b'\n_START_ARTICLE_\nDe Corvatiae desolatione\n_START_SECTION_\nOpis\n_START_PARAGRAPH_\nOhranila sta se dva latinska govora zadrskega humanista, modru\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa, prevajalca ter utemeljitelja in izdajatelja glagolskih knjig Simona Begnija \xe2\x80\x93 \xc5\xa0imuna Ko\xc5\xbei\xc4\x8di\xc4\x87a-Benja (1460-1536). Prvi govor je imel na \xc5\xa1esti seji Petega lateranskega vesoljnega cerkvenega zbora 27. aprila 1513, v katerem podaja te\xc5\xbeke razmere na hrva\xc5\xa1ko-dalmatinskem ozemlju, kamor so Turki ne le napadali, ropali in morili, ampak so tudi nezadr\xc5\xbeno osvajali nova ozemlja. Drugega govora ni povedal na kakem koncilskem zasedanju, ampak \xe2\x80\x93 kar je precej nenavadno \xe2\x80\x93 med njimi, in sicer le pred pape\xc5\xbeem Leonom X. in pred kardinali dne 5. novembra 1516. Govora sta iz\xc5\xa1la v tisku pri rimskem zalo\xc5\xbeniku Marcelu Silberju kmalu po tem.  Prvi je govor objavljen pod naslovom Simonis Begnii, episcopi Modrusiensis, oratio in sexta Lateranensis concilii sessione quinto Kalendas Maias habita MDXIII. Za drugi govor, ki ima naslov \xe2\x80\x99\xe2\x80\x99Simonis Begnii, episcopi Modrusiensis, de Corvatiae desolatione oratio ad Leonem X, Pontificem Maximum, Nonis Nouembris habita MDXVI so dolgo mislili, da je ohranjen le deloma, z luknjo v sredini, ki pa je ve\xc4\x8dina prevajalcev in prirediteljev ni niti opazila. _NEWLINE__NEWLINE_Dosedanji obdelovalci Simonovega govora De Corvatiae desolatione so uporabljali izvod, ki ga hrani NSK v Zagrebu pod signaturo R II F-8o-126 (sig. vet. R 2.554). Knjigo so izvirno tiskali kot en zve\xc5\xbe\xc4\x8dek z dvanajstimi stranmi v \xc4\x8detrtinski obliki, in so torej obstajali trije dvolisti preganjeni v sredini; zagreb\xc5\xa1kemu izvodu manjka ravno srednji dvolist, ki ga je bilo potrebno najti v kakem celotnem delu. Po inozemnih knji\xc5\xbenicah jih obstaja celo ve\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nZgodovinsko ozadje\n_START_PARAGRAPH_\nNa doma\xc4\x8dem obzorju je v tem obdobju prevladovala protitur\xc5\xa1ka obramba, na mednarodno-cerkvenem obzorju pa je potekal Pizanski koncil\xc4\x8dek in \xe2\x80\x93 kot protiute\xc5\xbe \xe2\x80\x93 Peti lateranski vesoljni cerkveni zbor. Njegovi cilji so bili: ponovna vzpostava cerkvene enotnosti, obnova Cerkve ter kri\xc5\xbearski pohod zoper Osmanovce. _NEWLINE__NEWLINE_Najve\xc4\x8dja ovira cerkvene enotnosti so bili francoski-galikanski privilegiji, ki so podpirali konciliarizem. Francoski kralj je ob podpori svetorimskega nem\xc5\xa1kega cesarja sklical (Drugi) Pizanski koncil, tako imenovani conciliabulum (koncil\xc4\x8dek), ki naj bi izpeljal na\xc4\x8dela konciliarizma do konca in torej odstavil rimskega pape\xc5\xbea. To se ni posre\xc4\x8dilo, ampak so kr\xc5\xa1\xc4\x8danski vladarji po vrsti priznali \xc2\xbbpape\xc5\xbeev\xc2\xab, lateranski koncil. _NEWLINE__NEWLINE_Obnova Cerkve in capite et in membris (v glavi in v udih) je zadevala posvetnost in po\xc4\x8dutnost, razko\xc5\xa1no \xc5\xbeivljenje ter podkupljivost, ki so jim bili podvr\xc5\xbeeni ne le ni\xc5\xbeji, ampak tudi najvi\xc5\xa1ji cerkveni predstavniki, od pape\xc5\xbea navzdol; to se je pokazalo zlasti za \xc4\x8dasa vladavine Aleksandra VI.. Njegov naslednik Julij II. je odnose z velikimi silami le \xc5\xa1e zaostril. Lateranski koncil je glede vsega tega sicer sprejel odli\xc4\x8dne ukrepe, vendar so ti ostali bolj ali manj le mrtva \xc4\x8drka na papirju. _NEWLINE__NEWLINE_Iz tega se vidi, da je bila najve\xc4\x8dja ovira za enoten nastop zoper Turke nesloga med kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi vladarji s pape\xc5\xbeem vred. Razmerje se je spremenilo po Julijevi smrti, ko je bolj spravljivo smer ubral njegov naslednik Leon X. . Ko je umrl 1515 zagrizen galikanec Ludvik XII., se je njegov naslednik Franc I. osebno sre\xc4\x8dal z novim pape\xc5\xbeem v Bologni ter 18. Avgusta 1516 z njim sklenil sporazum (konkordat), ki je bil vsaj za spoznanje ugodnej\xc5\xa1i za pape\xc5\xbea in ga je uradno sprejela Cerkev na 11. koncilskem zasedanju, 19. decembra 1516; francoski stale\xc5\xbei z njim niso bili zadovoljni, saj je pove\xc4\x8dal kraljeve predpravice njim na rova\xc5\xa1. _NEWLINE__NEWLINE_V teh okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah enotnost Cerkve (ki je zanjo pogoj tudi notranja prenova) in mir med kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi vladarji nista samo na\xc4\x8delni vpra\xc5\xa1anji, amapk nujen predpogoj za golo pre\xc5\xbeivetje \xe2\x80\x93 ne le za Dalmacijo in Hrva\xc5\xa1ko, ampak tudi za Rim in vse kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Ko\xc5\xbei\xc4\x8di\xc4\x87-Begnius je u\xc5\xbeival velik ugled, \xc4\x8de ga je pape\xc5\xbe postavil za prvega govornika med zasedanjem, ki ga je vodil \xc5\xbee novi pape\xc5\xbe. V govoru iz leta 1513 Simon razgrinja cerkveno zgodovino, koncilske razkole, neslogo med vladarji in druge nesre\xc4\x8de, ki so zadevale Cerkev in posledi\xc4\x8dno pripeljale do izgube ve\xc4\x8dine kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih de\xc5\xbeel. Modru\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof sicer nasprotuje konciliarizmu, vendar sprejema pape\xc5\xa1ko vrhovno oblast le pogojno. Govornik omeni nova tur\xc5\xa1ka osvajanja ter neslogo cerkvenih in posvetnih vladarjev; nato ostro graja stalne medsebojne spore v Italiji, ki je postala \xc2\xbbtrdnjava vseh vojn, ki sedaj besnijo\xc2\xab\xc2\xa0  Na novega pape\xc5\xbea Leona se poln upanja obra\xc4\x8da kot na odre\xc5\xa1enika in ga poziva na vojno zoper Turke, ki bo mo\xc5\xbena samo z vzpostavitvijo notranje sloge. _NEWLINE__NEWLINE_V govoru 1516 pa so Turki \xc5\xa1e napredovali; zato je govornikov edini namen, da nagovori pape\xc5\xbea, naj se ve\xc4\x8d ne obotavlja, ampak pokrene kri\xc5\xbearsko vojno. V tem govoru tudi zelo poveli\xc4\x8duje nekdanje francoske kri\xc5\xbearje, medtem ko je v prvem govoru karal francosko razkolni\xc5\xa1ko delovanje na pizanskem koncil\xc4\x8dku z o\xc4\x8ditnim namenom, da bi jih pridobil za podobno vlogo v novem podjetju. Seveda Ko\xc5\xbei\xc4\x8di\xc4\x87 ni mogel niti slutiti, da bo nastopila med kristjani \xc5\xa1e huj\xc5\xa1a nesloga z nastopom protestantizma, kar bo osvajajo\xc4\x8dim muslimanom dalo novega poleta.\n_START_SECTION_\nOcena\n_START_PARAGRAPH_\nNajdba celotnega besedila Ko\xc5\xbei\xc4\x8devega govora De Corvatiae desolatione (1516) je pomembna ne le zategadelj, ker ve\xc4\x8da delo tega humanista, tiskarnarja glagolskih knjig in od Turkov pregnanega \xc5\xa1kofa, ampak tudi zato, ker omogo\xc4\x8da primerjavo njegovih dveh nastopov pred pape\xc5\xbeem Leonom X.. Skupen jima je malodane obupen govornikov poskus, da bi dobil pomo\xc4\x8d zoper muslimansko uni\xc4\x8devanje njegove \xc5\xa1kofije in domovine; po drugi strani pa obstajajo med govoroma precej\xc5\xa1nje razlike. _NEWLINE__NEWLINE_V govoru 1513 je Begnijeva razlaga precej ob\xc5\xa1irna in pregledna; govor 1516 je skoraj za polovico kraj\xc5\xa1i in ima nemirno sestavo. Prvi govor poleg poziva za pomo\xc4\x8d \xc5\xa1e omenja koncilske temi, kot je recimo cerkvena enotnost in obnova; drugi pa je osredoto\xc4\x8den na zahtevo po takoj\xc5\xa1njem podvzemanju kri\xc5\xbearske vojne. V prvem govoru Ko\xc5\xbei\xc4\x8di\xc4\x87 novega pape\xc5\xbea pozdravlja, ga hvali in upa, v drugem pa ga ostro opominja in mu skoraj grozi. _NEWLINE__NEWLINE_Nedvomno so k temu prispevale tudi poslab\xc5\xa1ane razmere doma, kakor tudi na \xc5\xa1ir\xc5\xa1i politi\xc4\x8dni in cerkveni pozornici. Francoske kardinale na primer v prvem govoru omenja v negativni zvezi kot krivce za cerkveni razkol; ko sta pa novembra 1516 Leon in Franc sklenila sporazum, Francoze hvali in poudarja sijajen zgled njihovih velika\xc5\xa1ev v kri\xc5\xbearskih vojnah. _NEWLINE__NEWLINE_Karanje pape\xc5\xbea in hvaljenje francoskih vitezov je gotovo vplivalo na zanimivo prisr\xc4\x8den sprejem Begnijevega govora med Francozi, da je bil kar \xc5\xa1tirikrat natisnjen v fancoskem prevodu v zbirkah, ki zagovarjajo galikanske privilegije v boju francoskih stale\xc5\xbeev zoper kralja in pape\xc5\xbea.'