b'\n_START_ARTICLE_\nAnton Slodnjak\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je o\xc4\x8detu Martinu in materi Marjeti (r. Nigl) v premo\xc5\xbeni kme\xc4\x8dki dru\xc5\xbeini kot najstarej\xc5\xa1i izmed treh sinov. Njegov o\xc4\x8de je bil znan organizator narodnih prireditev v Jur\xc5\xa1incih. Tam so imeli \xc5\xbee v sedemdesetih letih 19. stoletja izobra\xc5\xbeevalno dru\xc5\xa1tvo in svoj pevski zbor v katerem je pel tudi njegov o\xc4\x8de. Osnovno \xc5\xa1olo je obiskoval v Jur\xc5\xa1incih od leta 1906 do 1912, jeseni tega leta pa so ga star\xc5\xa1i po nasvetu u\xc4\x8diteljev vpisali v mariborsko gimnazijo, kjer je maturiral leta 1920. Vpisal se je na \xc5\xa1tudij slavistike na ljubljanski univerzi in tam doktoriral leta 1925 z disertacijo o Davorinu Trstenjaku. Poslu\xc5\xa1al je tudi predavanja iz germanistike, umetnostne zgodovine in narodne zgodovine, iz nem\xc5\xa1kega jezika s knji\xc5\xbeevnostjo in narodne zgodovine pa opravil tudi diplomski izpit. Sledilo je znanstveno izpopolnjevanje za akademskega u\xc4\x8ditelja poljske literature na Jagielonski univerzi v Krakovu v letih 1925\xe2\x80\x9327, kjer je deloval tudi kot lektor za slovenski jezik. Po vrnitvi v Ljubljano je prevzel mesto profesorja sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine na Trgovski akademiji v Ljubljani, kjer je deloval od leta 1927\xe2\x80\x9345. Med drugo svetovno vojno je sodeloval z OF in bil trikrat aretiran ter za dalj\xc5\xa1i \xc4\x8das zaprt (1941, 1942 in 1945). V letih 1945\xe2\x80\x9347 je bil vr\xc5\xa1ilec dol\xc5\xbenosti \xc5\xa1efa in nato \xc5\xa1ef in na\xc4\x8delnik oddelka za strokovno \xc5\xa1olstvo na ministrstvu za trgovino in preskrbo. Nato je leta 1947 postal profesor slovenske knji\xc5\xbeevnosti na Oddelku za slavistiko v Zagrebu, po smrti Franceta Kidri\xc4\x8da leta 1950 pa je prevzel mesto rednega profesorja slovenske knji\xc5\xbeevnosti na Filozofski fakulteti v Ljubljani. Med 1953\xe2\x80\x9359 je bil tudi predstojnik In\xc5\xa1tituta za slovansko filologijo. Leta 1959 je bil s teh mest upokojen, nato pa je sprejel delo interpreta slovenske, hrva\xc5\xa1ke in srbske knji\xc5\xbeevnosti na Goethejevi univerzi v Frankfurtu na Majni. V domovino se je na lastno \xc5\xbeeljo vrnil leta 1965 ter se do smrti \xc5\xa1e naprej ukvarjal z znanstvenim delom. Bil je predsednik in od 1956 \xc4\x8dastni \xc4\x8dlan Slavisti\xc4\x8dnega dru\xc5\xa1tva Slovenije, od leta 1950 je bil znanstveni sodelavec SAZU, od 1967 pa njen redni \xc4\x8dlan. Leta 1948 je prejel Pre\xc5\xa1ernovo nagrado in 1982 Kidri\xc4\x8devo nagrado za celotno delo pri prou\xc4\x8devanju Levstikovih del, Vseu\xc4\x8dili\xc5\xa1\xc4\x8de v Zagrebu mu je 1970 podelilo \xc4\x8dastni doktorat, JAZU ga je 1977 izvolila za dopisnega \xc4\x8dlana; njegovo delo je s priznanjem ocenil slavisti\xc4\x8dni kongres v Moskvi 1958, ob stoletnici smrti A. Mickiewicza (1955) mu je zasluge priznala Poljska akademija znanosti in umetnosti itn.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nAnton Slodnjak se je ukvarjal z raziskovanjem slovenske knji\xc5\xbeevnosti. Udele\xc5\xbeeval se je mednarodnih slavisti\xc4\x8dnih kongresov in sestankov na Dunaju (1950), v Berlinu (1955), Beogradu (1955, 1957), Celovcu (1955), Rimu (1955), Var\xc5\xa1avi (1956), Moskvi (1958), G\xc3\xb6ttingenu (1962) in K\xc3\xb6lnu (1964), kjer je predstavljal referate o slovenski romantiki in moderni (predvsem o Cankarju in Pre\xc5\xa1ernu). Predaval je na Ljudski univerzi, v prosvetnih dru\xc5\xa1tvih (Zagreb, Reka), na seminarjih za inozemske slaviste (Bled, Zagreb, 1950\xe2\x80\x9360), Pisal je sestavke o poljski knji\xc5\xbeevnosti, prevajal dela iz polj\xc5\xa1\xc4\x8dine, pisal tudi gospodarskopoliti\xc4\x8dne \xc4\x8dlanke._NEWLINE_V esejisti\xc4\x8dnih razpravah se je loteval skoraj vseh obdobij slovenske literarne preteklosti in njihovih predstavnikov (pisal je o Primo\xc5\xbeu Trubarju, Stanku Vrazu, Janku Kersniku, Antonu A\xc5\xa1kercu in drugih). Podajal je preglede slovenskega ustvarjanja po pokrajinah, bil pa je tudi eden prvih slovenskih literarnih zgodovinarjev, ki je v dnevnem in revialnem tisku s poljudnim na\xc4\x8dinom pisanja sku\xc5\xa1al pribli\xc5\xbeati slovensko knji\xc5\xbeevnost \xc5\xa1ir\xc5\xa1emu krogu bralcev._NEWLINE_Pomemben je tudi kot pre\xc5\xa1ernoslovec, saj je sodeloval skoraj pri vseh povojnih knji\xc5\xbeevnih izdajah Pre\xc5\xa1erna ter napisal tudi pesnikov \xc5\xbeivljenjepis na podlagi lastnih in tujih dognanj, ki velja za prvo Pre\xc5\xa1ernovo zaklju\xc4\x8deno monografijo. Poleg tega je pripravljal komentarje in uvode za Pre\xc5\xa1ernove Poezije v tujih jezikih._NEWLINE_Posebej velik del znanstvenega in pisateljskega dela je posvetil prou\xc4\x8devanju Ivana Cankarja in Frana Levstika ter ob stoletnici Levstikovega rojstva za\xc4\x8del z urejanjem nove izdaje njegovih zbranih del in jih tudi kriti\xc4\x8dno komentiral. Urejal je dela Frana Erjavca, Frana Mili\xc4\x8dinskega, Stanka Vraza, Matije Murka ter zbral \xc5\xa1tudije Ivana Prijatelja. Bil je tudi kritik ter pisec vec \xc4\x8dlankov za Slovenski biografski leksikon._NEWLINE_Pisal je romane, njegovi dramski poskusi so ostali v rokopisih, spisal je nekaj \xc4\x8drtic, \xc5\xa1e najbolj znani pa so njegovi biografski romani (Slovenska trilogija) o Francetu Pre\xc5\xa1ernu (Neiztrohnjeno srce), Franu Levstiku (Pogine naj - pes!), za katerega je leta 1948 prejel Pre\xc5\xa1ernovo nagrado ter od vlade FLRJ II. nagrado za najbolj\xc5\xa1i jugoslovanski roman, in Ivanu Cankarju (Tujec).'