b'\n_START_ARTICLE_\nMax Stirner\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nStirner se je rodil v Bayreuthu, na Bavarskem. O njegovem \xc5\xbeivljenju se najve\xc4\x8d ve zaradi biografije Max Stirner \xe2\x80\x93 sein Leben und sein Werk, ki je bila objavljena leta 1898, napisal pa jo je nem\xc5\xa1ki pisatelj John Henry Mackay._NEWLINE_Max oziroma Johann je edini sin Alberta Christiana Heinricha (1769 \xe2\x80\x93 1807) in Sophie Elenore Reinlein (1778 \xe2\x80\x93 1839). Njegov o\xc4\x8de je 19. aprila 1807 (pri 37 letih) umrl zaradi tuberkuloze, mama pa se je leta 1809 znova poro\xc4\x8dila s Heinrichom Ballerstedtom._NEWLINE_Ko je dopolnil 20 let, je za\xc4\x8del obiskovati univerzo v Berlinu, kjer je \xc5\xa1tudiral filologijo, filozofijo in teologijo. Obiskoval je predavanja Georga Wilhelma Friedricha Hegela, ki je kasneje postal vir inspiracije Maxovega razmi\xc5\xa1ljanja. Poslu\xc5\xa1al je njegova predavanja o zgodovini filozofije, filozofiji religije in subjektivnem duhu. Nato se je prepisal na univerzo v Erlangnu, katero je obiskoval isto\xc4\x8dasno z Ludwigom Feuerbachom._NEWLINE_Stirner se je nato vrnil v Berlin, kjer je dobil u\xc4\x8diteljski certifikat. \xc5\xbdal pa od Pruske vlade ni dobil zaposlitve za polni delovni \xc4\x8das na u\xc4\x8diteljskem polo\xc5\xbeaju. V tem \xc4\x8dasu pa se je tudi prvi\xc4\x8d poro\xc4\x8dil z Agnes Butz, ki pa je leta 1838 umrla med porodom mrtvega otroka._NEWLINE_Med leti 1839 in 1844 je dobil slu\xc5\xbebo in delal na dekli\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli, kjer je pou\xc4\x8deval zgodovino in literaturo, bil pa je tudi \xc4\x8dasnikar. V prostem \xc4\x8dasu pa je od leta 1841 sodeloval v razpravah s skupino mladih filozofov imenovanih Die Freien. Zgodovinarji so jih zdaj uvrstili v kategorijo Mladoheglovci. V skupini je bil med drugimi skupaj s Karlom Marxom, Friedrichom Engelsom, Arnoldom Rugeom in Brunom Bauerjem, ki je bil vodja skupine. Feuerbach pa ni bil \xc4\x8dlan, a je bil zelo vpleten v njihove razprave. Del skupine pa je bila tudi Marie D\xc3\xa4hnhardt, s katero se je Stirner kasneje poro\xc4\x8dil._NEWLINE_Die Freien pa so bili razdeljeni na dva dela \xe2\x80\x93 medtem ko so se nekateri strinjali s Heglovo dialektiko, jo je drugi del skupine opustil. Obi\xc4\x8dajno so razprave potekale v vinskem baru na Friedrichovi cesti, med drugimi pa sta se jih poleg Stirnerja redno udele\xc5\xbeevala tudi Marx in Engels. Z Engelsom je bil Max dober prijatelj, ni pa znano, \xc4\x8de je kdaj sploh spoznal Marxa. Sicer nem\xc5\xa1ki filozof v razpravah ni dosti prispeval, jih je pa vneto poslu\xc5\xa1al._NEWLINE_Prve objave Stirnerjevih spisov segajo v njegov \xc4\x8das v Berlinu. Napisal je nekaj kratkih novinarskih prispevkov za Rheinische Zeitung in Leipziger Allgemeine Zeitung. Med pou\xc4\x8devanjem na dekli\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli pa je nastalo njegovo najbolj znano delo Der Einzige und sein Eigentum. To je bila tudi polemika proti Heglu in nekaterim mladim hegeljancem, vklju\xc4\x8dno z Ludwigom Feuerbachom in Bruno Bauerjem, pa tudi proti komunistom, kot so Wilhelm Weitling in anarhist Pierre-Joseph Proudhon. Izdal jo je knjigarnar Otto Wigand, in sicer v 1000 izvodih. V pri\xc4\x8dakovanju polemike zaradi objave njegovega velikega dela oktobra 1844, pa je odstopil od svojega mesta u\xc4\x8ditelja._NEWLINE_Po objavi dela Der Einzige und sein Eigentum je Stirner napisal \xc5\xa1e Recensenten Stirners in prevedel knjigi The Wealth of Nations, ki jo je napisal Adam Smith, in Traite d\'Economie Politique, ki jo je napisal Jean-Baptiste, v nem\xc5\xa1\xc4\x8dino za dodaten zaslu\xc5\xbeek. Leta 1852 pa je napisal tudi zbirko besedil z naslovom Geschichte der Reaktion. Umrl pa je 26. junija 1856 v Berlinu zaradi strupenega ugriza \xc5\xbeu\xc5\xbeelke.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nFilozofijo Stirnerja se \xc5\xa1teje kot pomemben vpliv na razvoj nihilizma, eksistencializma, postmodernizma in individualisti\xc4\x8dnega anarhizma, postanarhizma in post-leve anarhije. Glavno filozofsko delo Stirnerja je Der Einzige und sein Eigentum (napisano v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini).\n_START_SECTION_\nEgoizem\n_START_PARAGRAPH_\nStirner trdi, da sva ti in jaz nekaj, kar je nemogo\xc4\x8de v celoti razumeti. Vsi pojmi samega sebe bodo vedno neustrezni, da bi v celoti opisali naravo na\xc5\xa1ih izku\xc5\xa1enj. Stirner je bil \xc5\xa1iroko razumljen kot zagovornik psiholo\xc5\xa1kega egoizma in eti\xc4\x8dnega egoizma, \xc4\x8deprav to v njegovem pisanju ni bilo vedno razvidno. Lahko bi ga uvrstili med racionalne egoiste, katerim se zdi popolnoma razumljivo, da delujejo v svojem lastnem interesu. Kako pa je ta lastnost definirana, pa je dokaj subjektivno, saj omogo\xc4\x8da vklju\xc4\x8ditev tako sebi\xc4\x8dnih kot altruisti\xc4\x8dnih normativnih zahtevkov._NEWLINE_Posamezna samouresni\xc4\x8ditev temelji na \xc5\xbeelji vsakega posameznika, da izpolni svojo sebi\xc4\x8dnost. Razlika med nevoljnim in voljnim egoistom je, da bo prvi sledil nekim praznim idejam in bo verjel, da izpolnjuje neke vi\xc5\xa1je cilje, \xc4\x8deprav bodo po navadi nezavedno izpolnjevali svoje lastne \xc5\xbeelje. Za razliko od nevoljnega egoista, bo voljni sebi\xc4\x8dne\xc5\xbe zavedno izbral svoja dejanja, ki bodo vodila k uresni\xc4\x8ditvam posameznih \xc5\xbeelj._NEWLINE_V povezavi z njegovim naukom o jazu je nanj deloval socialnofilozofski motiv - ta individualizem je soutemeljil ideologijo politi\xc4\x8dnega anarhizma.\n_START_SECTION_\nAnarhizem\n_START_PARAGRAPH_\nStirner predlaga, da so najpogosteje sprejete socialne institucije - vklju\xc4\x8dno s pojmom dr\xc5\xbeave, premo\xc5\xbeenje kot pravica, naravne pravice na splo\xc5\xa1no in sam pojem dru\xc5\xbebe - bile zgolj iluzije. Zagovarjal je sebi\xc4\x8dnost in obliko amoralizma, v katerem bi se posamezniki zdru\xc5\xbeevali v \'sindikate egoistov\' le, \xc4\x8de bi to storili v svojem interesu. Za njega lastnina preprosto pride preko oblasti: "Kdor ve, kako vzeti, braniti stvar, mu pripada lastnina," in: "Kar imam v svoji mo\xc4\x8di, je moje. Dokler se \xc5\xa1e uveljavljam kot nosilec te stvari, sem tudi njen lastnik." Stirner gleda na svet in vse, kar je v njem (vklju\xc4\x8dno z drugimi osebami), tako da je na voljo drugim, da jih vzamejo oziroma uporabljajo, brez kak\xc5\xa1nih moralnih zadr\xc5\xbekov \xe2\x80\x93 meni, da pravice v zvezi s predmeti in ljudmi sploh ne obstajajo. Ne zdi se mu racionalno, da bi upo\xc5\xa1teval interese drugih, razen \xc4\x8de to kako prispeva posameznikovemu lastnemu interesu, kar se mu zdi edini utemeljen razlog za delovanje. Dru\xc5\xbebo zanika kot dejansko entiteto.\n_START_SECTION_\nHeglov vpliv\n_START_PARAGRAPH_\nU\xc4\x8denjak Lawrence Stepelevich trdi, da je imel Hegel velik vpliv na delo Der Einzige und sein Eigentum. Medtem ko ima slednja \'ne-hegelsko strukturo in ton\' in je v nasprotju s Heglovimi zaklju\xc4\x8dki o sebi in svetu, Stepelevich trdi, da je delo Stirnerja najbolje razumljeno kot odgovor na Heglovo vpra\xc5\xa1anje vloge zavesti, potem ko je to predvidelo \'neresni\xc4\x8dno znanje\' in postane \'absolutno znanje\'. Stirner, zaklju\xc4\x8duje Stepelevich, predstavlja posledice ponovnega odkrivanja svoje samozavesti po uresni\xc4\x8devanju samoodlo\xc4\x8danja._NEWLINE_U\xc4\x8denjaki, kot sta Douglas Moggach in Widukind De Ridder, so trdili, da je bil Stirner o\xc4\x8ditno \xc5\xa1tudent Hegela, tako kot njegova sodobnika Ludwig Feuerbach in Bruno Bauer, vendar to ne pomeni nujno, da je \'Hegeljanec\'. V nasprotju z mladimi Hegeljanci je Stirner prezrcalil vse poskuse imanentne kritike Hegela in razsvetljenstva ter odrekel tudi odzive za Bruna Bauerja in Ludwiga Feuerbacha. V nasprotju s Hegelom, ki je dano obravnaval kot neustrezno utele\xc5\xa1enje racionalnosti, je Stirner to zapustil nedotaknjeno, ker ga obravnava kot zgolj predmet, ne preoblikovanje, ampak u\xc5\xbeitek in potro\xc5\xa1njo.\n_START_SECTION_\nMarx in Engels\n_START_PARAGRAPH_\nStirnerjevo glavno delo Der Einzige und sein Eigentum je iz\xc5\xa1lo kot ostra polemika s krogom Mladoheglovcev in je med njimi naletelo na podoben sprejem kot pri ostalih (knjigo so oblasti najprej prepovedale, en mesec kasneje pa dovolile objavo). Poleg ostalih \'odgovorov\' oziroma kritik te knjige, pa je kot odgovor Stirnerju posve\xc4\x8deno kar \xc2\xbe dela Nem\xc5\xa1ka ideologija, ki sta ga napisala Marx in Engels (v tem delu sta po Marxovih besedah pri\xc5\xa1la do \'samorazjasnitve\')._NEWLINE_V svojem delu Max v enem od poglavij govori o liberalizmu, ki ga dojema kot vi\xc5\xa1ek \'kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega na\xc4\x8dina gledanj\'. Gre za o\xc4\x8ditek liberalizmu in kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu, da:\xc2\xa0\xc2\xbbv tebi ne vidita tebe, ampak rod, ne \xc5\xbeivo pri\xc4\x8dujo\xc4\x8dega, temve\xc4\x8d duha.\xc2\xab\xc2\xa0Iz te njegove kritike kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva in liberalizma je razvidno, da se pri njem nasproti rodu pojavi \'dejanski ali edini jaz\', nasproti bistvu pa \'\xc5\xbeivo pri\xc4\x8dujo\xc4\x8de\' \xe2\x80\x93 neka domnevno konkretizirajo\xc4\x8da dr\xc5\xbea, ki po navadi slovi kot Marxov dose\xc5\xbeek. Poleg tega pa Marxa med seciranjem Feuerbachovega Bistva kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva omeni in obto\xc5\xbei pri primeru zlorabe pojma \'generi\xc4\x8dna bitja\' in mu o\xc4\x8dita nekak\xc5\xa1no feuerbachovstvo. Tako je Engels takoj, ko je dobil izvod Stirnerjeve knjige, napisal pismo Marxu in mu obljubil, da mu po\xc5\xa1lje knjigo, saj je bilo delo vredno njune pozornosti. Potem ko sta delo prebrala, sta napisala odgovor v Nem\xc5\xa1ki ideologiji, v kateri se Marx posku\xc5\xa1a znebiti o\xc4\x8ditka feuerbachovstva._NEWLINE_Marx in Stirner pa sta tako povezana tudi zato, ker je slednji \'glavni krivec\' za to, da je Marx zgradil svojo teorijo tako, kot jo je. Brez mo\xc4\x8dnega sunka Stirnerjevega glavnega dela, Marxova teorija ne bi bila tak\xc5\xa1na, kot je.\n_START_SECTION_\nDas unwahre Prinzip unserer Erziehung\n_START_PARAGRAPH_\nDas unwahre Prinzip unserer Erziehung je bil objavljen leta 1842 v \xc4\x8dasopisu Rheinische Zeitung, katerega je v tistem \xc4\x8dasu urejal Marx. Napisan je bil kot odziv na razpravo Humanizem VS Realizem, ki jo je napisal Otto Friedrich Theodor Heinsius. Stirner pojasnjuje, da izobrazba bodisi v klasi\xc4\x8dni humanisti\xc4\x8dni metodi bodisi prakti\xc4\x8dni realisti\xc4\x8dni metodi \xc5\xa1e vedno nima prave vrednosti. Izobra\xc5\xbeevanje je zato izpolnjeno s pomo\xc4\x8djo posamezniku, da postane svoja osebnost.\n_START_SECTION_\nDer Einzige und Sein Eigentum\n_START_PARAGRAPH_\nNjegovo delo, Der Einzige un sein Eigentum, je bilo izdano leta 1885. V njem radikalno anti-avtoritarno in individualisti\xc4\x8dno kritizira sodobno prusko dru\xc5\xbebo in moderne zahodne dru\xc5\xbebe kot take. Ponuja pristop k \xc4\x8dlove\xc5\xa1kemu bivanju, v katerem se opi\xc5\xa1e kot \'edinstven\', ki presega zmo\xc5\xbenost jezika, da se v celoti izrazi. Knjiga razgla\xc5\xa1a, da vse religije in ideologije po\xc4\x8divajo na praznih konceptih. Enako velja za dru\xc5\xbebene institucije, ki uveljavljajo oblast nad posameznikom, pa naj gre za dr\xc5\xbeavo, zakonodajo, cerkev ali sisteme izobra\xc5\xbeevanja, kot so univerze. Stirnerjev argument raziskuje in raz\xc5\xa1iri meje kritike, katere usmerja zlasti na svoje sodobnike, Ludwiga Feuerbacha in Bruna Bauerja, ter na popularne ideologije, vklju\xc4\x8dno z religijo, liberalizmom in humanizmom, nacionalizmom, statizmom, kapitalizmom, socializmom in komunizmom. Do danes so iz\xc5\xa1le tri izdaje knjige (prva 1845, druga 1882 in tretja 1901 - sedaj se imenuje: Der Einzige und sein Eigentum und andere Schriften).\n_START_SECTION_\nKunst und Religion\n_START_PARAGRAPH_\nKunst und Religion je bil objavljen v \xc4\x8dasopisu Rheinische Zeitung 14. junija 1842. V njem nagovori Bruna Bauerja zaradi njegove objave proti Heglu in Heglove doktrine religije in umetnosti, kjer umetnost ocenjuje predvsem z vidika vere. Bauer je obrnil Heglov odnos med umetnostjo in religijo ter trdil, da je bila umetnost veliko bolj povezana s filozofijo kot religijo, ki temelji na njihovi skupni definiciji in jasnosti ter skupnem eti\xc4\x8dnem korenu. Stirner je presegel kritike tako Hegla kot tudi Bauerja, s trditvijo, da je umetnost ustvarila predmet za religijo in tako nikakor ne bi mogla biti povezana s tem, kar je Stirner \xc5\xa1tel za \'filozofijo\'. Razlog, duh filozofije, se nana\xc5\xa1a samo na sebe in se ne trudi nad nobenim predmetom.\n_START_SECTION_\nDie Philosophischen Reaction\xc3\xa4re\n_START_PARAGRAPH_\nDie Philosophischen Reaction\xc3\xa4re je bil objavljen leta 1847 v Die Epigonen, reviji, ki jo je urejal Otto Wigand iz Leipziga. V tistem \xc4\x8dasu je Wigand \xc5\xbee objavil Der Einzige und sein Eigentum in prav tako dokon\xc4\x8deval objavo Stirnerjevih prevodov knjig Adama Smitha in Jeana-Baptista Saya. Kot pravi podnaslov, je bil Die Philosophischen Reaction\xc3\xa4re napisan kot odgovor na \xc4\x8dlanek Kuna Fischerja z naslovom Die Moderne Sofisten. \xc4\x8clanek je bil podpisan \'G. Edward\' in njegovo avtorstvo je bilo sporno vse odkar ga je John Henry Mackay \'previdno\' pripisal Stirnerju in ga vklju\xc4\x8dil v svojo zbirko Stirnerjevih manjkajo\xc4\x8dih spisov. Ve\xc4\x8dina besedila obravnava definicijo sofizma Kuna Fischerja. Z veliko duhovnostjo je izpostavljena samo-protislovna narava Fischerjeve kritike sofizma. Fischer je mo\xc4\x8dno razlikoval med filozofijo in sofizmom, hkrati pa je slednje obravnaval kot \'zrcalno podobo filozofije\'.\n_START_SECTION_\nRecensenten Stirners\n_START_PARAGRAPH_\nRecensenten Stirners je bil objavljen septembra 1845 v Wigands Vierteljahrsschrift. To je odziv, v katerem se Stirner naslavlja v tretji osebi, na tri kritike Der Einzige und sein Eigenthum: eno je napisal Moses Hess v Die letzten Philosophen, drugo nek \'Szeliga\' v \xc4\x8dlanku v dnevniku Norddeutsche Bl\xc3\xa4tter, tretjo pa je anonimno napisal Ludwig Feuerbach v \xc4\x8dlanku \xc3\x9cber \'Das Wesen des Christentums\' in Beziehung auf Stirners\' Der Einzige und sein Eigentum\'.\n_START_SECTION_\nGeschichte der Reaktion\n_START_PARAGRAPH_\nGeschichte der Reaction je v dveh zvezkih objavil Allgemeine Deutsche Verlags-Anstalt leta 1851, a je bil v Avstriji takoj prepovedan. Napisana je bila v kontekstu nedavnih revolucij v nem\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeavah leta 1848 in je predvsem zbirka del drugih avtorjev, ki pa jih je izbral in prevedel Stirner. Uvod in nekateri dodatni deli pa so njegovo lastno delo.\n_START_SECTION_\nVplivi\n_START_PARAGRAPH_\nDelo Der Einzige und sein Eigentum so prebrali mnogi misleci, na katere je imel velik vpliv \xe2\x80\x93 med njimi so Rudolf Steiner, Gustav Landauer, Carl Schmitt in J\xc3\xbcrgen Habermas. Le malo jih odkrito prizna kakr\xc5\xa1enkoli vpliv na lastno razmi\xc5\xa1ljanje. V Ernst J\xc3\xbcngerjevi knjigi Eumeswil je lik \'Anarha\' temeljil na Stirnerjevem \'Einzigu\'. \xc5\xa0tevilni drugi avtorji, filozofi in umetniki so citirali ali druga\xc4\x8de omenili Maxa Stirnerja. Med njimi so Albert Camus (v The Rebel), Benjamin Tucker, Dora Marsden, Georg Brandes, Robert Anton Wilson, italijanski individualisti\xc4\x8dni anarhist Frank Brand, zloglasni antiartist Marcel Duchamp, nekateri pisatelji situacijskega gibanja in Max Ernst. Italijanski diktator Benito Mussolini je prav tako prebral njegova dela in bil navdahnjen s strani Stirnerja. V svojih \xc4\x8dasopisnih \xc4\x8dlankih se je ve\xc4\x8dkrat skliceval nanj, preden je pri\xc5\xa1el na oblast. Njegova kasnej\xc5\xa1a pisanja pa bi podprla pogled proti Stirnerju.'