b'\n_START_ARTICLE_\nTheodor W. Adorno\n_START_SECTION_\nMladost v Frankfurtu (1903-1924)\n_START_PARAGRAPH_\nTheodor Ludwig Adorno-Wiesengrund je bil rojen v Frankfurtu na Majni, 1. septembra 1903. Njegov o\xc4\x8de Oscar Alexander Wiesengrund (1870-1946) je bil veletrgovec z vini in v protestantizem spreobrjeni jud, njegova mati Maria Calvelli Adorno pa pevka, po rodu Korzi\xc4\x8danka in katoli\xc4\x8danka. Adorno je odra\xc5\xa1\xc4\x8dal v ulici\xc2\xa0\xc2\xbbStra\xc3\x9fe der Sch\xc3\xb6nen Aussicht\xc2\xab, v kateri je dolgo \xc5\xbeivel filozof Arthur Schopenhauer. Leta 1914 se je dru\xc5\xbeina preselila v novo zgrajeno, dvonadstropno hi\xc5\xa1o v \xc4\x8detrti Obberad (Seeheimer Stra\xc3\x9fe 19)._NEWLINE_Adorno je bil kr\xc5\xa1\xc4\x8den katolik in prejel tudi sveto birmo, a se je kasneje, pod vplivom idej njegovega verskega u\xc4\x8ditelja, spreobrnil v evangeli\xc4\x8dansko vero. Kljub o\xc4\x8detovim judovskim koreninam, ni imel v otro\xc5\xa1tvu nobene povezave z judovstvom. Tako se njegov odnos do judovstva poka\xc5\xbeejo \xc5\xa1ele po drugi svetovni vojni in z njo povezanim holokavstom._NEWLINE_Pri njih je \xc5\xbeivela tudi Adornova teta, pevka in pianistka Agatha Calvelli-Adorno, ki jo je Adorno poimenoval njegova\xc2\xa0\xc2\xbbdruga mama\xc2\xab. Ona ga je nau\xc4\x8dila igrati klavir. Glasba je bila v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du te visokome\xc5\xa1\xc4\x8danske dru\xc5\xbeine. Njegova mati je potovala po Evropi s skupino\xc2\xa0\xc2\xbbWaldv\xc3\xb6glein\xc2\xab\xc2\xa0iz Wagnerjeve opere Siegfrid. Adorno se je s \xc5\xa1tiriro\xc4\x8dnim igranjem (klavirja) \xc5\xbee zelo hitro seznanil s komorno in simfoni\xc4\x8dno glasbo, s \xc4\x8dimer so se razvile njegove glasbene kompetence. Po urah klavirja je imel \xc5\xa1e zasebne ure komponiranja pri Bernhardu Seklesu. 1923 je bila, kot del koncerta godalnega kvarteta, izvedena njegova glasbena kompozicija. Neki kritik ga je opisal, da je\xc2\xa0\xc2\xbbskoraj enak svojemu u\xc4\x8ditelju Bernardu Seklesu in njegovemu tekmecu Paulu Hindemithu\xc2\xab._NEWLINE_Po tem, ko je presko\xc4\x8dil dva razreda, je s 17 leti, kot najbolj\xc5\xa1i v razredu, maturiral na Kaiser-Wilhelms-Gymnasium (danes Freiherr-vom-Stein-Schule). O filozofiji ga je \xc5\xbee takrat pou\xc4\x8deval njegov 14 let starej\xc5\xa1i prijatelj Siegfried Kracauer, pomemben urednik feljtonov pri Frankfurter Allgemeine Zeitung. Skupaj sta \xc4\x8dez leta redno ob sobotah popoldan brala Kantovo Kritiko \xc4\x8distega uma. Po Adornovih besedah naj bi ta izku\xc5\xa1nja bila bolj pomembna kot vsi akademski profesorji. Brez ve\xc4\x8djih naporov je osvojil tudi tuje jezike kot so latin\xc5\xa1\xc4\x8dina, gr\xc5\xa1\xc4\x8dina, franco\xc5\xa1\xc4\x8dina in po emigraciji tudi angle\xc5\xa1\xc4\x8dina._NEWLINE_Leta 1921 se je vpisal na Univerzo v Frankfurtu, kjer je \xc5\xa1tudiral filozofijo, muzikologijo, psihologijo in sociologijo. Isto\xc4\x8dasno se je za\xc4\x8del ukvarjati z glasbeno kritiko. Filozofijo mu je predaval Hans Cornelius, sociologijo pa Gottfried Salomon-Delatour in Franz Oppenheimer. Na univerzi se je leta 1922 spoprijateljil z Maxom Horkheimerjem, s katerim sta imela podobne teoreti\xc4\x8dne nazore. Preko Kracauerja pa se je spoprijateljil tudi z Walterjem Benjaminom. Konec leta 1924 je zaklju\xc4\x8dil svoj \xc5\xa1tudij z disertacijo o fenomenologiji Edmunda Husserla. Disertacija je napisana v duhu njegovega profesorja Hansa Corneliusa in se razlikuje od kasnej\xc5\xa1ih Adornovih idej._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu je spoznal tudi svojo bodo\xc4\x8do \xc5\xbeeno Margarete Karplus, saj so bili njuni star\xc5\xa1i dru\xc5\xbeinski prijatelji, njen o\xc4\x8de pa je sodeloval z Adornovim o\xc4\x8detom, saj je bil lastnik tovarne za predelavo usnja.\n_START_SECTION_\nBivanje na Dunaju (1925-1926)\n_START_PARAGRAPH_\nMarca leta 1925 se je Adorno preselil na Dunaj, rojstno mesto dodekafonije, kjer je najel sobo v penzionu\xc2\xa0\xc2\xbbLuisenheim\xc2\xab\xc2\xa0v 9. okro\xc5\xbeju Dunaja. Pri Albanu Bergu, u\xc4\x8dencu Arnolda Sch\xc3\xb6nberga, ki ga je leta 1924 spoznal \xc5\xbee v Frankfurtu, je za\xc4\x8del podiplomski \xc5\xa1tudij kompozicije, isto\xc4\x8dasno pa je imel ure klavirja pri znanemu pianistu Eduardu Steuermannu. Spoznal pa je tudi samega Arnolda Sch\xc3\xb6nberga, ustanovitelja Druge dunajske \xc5\xa1ole in pionirja dodekafonije ter kasneje serializma. Adorno je cenil Sch\xc3\xb6nbergove revolucionarne spremembe v kompoziciji, tako imenovane Zw\xc3\xb6lftonkompositionen, o katerih je pisal tudi v svojem delu Philosophie der neuen Musik (Filozofija nove glasbe)._NEWLINE_Adorno je \xc5\xbee v prvih letih na Dunaju pisal \xc4\x8dlanke o skladbah Berga in Sch\xc3\xb6nberga, ter se leta 1928 tudi zaposlil kot glasbeni kritik v uredni\xc5\xa1tvu avantgardne revije Anbruch. Leta 1931 pa je zaradi sporov z uredni\xc5\xa1tvom prenehal s tem delom. Na Dunaju je Adorno tudi veliko komponiral. Napisal je cikle skladb za klavir, ki predstavljajo najbolj obse\xc5\xbeen del njegovega komponiranja. Pisal pa je tudi skladbe za orkester, komorno glasbo za godala in a capella zbore, ter prirejal francoske ljudske pesmi._NEWLINE_V \xc4\x8dasu bivanja na Dunaju je spoznal tudi ljudi kot so glasbenik Hermann Grab, satirik Karl Kraus in filozof Georg Lukacs. Lukacseva dela je bral \xc5\xbee v \xc4\x8dasu srednje \xc5\xa1ole in so vplivala na njegovo dojemanje Marxa.\n_START_SECTION_\nFrankfurtu, Berlin, Oxford, London (1926-1937)\n_START_PARAGRAPH_\nPo vrnitvi iz Dunaja, se je Adorno intenzivno ukvarjal s komponiranjem in pisanjem glasbenih kritik, ki jih je objavljal v Musikbl\xc3\xa4tter des Anbruchs in Frankfurter Zeitung. Prav tako pa je za\xc4\x8del pisati svoje habilitacijsko delo z naslovom Begriff des Unbewussten in der transzendentalen Seelenlehre, ki pa ni bila v\xc5\xa1e\xc4\x8d niti mentorju Corneliusu, niti prijatelju Horkheimerju, saj naj ne bi vsebovala dovolj izvirnih ugotovitev. Zato je Adorno leta 1928 umaknil pro\xc5\xa1njo za opravljanje habilitacijskega dela. V letih 1928\xe2\x88\x921930 je zaman posku\xc5\xa1al dobiti redno zaposlitev kot glasbeni kritik pri \xc4\x8dasopisu Ullstein v Berlinu. Tudi njegov poskus za preureditev revije Musikbl\xc3\xa4tter des Anbruchs je spodletel, saj vodstvo revije ni delilo Adornovega navdu\xc5\xa1enja nad modernimi smernicami v glasbi. V teh letih je tudi ve\xc4\x8dkrat obiskal Berlin, saj je tam \xc5\xbeivela njegova zaro\xc4\x8denka Gretel Karplus. Skupaj sta tudi potovala po Franciji in Italiji. V Berlinu je spoznal tudi mnogo svojih sodobnikov, kot so Bertolt Brecht, Hanns Eisler, Kurt Weill in Ernst Bloch._NEWLINE_Leta 1929 je sprejel tudi ponudbo evangeli\xc4\x8danskega teologa Paula Tillicha in pod njegovim mentorstvom leta 1931 habilitiral na univerzi v Frankfurtu z delom Kierkegaard \xe2\x80\x93 Konstruktion des \xc3\x84sthetischen, ki \xc5\xbee vsebuje nekatere za\xc4\x8detne ideje in teze, ki jih je kasneje v \xc5\xbeivljenju razvijal. V mo\xc4\x8dno predelano knji\xc5\xbeno izdajo (1933) je dodal \xc5\xa1e posvetilo\xc2\xa0\xc2\xbbMojemu prijatelju Siegfriedu Kracauerju\xc2\xab._NEWLINE_\xc5\xbde pred habilitacijo je Adorno pogosto bil v dru\xc5\xbebi levi\xc4\x8darskih kolegov (Horkheimer, Tillich, Friedrich Pollock, Adolf Loewe in Karl Mannheim), ki so se sestajal v kavarni Laumer._NEWLINE_Leta 1933 mu je, zaradi judovskih korenin, nacionalsocialisti\xc4\x8dni re\xc5\xbeim prepovedal predavati na univerzi. Kot mnogi intelektualci je pri\xc4\x8dakoval, da bo nov re\xc5\xbeim le kratkoro\xc4\x8den in se je na za\xc4\x8detku celo trudil, da bi dobil delovno mesto, kot glasbeni kritik, pri \xc4\x8dasopisu Vossische Zeitung._NEWLINE_Leta 1934 je od\xc5\xa1el v Veliko Britanijo, kjer se je vpisal na podiplomski \xc5\xa1tudij filozofije v Oxfordu, saj mu niso priznali habilitacije, ki jo je dosegel v Nem\xc4\x8diji. Pod mentorstvom Gilberta Ryla je za\xc4\x8del pisati doktorat o filozofiji Edmunda Husserla, ki pa ga ni dokon\xc4\x8dal v Oxfordu in je iz\xc5\xa1el \xc5\xa1ele leta 1956 pod naslovom Zur Metakritik der Erkenntnistheorie._NEWLINE_Prav tako je v Oxfordu pisal razprave o sociologiji Karla Mannheima, kot tudi glasbeno-teoreti\xc4\x8dne \xc4\x8dlanke za revijo Wiener Musikschrift 23, ter \xc4\x8dlanek o jazzu, ki ga je leta 1936 objavil pod psevdonimom Hektor Rotweiler, v katerem zanika vsakr\xc5\xa1no estetsko vrednost tega stila glasbe. Mnenje o jazzu tudi kasneje ni spremenil, \xc4\x8deprav ob tem \xc4\x8dasu \xc5\xa1e ni imel pristnih stikov s to glasbo._NEWLINE_Med letoma 1934 in 1937 je pogosto potoval nazaj v Nem\xc4\x8dijo, saj ga je o\xc4\x8de v tem \xc4\x8dasu finan\xc4\x8dno mo\xc4\x8dno podpiral. Pogosto je obiskal tudi svojo zaro\xc4\x8denko, ki se je leta 1937 prav tako preselila v London, kjer sta se 8. septembra istega leta tudi poro\xc4\x8dila.\n_START_SECTION_\nIzseljenec v ZDA (1938-1953)\n_START_PARAGRAPH_\nHorkheimer mu je ponudil slu\xc5\xbebo na In\xc5\xa1titutu za dru\xc5\xbebene raziskave v ZDA in z \xc5\xbeeno sta se februarja leta 1938 preselila v New York. Na In\xc5\xa1titutu za dru\xc5\xbebene raziskave je sodeloval pri projektu radijskih raziskav, ki pa mu zaradi komercialnega sistema radijskih postaj ni bil preve\xc4\x8d v\xc5\xa1e\xc4\x8d, saj je sistem mo\xc4\x8dno posplo\xc5\xa1eval kompleksnost dojemanja glasbe. Zato je v reviji za dru\xc5\xbebeni razvoj leta 1938 objavil \xc4\x8dlanek z naslovom \xc3\x9cber den Fetischcharakter der Musik und die Regression des H\xc3\xb6rens, ki ga je sam opisal kot svoj\xc2\xa0\xc2\xbbprvi poraz\xc2\xab\xc2\xa0pri projektu radijskih raziskav. Kljub temu, da je po dveh letih projekt zapustil, se je pri tem projektu prvi\xc4\x8d sodeloval pri empiri\xc4\x8dnih sociolo\xc5\xa1kih raziskavah._NEWLINE_Leta 1939 sta s Horkheimerjem pri\xc4\x8dela pisati knjigo o\xc2\xa0\xc2\xbbdialekti\xc4\x8dni logiki\xc2\xab. Leta 1940 sta se Horkenheimer in njegova \xc5\xbeena Maidon preselila v Los Angeles, leto kasneje pa sta to storila tudi Adorno in Gretel. V Los Angelesu je v isti soseski \xc5\xbeivelo tudi velik drugih nem\xc5\xa1kih in avstrijskih emigrantov, med drugim Berthold in Salka Viertel, Thomas in Katja Mann, Berthold Brecht in Helena Weigel, Max Reinhard, Hanns Eisler ter Arnold Sch\xc3\xb6nberg. Ve\xc4\x8dina jih je upala na zaposlitev v Hollywoodski filmski industriji._NEWLINE_Leta 1944 sta Horkheimer in Adorno najprej izdala delo z naslovom Philosophische Fragmente s posvetilom\xc2\xa0\xc2\xbbFriedrichu Pollocku za 50. rojstni dan\xc2\xab, leta 1947 pa v kon\xc4\x8dni obliki pod naslovom Dialektik der Aufkl\xc3\xa4rung (Dialektika razsvetljenstva), ki velja za enega glavnih del kriti\xc4\x8dne teorije Frankfurtske \xc5\xa1ole._NEWLINE_Hartmut Scheible je Adornova leta v Kaliforniji opisal kot\xc2\xa0\xc2\xbbnajbolj produktivna v njegovem \xc5\xbeivljenju\xc2\xab, saj so v tem \xc4\x8dasu nastala tudi druga pomembna dela, kot sta Minima Moralia in Philosophie der neuen Musik. S Hannsem Eislerjem sta v teh letih napisala tudi delo Composing for the films, ki pa je iz\xc5\xa1lo \xc5\xa1ele leta 1969. V tem \xc4\x8dasu pa je sodeloval tudi s Thomasom Mannom, kateremu je svetoval pri pisanju dela Doktor Faustus._NEWLINE_Po izidu dela Philosophische Fragmente leta 1944 se je pridru\xc5\xbeil raziskovalnemu projektu na temo Antisemitizma. Tako je leta 1950 iz\xc5\xa1la sociolo\xc5\xa1ka \xc5\xa1tudija univerze v Berkleyu z naslovom The Authoritarian Personality (Avtoritarna osebnost), ki preiskuje rasisti\xc4\x8dne predsodke v povezavi z avtoritarnim re\xc5\xbeimom in fa\xc5\xa1izmom.\n_START_SECTION_\nVrnitev v Frankfurt (1949-1969)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1953 se je Adorno dokon\xc4\x8dno preselil nazaj v Nem\xc4\x8dijo in se zaposlil kot izreden profesor za filozofijo in sociologijo na Univerzi v Frankfurtu. Na vrnitev naj bi odlo\xc4\x8dilno vplivalo domoto\xc5\xbeje, ter sam jezik, saj je Adorno v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini videl neko\xc2\xa0\xc2\xbbposebno sorodnost s filozofijo\xc2\xab. Po ponovni otvoritvi In\xc5\xa1tituta za dru\xc5\xbebene raziskave 14. novembra 1951 je bil imenovan za namestnika direktorja. Ta in\xc5\xa1titut je bil prva ustanova, ki je omogo\xc4\x8dala \xc5\xa1tudij sociologije v povojni Nem\xc4\x8diji. Po upokojitvi Horkheimerja leta 1958 prevzel njegovo mesto direktorja. Na tem in\xc5\xa1titutu je bila zaposlena tudi Adornova \xc5\xbeena, ki je pred tiskom urejala Adornove tekste._NEWLINE_Zaradi znanstvenega prispevka v \xc4\x8dasu \xc5\xbeivljenja v ZDA je Adorno v 50ih in 60ih letih postal eden glavnih predstavnikov nem\xc5\xa1ke sociologije. Leta 1952 je imel pomemben govor z naslovom Zur gegenw\xc3\xa4rtigen Stellung der empirischen Sozialforschung in Deutschland. V tem \xc4\x8dasu je izdal tudi mnogo pomembnih \xc4\x8dlankov, kot so Empirische Sozialforschung in Soziologie und empirische Forschung._NEWLINE_Leta 1956 je izdal svoje delo o Husserlu z naslovom Zur Metakritik der Erkenntnistheorie, ki ga je za\xc4\x8del pisati \xc5\xbee v \xc4\x8dasu bivanja v Oxfordu, v letih 1955/1956 pa tudi dokon\xc4\x8dal. Leta 1966 pa prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1lo njegovo glavno delo Negative Dialektik (Negativna dialektika). S svojimi glasbeno-filozofskimi in glasbeno-sociolo\xc5\xa1kimi deli je mo\xc4\x8dno vplival tudi na glasbeno \xc5\xbeivljenje v povojni Nem\xc4\x8diji. Tak\xc5\xa1na dela so Philosophie der neuen Musik (1949), Uvod v muzikologijo in monografije o Wagnerju (1952), Gustavu Mahlerju (1960) in Albanu Bergu (1968)._NEWLINE_Zadnja leta Adornovega \xc5\xbeivljenja pa so zaznamovali predvsem \xc5\xa1tudentski protesti v Nem\xc4\x8diji. \xc4\x8ceprav je bil podpornik \xc5\xa1tudentskega gibanja, je zavra\xc4\x8dal akcionizem, ki pa se je iz leta v leto pri \xc5\xa1tudentskem gibanju pove\xc4\x8deval. \xc5\xa0e posebej po 2. juniju leta 1967, ko so policisti na demonstracijah ustrelili \xc5\xa1tudenta Benna Ohnesorga. Adorno je te proteste primerjal z\xc2\xa0\xc2\xbbobna\xc5\xa1anjem \xc5\xbeivali, ki so zaprte in i\xc5\xa1\xc4\x8dejo izhod\xc2\xab. Po tem ko so \xc5\xa1tudenti leta 1969 vdrli v In\xc5\xa1titut in je morala posredovati policija, je Adorno prenehal s svojim javnim predavanjem in se umaknil._NEWLINE_Na vsakoletnem dopustu v \xc5\xa1vicarskih gorah z \xc5\xbeeno je 6. avgusta 1969 umrl zaradi sr\xc4\x8dne kapi.\n_START_SECTION_\nKriti\xc4\x8dna teorija\n_START_PARAGRAPH_\nAdornovo delo izvira iz vpogleda, katerega si deli z vso umetnostjo 20.st. oz. z avantgardo \xe2\x80\x93 prepoznavanje primitivnega v sebi in v svetu. V \xc4\x8dasu svetovne vojne, kolonialisti\xc4\x8dne okrepitve in pospe\xc5\xa1ene proizvodnje surovin se je zahodni svet napolnil z barbarsko civilizacijo. Adorno pravi, da je samoohranitev dru\xc5\xbebe postala nerazpoznavna od dru\xc5\xbebeno odobrene po\xc5\xbertvovalnosti: "primitivnih" ljudi, primitivnih vidikov ega in primitivnih, mimeti\xc4\x8dnih po\xc5\xbeelenj, katere najdemo v imitaciji in simpatiji. Adornovo literaturo o politiki, filozofiji in glasbi bi lahko opisali kot kritiko na\xc4\x8dinov, s katerimi ljudje posku\xc5\xa1ajo opravi\xc4\x8diti samopo\xc5\xa1kodovanje kot nujno in potrebno ceno samoohranitve. Robert Hullot-Kentor razlaga, da je centralni motiv oz. povod Adornovega dela sestavljen iz dolo\xc4\x8danja oz. ugotavljanja, kako bi \xc5\xbeivljenje lahko bilo ve\xc4\x8d kot boj za samoohranitev. Njegovo delo Negativna dialektika (Negative Dialektik) razlaga, da je princip samoohranitve ni\xc4\x8d ve\xc4\x8d kot "zakon pogube, ki se pokorava zgodovini". Na najosnovnej\xc5\xa1i ravni je Adornovo razmi\xc5\xa1ljanje motivirano s fundamentalno kritiko tega zakona.\n_START_SECTION_\nNegativna dialektika\n_START_PARAGRAPH_\nNegativna dialektika je verjetno Adornovo najbolj poznano delo, predvsem zaradi svoje kontroverznosti. Znano je, kaj dialektika pomeni v Heglovem smislu: za tezo (npr. za nemir), sledi antiteza (npr. vojna), nato se iz tega razvije sinteza. Hipoteza je potrjena na vi\xc5\xa1jem nivoju (v na\xc5\xa1em primeru za popolni mir). Heglova perpektiva zagovarja, da je napredek \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva in duha v skladu s pravilom dialekti\xc4\x8dnega trokoraka. Po prvih dveh svetovnih vojnah, po prihodu fa\xc5\xa1izma in stalinizma in ob milijonih mrtvih civilistov, vojakov na boji\xc5\xa1\xc4\x8dih in zapornikov v tabori\xc5\xa1\xc4\x8dih bi heglovski optimizem moral delovati "pozitivno". Ali ne bi vse skupaj moralo biti tisto pravo? "Ne", pravi Adorno, "vse skupaj je neresnica." S tem dialektika postane negativna. Le ta ne stremi ve\xc4\x8d k sintezi, ampak po poti konkretne negacije \xc4\x8dim dlje od nje. Mo\xc4\x8d je prisotna povsod, v vsaki stvari, v vsakem individuumu. Adorno negira tovrstno hiearhijo in \xc5\xbeeli izena\xc4\x8diti podrejenost. Od tukaj je treba, \xc4\x8detudi proti toku zgodovine in ekspanzionisti\xc4\x8dnem besu sistema, stopiti na stran v najbolj globoko notranjost ogro\xc5\xbeenega posameznika in na splo\xc5\xa1no tistega, kar ni identi\xc4\x8dno vsemu drugemu - posebnega. Resnico je mogo\xc4\x8de najti le v posebnemu, ki se razvija stran od razli\xc4\x8dnih konceptov in ideologij. V resnici lahko potem svoje mesto in svoje poreklo najde humanost._NEWLINE_Adorno je svoje najbolj znano delo dalje navezoval tudi na religijo, znano pa je, da je bila eden glavnih motivov zanjo druga svetovna vojna. Kot \xc4\x8dlovek judovskih korenin in intelektualec je bil \xc4\x8das Hitlerjevega vzpona prisiljen pre\xc5\xbeiveti v izgnanstvu. Bil je pod velikim vtisom grozodejstev vojne in Auschwitza, zato v svojem delu stremi k zatretju podrejenosti in nemo\xc4\x8di posameznika.\n_START_SECTION_\nAdorno o glasbi\n_START_PARAGRAPH_\nAdorno je bil zelo znan po svojem konservativnem odnosu do glasbe in po hudih kritikah do popularne glasbe. Neprizanesljiv je bil tudi do jazza. Nekateri poznavalci zgodovine jazza so njegove kritike ozna\xc4\x8dili "kot nekaj najbolj neumnih strani, kadarkoli napisanih o jazzu" . Adorno je kritiziral tudi nekatere klasi\xc4\x8dne skladatelje in \xc5\xa1e danes njegove kritike burijo duhove med glasbenimi teoretiki. Je prista\xc5\xa1 nem\xc5\xa1ke klasi\xc4\x8dne \xc5\xa1ole glasbe. Med njegove najljub\xc5\xa1e skladatelje sodita Beethoven in Wagner. Sam je bil kot skladatelj privr\xc5\xbeenec atonalne glasbe in je izmed sodobnej\xc5\xa1ih skladateljev najve\xc4\x8d veljave dajal Arnoldu Sch\xc3\xb6nbergu. Nepridvidljivost in destruktivnost sta bili po njegovem odlo\xc4\x8dilni lastnosti v glasbi, ki bi lahko razsvetlili glasbeno prihodnost. Adorno je ves \xc4\x8das svojega \xc5\xbeivljenja nekako upal, da bo revolucija vzpona intelektualnosti pomagala poslu\xc5\xa1alcem premagati evolucijsko pogojene prepreke pri izbiri glasbe. Adorno je bil precej skepti\xc4\x8den do tehnolo\xc5\xa1kega razvoja in do razvoja elektronskih in\xc5\xa1trumentov ter do ozvo\xc4\x8denja. Veliko je kritiziral big band skupine, saj tovrsten jazz po njegovem ni bil dovolj destruktiven za zahodno kulturo, pa\xc4\x8d pa mo\xc4\x8dno komercializiran in samo nekak\xc5\xa1en fin izgovor za poslu\xc5\xa1anje komercialne glasbe. Jazz naj bi skupaj s plesom le zadovoljeval eroti\xc4\x8dne potrebe na dru\xc5\xbebeno sprejemljiv na\xc4\x8din. Resni\xc4\x8dno revolucionarna glasba pa po njegovem ne bi smela zapravljati toliko energije, kot jazz. Adorno je bil kriti\xc4\x8den tudi do kasnej\xc5\xa1e popularne glasbe. Pri vsemu skupaj je najve\xc4\x8djo kritiko namenil t. i. standardizaciji skladb. Uspe\xc5\xa1nice naj bi bile narejene po to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8denem modelu, kjer je jasno dolo\xc4\x8deno \xc5\xa1tevilo taktov, razporeditev delov in skupno trajanje pesmi. V tovrstnih "Schlager" pesmih se nikdar ne pojavi pojavi ni\xc4\x8d nepridvidljivega, kar bi pesmim dalo dodatno umetni\xc5\xa1ko kvaliteto. Glasbo in poslu\xc5\xa1alce je rad raz\xc4\x8dlenjeval in za tovrstne pesmi in skladbe uvedel pojem "potro\xc5\xa1na glasba". Vanjo je za\xc4\x8del uvr\xc5\xa1\xc4\x8dati vse, od big band sestavov do rock\'n\'roll skupin. Kritiziral je tudi glasbo, povezano s politi\xc4\x8dnim protestom, npr. ob izbruhu vojne v Vietnamu (izvajalci, kot so Bob Dylan, Joan Baez, itd.). Trdil je, da glasba, kljub temu, da \xc5\xbeeli biti alternativna in revolucionarna, \xc5\xa1e vedno v biti ostaja komercialna. In da tovrstnih pesmi, ki npr. spodbujajo h kon\xc4\x8danju vojne v Vietnamu, zaradi tovrstne kontradikcije ne more prena\xc5\xa1ati in se mu zdijo nesprejemljive._NEWLINE_Adorno ni bil prepoznan samo kot eden bolj\xc5\xa1ih ampak tudi kot eden najbolj kontroverznih filozofov 20. stoletja. Adornove razprave in literarna dela so imela velik vpliv na kasnej\xc5\xa1e generacije kriti\xc4\x8dnih teoretikov in filozofov, ki so se zanimali za nihilizem in dominacijo. Adorno ni in ne bo pozabljen. Njegova pojasnitev sodobnih dru\xc5\xbeb in prepleta razloga in dominance sta za razliko od konzervativne glasbene teorije se \xc5\xa1e vedno relevantna za nove generacije filozofov in dru\xc5\xbebenih kritikov nove levice. Zaradi svoje kontroverznosti je povzel tudi veliko kritik. Ne glede na to je Theodor W. Adorno eden najbolj vplivnih mislecev 20. stoletja na podro\xc4\x8dju filozofije in estetike. Kot kritik fa\xc5\xa1izma in, kar je sam poimenoval \xe2\x80\x9ckulturne indrustrije\xe2\x80\x9d, njegova dela (kot so Dialektik der Aufkl\xc3\xa4rung, Minima Moralia in Negative Dialektik) mo\xc4\x8dno zaznamujejo evropsko novo levico.\n_START_SECTION_\nVplivi\n_START_PARAGRAPH_\nV svojih letih delovanja kot filozof se je mo\xc4\x8dno opiral na stali\xc5\xa1\xc4\x8da drugih nem\xc5\xa1kih filozofov kot so Hegel, Marx, Nietzsche in Freud.\n_START_SECTION_\nHegel\n_START_PARAGRAPH_\nHeglov vpliv na Adorna je mogo\xc4\x8de opaziti \xc5\xbee leta 1931, saj se mo\xc4\x8dno opira na njegovo teorije dialekrike. Gerhard Schweppenh\xc3\xa4user je kot eno od osnovnih idej, ki jih je uporabil Adorno, izpostavil Heglov kategorijo logi\xc4\x8dne negacije. V svojem glavnem delu Negative Dialektik izrazi, tako tradicionalni, kot tudi uporni\xc5\xa1ki duh njegove teorije in skozi Heglove motive zanika njegovo dialektiko in razvija svojo negativno dialektiko.\n_START_SECTION_\nKarl Marx\n_START_PARAGRAPH_\nMarxovo delo Kapital, Kritika politi\xc4\x8dne ekonomije, je osnova za Adornovo razmi\xc5\xa1ljanje, saj od tukaj prevzame Marxovo kategorizacijo. Preko Georga Lukacsa pa se seznani tudi z idejami materialnega feti\xc5\xa1izma in materializacijo \xc4\x8dloveka, ki sta tesno povezana z Adornovim pojmovanjem trgovanja. Adornov opis \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva, ki ga karakterizira nenasitno in samodestruktivno obna\xc5\xa1anje, pa bi lahko hitro interpretirali kot opis kapitalizma.\n_START_SECTION_\nSigmund Freud\n_START_PARAGRAPH_\nPsihoanaliza je eden osnovnih elementov kriti\xc4\x8dne teorije. Sicer, za razliko od Horkheimerja, Adorno nikoli ni sprejel prakti\xc4\x8dnih izku\xc5\xa1enj psihoanalize, je pa \xc5\xbee zelo hitro sprejel teoreti\xc4\x8dno del Freuda.\n_START_SECTION_\nFriedrich Nietzsche\n_START_PARAGRAPH_\nNietzsche je predstavljal Adornu zelo velik vpliv. Adorno in Nietzsche sta delila podobno mnenje glede pomembnosti samostojnosti in neodvisnosti posameznika. Biti avtonomen naj bi imelo za posledico to, da te drugi tretirajo kot morebitno umetni\xc5\xa1ko delo. Adorno je, skupaj z drugimi intelektualci tistega \xc4\x8dasa, razpravljal o tem, da je bila kapitalisti\xc4\x8dna dru\xc5\xbeba ogromna potro\xc5\xa1ni\xc5\xa1ka dru\xc5\xbeba, v kateri so posamezniki kategorizirani in zajeti s strani zelo omejevalne sociolo\xc5\xa1ke, ekonomske in politi\xc4\x8dne strukture, ki je imela majhen interes nad njimi. Poleg tega, je Nietzsche predstavljal velik vpliv na Adornovo razumevanje, ki ga je pridobil v razmerju med razlogom in dominanco. V knjigi Dialektik der Aufkl\xc3\xa4rung (skupaj z Maxom Horkheimerjem) je Adorno povzel in nadaljeval Nietzscheve ideje.'