b'\n_START_ARTICLE_\nSokrat Sholastik\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v Konstantinoplu. Tudi v starih \xc4\x8dasih je bilo malo znano o njegovem \xc5\xbeivljenju, znano je le tisto, kar se lahko razbere iz zapisov v njegovi Cerkveni zgodovini, ki se razlikuje od Cerkvene zgodovine Evzebija Cezarejskega posebej pri poudarjanju vloge cesarja pri cerkvenih zadevah ter posvetne in cerkvene zgodovine._NEWLINE_Sokratova u\xc4\x8ditelja sta bila, kot je zapisano v njegovih predgovorih, slovni\xc4\x8darja Heladij Cezarejski in Amonij Gramatikus, ki sta pri\xc5\xa1la v Konstantinopel iz Aleksandrije, kjer sta bila poganska duhovnika. Upor, ki je spremljal napad na poganske templje, ju je prisilil, da sta pobegnila. V napadu, ki je bil okoli 391, je bil razdejan Serapeum in uni\xc4\x8dena knji\xc5\xbenica._NEWLINE_Da je imel Sokrat pozneje korist po pou\xc4\x8devanju sofista Troilusa, ni dokazano. Sokratov natan\xc4\x8den poklic ni znan, \xc4\x8deprav je iz njegovega dela mogo\xc4\x8de sklepati, da je bil laik._NEWLINE_V poznej\xc5\xa1ih letih je potoval in med drugimi mesti obiskal Paflagonijo in Ciper.\n_START_SECTION_\nCerkvena zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovina zajema obdobje od leta 305 do 439. Strokovnjaki menijo, da je bila kon\xc4\x8dana leta 439 ali kmalu zatem, vsekakor pa med vladanjem cesarja Teodozija II., to je pred 450. Namen zgodovine je bil nadaljevati delo Evzebija Cezarejskega. V preprostem gr\xc5\xa1kem jeziku so opisane izku\xc5\xa1nje cerkve od \xc4\x8dasa Konstantina Velikega do pisateljevega \xc4\x8dasa. V ospredju so cerkvena razhajanja, saj takrat, ko je v cerkvi mirno, nima zgodovinar o \xc4\x8dem pisati (7.48.7). V predgovoru k 5. knjigi Sokrat brani ukvarjanje z arijanstvom in politi\xc4\x8dnimi dogodki poleg pisanja o cerkvi._NEWLINE_Cerkvena zgodovina je eden redkih virov o Hipatiji, matemati\xc4\x8darki in filozofinji iz Aleksandrije._NEWLINE_Sokratovo poro\xc4\x8dilo je v mnogih pogledih dobro uravnote\xc5\xbeeno. Bil je previden, ni uporabljal hiperboli\xc4\x8dnih naslovov, ko se je skliceval na ugledne osebnosti v cerkvi in dr\xc5\xbeavi._NEWLINE_Pogosto se domneva, da je bil privr\xc5\xbeenec novacijanstva. To temelji na tem, da navaja veliko podrobnosti o novacijancih, o njih govori z velikodu\xc5\xa1nimi besedami, tako kot o arijancih in drugih skupinah. O sebi govori kot pripadniku cerkve. _NEWLINE_Sokrat trdi, da dolguje spodbudo za pisanje svojega dela nekemu Teodorusu, ki se pojavi v predgovoru druge knjige kot "sveti \xc4\x8dlovek bo\xc5\xbeji" in zdi se, da je bil menih ali eden vi\xc5\xa1jih duhovnikov. Takratna zgodovinarja Sozomen in Teoderet sta povezana s Sokratom v zbirki 6. stoletja, ki je imela nepojasnjene razlike do pred kratkim, ko so se njihove posamezne upodobitve vrste kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih cesarjev razlikovale med seboj in so bile v nasprotju z delom Hartmuta Leppina Von Constantin dem Grossen zu Teodozij II. (G\xc3\xb6ttingen 1996).\n_START_SECTION_\nIzdaje in prevodi\n_START_PARAGRAPH_\nCerkveno zgodovino je v gr\xc5\xa1\xc4\x8dini uredil Robert Estienne na podlagi Codexa regiusa 1443 (Pariz, 1544); prevod v latin\xc5\xa1\xc4\x8dino Johannesa Christophorsona (1612) je pomemben za njeno razli\xc4\x8dico branja. Temeljno zgodnjo sodobno izdajo pa je pripravil Henricus Valesius (Henri Valois) (Pariz, 1668), ki uporablja Codex regius, Codex Vaticanus in Codex Florentinus ter tudi posredno tradicijo Teodorusa Lektorja (Codex Leonis Alladi)._NEWLINE_Besedilo je bilo popravljeno v Patrologia graeca, zvezek 67 (na spletni strani documentacatholicaomnia.eu._NEWLINE_Novo kriti\xc4\x8dno izdajo besedila je uredil G. C. Hansen in je bila objavljena v seriji Die Griechischen Christlichen Schriftsteller (Berlin, Akademie Verlag) 1995._NEWLINE_Angle\xc5\xa1ki prevod A. C. Zenosa je bil objavljen v Nicene and Post-Nicene Fathers, 2. serija, 2. zvezek. Uredila Philip Schaff in Henry Wace. (Buffalo, NY: Christian Literature Publishing Co., 1890) (spletne izdaje: newadvent.org ccel.orgmunseys.com)._NEWLINE_Pred kratkim je bila Sokratova Zgodovina objavljena v \xc5\xa1tirih dvojezi\xc4\x8dnih zvezkih Pierra Maravala v zbirki Sources Chr\xc3\xa9tiennes.'