b'\n_START_ARTICLE_\nJacques Monod\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v Parizu kot v dru\xc5\xbeini umetnika hugenotskega porekla, mati pa je bila potomka \xc5\xa1kotskih emigrantov v Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave Amerike. Sedem let kasneje se je dru\xc5\xbeina preselila v Cannes, kjer je obiskoval licej. Poleg o\xc4\x8deta, ki mu je vzbudil zanimanje za glasbo, je v zgodnjih letih nanj bistveno vplival tudi izobra\xc5\xbeeni profesor gr\xc5\xa1\xc4\x8dine. Leta 1928 je vpisal \xc5\xa1tudij biologije na pari\xc5\xa1ki Sorboni, ki pa je bil za tisti \xc4\x8das precej zastarel, tako da je pravi uvod v biologijo dobil \xc5\xa1ele od starej\xc5\xa1ih kolegov na terenskih vajah._NEWLINE_Po diplomi leta 1931 je dobil \xc5\xa1tipendijo za dodatno izpopolnjevanje pri Edouardu Chattonu na Univerzi v Strasbourgu, kjer je dobil dobro osnovo iz mikrobiologije, nato pa se je vrnil v Pariz in delal v razli\xc4\x8dnih laboratorijih. To je bilo zanj nestanovitno obdobje, v katerem je iskal podro\xc4\x8dje biologije, ki bi se mu lahko posvetil, napisal je nekaj znanstvenih \xc4\x8dlankov o razli\xc4\x8dnih mikroorganizmih in se udele\xc5\xbeil naravoslovne odprave na Grenlandijo, nato pa ga je kolega Boris Ephrussi prepri\xc4\x8dal, da poskusi z genetiko in se mu pridru\xc5\xbei na raziskovalnem obisku v Morganovi skupini na Kalifornijskem tehnolo\xc5\xa1kem in\xc5\xa1titutu. Kot Rockefellerjev \xc5\xa1tipendist se je tako v ZDA seznanil s sodobno genetiko in po vrnitvi v domovino delal nekaj mesecev v Ephrussijevem laboratoriju na In\xc5\xa1titutu za fizikalno-kemijsko biologijo v Parizu, a ga delo z vinskimi mu\xc5\xa1icami ni navdu\xc5\xa1ilo. Zato se je vrnil v zoolo\xc5\xa1ki laboratorij na Sorbono, kjer je postal asistent, in pri\xc4\x8del z raziskavami mikrobne rasti._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu je za modelni organizem izbral bakterijo E. coli, raziskoval je dinamiko rasti v kulturi ob razli\xc4\x8dnih virih hranil in odkril nekaj zna\xc4\x8dilnosti encimske adaptacije. Doktorat je pridobil leta 1941, vendar za nadrejene na Sorboni njegovo delo ni bilo perspektivno, zato na univerzi ni imel prihodnosti. Nekaj poskusov je skrivoma opravil na Pasteurjevem in\xc5\xa1titutu, ob osvoboditvi Pariza pa je vstopil v odporni\xc5\xa1ko gibanje in deloval kot organizator pod generalom de Lattre de Tassignyjem. To je bilo razburljivo obdobje v genetiki, ki ga je kronalo odkritje DNK kot nosilca genetske informacije, o \xc4\x8demer se je Monod seznanil preko Ameri\xc4\x8danov v \xc5\xa1tabu. Po koncu vojne je kratek \xc4\x8das pre\xc5\xbeivel na Sorboni, nato pa je dobil bolj\xc5\xa1e pogoje na Pasteurjevem in\xc5\xa1titutu pod Lwoffovim vodstvom in pri\xc4\x8del z delom na mutantskih sevih z razli\xc4\x8dnimi sposobnostmi presnavljanja hranilnih snovi._NEWLINE_Odlo\xc4\x8dil se je za raziskavo interakcije med genetskim in okoljskim dejavnikom pri encimski indukciji, z drugimi besedami, medsebojnim vplivom nosilcev genetskih informacij (genov) in hranilnega substrata na sintezo prebavnih encimov pri bakterijah, natan\xc4\x8dneje encima \xce\xb2-galaktozidaza, ki razgrajuje laktozo. Najprej je s sodelavci, med katerimi je bil tudi Fran\xc3\xa7ois Jacob, natan\xc4\x8dno okarakteriziral encim in dokazal, da je stopnja encimske aktivnosti popolnoma odvisna od stopnje sinteze iz aminokislin. Potem so raziskovali encimsko indukcijo razli\xc4\x8dnih mutant v razli\xc4\x8dnih pogojih in tekom let razjasnili \xc5\xa1tevilne temeljne pojave, na katerih temelji regulacija: med njimi so alosteri\xc4\x8dna regulacija, ki vpliva na aktivnost encima s spremembo njegove konformacije in celoten sistem interakcije med elementi v operonu za razgradnjo laktoze pri bakterijah. Odkrili so, da je operon funkcionalna enota, v kateri prepisovanje in izra\xc5\xbeanje strukturnih genov (torej tistih, katerih produkti opravljajo fiziolo\xc5\xa1ko funkcijo, v tem primeru razgradnjo laktoze) regulirajo zunanji dejavniki preko kontrolnih genov v bli\xc5\xbeini na kromosomu. Konkretno prisotnost glukoze deluje kot represorski signal, ki prepre\xc4\x8di sintezo \xce\xb2-galaktozidaze, saj je sinteza energetsko potratna, \xc4\x8de ima celica na voljo ustreznej\xc5\xa1e hranilo. To je bil prvi vpogled v znotrajceli\xc4\x8dno komunikacijo in kmalu se je izkazalo, da je isti mehanizem odgovoren za \xc5\xa1tevilne presnovne procese v celici, pa tudi druge pojave, kot je razmno\xc5\xbeevanje virusov. Kot posrednika v signalizaciji med DNK in mestom sinteze encimov je predlagal informacijsko RNK (ribosomska RNK je bila pred tem edina znana oblika RNK)._NEWLINE_Monod je bil leta 1953 imenovan za vodjo oddelka za celi\xc4\x8dno biokemijo na Pasteurjevem in\xc5\xa1titutu, kjer je poleg raziskovalnega dela vodil \xc5\xa1tevil\xc4\x8dno skupino \xc5\xa1tudentov in podoktorskih raziskovalcev. Vzporedno je od leta 1959 deloval kot profesor presnovne kemije na Sorboni. Leta 1971 je postal generalni direktor in\xc5\xa1tituta in se posvetil organizacijskim nalogam, to delo je opravljal skoraj do svoje smrti leta 1976.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nProslavil se je \xc5\xbee z delovanjem v odporni\xc5\xa1kem gibanju med drugo svetovno vojno, za svoje zasluge je bil imenovan za viteza reda legije \xc4\x8dasti (voja\xc5\xa1kega) ter nagrajen s francoskim vojnim kri\xc5\xbecem (Croix de guerre) in ameri\xc5\xa1ko bronasto zvezdo._NEWLINE_Za svoje znanstveno delo je skupaj z dolgoletnima sodelavcema Andr\xc3\xa9em Lwoffom in Fran\xc3\xa7oisom Jacobom leta 1965 prejel Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Dve leti prej je bil imenovan za \xc4\x8dastnika francoskega reda legije \xc4\x8dasti (civilnega). \xc5\xa0tevilna akademska zdru\xc5\xbeenja so ga sprejela za tujega ali \xc4\x8dastnega \xc4\x8dlana, med njimi Nem\xc5\xa1ka akademija znanosti Leopoldina, Ameri\xc5\xa1ka akademija umetnosti in znanosti, Nacionalna akademija znanosti ZDA in britanska Kraljeva dru\xc5\xbeba. Univerza v Chicagu in Rockefellerjeva univerza sta mu podelili \xc4\x8dastna doktorata.'