xc5\xbeivljamo v povezavi s patogenimi organizmi, ki lahko povzro\xc4\x8dajo bolezni. Na podlagi razli\xc4\x8dnih raziskav izvedenih na podro\xc4\x8dju patogenega gnusa, je torej mo\xc5\xbeno to emocijo ozna\xc4\x8diti, kot nek sistem, ki na\xc5\xa1e telo \xc5\xa1\xc4\x8diti pred oku\xc5\xbebami in boleznimi.  Patogeni gnus je pojmovan kot obrambno-izogibajo\xc4\x8d mehanizem, ki se je razvil, da bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditil \xc4\x8dlovekovo telo pred oku\xc5\xbebo s pokvarjeno hrano. \xc5\xbdivali so razvile \xc5\xa1tevilna vedenja za reduciranje tveganja oku\xc5\xbebe s patogenimi organizmi, kot so to virusi, bakterije, mnogoceli\xc4\x8dni paraziti in njihovi prena\xc5\xa1alci. Prav tako kot \xc5\xbeivali se tudi ljudje soo\xc4\x8dajo z nenehnim pritiskom selekcije patogenov, tako v sedanjosti kot v preteklosti. Za pre\xc5\xbeivetje, tako ljudje kot \xc5\xbeivali potrebujejo dobro razvit imunski sistem. Kot \xc5\xbeivali, naj bi imeli tudi ljudje repertoar vedenj, ki imajo funkcijo zmanj\xc5\xa1ati kontakt s patogenimi organizmi. Eden izmed teh vedenj in domnevno najbolj pomemben za ljudi v kontekstu izogibanja boleznim je emocija gnusa. Gnus obi\xc4\x8dajno ob\xc4\x8dutimo kot odpor, ki ga ob\xc4\x8dasno lahko spremlja tudi slabost in pa mo\xc4\x8dna \xc5\xbeelja po umiku dra\xc5\xbeljaja. [69]\n_START_SECTION_\nPatogeni gnus in izbira partnerja pri \xc5\xbeenskah\n_START_PARAGRAPH_\nLjudje se razlikujemo po stopnji do\xc5\xbeivljanja patogenega gnusa. Nekateri avtroji so dokazali, da obstaja povezava med stopnjo patogenega gnusa pri \xc5\xbeenskah in njihovimi preferencami pri izbiri partnerja. Izkazalo se je, da imajo \xc5\xbeenske, ki imajo vi\xc5\xa1jo stopnjo do\xc5\xbeivljanja patogenega gnusa, kar pomeni, da imajo ve\xc4\x8dji gnus pred boleznimi, mikrobi in patogenimi organizmi, raje mo\xc5\xa1ke, ki imajo ve\xc4\x8d tipi\xc4\x8dnih mo\xc5\xa1kih lastnosti. Osredoto\xc4\x8dili so se predvsem na glas, obraz in telo mo\xc5\xa1kih.  \xc5\xbdenske z vi\xc5\xa1jim patogenim gnusom imajo raje mo\xc5\xa1ke z globljimi glasovi, bolj mo\xc5\xbeatimi obraznimi potezami in postavami (vi\xc5\xa1ji, bolj mi\xc5\xa1i\xc4\x8dasti, mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i mo\xc5\xa1ki). To nakazuje, da se \xc5\xbeelijo \xc5\xbeenske, ki so bolj ob\xc4\x8dutljive za do\xc5\xbeivljanje patogenega gnusa, z izbiro mo\xc5\xbeatega in mo\xc4\x8dnega mo\xc5\xa1kega za\xc5\xa1\xc4\x8dititi v primeru reprodukcije in skrbi za potomce.\n_START_SECTION_\nGnus in motnje hranjenja\n_START_PARAGRAPH_\nMayer, E.R. Bos, Muris, Huijding in Vlielander (2008) so predpostavljali, da bo eksperimentalno spro\xc5\xbeen gnus zni\xc5\xbeal posameznikovo samozavest in hkrati pove\xc4\x8dal njegovo zavra\xc4\x8dajo\xc4\x8de vedenje v odnosu do hrane. Vzorec 50 \xc5\xa1tudentk so razdelili na eksperimentalno in kontrolno skupino. V eksperimentalni skupini so laboratorij zasmradili s \xc5\xa1tirimi Limbur\xc5\xa1kimi siri. Udele\xc5\xbeenke so se najprej lotile IAT, implicitno asociacijskega testa, na osnovi katerega so v \xc4\x8dim kraj\xc5\xa1em mo\xc5\xbenem \xc4\x8dasu slike visoko ali nizko-kalori\xc4\x8dne hrane morale razvrstiti v pozitivno ali negativno kategorijo. Nato so jim na ra\xc4\x8dunalni\xc5\xa1kem ekranu naklju\xc4\x8dno predvajali 21 slik visoko, srednje ali nizko-kalori\xc4\x8dne hrane. V tem \xc4\x8dasu so na vizualni analogni lestvici VAS ozna\xc4\x8dile, kako mo\xc4\x8dan apetiti so v njih vzbudile. Za merjenje njihove telesne samopodobe in vedenja v odnosu do hrane je bil uporabljen vpra\xc5\xa1alnik DEBQ. Eksperimentalna skupina je do\xc5\xbeivljala ve\xc4\x8d gnusa, gnusen dra\xc5\xbeljaj ni zmanj\xc5\xa1al njihove samozavesti ali pove\xc4\x8dal simptomov prehranjevalnih motenj. Ugotovljenega ni bilo nikakr\xc5\xa1nega kavzalnega odnosa med do\xc5\xbeivljanjem gnusa in simptomi prehranjevalnih motenj. Glavno spoznanje raziskave je dejstvo, da gnus lahko vpliva le na razvoj prehranjevalnih motenj potem, ko so simptomi le-teh \xc5\xbee prisotni. _NEWLINE_Davey, Buckland, Tantow in Dallos (1998) so raziskavo izvedli pri zdravih \xc5\xa1tudentih iz Univerze v Sussexu. 170 \xc5\xa1tudentov (od tega 85 \xc5\xbeensk in 85 mo\xc5\xa1kih) je moralo re\xc5\xa1iti pet razli\xc4\x8dnih vpra\xc5\xa1alnikov, ki so se navezovali na gnus in  motnje hranjenja . Ugotovili so, da le pri \xc5\xbeenskah obstaja velika korelacija med prehrambnimi motnjami in ob\xc4\x8dutljivosti na gnusno. Rezultati niso pokazali odnosa med gnusom do \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa in njegovih produktov s prehrambnih motnjah. Raziskavo so nadaljevali z 10 adolescentkami, ki so se zdravile na mladostni\xc5\xa1kem psihiatri\xc4\x8dnem oddelku dveh bolni\xc5\xa1nic v Leipzigu. Vse udele\xc5\xbeenke raziskave so bile diagnosticirane za anoreksijo ali bulimijo. _NEWLINE_S tema dvema raziskavama so dokazali, da so prehrambne motnje povezane samo z gnusom do specifi\xc4\x8dnih dra\xc5\xbeljajev ( hrana , \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko telo, njegovi produkti). Ugotovili so, da je izra\xc5\xbeenost gnusa v korelaciji s prehrambnimi motnjami. Ker pove\xc4\x8dana izra\xc5\xbeenost gnusa \xc5\xa1e ne vpliva na nagnjenost k tovrstnim motnjam, ta povezava \xc5\xa1e ni bila v celoti pojasnjena. Predvidevali so, da gnus lahko vpliva na razvoj teh motenj, \xc4\x8de se \xc2\xbbspecializira\xc2\xab\xc2\xa0za dolo\xc4\x8dene dra\xc5\xbeljaje. _NEWLINE_Troop, Murphy, Bramon in Treasure (2000) so raziskovali odnos med simptomi hranjenja in splo\xc5\xa1ne patologije ter ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus v \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnej\xc5\xa1em klini\xc4\x8dnem vzorcu, v katerega so vklju\xc4\x8dili osebe z razli\xc4\x8dnimi oblikami motenj hranjenja. V svojo raziskavo so vklju\xc4\x8dili 74 pacientov (od tega 7 mo\xc5\xa1kih), ki so se zdravili na bolni\xc5\xa1ni\xc4\x8dni enoti za prehrambne motnje Bethlem in Maudsley Hospital. Za kontrolno skupino so izbrali 15 \xc5\xa1tudentk in \xc4\x8dlanic osebja na In\xc5\xa1titutu za psihiatrijo. Z vpra\xc5\xa1alnikom ob\xc4\x8dutljivosti gnusa so izmerili ob\xc4\x8dutljivost na dra\xc5\xbeljaje, ki lahko izzovejo gnus.  Vpra\xc5\xa1alnik je bil sestavljen iz 32-ih vpra\xc5\xa1anj, ki so se navezovale na smrt, hrano, \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke produkte, seks in prena\xc5\xa1anje (npr. bolezni, kote je AIDS ali npr. mikrobov) z dotikom. Z odgovori so \xc5\xbeeleli ugotoviti kako mo\xc4\x8dne ob\xc4\x8dutke gnusa (oz. ali sploh ) bodo posamzeniku do\xc5\xbeivljali ob posamezni postavki. _NEWLINE_Simptome motenj hranjenja so vrednotili z vpra\xc5\xa1alnikom EDI, ki meri naslednje simptome motenj hranjenja: nezadovoljstvo z lastnim telesom, bulimijo, prefekcionizem, strah pred zrelostjo, neazupanje, neu\xc4\x8dinkovitost,odlo\xc4\x8denost za doseg suhe postave, zavedanje prejemanja in odzivanje na telesne dra\xc5\xbeljaje. Nespecifi\xc4\x8dno patologijo so izmerili z uporabo \xc4\x8dek liste, ki je ocenjevala simptome tesnobe, depresije, sovra\xc5\xbenosti, medosebne ob\xc4\x8dutljivosti, obsesivno-kompulzivne motnje ,  psihoticizem , paranoidne misli somatizacijo. Tudi njim so razdelili vpra\xc5\xa1alnike in sku\xc5\xa1ali ugotoviti povezanost med ob\xc4\x8dutljivostjo na gnusno in prehrambnimi motnjami._NEWLINE_Rezultati do katerih so pri\xc5\xa1li z raziskavo niso pokazali znatnih razlik med skupinama obolelih in zdravih udele\xc5\xbeencev v splo\xc5\xa1ni ob\xc4\x8dutljivosti na gnus vzbujajo\xc4\x8de dra\xc5\xbeljaje.  Do pomembnih odstopanj pa je pri \xc5\xa1lo pri postavki produkti telesa saj je pri tej imela kontrolna skupina ob\xc4\x8dutno ni\xc5\xbeji rezultat kakor skupina obolelih.Stopnja izra\xc5\xbeene ob\xc4\x8dutljivosti na gnus pri obolelih udele\xc5\xbeencih je povezana z resnostjo motnje hranjenja (merjene po EDI). To velja predvsem za bulimijo in odlo\xc4\x8denost za doseg suhe postave, \xc5\xa1e posebno v povezavi s postavkami o hrani, smrti in prena\xc5\xa1anju z dotikom. _NEWLINE_Mayer, Muris, E. R. Bos in Suijkerbuijk (2008) so v svojo raziskavo vklju\xc4\x8dili 166 \xc5\xbeensk in 186 mo\xc5\xa1kih. Udele\xc5\xbeenci so najprej izpolnili vpra\xc5\xa1alnik DSQ, nato DS, s katerim so merili ob\xc4\x8dutljivost na gnus v domeni hrane, telesnih izlo\xc4\x8dkov, spolnosti, oskrunitve telesa, smrti, higiene in magi\xc4\x8dnega razmi\xc5\xa1ljanja. Z EDE-Q ali sistemati\xc4\x8dnim intervjujem, ki je obsegal samoobvladanje, skrbi prehranjevanja, te\xc5\xbee in postave, so identificirali glavne simptome prehranjevalnih motenj. Z DEBQ vpra\xc5\xa1alnikom so merili emocionalno, zunanje ali zadr\xc5\xbeano prehranjevanje posameznikov, pri \xc4\x8demer so vi\xc5\xa1ji dose\xc5\xbeki odsevali bolj moteno vedenje hranjenja. Pri \xc5\xbeenskah je gnus vezan na telesne izlo\xc4\x8dke koreliral z motenim vedenjem hranjenja. Pri mo\xc5\xa1kih pa so se zadr\xc5\xbeano prehranjevanje in skrbi o prehranjevanju povezovale z gnusom, vezanim na hrano. Da bi pri \xc5\xbeenskah ugotovili povezavo med zunanje motiviranim vedenjem prehranjevanja in ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus, so izvedli raziskavo z 29 \xc5\xbeenskami, ki so na DEQO dosegle visok rezultat in 30 z nizkim rezultatom. Pokazali so jim 32 gnusnih slik (za vsako domeno gnusa 4), 8 pozitivnih, 8 ogro\xc5\xbeajo\xc4\x8dih in 8 nevtralnih, ki so si jih predvajale same. Vsako sliko so nato ocenile z vidika gnusa, ugodja ali gro\xc5\xbenje. Presenetljivo so udele\xc5\xbeenke dlje \xc4\x8dasa opazovale gnusne in ogro\xc5\xbeajo\xc4\x8de slike. Gnusne slike so zaznale kot bolj gnusne v primerjavi z ostalimi. Najdenih ni bilo nobenih razlik med \xc5\xbeenskami z nizkimi in visokimi rezultati na DEQO ter ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus. Najdena je bila le povezava med zunanjim vedenjem prehranjevanja in gnusom, vezanim na oskrunitev telesa. _NEWLINE_Troop, Treasure, Serpell (2002) so sku\xc5\xa1ali pridobiti nove podatke o odnosu med izra\xc5\xbeenostjo gnusa in prehrambnih motnjah in jih primerjati s prej\xc5\xa1njimi raziskavami. Za raziskavo so izbrali 208 prostovoljcev (od tega 1 mo\xc5\xa1ki) iz Liste prostovoljcev Enote za prehrambne motnje Psihiatri\xc4\x8dnega in\xc5\xa1tituta. V raziskavi so uporabili vpra\xc5\xa1alnik o gnusu -DQ (Barker & Davey, 1994), s katerim so z 37-imi vpra\xc5\xa1anji merili stopnjo gnusa , ki jo udele\xc5\xbeenci ob\xc4\x8dutijo ob dolo\xc4\x8denem razponu dra\xc5\xbeljajev Mo\xc5\xbene in verjetne diagnoze  anoreksije ,   bulimije  in nedolo\xc4\x8denih motenj hranjenja so izmerili z vpra\xc5\xa1alnikom Kratka evalvacija motenj hranjenja-SEED (Kordy & Treasure, 1997), uporabili pa so predelano razli\xc4\x8dico, saj so dodali definicjo kompulzivnega prenajedanja in vpra\xc5\xa1anja o trajanju dolo\xc4\x8denih simptomov._NEWLINE_Ugotovili so, da je pri bolnih posameznikih izra\xc5\xbeenost gnusa \xc5\xa1e vedno velika, vendar pa ne moremo zaklju\xc4\x8diti, da je to vzrok za razvoj prehrambnih motenj. Dokazuje pa, da je pri pacientih povi\xc5\xa1ana izra\xc5\xbeenost gnusa osredoto\xc4\x8dena na omejeno \xc5\xa1tevilo predpostavk, predvsem tistih, ki temeljijo na telesu in hrani._NEWLINE_Rezultate tistih, ki v \xc4\x8dasu merjenja niso imeli motenj hranjenja (ampak so verjetno in mo\xc5\xbeno oboleli za eno ali ve\xc4\x8d  izmed motenj hranjenja v preteklosti) in tistih, ki so se v \xc4\x8dasu merjenja verjetno in mo\xc5\xbeno spopadali  z motnjami hranjenja so primerjali z dvema vzorcema vzetima iz raziskave Barker in Davey (1994). Z raziskavo so ugotovili, da so trenutno zdravi udele\xc5\xbeenci, ki so v preteklosti imeli motnje hranjenja izra\xc5\xbeali ni\xc5\xbejo stopnjo gnusa pri postavkah \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko telo in telesni izdelki kakor trenutno bolne osebe. Kljub nekaterim razlikam med trenutno bolnimi in trenutno zdravimi bolniki v stopnji izra\xc5\xbeenosti gnusa je stopnja gnusa tako pri enih kot drugih  pomembno  vi\xc5\xa1ja kakor a pri vzorcih zdravih oseb. _NEWLINE_Hay in Katsikitis (2014) sta preu\xc4\x8devali emocionalen odziv posameznikov s prehranjevalnimi in du\xc5\xa1evna motnja na hrano, pri \xc4\x8demer sta predpostavljali, da bodo posamezniki s prehranjevalnimi motnjami reagirali bolj \xc4\x8dustveno. Vzorec je sestavljalo 107 \xc5\xbeensk, starih nad 18 let. Tiste z diagnosticirano prehranjevalno motnjo so predstavljale eksperimentalno skupino, medtem ko so v kontrolni skupini bile vklju\xc4\x8dene \xc5\xbeenske z diagnosticirano du\xc5\xa1evno motnjo in zdrave \xc5\xbeenske. Vsaki udele\xc5\xbeenki je na pol minutne intervale bila predvajana PowerPoint prezentacija slik hrane. Ob teh so na vizualni analogni lestvici VAS ocenile stopnjo strahu, sre\xc4\x8de ali gnusa, ki so jim jo slike ob gledanju vzbudile. Znotraj raziskave je bil uporabljen vpra\xc5\xa1alnik EDE-Q, s katerim so vrednotili simptologijo prehranjevalnih motenj. Du\xc5\xa1evna kontrolna skupina in eksperimentalna skupina sta se ujemali le v primeru sre\xc4\x8de in strahu. Zdrava kontrolna skupina in eksperimentalna skupina sta se ujemali v oceni gnusa. Kontrolni skupini sta se ujemali v vseh emocionalnih ocenah, razen v gnusu. Vsi emocionalni odzivi na hrano so bili bistveno vi\xc5\xa1ji (gnus in strah) ali ni\xc5\xbeji (sre\xc4\x8da) v eksperimentalni skupini. \xc5\xbdenske s prehranjevalno motnjo so imele ve\xc4\x8dji odpor do slik hrane, kot \xc5\xbeenske brez prehranjevalnih motenj in se na slike manjkrat odzvale z emocijo sre\xc4\x8de. _NEWLINE_Avtorja a Ruth Aharoni in Marianne M.Hertz sta primerjala ob\xc4\x8dutljivosti na gnus med ve\xc4\x8djim in bolj specifi\xc4\x8dnim vzorcem bolnikov z anoreksijo nervozo in kontrolno skupino. _NEWLINE_S \xc5\xa1tudijo sta avtorja podprla predhodne ugotovitve , da je med motnjami hranjenja in ob\xc4\x8dutljivostjo gnusa pri \xc5\xbeenskah visoka korelacija.  Rezultati  pacientov z   anoreksijo  so pokazali splo\xc5\xa1no zvi\xc5\xa1ano ob\xc4\x8dutljivost na gnus pri ve\xc4\x8dini postavk. Odkritje splo\xc5\xa1nih odstopanj v ob\xc4\x8dutljivosti gnusa med bolnimi in zdravimi udele\xc5\xbeenci je bilo morda posledica tega, da so v raziskavi preu\xc4\x8devali specifi\xc4\x8dno obolele za anoreksijo  nervozo, prej\xc5\xa1nje \xc5\xa1tudije pa so testirale osebe z motnjami hranjenja na splo\xc5\xa1no. _NEWLINE_Kljub temu da so rezultati vseh treh raziskav pokazali, da obstaja povezava med ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus in motnjani hranjenja, je le tretja raziskava potrdila splo\xc5\xa1no vi\xc5\xa1jo ob\xc4\x8dutljivost na gnus pri obolelih pacientih. Avtorji prve razsikave so pri\xc5\xa1li do zaklju\xc4\x8dka, da so za ugotovitev povezav med simptomi motenj hranjenja in ob\xc4\x8dutljivostjo na gnus potrebne dodatne raziskave, Troop in Treasure sta tako izpeljala nadaljnjo raziskavo in s pomo\xc4\x8djo rezultatov pri\xc5\xa1la do zaklju\xc4\x8dka, da motnje hranjenja niso povezane s splo\xc5\xa1nim zvi\xc5\xa1anjem ob\xc4\x8dutljivosti na gnus ampak je to specifi\xc4\x8dno za podro\xc4\x8dji hrane in telesa. _NEWLINE_Raziskava se osredoto\xc4\x8da na odnos med gnusom in motnjami hranjenja. V \xc4\x8dlanku so izhajali predvsem iz izjav obolelih. Pri vseh je bilo izra\xc5\xbeeno, da so ob pogledu na lastno telo ali hrano ob\xc4\x8dutili gnus npr. \xc2\xbbKo se pogledam v ogledalo, vidim debelu\xc5\xa1ko. Ne vidim svojih kosti in reber. Vidim napihnjen trebuh, ma\xc5\xa1\xc4\x8dobo na stegnih. Vse to se mi gnusi. Gnusim se sama sebi, ko pojem ko\xc5\xa1\xc4\x8dek torte.\xc2\xab\xc2\xa0Kvalitativna \xc5\xa1tudija (McNamara, Chur-Hansen in Hay, 2008)  je raziskala \xc4\x8dustvene odzive na razli\xc4\x8dno hrano. Oboleli so ob pogledu nanjo ob\xc4\x8dutili gnus in strah._NEWLINE_\xc5\xa0tudija iz leta 2005 (Uher in drugi) , je izvedla MRI \xc5\xa1tudijo na pacientih z motnjami hranjenja in testno skupino. Spremljali so mo\xc5\xbeganske odzive na fotografije podhranjenih, normalno hranjenih in prehranjenih teles. \xc4\x8ceprav ni bilo ve\xc4\x8djih deviacij med mo\xc5\xbegansko aktivnostjo testne in obolele skupine, so oboleli pacienti podali precej bolj negativna subjektivna mnenja na fotografije prehranjenih teles. Ob pogledu na njih so ob\xc4\x8dutili mo\xc4\x8dan gnus. V nasprotju je testna skupina negativna \xc4\x8dustva ob\xc4\x8dutila ob pogledu na podhranjena telesa. _NEWLINE_\xc5\xa0e ena izmed \xc5\xa1tudij (Murphy in drugi, 2008)  je raziskovala razlike v do\xc5\xbeivljanju gnusa in strahu med obolelimi za anoreksijo, obolelimi za bulimijo in testno skupino. Ugotovili so, da so mo\xc4\x8dan gnus ob pogledu na hrano ob\xc4\x8dutili oboleli za anoreksijo, ne pa tudi oboleli za bulimijo in testna skupina. Ob pogledu na prehranjena telesa pa sta gnus ob\xc4\x8dutili tako anoreksi\xc4\x8dna kot tudi bulimi\xc4\x8dna skupina.\n_START_SECTION_\nGnus in poklic\n_START_PARAGRAPH_\nObstajajo razni  poklici, kjer se ljudje vsakodnevno sre\xc4\x8dujejo z gnusom in ob\xc4\x8dutkom odpora do dolo\xc4\x8denih stvari. Eden izmed le teh je poklic zdravstvene nege, o katerem je pisalo nekaj znanstvenikov v enem izmed njihovih \xc4\x8dlankov.  Poklic obstaja \xc5\xbee od nekdaj, z vidika \xc4\x8dasa svetovnih vojn pa ga \xc5\xa1e najla\xc5\xbeje umestimo oziroma pove\xc5\xbeemo z ob\xc4\x8dutkom gnusa. Medicinske sestre so se neprenehoma soo\xc4\x8dale z bolnimi, invalidnimi, mrtvimi in amputiranimi. Hkrati pa so skrbele, kar \xc5\xa1e dandanes, za mnoge, kjer so se sre\xc4\x8devale z najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1imi ranimi, bruhanjem in ostalim \xc4\x8dlovekovim izlo\xc4\x8danjem. Vse to je del tega poklica, zato so ob\xc4\x8dutki le teh delavcev mnogokrat povezani z gnusom in odporom, kar pomeni, da za to delo \xc5\xa1e posebej ni vsak izmed posameznikov.\n_START_SECTION_\nGnus in morala\n_START_PARAGRAPH_\nGnus je eno od osnovnih \xc4\x8dustev, ki naj bi ga ljudje ob\xc4\x8dutili v situacijah, ko se sre\xc4\x8damo s predmeti, ki bi lahko ogrozili na\xc5\xa1 organizem. Najve\xc4\x8dkrat gre pri tem za (pokvarjeno) hrano, (bakterij polne) iztrebke, (oku\xc5\xbeene) rane, smrt, (bolezni prena\xc5\xa1ajo\xc4\x8de) \xc5\xbeivali. Karkoli, torej, kar spominja na bolezen. \xc5\xbde tukaj torej prihaja do abstraktnej\xc5\xa1ih idejnih in simbolnih povezav, ki lahko pojasnijo,  zakaj gnus ljudje ob\xc4\x8dutimo tudi ob kr\xc5\xa1enju socialnih in moralnih norm (spolni delikti, homoseksualnost, izdaja, prevara). Gnus naj bi ljudje ob\xc4\x8dutili zato, ker nas tak\xc5\xa1na dejanja spominjajo na na\xc5\xa1o \xc5\xbeivalskost in ne\xc4\x8dlove\xc5\xa1kost, to \xc4\x8dustvo pa pri nas deluje kot obrambni mehanizem (nekateri s tem pojasnjujejo tudi gnus mo\xc5\xa1kih do homoseksualcev \xe2\x80\x93 \xc5\xa1lo naj bi za obrambni mehanizem, saj dru\xc5\xbeba ne sprejema tega, da bi posameznik homoseksualnost sprejemal)._NEWLINE_Moralni gnus opisuje izku\xc5\xa1njo, kot odgovor na izpostavljenost moralnim prestopnikom in kaznivim dejanjem._NEWLINE_Za izra\xc5\xbeanje moralnega gnusa je zna\xc4\x8dilna zgornja privzdignjena ustnica._NEWLINE_S povezavo gnusa in moralnih norm so se ukvarjali Horberg, Oveis, Keltner in Cohen (2009), ki so opravili serijo \xc5\xa1tudij o gnusu in moralizaciji \xc4\x8dednosti (nedol\xc5\xbenosti). Ta se navezuje na \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko telo in njegovo \xc4\x8distost (nedovoljeno je torej vsako odstopanj od dru\xc5\xbebenih norm in pri\xc4\x8dakovanj o spolni usmerjenosti, spolnih praksah \xe2\x80\xa6). V prvi so posku\xc5\xa1ali potrditi svojo hipotezo, da ljudje ob zgodbah, v katerih je prisotna kr\xc5\xa1itev norm nedol\xc5\xbenosti in \xc4\x8dednosti, ob\xc4\x8dutili gnus, ob zgodbah, kjer je kr\xc5\xa1ena pravica, pa jezo. V splo\xc5\xa1nem so bili udele\xc5\xbeenci zmerno kriti\xc4\x8dni do opisanih situacij, a so kr\xc5\xa1itve ocenjevali kot bolj \xc2\xbbnapa\xc4\x8dne\xc2\xab, kot kr\xc5\xa1itve pravice, prav tako pa so bile \xc5\xbeenske bolj kriti\xc4\x8dne glede kr\xc5\xa1itev pravice, ne pa tudi glede kr\xc5\xa1itev \xc4\x8distosti. Politi\xc4\x8dna opredeljenost je korelirala z oceno obsojanja kr\xc5\xa1itev \xc4\x8distosti, ne pa tudi pravice, za socialno-ekonomski standard pa se je, v nasprotju s pri\xc4\x8dakovanji, izkazalo, da na ocenjevanje nima vpliva. Z raziskavo so potrdili, da gnus predvideva kriti\xc4\x8dnost do kr\xc5\xa1itev \xc4\x8distosti, ne pa tudi kr\xc5\xa1itev drugih moralnih domen, in da je prav to \xc4\x8dustvo povezano z moralizacijo \xc4\x8distosti.[39]_NEWLINE_P.S. Russel in Ginner-Sorolla (2011) sta se ukvarjala s hipotezo neutemeljenega gnusa, ki ga \xc4\x8dutimo ob kr\xc5\xa1enju telesnih norm (norm in pravil, ki so vezana na telo, na njegovo nedotakljivost in \xc4\x8distost, ki ne sme biti oskrunjena), in naj bi bil manj pogosto racionalno utemeljen, kot je v tak\xc5\xa1nem primeru opredeljena jeza. Udele\xc5\xbeenci so prebrali definicijo pedofilije, zatem pa so morali obkro\xc5\xbeiti, katero \xc4\x8dustvo ob\xc4\x8dutijo ob njej. Za vsako so morali napisati tudi razloge in pokazalo se je, da so za jezo podali ve\xc4\x8dinoma poglobljene razloge, nasprotno pa so pri gnusu prevladovali nepoglobljeni razlogi in tavtologije. Ker so ugotovili, da razlogi sicer obstajajo, so se spra\xc5\xa1evali, \xc4\x8de so razlogi le manj dostopni, \xc4\x8de jih v praksi manj uporabljamo. Da bi to preverili, so manipulirali s prisotnostjo in odsotnostjo \xc5\xbee ponujenih razlogov, med katerimi so udele\xc5\xbeenci izbirali, \xc4\x8de zanje veljajo. \xc4\x8ce so bili odgovori ponujeni, je to izni\xc4\x8dilo razhajanja, ki so se pojavljala v prej\xc5\xa1njih eksperimentih. Raziskovalca sta zaklju\xc4\x8dila, da se gnusa u\xc4\x8dimo s ponotranjenjem socialne asociacije (nekaj je gnusno, ker pa\xc4\x8d je, razlogi pa so potla\xc4\x8deni v nezavedno), medtem ko je u\xc4\x8denje jeze bolj pod vplivom utemeljevanja in prepri\xc4\x8devanja.[40]_NEWLINE_P. S. Russel in Ginger-Sorolla (2011)  sta istega leta izvedla \xc5\xa1e eno raziskavo, v kateri ju je zanimal odziv jeze ali gnusa na namerno dejanje. Eksperiment je pokril moralne sodbe znanstvenikovih dejanj in tri elemente, ki so bili manipulirani: ali je znanstvenik kr\xc5\xa1il tabu: telesno normo glede prehranjenja s \xc4\x8dlove\xc5\xa1kim mesom, ali je znanstvenik \xc5\xa1kodil drugemu \xc4\x8dloveku s kr\xc5\xa1enjem njegovih pravic in ali je znanstvenik ravnal namerno. Udele\xc5\xbeenci so najprej prebrali hipoteti\xc4\x8dno zgodbo, ki je vsebovala manipulacijo v kateri znanstvenik, tehni\xc4\x8dno kr\xc5\xa1i telesno normo s tem, da ustvari umetni zrezek iz kloniranih \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih celic. Na osem sestavljenih scenarijev so se posamezniki odzvali z jezo in gnusom. Pri\xc5\xa1li so do ugotovitve, da sta tako jeza kot gnus edinstveno napovedala moralno sodbo, obe sta v kontekstu moralno relavantni emociji. Rezultati podpirajo hipotezo, da je jeza ne pa gnus reakcija na \xc5\xa1kodo\xc5\xbeeljnost in namernost v scenarijih. \xc4\x8ceprav je na prvi pogled kazalo, da naj bi namernost vplivala na gnus, je kontrola jeze popolnoma izlo\xc4\x8dila vpliv manipulacije namernosti na gnus, manipulacija tabuja pa je ostala vplivajo\xc4\x8da._NEWLINE_Inozu, Ulukut, Gokce Ergun in Alcolado (2014)  so v svoji raziskavi (The mediating role of disgust sensitivity and thought-action fusion between religiosity and obsessive compulsive symptoms) poleg povezave med OKM-jem in gnusom preu\xc4\x8devali \xc5\xa1e povezavo z zlitostjo misli in dejanj  (ang. thought-action fusion (v nadaljevanju TAF)) ter religioznostjo. Izhajali so iz psiholo\xc5\xa1kih teorij, ki pravijo, da stroga verska prepri\xc4\x8danja in moralni standardi spodbujajo TAF ocene, te pa vplivajo na pojavitev klini\xc4\x8dno zaskrbljujo\xc4\x8dih obsesij. Nadalje, povi\xc5\xa1ana ob\xc4\x8dutljivost za gnus naj bi bila povezana z obsesivno-kompulzivnimi (v nadaljevanju OK) simptomi. Inozu idr. (2014) so \xc5\xa1tudijo opravili na 244 dodiplomskih \xc5\xa1tudentih (od teh je bilo 94,9\xc2\xa0% muslimanov). Udele\xc5\xbeencem so merili OK simptome, TAF, ob\xc4\x8dutljivost na gnus, religioznost in negativne posledice. Analiza je pokazala, da je odnos med religioznostjo in OK simptomi posredovan s strani TAF in ob\xc4\x8dutljivosti za gnus. Vloga TAF je bila pri vseh tipih OK simptomov enaka, medtem ko se je vloga ob\xc4\x8dutljivosti za gnus med OK simptomi razlikovala. Ti rezultati ka\xc5\xbeejo na to, da je nagnjenost vernih muslimanov k do\xc5\xbeivljaju ve\xc4\x8djih OK simptomov povezana z njihovimi verskimi prepri\xc4\x8danji glede ob\xc4\x8dutljivosti na gnus in pomembnosti misli._NEWLINE_S preu\xc4\x8devanjem gnusa pri otrocih sta se ukvarjala  J. Danovitch in Bloom (2009), ki sta preu\xc4\x8devala, s \xc4\x8dim otroci \xc4\x8dustvo sploh povezujejo (verbalno ali ekspresivno)Z njimi sta se igrala igrico, ki se je za\xc4\x8dela s stavkom: \xc2\xbbSte \xc5\xbee kdaj sli\xc5\xa1ali koga re\xc4\x8di, da je kaj nagnusno?\xc2\xab\xc2\xa0Otroci vseh starosti so kot bolj gnusne ozna\xc4\x8devali nagnusne fizi\xc4\x8dne aktivnosti kot negnusne, prav tako so pogosteje kot nevtralna dejanja kot nagnusne ozna\xc4\x8devali, moralne kr\xc5\xa1itve, a v veliko manj\xc5\xa1i meri. Rezultati ka\xc5\xbeejo, da \xc5\xbee otroci pri zelo zgodnji starosti kot nagnusne ozna\xc4\x8dujejo tudi razli\xc4\x8dne moralne kr\xc5\xa1itve. A vsem moralnim kr\xc5\xa1itvam tudi ne gre pridati pridevnika nagnusno (raziskovalci, denimo Rozin idr. (2000), so ugotovili, da tega pripisujemo le dejanjem, ki so do neke mere ne\xc4\x8dlove\xc5\xa1ka, \xc5\xbeivalska).[42]  _NEWLINE_Iz opisanih raziskav lahko zaklju\xc4\x8dimo, da sta gnus in morala \xc4\x8distost nelo\xc4\x8dljivo povezana, ter da se gnusa u\xc4\x8dimo s ponotranjenjem, \xc4\x8dustva pa nismo sposobni utemeljiti. Sociomoralne norme ponotranjijo otroci \xc5\xbee v najzgodnej\xc5\xa1em obdobju in od takrat tavtolo\xc5\xa1ko sprejemajo dejstvo, da so nekatere kr\xc5\xa1itve pa\xc4\x8d nagnusne. Prav zaradi tega procesa pa ljudje izgubimo sposobnost pojasnjevanja svojih \xc4\x8dustev, ki postaja tako popularna v zadnjem obdobju.\n_START_SECTION_\nVpliv gnusa na moralno presojo\n_START_PARAGRAPH_\nWheatley in Haidt sta leta 2005 (v Chapman, H. A. in Anderson A. K., 2013) raziskovala odgovor na vpra\xc5\xa1anje ali je mogo\xc4\x8de z manipulacijo \xc4\x8dutenja gnusa vplivati na na\xc5\xa1e moralne sodbe._NEWLINE_Izvedla sta \xc5\xa1tudijo, kjer so udele\xc5\xbeence s pomo\xc4\x8djo posthipnotske sugestije pripravili do tega, da so jim nevtralne spro\xc5\xbeilne besede (often in take) vzbudile gnus. Ti dve spro\xc5\xbeilni besedi so nato vklju\xc4\x8dili v besedila, ki so opisovala moralne prestopke. Dve besedili sta  bili povezani s fizi\xc4\x8dnim gnusom (spolni odnosi med bratrancem in sestri\xc4\x8dno, jesti mrtvega psa), \xc5\xa1tiri pa ne (ropanje trgovin, kraja knjig iz knji\xc5\xbenice, podkupovanje in odvetnik, ki i\xc5\xa1\xc4\x8de zaslu\xc5\xbeek preko \xc5\xbertev nesre\xc4\x8d). Udele\xc5\xbeenci so bili razdeljeni v dve skupini, ena je prebrala opise teh dejanj v katere je bila vklju\xc4\x8dena spro\xc5\xbeilna beseda, druga pa je prebrala opise istih dejanj brez spro\xc5\xbeilne besede. Udele\xc5\xbeenci, ki so prebrali spro\xc5\xbeilno besedo so mo\xc4\x8dneje zavra\xc4\x8dali enake moralne prestopke kot udele\xc5\xbeenci, ki niso bili v stiku z njo. _NEWLINE_Chapman in Anderson (2013)  sta objavila \xc5\xa1e eno podobno raziskavo, pri kateri sta prav tako uporabljala posthipnotsko sugestijo, s pomo\xc4\x8djo katere sta pri udele\xc5\xbeencih prebudila ob\xc4\x8dutja gnusa v povezavi z dolo\xc4\x8deno besedo. Ponovno se je izkazalo, da so udele\xc5\xbeenci, ki so brali opise, ki so vklju\xc4\x8devali besedo, ki je pri njih vzbujala ob\xc4\x8dutje gnusa, tudi moralno ocenili situacijo ocenili kot bolj napa\xc4\x8dno. Ta vpliv se je pojavil tako pri opisih, ki sami po sebi niso vzbujali gnusa kot tudi pri opisih, ki jih je ve\xc4\x8dina ljudi na splo\xc5\xa1no prepoznala kot dogodke, ki vzbujajo gnus. \xc4\x8ce je \xc5\xa1lo za situacije, kjer ni bilo treba opraviti moralne sodbe, beseda, ki je vzbujala gnus ni imela ve\xc4\x8djega u\xc4\x8dinka, kar bi lahko kazalo na direktno povezavo ob\xc4\x8dutenja gnusa z oblikovanjem moralnih sodb. Sicer pa je treba omeniti, da se moralne sodbe, kot navaja \xc4\x8dlanek, niso spremenile pri vseh udele\xc5\xbeencih, eksperiment pa je imel kar nekaj pomanjkljivosti. Kljub temu se rezultati skladajo tudi z ostalimi raziskavami, ki so se ukvarjale s podobnimi vpra\xc5\xa1anji._NEWLINE_Avtorji C. Daryl Cameron, B. Keith Payne in John M. Doris (2013) )  so na tem podro\xc4\x8dju opravili dva eksperimenta. Pri prvem eksperimentu so ugotvaljali kako so individualne razlike v \xc4\x8dustveni diferenciaciji oseb spremenile vpliv gnusa na moralne sodbe udele\xc5\xbeencev. Udele\xc5\xbeenci so bili izpostavljeni 30 slikam, ki so bile bodisi gnusne, bodisi nevtralne. Ob slikah so se pojavljali opisi nekaterih kulturnih praks, ki se pojavljajo po svetu in so lahko moralno sporne, udele\xc5\xbeenci pa so morali ozna\xc4\x8diti koliko napa\xc4\x8dna so se jim zdela opisana vedenja. Opozorjeni so bili na mo\xc5\xbeen vpliv \xc4\x8dustev na njihovo odlo\xc4\x8ditev. Rezultati so pokazali, da je pri udele\xc5\xbeencih, pri katerih sposobnost \xc4\x8dustvene diferenciacije ni bila precej izra\xc5\xbeena, vzbujanje gnusa povzro\xc4\x8dilo ostrej\xc5\xa1e moralne sodbe, pri osebah z visoko sposobnostjo \xc4\x8dustvene diferenciacije ta vpliv ni bil viden. _NEWLINE_V drugem eksperimentu so pred vrednotenjem slik udele\xc5\xbeence vodili skozi introspekcijsko vajo. Pri prvi skupini so v navodilih poudarili, naj bodo udele\xc5\xbeenci pozorni na majhne razlike, ki jih opazijo pri lastnem \xc4\x8dustvovanju ob pogledu na dolo\xc4\x8deno sliko. Drugi skupini so v navodilih naro\xc4\x8dili zgolj to, naj opazujejo ali jim slika povzro\xc4\x8da pozitivna ali negativna ob\xc4\x8dutja.  Ugotovili so, da so s tem, ko so ljudi spodbudili k introspekciji lastnih \xc4\x8dustev, pove\xc4\x8dali njihovo zmo\xc5\xbenost \xc4\x8dustvene diferenciacije. Tako so bili slednji bolj pozorni na izvor ob\xc4\x8dutji gnusa, ki so jih \xc4\x8dutili in posledi\xc4\x8dno ta ob\xc4\x8dutja niso imela vpliva na njihovo moralno presojo. _NEWLINE_Prej omenjena avtorja Chapman in Anderson (2014) )  sta opravila tudi dve \xc5\xa1tudiji, pri katerih sta iskala povezavo med individualnimi razlikami v nagnjenosti k ob\xc4\x8dutenju gnusa kot odziva na fizi\xc4\x8dne stimulacije ter sodbami moralnih prekr\xc5\xa1kov. V prvem delu \xc5\xa1tudije so sodelovali \xc5\xa1tudentje, ki so najprej re\xc5\xa1ili vpra\xc5\xa1alnik, ki jih je razdelil na osebe z visoko in osebe z nizko nagnjenostjo k ob\xc4\x8dutenju gnusa ob dolo\xc4\x8deni fizi\xc4\x8dni stimulaciji.  Nato sta oblikovala ve\xc4\x8d scenarijev, ki so opisovali moralne prekr\xc5\xa1ke, prekr\xc5\xa1ke znotraj socialnih dogovorov ali pa nevtralna dejanja. Udele\xc5\xbeenci so dejanja ocenili glede na to, koliko sprejemljiva so se jim zdela. Rezultati so pokazali, da osebe, ki imajo ve\xc4\x8dje nagnjenje k ob\xc4\x8dutenju gnusa, ko so izpostavljene dolo\xc4\x8denim fizi\xc4\x8dnim stimulacijam, tudi stro\xc5\xbeje moralno presojajo. V drugi \xc5\xa1tudiji sta avtorja raziskavo natan\xc4\x8dneje zasnovala, uporabljen pa je bil drug vzorec (izbran preko interneta). Kljub temu so rezultati ponovno pokazali povezavo med nagnjenostjo k ob\xc4\x8dutenju gnusa kot reakcijo na fizi\xc4\x8dne stimulacije ter moralno strogostjo pri odgovorih._NEWLINE_Chapman, H. A. in Anderson, A. K. (2014)  sta preu\xc4\x8devala lastnosti fizi\xc4\x8dnega gnusa v povezavi z moralnimi sodbami. Postavila sta hipotezo, da ni povezave med fizi\xc4\x8dnim gnusom in sodbami glede \xc4\x8diste transgresije. Vsi scenariji so bili postavljeni v srednje\xc5\xa1olsko okolje kjer obstaja veliko socialnih norm. Razvili so tri tipe scenarijev: krajo, kr\xc5\xa1itev \xc5\xa1olskih pravil in nevtralno dejanje, ki se zgodi vsakodnevno. Udele\xc5\xbeenci so ocenili kako nesprejemljivo je bilo posamezno dejanje in dopustnost teh dejanj. Po prej\xc5\xa1njih raziskavah, ki se strinjajo da so moralne norme neodvisne od avtoritete, so zato, da bi preu\xc4\x8dili moraliziranje bili udele\xc5\xbeenci napro\xc5\xa1eni, da se odlo\xc4\x8dijo, \xc4\x8de je bilo dejanje, ki so ga ozna\xc4\x8dili kot nedovoljenega sprejemljivo, \xc4\x8de bi ravnatelj rekel, da je sprejemljivo. Moralne transgresije so bile ozna\xc4\x8dene za bolj slabe, kot konvencionalne. Udele\xc5\xbeenci z visoko izra\xc5\xbeenostjo gnusa so oboje ocenili kot manj sprejemljivo, v nasprotju tistim z ni\xc5\xbejo izra\xc5\xbeenostjo. Raziskali so tudi ali je izra\xc5\xbeenost fizi\xc4\x8dnega gnusa morda povezana z moraliziranjem. V primerjavi s svojimi kolegi so tisti z vi\xc5\xa1jo izra\xc5\xbeenostjo gnusa tako moralno in konvencionalno transgresijo ozna\xc4\x8dili kot bolj nesprejemljivo, kljub temu, da v teh scenarijih ni bilo stimulacije fizi\xc4\x8dnega gnusa, kot so npr. seksualni in telesni tabuji. Tisti z visoko izra\xc5\xbeenostjo so tudi bolj moralizirali kr\xc5\xa1itve socialnih konvekcij, ne glede na to kaj je rekla avtoriteta. _NEWLINE_Pri drugi \xc5\xa1tudiji soizbrali le osem scenarijev, ki so bili ocenjeni kot najbolj nesprejemljivi in osem, ki so bili ocenjeni kot najbolj sprejemljivi. Potem ko so vsi udele\xc5\xbeenci prebrali scenarije so ozna\xc4\x8dili situacijo glede nesprejemljivosti, dopustnosti in vpliv avtoritete na odlo\xc4\x8ditev. Ob podvajanju in pove\xc4\x8danju \xc5\xa1tudije 1 so se pokazale individualne razlike izra\xc5\xbeenosti fizi\xc4\x8dnega gnusa glede moralnih sodb. Skozi dve \xc5\xa1tudiji so odkrili, da posamezniki, ki imajo vi\xc5\xa1je izra\xc5\xbeen fizi\xc4\x8dni gnus sodijo kr\xc5\xa1itev obojega tako moralnosti kot socialne konvekcije huje, kot tisti z ni\xc5\xbejo izra\xc5\xbeenostjo._NEWLINE_Kayyal, M. H. idr. (2015)  so z dvema korelacijskima \xc5\xa1tudijama ugotavljali odnos med gnusom in sodbami o nemoralnosti. Namen raziskave je bil testiranje hipoteze da gnus ni dominantna \xc4\x8dustvena reakcija za dejanja, ki so ozna\xc4\x8dena kot nemoralna. Prva \xc5\xa1tudija je preu\xc4\x8devala korelacijo med sodbami moralnosti in \xc4\x8dustev. Ustvarili so 40 scenarijev, ki so bili ustvarjeni tako, da jih je bila polovica moralno dobrih polovica pa slabih. Vsak udele\xc5\xbeenec je scenarij ocenil glede na stopnjo izra\xc5\xbeenosti petih emocij: strah, veselje, jeza, gnus in \xc5\xbealost in kako moralno ustrezno je bilo dejanje. Povezanost med moralnostjo in \xc4\x8dustvi: bolj kot je bil scenarij ogaben, \xc5\xbealosten, navdajo\xc4\x8d s strahom in jezo bolj je bil ocenjen kot nemoralen. Ugotovili so, da sta bila jeza in gnus bolj povezana z moralnimi sodbami kot druge emocije in tudi, da je ozna\xc4\x8devanje nemoralnosti bolj povezano z jezo kot z gnusom. Druga \xc5\xa1tudija je preu\xc4\x8devala mo\xc5\xbenost, da se gnus pojavi, ko se z nemoralnimi dogodki pojavijo patogeni. \xc4\x8ce je temu res tako je povezava med gnusom in moralnimi sodbami zgolj naklju\xc4\x8dna. Sestavljena je bila iz moralnih in nemoralnih scenarijev, ki pa so vklju\xc4\x8devali patogene ali pa ne. Za vsak scenarij so udele\xc5\xbeenci izbrali eno \xc4\x8dustvo: veselje, \xc5\xbealost, jezo, strah, presene\xc4\x8denje, gnus, ogor\xc4\x8denost, \xc5\xbealjivost ali ni\xc4\x8d od tega. Ocenili so tudi intenzivnost emocije in moralnost. Gnus se je pogosteje pojavljal v situacijah, ki so vklju\xc4\x8devale patogene, redko pa se je pojavljal v situacijah brez njih._NEWLINE_Russell in Giner-Sorrolla (2013) sta v svoji raziskavi ugotavljala ali gnus vpliva na presoje in sodbe udele\xc5\xbeencev. Udele\xc5\xbeenci raziskave so prebrali kopijo sodnega postopka, ki je bil izveden zaradi umora. Pri tem so prevzeli vlogo sodnika in podali svojo razsodbo. Rezultati raziskave so pokazali, da so tisti udele\xc5\xbeenci, ki so ob prebiranju sodnega postopka izra\xc5\xbeali visoko stopnjo gnusa, obto\xc5\xbeili obto\xc5\xbeence, da so krivi za svoj zlo\xc4\x8din. Tisti, ki so gnus manj izra\xc5\xbeali, o krivdi obto\xc5\xbeencev niso bili prepri\xc4\x8dani. Raziskovalca sta ugotovila, da so osebe, ki so do\xc5\xbeivljale in izra\xc5\xbeale visoko stopnjo gnusa, bile bolj nagnjene k ma\xc5\xa1\xc4\x8devanju in so obto\xc5\xbeencem dodelile huj\xc5\xa1e kazni. _NEWLINE_Jones in Fitness (2008)   sta v svoji raziskavi ugotavljala ali ljudje do\xc5\xbeivljajo gnus v odnosu do oseb, ki kr\xc5\xa1ijo zakon in moralne norme. Udele\xc5\xbeence  v raziskavi sta razdelila v eksperimentalno in kontrolno skupino. Tisti v eksperimentalni skupini so prebrali \xc5\xa1tiri opise kriminalcev, tisti v kontrolni skupini pa \xc5\xa1tiri opise ne-kriminalcev. Po tem so udele\xc5\xbeenci re\xc5\xa1evali naloge dopolnjevanja besed v stavkih. Nekatere besede so bile povezane z gnusom, nekatere pa s \xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denjem. Na koncu so si udele\xc5\xbeenci izbrali zastonj darila. Na izbiro so imeli  izdelke, ki so bili povezani s \xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denjem in \xc5\xa1e nekatere druge predmete. Rezultati so pokazali, da so udele\xc5\xbeenci v eksperimentalni skupini ob prebiranju opisov o kriminalcih izra\xc5\xbeali ve\xc4\x8d gnusa kot tisti v kontrolni skupini. Udele\xc5\xbeenci iz eksperimentalne skupine so hitreje dopolnili besede povezane z gnusom in \xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denjem. Na koncu raziskave so si pogosto izbrali \xc4\x8distilni izdelek, ker naj bi do\xc5\xbeivljanje gnusa vplivalo na potrebo po o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denju, medtem ko so udele\xc5\xbeenci iz kontrolne skupine izbirali druge predmete. Raziskovalca sta pri\xc5\xa1la do ugotovitve, da gnus vzbudijo \xc5\xbee same osebe, ki naredijo neko kaznivo dejanje. _NEWLINE_Eskine, Kacinik in Prinz  so v \xc5\xa1tudiji, ki je bila izvedena leta 2001 raziskovali, ali moralni gnus izvira iz fizi\xc4\x8dnega gnusa. Udele\xc5\xbeence sta naklju\xc4\x8dno razdelila v 3 skupine. Ena skupina je zau\xc5\xbeila pija\xc4\x8do grenkega, druga skupina pija\xc4\x8do sladkega okusa, tretja skupina pa je zau\xc5\xbeila vodo, ki je nevtralnega okusa. Nato jim je bilo predstavljenih 6 moralno spornih dogodkov oz. situacij in vsak je moral presoditi kako moralno nesprejemljiv se mu zdi posamezen dogodek oz. situacija. Rezultati so pokazali, da so udele\xc5\xbeenci, ki so pred nalogo zau\xc5\xbeili grenko pija\xc4\x8do (ki je v njih vzbudila ob\xc4\x8dutke gnusa) opisane dogodke oz. situacije ocenjevali kot bolj nesprejemljive, kot so iste dogodke ocenjevali udele\xc5\xbeenci, ki so zau\xc5\xbeili sladko oz. po okusu nevtralno pija\xc4\x8do. Raziskava je potrdila, da na moralno presojanje vplivajo senzorne informacije in poudarila intenzivnost povezave med gnusom in moralo. Prav tako je bilo ugotovljeno, da obstajajo razlike med vplivom gnusa na moralno presojanje konservativno in liberalno opredeljenih posameznikov. Konservativno opredeljeni, ki so ob\xc4\x8dutili gnus, so prekr\xc5\xa1ke presojali bolj ostro, kot so iste prekr\xc5\xa1ke presojali liberalno opredeljeni. _NEWLINE_Olantuji, Davidi in Ciesielski  so v \xc5\xa1tudiji, ki so jo izvedli leta 2012 raziskovala kako gnus, ki ga posameznik ob\xc4\x8duti do samega sebe vpliva na njegove moralne sodbe. Udele\xc5\xbeenci so izpolnili mero stopnje gnusa usmerjenega proti samemu sebi, mero simptomov depresivnosti in mero nagnjenosti k do\xc5\xbeivljanju posameznih vrst gnusa (osnovni gnus, gnus kot opomnik \xc5\xbeivalskosti in gnus, ki ga vzbudi kontakt s tujci ali z ljudmi, s katerimi si tega ne \xc5\xbeelimo). Nato so jim bili predstavljeni opisi vsakdanjih dejanj (ki niso moralno sporna), opisi zmernih prekr\xc5\xa1kov in opisi hudih prekr\xc5\xa1kov. Za vsako opisano dejanje so morali oceniti stopnjo gnusa, ki ga do\xc5\xbeivljajo ob posameznem dejanju in stopnjo kazni, ki si jo zaslu\xc5\xbei vr\xc5\xa1ilec posameznega dejanja. Rezultati so pokazali, da so posamezniki, ki so do\xc5\xbeivljali gnus usmerjen proti samemu sebi vsakdanja dejanja, ki niso bila moralno sporna ocenili kot bolj gnus vzbujajo\xc4\x8da in zaslu\xc5\xbena kazni kot zmerne in hude prekr\xc5\xa1ke. Raziskava je dokazala, da posameznik, ki do samega sebe do\xc5\xbeivlja gnus podaja manj stro\xc5\xbeje presoje moralnih prekr\xc5\xa1kov. Na dobljene rezultate je vplival le gnus do samega sebe, ne pa tudi individualne razlike v nagnjenosti k do\xc5\xbeivljanju gnusa oz. simptomi depresivnosti (ti dve spremenljivki sta bili nadzorovani). _NEWLINE_Vse omenjene raziskave so potrdile, da prisotnost gnusa v situacijah, ki zahtevajo moralno presojo, lahko vpliva na to, da bomo situacijo vrednotili kot bolj napa\xc4\x8dno oz.nesprejemljivo. V raziskavah se je pokazalo, da nemoralno vedenje izzove gnus. Prav tako na na\xc5\xa1o moralno presojo vpliva dejstvo, da smo nekateri ljudje bolj nagnjeni k \xc4\x8dutenju gnusa, ko smo izpostavljeni fizi\xc4\x8dnim stimutacijam. Raziskave potrjujejo, da ljudje, pri katerih je ta nagnjenost visoka, tudi moralne situacije ocenjujejo stro\xc5\xbeje in gnus do\xc5\xbeivljajo \xc5\xbee zaradi oseb, ki storijo neko kaznivo dejanje. Gnus vpliva na moraliziranje dejanj veliko bolj kot je v\xc4\x8dasih. Kljub temu, da je primarna naloga gnusa,da nas veruje pred zastrupitvijo in destruktivnimi vplivi, postaja njegov vpliv na moraliziranje vse bolj prevladujo\xc4\x8d.'