b"\n_START_ARTICLE_\nPiero della Francesca\n_START_SECTION_\nZgodnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nDokumentirana dejstva o \xc5\xbeivljenju Piero della Francesca so redka. Omogo\xc4\x8dajo dokaj natan\xc4\x8dno rekonstrukcijo njegove kariere in zanimanj, ne pa tudi natan\xc4\x8dno kronologijo njegovih pre\xc5\xbeivelih slik._NEWLINE_Piero se je rodil v mestu Borgo San Sepolcro, danes v Toskani (kjer je tudi umrl), o\xc4\x8detu Benedettu de'Franceschi, obrtniku in materi Romani di Perino da Monterchi iz florentinske in toskanske plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine Franceschi._NEWLINE_Verjetno je bil vajenec pri lokalnem slikarju Antoniu di Giovanni d'Anghiari, saj je v dokumentih o pla\xc4\x8dilih razbrati, da je delal za Antonia v letih 1432 do maja 1438. Poleg tega je gotovo, da je v mladosti delal za sienske umetnike, ki so delovali v San Sepolcro (npr. Sassetta). Leta 1439 je Piero skupaj z Domenicom Venezianom prejel pla\xc4\x8dilo za svoje delo na freskah v cerkvi Svetega Egidija v Firencah, ki so se izgubile. V Firencah se je moral izpolnjevati pri vodilnih mojstrih, kot so bili Fra Angelico, Luca della Robbia, Donatello in Brunelleschi. Klasicizem na Masacciovih freskah in njihova mogo\xc4\x8dna sporo\xc4\x8dila v kraju Santa Maria del Carmine je bil zanj prav tako pomemben vir navdiha. Datiranje Pierovih del je te\xc5\xbeko, ker se je njegov stil razvil \xc5\xa1ele v zadnjih letih.\n_START_SECTION_\nZrela leta\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1442 je bil Piero della Francesca naveden na seznamu Mestnega sveta v San Sepolcro. Tri leta pozneje je prejel pla\xc4\x8dilo za oltar cerkve Misericordia v San Sepolcro (tudi za delo Madonna della Misericordia), ki je bila dokon\xc4\x8dana v zgodnjih 1460-tih. Leta 1449 je izdelal ve\xc4\x8d fresk v Castello Estense in za cerkev Sant'Andrea v Ferrari, vse so tudi izgubljene. Njegov vpliv je bil \xc5\xa1e posebej mo\xc4\x8dan na kasnej\xc5\xa1a ferrarska alegori\xc4\x8dna dela Cosima Tura._NEWLINE_Dve leti pozneje je bil v Riminiju, kjer je delal za condottiero Sigismondo Pandolfo Malatesta. Leta 1451 je izdelal znamenito fresko Svetega Sigismunda in Sigismonda Pandolfo Malatesta v Tempio Malatestiano, kakor tudi Sigismondov portret. V Riminiju Piero sre\xc4\x8da slavnega renesan\xc4\x8dnega matematika in arhitekta Leona Battista Albertija, ki je preoblikoval Tempio Malatestiano. Zatem je bil Piero della Francesca aktiven v Anconi, Pesaru in Bologni._NEWLINE_Leta 1454 je podpisal pogodbo za poliptih v cerkvi Sant'Agostino v San Sepolcro. Osrednji panel tega poliptiha je izgubljen, \xc5\xa1tiri krilne plo\xc5\xa1\xc4\x8de s prezentacijami svetnikov pa so razpr\xc5\xa1ene po vsem svetu. Nekaj let kasneje ga je poklical pape\xc5\xbe Nikolaj V. in preselil se je v Rim. Tu je izdelal freske v baziliki Santa Maria Maggiore od katerih so ostali le fragmenti. Dve leti kasneje je bil spet v pape\xc5\xa1kem mestu in delal freske v vatikanski pala\xc4\x8di, ki so bile tudi uni\xc4\x8dene._NEWLINE_Kristusov krst, sedaj v Narodni galeriji v Londonu, je bil narejen okoli leta 1460 za glavnim oltarjem v cerkvi samostana S. Giovanni Battista v San Sepolcro. Druga pomembna dela Piera della Francesca so freske Vstajenje v San Sepolcro in Madonna del Parto v Monterchi blizu San Sepolcra.\n_START_SECTION_\nFreske v baziliki San Francesco v Arezzu\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1452 je bil Piero della Francesca pozvan v Arezzo, da bi zamenjal Bicci di Lorenza pri slikanju freske v baziliki San Francesco. Delo je bilo kon\xc4\x8dano pred letom 1466, verjetno med letoma 1452 in 1456. Cikel fresk upodablja Kri\xc5\xbeevo legendo in jih \xc5\xa1tejejo med ve\xc4\x8dje mojstrovine renesan\xc4\x8dnega slikarstva. Zgodba v teh freskah izhaja iz legendarnih srednjeve\xc5\xa1kih virov kot na primer: kako so na\xc5\xa1li lesene relikvije Svetega kri\xc5\xbea. Te zgodbe so bila zbrane v \xc2\xbbZlate legende\xc2\xab\xc2\xa0Jacopa da Varazze (Jacopo da Varagine) iz sredine 13. stoletja.\n_START_SECTION_\nDejavnost v Urbinu\n_START_PARAGRAPH_\nMed letoma 1469 in 1486 je Piero della Francesca ve\xc4\x8dkrat delal v slu\xc5\xbebi grofa Federica III. da Montefeltra (vojvoda v letu 1474). Kristusovo bi\xc4\x8danje velja za Pierovo najstarej\xc5\xa1e delo v Urbinu (datirano okoli 1455\xe2\x80\x931470). To je ena izmed najbolj znanih in kontroverznih slik zgodnje renesanse. Na tej sliki je \xc5\xa1e posebej vidna mojstrska uporaba linearne perspektive. Z njo usmeri pozornost iz sprednjih treh figur, ki se pogovarjajo, na Kristusa v ozadju in s tem ustvari \xc4\x8dustveno napetost._NEWLINE_Drugo poznano delo naslikano v Urbinu je dvojni portret Federica in njegove \xc5\xbeene Battiste Sforza, ki je sedaj v galeriji Uffizi. Navdih za portreta v profilu je dobil iz velike bronaste medalje z uradnimi portreti Fedederica in njegove \xc5\xbeene. Druga dela v Urbinu so monumentalna oltarna slika Montefeltra, sedaj v galeriji Brera v Milanu in verjetno tudi Madonna di Senigallia, sedaj v Narodni galeriji v Urbinu._NEWLINE_V Urbinu Piero sre\xc4\x8da slikarje Melozzo da Forli, Fra Carnevale in Flamca Justusa van Genta (ali Joos van Wassenhove ali Giusto di Gant), matematika Fra Luca Paciolija, arhitekta Francesca di Giorgio Martinija in verjetno tudi Leona Battista Albertija.\n_START_SECTION_\nPoznej\xc5\xa1a leta\n_START_PARAGRAPH_\nZadnji dve desetletji je Piero pre\xc5\xbeivel v San Sepolcro, kjer so bile slike, ki so se do zdaj izgubile, narejene po lokalnih cerkvah v letih 1474 in 1478. Leta 1480 je Piero postal prior Confraternita di San Bartolomeo. Med redkimi ohranjenimi slikami iz tega obdobja so: Rojstvo (sedaj v Londonu), Madonna iz cerkve na Sta. Maria delle Grazie v bli\xc5\xbeini Senigallia, ki je zdaj v Urbinu in nerodno izdelan oltar v Perugii, Madona z otrokom in svetniki._NEWLINE_V poznej\xc5\xa1ih letih slikarja kot sta Perugino in Luca Signorelli pogosto obiskujeta delavnico Piero della Francesca. Piero je najel hi\xc5\xa1o v Riminiju leta 1482. Domneva se, da je pri starosti \xc5\xa1estdeset let oslepel, a je to vpra\xc5\xa1ljivo, saj je leta 1485 zaklju\xc4\x8dil Razpravo o perspektivi in geometriji, ki jo je posvetil s svojim lepim rokopisom Guidobaldu da Montefeltro, sinu in dedi\xc4\x8du vojvode Federica. Piero je napisal svojo oporoko leta 1487 in pet let pozneje, 12. oktobra 1492, umrl v svoji hi\xc5\xa1i v San Sepolcro. Svoje premo\xc5\xbeenje je zapustil svoji dru\xc5\xbeini in cerkvi.\n_START_SECTION_\nDelo v matematiki in geometriji\n_START_PARAGRAPH_\nNjegovo zanimanje za teoreti\xc4\x8dne \xc5\xa1tudije perspektive in njegov razmi\xc5\xa1ljujo\xc4\x8d pristop k slikanju so o\xc4\x8ditne teme v vseh njegovih delih. Tri razprave, ki jih je Piero napisal so dale osnovo sodobni matematiki: Abacus (Trattato d'Abaco), Kratka knjiga o petih pravilnih poliedrih (Libellus de Quinque Corporibus Regularibus), ki izhaja iz Platona in Pitagore in se ukvarja s pojmom popolne razse\xc5\xbenosti in Perspektive v slikarstvu (De Prospectiva Pingendi). Predmeti zajeti v teh spisih so aritmetika, algebra, geometrija in inovativno delo v obeh geometrija poliedrov in perspektiva. V \xc5\xa1tevilnih temah in na\xc4\x8dinu organizacije, knjiga sledi Albertiju in starogr\xc5\xa1kemu geometru Evklidu. Glavni rokopis (je v Parmi - Biblioteca Palatina) je bil napisan na roko, ki ga je umetnik napisal sam in ki ga je opremil z diagrami, geometrijskimi liki in primeri perspektiv._NEWLINE_Veliko tega dela so kasneje uporabljali tudi drugi, predvsem Luca Pacioli. Pierovo delo se o geometriji poliedrov pojavi v Paciolijevi De Divina proportione, delo je ilustriral Leonardo da Vinci._NEWLINE_V poznih 1450-tih je Piero della Francesca napisal in ilustriral knjige O krogli in valju, Merjenje kroga, Konoida in sferoid, Spirale, Ravnote\xc5\xbeje ploskev, Kvadratura parabol in Psammites. Rokopis vsebuje 82 listov. Hranijo jih v zbirki Biblioteca Riccardiana.\n_START_SECTION_\nNavdihi\n_START_PARAGRAPH_\nBohuslav Martin\xc5\xaf je napisal tri kratka dela za orkester z naslovom Les Fresques de Piero della Francesca. Pod vodstvom Rafaela Kubelika jih je izvedla Dunajska filharmonija na salzbur\xc5\xa1kem festivalu leta 1956._NEWLINE_Pierova geometri\xc4\x8dna popolnost in skorajda \xc4\x8darobno vzdu\xc5\xa1je svetlobe v njegovem slikarstvu je navdihnilo marsikaterega sodobnega slikarja (Giorgio de Chirica, Massimo Campigli, Felice Casorati in Balthus)."