b'\n_START_ARTICLE_\nAleksander praznih rok\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nUvod: Aleksander zavzame Atene, v svojem sodu pa sedi Diogen, si obira u\xc5\xa1i in modruje; sekundirata mu kipa Apolona in Afrodite. Zvemo, da modrec, ki u\xc4\x8di odrekanje vsemu, neumorno skrbi za svojo slavo; ko ga obi\xc5\xa1\xc4\x8de narednik Fric, ki si ogleduje atenske znamenitosti, ga zasuje z globokimi izreki, kar prostodu\xc5\xa1nega Frica tako zjezi, da mu pritisne brco in odide. Diogen me\xc5\xa1\xc4\x8danom sporo\xc4\x8di dogodek v taki obliki, da takoj nastane legenda, kako je skromni modrec zafrknil samega Aleksandra._NEWLINE_1. dejanje: Aleksander poslu\xc5\xa1a Antibraksovo poro\xc4\x8dilo, daje podrobna navodila, ureja teko\xc4\x8de probleme svoje ogromne dr\xc5\xbeave. Zjezijo ga govorice o njegovem domnevnem sre\xc4\x8danju z Diogenom; vse Atene so izrabile prilo\xc5\xbenost in se hahljajo na ra\xc4\x8dun okupatorskega kralja, ta pa ne more storiti ni\xc4\x8d u\xc4\x8dinkovitega in u\xc5\xa1ivi Diogen bo z njim vred stopil v zgodovino... Kralj se \xc4\x8duti osamljen, nesre\xc4\x8den je, boji se, da bo postal slab \xc4\x8dlovek in dober vladar, saj obojega ni mogo\xc4\x8de zdru\xc5\xbeiti; celo do Aj\xc5\xa1e, ki ga ljubi, je ravnodu\xc5\xa1en, podari jo Antibraksu za \xc5\xbeeno. - Medtem se legenda o sre\xc4\x8danju modreca in kralja \xc5\xa1iri, se dopolnjuje z novimi podrobnostmi, vse z namenom, da se poka\xc5\xbee premo\xc4\x8d (gr\xc5\xa1ke) kulture nad barbarsko voja\xc5\xa1ko silo. Diogena pride zasli\xc5\xa1at kraljeva komisija; Diogen se spretno izmika, me\xc5\xa1\xc4\x8dani ga slavijo, kipa Apolona in Afrodite pa ugotavljata, da bodo zgodovino pisale predvsem ljudske govorice._NEWLINE_2. dejanje: Kralj praznuje rojstni dan, Aj\xc5\xa1a se lip\xc5\xa1a za sve\xc4\x8danost, z mo\xc5\xbeem govorita o Aleksandru: vse je dosegel, nima si ve\xc4\x8d kaj \xc5\xbeeleti, pa je, kot bi bil bolan - \xc4\x8de mu le omeni\xc5\xa1 tisto gnido Diogena, pobesni... Slavje na dvoru je more\xc4\x8de, kralj je nasajen in mra\xc4\x8den, hitro zaklju\xc4\x8di praznovanje. Tedaj vdre v dvorano Fric, da bi se kralju, s katerim sta stara bojna tovari\xc5\xa1a, osebno poto\xc5\xbeil: bil je zasli\xc5\xa1an v zvezi z Diogenom, podpisal je izjavo, da bo mol\xc4\x8dal, a je vse povedal \xc5\xbeeni; baba seveda ni znala mol\xc4\x8dati in zdaj za njim hodijo pandurji in mu stre\xc5\xbeejo po \xc5\xbeivljenju... Kralj takoj spozna Antibraksovo roko in ministru uka\xc5\xbee, naj pusti Frica pri miru. Fric izrabi prilo\xc5\xbenost in "staremu" pove, da v njegovi dr\xc5\xbeavi vladajo teror, sovra\xc5\xa1tvo, strah, bojno tovari\xc5\xa1tvo je izginilo, kralj je pozabil na svoje prijatelje vojake... Aleksander je besen: primitivno, revno ljudstvo je bil povzdignil v zgodovinsko, vse mo\xc4\x8di \xc5\xbertvuje zanj, pa dobiva v zahvalo same o\xc4\x8ditke - naj le Fric prevzame upravljanje dr\xc5\xbeave, \xc4\x8de tako dobro ve, kaj je treba! Fric zgro\xc5\xbeeno odgovori, da je raje mrtev narednik kot \xc5\xbeiv kralj. Aleksander je o\xc4\x8daran, napetost popusti, oba obudita nekaj skupnih voja\xc5\xa1kih spominov, nato Fric potola\xc5\xbeen odide. - V pogovoru z Aristotelom se Aleksander izpove: imel je velike sanje, ki so mu dajale mo\xc4\x8d, zdaj dr\xc5\xbei vse niti v rokah, toda njegove roke so prazne - \xc4\x8de bo izpustil me\xc4\x8d, bo vse razpadlo, spra\xc5\xa1uje se, zakaj ga je sploh vzel v roke in le mrtvi gledajo vanj, on kot \xc4\x8dlovek pa je sam, zel in nesre\xc4\x8den. Aristotel mu z vso modrostjo ne more pomagati; sam je na istem, tudi njegove roke so prazne, tudi njega je zasu\xc5\xbenjilo, kar je bil sam ustvaril. Ve le, da Diogenova re\xc5\xa1itev: \xc5\xbee od za\xc4\x8detka ostati praznih rok, ni\xc4\x8desar \xc5\xbeeleti, ni prava, saj vodi v uni\xc4\x8denje sanj, v divja\xc5\xa1tvo in barbarstvo; nositi morata vsak svoje breme. Modrec in kralj se resignirano poslovita._NEWLINE_3. dejanje: Aleksander je na vi\xc5\xa1ku mo\xc4\x8di in slave, vendar mu dvor zmeraj bolj preseda, ve\xc4\x8dkrat se, preoble\xc4\x8den v narednika, potepe s Fricem in vojaki ter popiva po kr\xc4\x8dmah. Tudi z voja\xc5\xa1ke parade pobegne in na samem kosi z Aj\xc5\xa1o, ki je nose\xc4\x8da; zaupa ji, da ga je \xc4\x8dastihlepnost pustila na cedilu, rad bi bil \xc4\x8disto navaden, dober \xc4\x8dlovek, nekomu potreben, rad bi legel v travo, sanjal o spremembi sveta, se zaupal zdravemu naravnemu nagonu... Ko odhaja, mu Aj\xc5\xa1a po\xc5\xa1epne, da je otrok pod njenim srcem njegov; Aleksander sprejme novico z navdu\xc5\xa1enjem. - Antibraks poslu\xc5\xa1a poro\xc4\x8dila vohunov: veli\xc4\x8danstvo popiva z vojaki, zabavlja \xc4\x8dez dr\xc5\xbeavo in kralja, hvali Diogena... Aleksander se je dvignil zoper Aleksandra; vendar bo Antibraks branil pravega Aleksandra, tudi vladar nima pravice razbijati, kar je zgradil. - Aleksander umira v Aj\xc5\xa1inem naro\xc4\x8dju, z zadnjimi silami uka\xc5\xbee zase pokop po obredu zmagovalca, saj je Aleksander premagal Aleksandra. Medtem Antibraks prisebno ureja vse, kar je potrebno: \xc4\x8dasopisi bodo poro\xc4\x8dali, da je bil v pretepu ubit narednik iz Tira, veli\xc4\x8danstvo je zapadlo nagli in zavratni bolezni; treba je poslati sporo\xc4\x8dilo Aristotelu... - Osebe vstajajo iz teme, odhajajo. Vse vloge so prazne in navidezne, naj gre za mogo\xc4\x8dnega kralja ali revnega modreca; resni\xc4\x8dno je le tisto, kar je v nas, to pa lahko razume le tisti, ki nas ima rad. Aj\xc5\xa1a in Aleksander se objameta, Diogen pa ugotovi, da je sam ostal praznih rok - kakor zahteva njegov nauk.'