b'\n_START_ARTICLE_\nAlegorija\n_START_SECTION_\nDefinicija\n_START_PARAGRAPH_\nPojem alegorija izhaja iz gr\xc5\xa1kega glagola allegorein, ki pomeni \xc2\xbbgovoriti drugo, govoriti druga\xc4\x8de\xc2\xab\xc2\xa0in temelji na predstavljanju pojmovno-idejnega sveta s pomo\xc4\x8djo konkretnih podob, likov, prizorov._NEWLINE_V anti\xc4\x8dni retoriki je termin alegorija sprva ozna\xc4\x8deval metafori\xc4\x8den pomen celega stavka oz. povedi za razliko od posamezne besede kot metafore npr. v Ciceronovem govoru  Proti Pizonu (9,29): \xc2\xbbJaz, ki sem v hudih neurjih in valovih vodil dr\xc5\xbeavno ladjo in sem jo nepo\xc5\xa1kodovano pripeljal v luko, jaz da bi se bal tvojega mrkega \xc4\x8dela in duha tvojega prijatelj?\xc2\xab\xc2\xa0Dandanes se podobni stavki imenujejo metafore, medtem ko je termin alegorija raz\xc5\xa1iril svoj pomen zahvaljujo\xc4\x8d alegorezi. V primerih, ko je bilo mo\xc5\xbeno tekst razlo\xc5\xbeiti tako, da se je pomen njegovih besed v celoti v vseh podrobnostih zavestno prena\xc5\xa1al na \xc4\x8disto drug niz pojavov, o katerih v tekstu ni bilo govora, toda ravno v tem prenesenem pomenu je bil pravi smisel teksta, takrat je alegorija dobila veliko \xc5\xa1ir\xc5\xa1i pomen od metafore, ta njen novi pomen pa jo je privedel v bli\xc5\xbeino pojmov kot sta simbol in parabola. \xc2\xbbZ alegorijo in simbolom se ozna\xc4\x8duje nekaj takega, \xc4\x8digar smisel ne le\xc5\xbei v njegovi pojavnosti, obliki, se pravi v besedah, ampak v pomenu, ki se nahaja izven njega. Namesto tega, kar imamo namen re\xc4\x8di, ka\xc5\xbeemo na nekaj drugega, nekaj bolj otipljivega, ampak na tak na\xc4\x8din, da je vseeno mo\xc5\xbeno razumeti, kaj je tisto drugo\xc2\xab\xc2\xa0(Gadamer). Po Gadamerovem mi\xc5\xa1ljenju do  strogega lo\xc4\x8devanja pojma alegorije in simbola pri\xc5\xa1lo \xc5\xa1ele od 18. stoletja naprej (Re\xc4\x8dnik knji\xc5\xbeevnih termina: 13)._NEWLINE_O alegoriji govorimo torej takrat, ko se neka metafora v literarnem delu vseskozi podalj\xc5\xa1uje in ni vsebovana samo v eni ali nekaj besedah, ampak v celotnem govoru avtorja, ko svoje misli in opazovanja predstavlja v tak\xc5\xa1nih oblikah, ki nimajo poleg podobnosti nobene zveze z njegovimi mislimi.  Praviloma implicira ve\xc4\x8d pojmov, in sicer alegorijo kot retori\xc4\x8dno figuro in tekstno strategijo, alegorijo kot literarni \xc5\xbeanr in alegorijo kot alegorezo oz. alegori\xc4\x8dno interpretacijo. Alegoreza ali dejanska praksa alegori\xc4\x8dnega interpretiranja tekstov je razlaga dela z namenom, da se odkrije njegov skriti pomen. To pomeni, da delo ka\xc5\xbee na nekaj ve\xc4\x8d in nekaj boj globokega od tega, kar je v njem na prvi pogled povedano. Tak pristop je uvedel Teagen, ki je kot prvi alegori\xc4\x8dno razlagal mite (konec 6. st. pr. Kr.) in pojasnjeval odnose med bogovi z alegori\xc4\x8dno sliko odnosov in borbe med nasprotnimi naravnimi elementi. _NEWLINE_Z definicijo pojma so se jezikoslovci za\xc4\x8deli bolj aktivno ukvarjati v 19. stol. in  ponujali so njegovo  ob\xc5\xa1irno razlago, ki je temeljila predvsem na gr\xc5\xa1ki etimologiji\xc2\xa0: \xc2\xbbgovorim druga\xc4\x8de, tj.  nekaj drugega, ne to, kar dejanske besede ozna\xc4\x8dujejo,ampak  nekaj v prenesenem pomenu. Govoriti alegori\xc4\x8dno pomeni  figurativno, preko podobnosti. V okviru gesla  alegorija so govorili \xc5\xa1e o pojmu  \xc2\xbbalegori\xc4\x8dnost\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbpostavitev v prispodobah\xc2\xab) in \xc2\xbbalegori\xc4\x8den\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbprenesen, zaznamovan s podobnostjo, figurativen\xc2\xab). Alegorija je bila ve\xc4\x8dkrat definirana  kot \xc2\xbbprenesen govor, podobnost\xc2\xab, na primer trikotnik obdan z \xc5\xbearki ne ozna\xc4\x8duje tega, kar prikazuje, ampak bo\xc5\xbejo previdnost, ov\xc4\x8dka z zastavico \xe2\x94\x80 Jezusa Kristusa, sidro \xe2\x94\x80 upanje. _NEWLINE_Uporaba alegorije v knji\xc5\xbeevnosti, \xc5\xa1e posebej pa v pesni\xc5\xa1tvu je zelo \xc5\xa1iroka. Pred vsem je njen cilj prijetnej\xc5\xa1a oblika, v katero posku\xc5\xa1a avtor \xc2\xbboble\xc4\x8di\xc2\xab\xc2\xa0moralne nauke in resnice, ki v tej \xc2\xbbpreobleki\xc2\xab\xc2\xa0bolj u\xc4\x8dinkovito umsko in miselno ganejo bralca in mu dlje \xc4\x8dasa ostanejo v spominu. Skoraj cela gr\xc5\xa1ka in egip\xc4\x8danska mitologija je neke vrste alegorija. Vsak mit govori o dolo\xc4\x8denih \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih zna\xc4\x8dilnostih, npr. zgodba o Dedalusu  in Ikarju je prispodoba razuma, zdrave pameti in izku\xc5\xa1enosti na eni strani, in kritika nerazsodnosti, mladostne neizku\xc5\xa1enosti in zaletavosti na drugi.         _NEWLINE_Alegorija je lahko lik, dogodek, fabula v literarnem delu ali celotno delo (parabola), ki ima poleg dobesednega pomena \xc5\xa1e druge, bolj skrite in domiselne, alegori\xc4\x8dne pomene. Zveza med obema zna\xc4\x8dilnima plastema ima najve\xc4\x8dkrat konvencionalen pomen, dolo\xc4\x8den z versko, literarno ali  ikonografsko tradicijo, v\xc4\x8dasih pa sloni na naravni podobnosti (na primer pekel v plamenih - kazen za grehe, potapljajo\xc4\x8da se ladja - dr\xc5\xbeava v nevarnosti, Orfej z liro v roki - odre\xc5\xa1ilna mo\xc4\x8d glasbe). Pomen podobe pri tem ni jasen iz nje same (kot pri simbolu), je torej razumljiv samo iz pojma, ki ga predstavlja.                                                                                                                          _NEWLINE_Likovno alegorija, v \xc4\x8dutno dojemljivi podobi ozna\xc4\x8duje mnogo bolj abstraktne pomene  , le da so ti pomeni \xc5\xbee vnaprej natan\xc4\x8dno razumsko dolo\xc4\x8deni, torej ne samo nakazani, sluteni. _NEWLINE_Pojem alegorija je zelo blizu simbolu. V dana\xc5\xa1nji literarni teoriji se je kljub temu udoma\xc4\x8dila potreba po ostrej\xc5\xa1em razlo\xc4\x8devanju med obema pojmoma. Tudi alegorija je podobno kot simbol oznaka za posebno zvezo ali razmerje med motivom in temo literarnega dela. Podobno kot simbol ima za podlago kak motiv, ki sam na sebi ni zadosten, saj ka\xc5\xbee na globlji \xc2\xbbsmisel\xc2\xab, ta pa se skriva v temi, ki mu je v celoti besedne umetnine dodana ali prirejena. Razlika med alegorijo in simbolom je ta, da je tema, na katero meri alegori\xc4\x8dni motiv, zmeraj idejno-racionalna in le v majhni meri afektivno-emotivna. Kjer se alegorija ne da razlo\xc5\xbeiti z razumsko razlago, nimamo opraviti s pravo alegoriko, ampak s simbolom ali vsaj s tvorbo, ki je bli\xc5\xbeja simboliki. Meja med pojmoma je pogosto nerazvidna, zabrisana in jo torej lahko ozna\xc4\x8dimo za prehod._NEWLINE_Medtem ko pri simbolu pesnik v ozadju posameznosti (kakor je npr. \xc2\xbbklanec\xc2\xab) i\xc5\xa1\xc4\x8de \xc5\xa1ir\xc5\xa1e, splo\xc5\xa1nej\xc5\xa1e pomene, z alegorijo natan\xc4\x8dno domi\xc5\xa1ljeni splo\xc5\xa1nosti sku\xc5\xa1a najti konkreten, enkraten znak._NEWLINE_Alegorija je bila \xc5\xbee v pozni antiki, nato pa zlasti v srednjem veku in baroku umetni\xc5\xa1ko sredstvo za ponazoritev teolo\xc5\xa1kih in filozofsko eti\xc4\x8dnih vsebin._NEWLINE_Alegorika ve\xc4\x8dinoma terja, da mora klju\xc4\x8d za njeno razumevanje obstajati v kulturi njene lastne dobe, tako da jo bralec vnaprej lahko presodi in dojame s pomo\xc4\x8djo tak\xc5\xa1nega klju\xc4\x8da. V svetovni literaturi je to na primer  Horacova podoba  ladje, ki jo premetava morje, kot alegorija dr\xc5\xbeave v te\xc5\xbeavah. V doma\xc4\x8di slovenski knji\xc5\xbeevnosti pa so zgled za to na primer podobe pri Devu v elegi\xc4\x8dni pesnitvi Kranjskeh modric \xc5\xbealuvanje, kjer pesnik nagovarja in alegori\xc4\x8dno opisuje de\xc5\xbeelo Kranjsko. Na primer poletni \xc4\x8das slika preko pesni\xc5\xa1kih predstav  doma\xc4\x8de  jablane, prepelice, pastirice, lastovke, zlasti pa slavca. Potem pa se\xc5\xbee \xc5\xa1e po podobah, ki so vzete \xc5\xa1e bolj naravnost iz doma\xc4\x8de stvarnosti, skoraj brez literarnega obrazca v antiki: sklepane kose na seno\xc5\xbeetih, te\xc5\xbeko snopje v kozolcih, omla\xc4\x8deno \xc5\xbeito, ki ga bo kmet meril na starje. Vsa ta prikazana idila je neke vrste alegorija na pre\xc4\x8dudovito Kranjsko de\xc5\xbeelo, \xc4\x8desar bi se moral vsak Kranjec zavedati. Lep primer alegorije v doma\xc4\x8di poeziji je tudi kova\xc5\xa1ko delo kot prispodoba pesni\xc5\xa1kega ustvarjanja. Dev jo je kot eden prvih uporabil v svoji pesmi Spevore\xc4\x8dnost na Krajnske spevore\xc4\x8dnike. S to alegorijo uprizarja vsakemu slehernemu bralcu, kako je delo pesnika te\xc5\xbeko in koliko truda mora vlo\xc5\xbeiti, preden oblikuje neko delo. V sodobni slovenski knji\xc5\xbeevnosti pa se je od izida pesmi Edvarda Kocbeka Lipicanci za\xc4\x8del pojavljati alegori\xc4\x8dni lik te prelepe \xc5\xbeivali in njene pozitivne preobrazbe. Ko je lipicanec majhen, je \xc4\x8drn, potem pa, ko odraste, postane bel. To je alegorija na slovensko zgodovino,  ki se iz teme preraja v svetlobo (je moralno \xc4\x8dista). Kocbekova pesem je tako hvalnica slovenskemu narodu._NEWLINE_Najve\xc4\x8dje umetni\xc5\xa1ko alegori\xc4\x8dno delo, ki najbolj celostno prikazuje vse te vsebine je nedvomno Dantejeva Bo\xc5\xbeanska komedija. V delu je Dante Alighieri zdru\xc5\xbeil vse vidike srednjeve\xc5\xa1kega sveta v zaokro\xc5\xbeeno celoto. Podlaga sta ji kr\xc5\xa1\xc4\x8danska filozofija in teologija, pripoved sledi kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim predstavam o posmrtnem \xc5\xbeivljenju - o peklu, vicah in nebesih. V to dogajanje so vklju\xc4\x8dene \xc5\xa1tevilne zgodbe o resni\xc4\x8dnih in izmi\xc5\xa1ljenih ljudeh Dantejevega \xc4\x8dasa, od pape\xc5\xbeev do preprostih me\xc5\xa1\xc4\x8danov. Poseben \xc4\x8dar daje celoti ljubezen do Beatrice, ki ima alegori\xc4\x8den pomen. Zgodba govori o tem, kako Dante zablodi v temnem gozdu (gre\xc5\xa1no \xc5\xbeivljenje), kjer sre\xc4\x8da tri \xc5\xbeivali: risa (ne\xc4\x8distost), leva (napuh) in volkuljo (lakomnost). Politi\xc4\x8dna razlaga \xc5\xbeivali je slede\xc4\x8da: ris predstavlja Firence, lev francosko kraljestvo, volkulja pa pape\xc5\xa1tvo. Iz zagate re\xc5\xa1i Danteja Vergil (prispodoba razuma) in ga povede na dolgo pot odkrivanja \xc5\xbeivljenja in sveta. Na svoji poti  Dante sre\xc4\x8da vrsto znanih ljudi iz mitologije in zgodovine in se z njimi pogovarja. Najve\xc4\x8dkrat uvr\xc5\xa1\xc4\x8da avtor posamezne ljudi v dele pekla in vic, in sicer zgolj po svojih politi\xc4\x8dnih simpatijah. V raj ga Vergil kot pogan ne more spremljati; tam ga vodi Beatrice (podoba bo\xc5\xbeanske milosti). Preko tega alegori\xc4\x8dnega dela pesnik razkriva vse najbolj banalne, podle in pokvarjene \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke strasti. Bralca prisili k refleksiji; vse v \xc5\xbeivljenju je stvar izbire. Toda potem vedno pride do "vi\xc5\xa1jega" obra\xc4\x8duna in na koncu je vedno zlo kaznovano, dobro pa nagrajeno.\n_START_SECTION_\nPersonifikacija alegorije\n_START_PARAGRAPH_\nAlegorija pogosto nastopa v obliki personifikacije. Na najbolj konvencionalen na\xc4\x8din so jo avtorji koristili v pravljicah z \xc5\xbeivalsko tematiko, kjer so bili vedno \xc5\xbeivalski liki poosebljeni in so tako alegori\xc4\x8dno predstavljali najbolj zna\xc4\x8dilne \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke lastnosti, ki jih je zaradi moralnega nauka \xc5\xbeelel pisatelj izpostaviti. Tako vlogo so imele pravljice v \xc4\x8dasu razsvetljenstva, vendar poleg moralisti\xc4\x8dnih vsebin so tudi posredovale dokaj zapleteno, pogosto dramati\xc4\x8dno vizijo sveta. Personficirane \xc5\xbeivalske like je na primer v svojih pravljicah uporabljal Anton Feliks Dev. Pravljica Pav inu slavc  graja napuh vase zagledanega pava, hvali pa slav\xc4\x8devo petje in pridnost, ki na koncu zmaga.  V svoji satiri Na sladnost Dev opominja vse tiste, ki se ne znajo upirati sli, ker jih potem \xc4\x8daka kazen (\xc4\x8debele opikajo preve\xc4\x8d sladkosnedega medveda). V pravljici Lev inu podgana pa Dev skozi  zgodbo o levu, privezanem na niti, ki ga re\xc5\xa1i mala podgana, graja \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko  nehvale\xc5\xbenost, ki je pogosto pla\xc4\x8dilo za dobroto. Valentin Vodnik v svoji alegori\xc4\x8dni zgodbici  Petelin\xc4\x8dka daje primer \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke tekmovalnosti, ki se ne ozira na prijateljstvo. V pesmici Nem\xc5\xa1ki in kranjski konj pa skozi alegorijo govori o te\xc5\xbekem polo\xc5\xbeaju slovenskega ljudstva pod nem\xc5\xa1ko oblastjo. Drugi pogosti \xc5\xbeivalski alegori\xc4\x8dni liki so  na primer:  lisica , ki predstavlja prebrisanost, osel \xe2\x94\x80    trmoglavost, ovce \xe2\x94\x80 infantilnost in neumnost, \xc4\x8debele in mravlje \xe2\x94\x80 delovno zagnanost in pridnost itn. _NEWLINE_V slovenski  poeziji 18. stoletja je lep primer alegori\xc4\x8dne personifikacije pesem iz Pisanic Mile pogovor med Dunavo inu Savo, kjer nastopajo reke kot predstavnice dveh de\xc5\xbeel  \xe2\x94\x80  Nem\xc5\xa1ke in Kranjske in se med sabo pogovarjajo o \xc5\xbealovanju zaradi smrti kraljice Marije Terezije.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovino alegorije pravzaprav predstavlja igra poskusov povezanih z uvedbo natan\xc4\x8dne razlage, interpretacijo in mnogopomensko zna\xc4\x8dilnostjo alegorije._NEWLINE_Alegorijo kot literarni trop omenja \xc5\xbee anti\xc4\x8dna poetika (Kvintilijan), njen izvor pa \xc5\xa1e kljub temu ni povsem jasen in je kot taka \xc5\xa1e vedno zanimiva tema za raziskovalce. Po navadi se omenjajo trije viri, in sicer 1) krog Biblije in kultura njene interpretacije; 2) orientalska pripovedka; 3) preoblikovanje anti\xc4\x8dne kulture - desakralizacija, ki je povzro\xc4\x8dila, da so imena gr\xc5\xa1kih bogov dobila pomen dolo\xc4\x8denih pojmov in idealnih zna\xc4\x8dilnosti._NEWLINE_Zgodovina pojma je po eni strani povezana z retoriko po drugi pa s hermenevtiko, od  nekdaj pa je alegorija delovala kot posredovalka sporo\xc4\x8dil o resnicah, druga\xc4\x8dnih od tiste, ki se zdi dojemljiva na prvi pogled._NEWLINE_Alegorija je dominirala v umetnosti srednjega veka. Takrat so alegori\xc4\x8den zna\xc4\x8daj za\xc4\x8deli ex post pripisovati tudi starej\xc5\xa1im delom in tako je npr. Vergilijeva Eneida postala pripoved o strmenju kr\xc5\xa1\xc4\x8danske du\xc5\xa1e k \xc4\x8dednosti, v  Prudentiusovi Psihomahiji so bila \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka kontradiktorna hrepenenja predstavljena kot borba med napakami in \xc4\x8dednostmi. Od 12. stoletja je za\xc4\x8dela alegorija dobivati  zna\xc4\x8dilno vlogo v ljubezenskih pripovedih kot so Tristan in Izolda, Romanca o Lancelotu Chretiena de Troyesa ali v  pripovedih o sv. Graalu.\n_START_SECTION_\nPrimeri alegorije v slovenski knji\xc5\xbeevnosti\n_START_PARAGRAPH_\nPisanice od lepeh umetnosti (Pesni\xc5\xa1ki zbornik, gl. avtor in urednik Janez Damascen oz. Anton Feliks Dev) so bile prava zakladnica zgodb z alegori\xc4\x8dnim pomenom. Ena najlep\xc5\xa1ih  je elegija Kranjskih modric \xc5\xbealovanje, kjer avtor skozi alegorijo opisuje zamudni\xc5\xa1tvo slovenske umetnosti in leposlovja ter pomanjkanje pesnikov, ki bi opevali \xc4\x8dast in slavo kranjske de\xc5\xbeele. Zgodba govori o kranjskih modricah (muzah umetnosti), ki so posodile svojega boga Belina  (alegorija na pesni\xc5\xa1ki navdih) la\xc5\xa1kim sestram in zdaj jim ga te no\xc4\x8dejo vrniti.  Zato vlada v Kranjski de\xc5\xbeeli velika \xc5\xbealost (pi\xc5\xa1\xc4\x8dali ne igrajo, strune na citrah samo \xc5\xa1kripajo). Tej pesnitvi sledi oda Veselje kranjskih modric na prihod njih Belina, v kateri pesnik izra\xc5\xbea navdu\xc5\xa1enje nad pesni\xc5\xa1ko pomladjo, ki da je pri\xc5\xa1la med Slovence s pevskim Apolonom. O\xc5\xbeivi tudi sama narava in po \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko razodeva, kar vse pesnik do\xc5\xbeivlja. Od takrat naprej bodo slovenski Ovidi in Vergili slavili ime svoje domovine. S Kranjcem, ki je bil vesel rojstva slovenske posvetne poezije, je mi\xc5\xa1ljen \xc5\xa1ir\xc5\xa1i slovenski prostor. Belin pa alegori\xc4\x8dno predstavlja pesnika samega, seveda z njegovimi vrstniki, po katerem bi slovenski narod dobil \xc4\x8disti jezik, orodje za slovstveni napredek in s tem vstopnico v dru\xc5\xbebo kulturnih narodov._NEWLINE_Alegori\xc4\x8dne prispodobe je  uporabljal tudi Valentin Vodnik, ki je bil poleg Deva in Pohlina glavni soustvarjalec Pisanic. V uvodni pesmi tretjega letnika zbornika Pro\xc5\xa1nja na Kranjsko Modrino nagovarja Vodnik Modrino \xe2\x94\x80   muzo kranjske de\xc5\xbeele, naj se mu pridru\xc5\xbei  in mu poda svojo pre\xc4\x8dno pi\xc5\xa1\xc4\x8dal (flavto), kar alegori\xc4\x8dno pomeni, da si Vodnik \xc5\xbeeli pravega pesni\xc5\xa1kega navdiha in prosi muze, naj mu ga podarijo. Vodnik je v tej pesmi uporabil podoben nagovor kot Horacij v pesmi Descende coelo. _NEWLINE_V  Vodnikovi pesmi Ilirija o\xc5\xbeivljena,  se alegorija razteza skozi vse delo. Pesnitev je alegori\xc4\x8den govor personificirane Ilirije, ki je slavospev Napoleonu, vendar tudi slavospev slovenski zgodovini, izra\xc5\xbea pa tudi upanje v veliko prihodnost. Poosebljena Ilirija zatrjuje, da Slovani \xc5\xbee od nekdaj \xc5\xbeivijo na tej zemlji in da bo zdaj v njih stopil novi (Napoleonov) duh. Ta novi duh bo prerodil ves narod, ki bo mogo\xc4\x8den \xc5\xbeivel naprej v srcu Evrope. S pesmijo Ilirija o\xc5\xbeivljena je Vodnik zapel slavo Napoleonu kot pobudniku "ilirske" zavesti Slovencev in Slovanov. Pesnitev je bila objavljena leta 1811 v Vodnikovi knjigi Pismenost ali Gramatika za Perve \xc5\xa1ole. _NEWLINE_Leta 1828 je iz\xc5\xa1la Veritijeva pripoved Popotnik \xc5\xa1iroke in vozke poti ali popisovanje, kako se \xc4\x8dlovek spa\xc4\x8di, v grehih \xc5\xbeivi, kako se pobolj\xc5\xa1a in bogu slu\xc5\xbei. Lovro Pintar jo je1848 imenoval moralisti\xc4\x8dni roman, Fran Levstik 1881 nabo\xc5\xbena povest, Matja\xc5\xbe Kmecl pa nabo\xc5\xbena vzgojna alegorija.  Zgodba je abstraktna, osebe so personifikacije moralnih lastnosti. Gre za pripovedovanje o mladeni\xc4\x8du Feliksu (Sre\xc4\x8dku), ki se znajde v mestu Goljufije, kjer sre\xc4\x8duje osebe sveto \xc5\xbdeljo, sveto \xc4\x8cistost, sveto Modrost, Bogoslu\xc5\xbenost, Potrpe\xc5\xbeljivost, Pokoro - torej take, ki \xc5\xbee po imenu ka\xc5\xbeejo na svoj alegori\xc4\x8dni, nerealni, ideologizirani zna\xc4\x8daj. Z zgodbicami posku\xc5\xa1a avtor u\xc4\x8dinkovito vcepljati lepo obna\xc5\xa1anje, pobo\xc5\xbenost in druge vrline, ki se \xc4\x8dloveka sicer slab\xc5\xa1e oprijemajo._NEWLINE_Lep primer alegorije je tudi Levstikova pesem Umetnik, ki jo je sam avtor podnaslovil Alegorija. S pomo\xc4\x8djo le-te upodablja pri\xc4\x8dujo\xc4\x8d umetni\xc5\xa1ki ustvarjalni proces od zavesti ustvarjalnega nemira, ki se v ugodnem trenutku bliskovito sprosti v ustvarjanje. Alegori\xc4\x8dno sta predstavljena dva svetova, ki se nato prelijeta v novi plodni, umetni\xc5\xa1ki svet, ki ga avtor slika z razli\xc4\x8dnimi vizualnimi podobami (npr. reka, ki nenadoma privre ob izviru iz zemlje). Kon\xc4\x8dna umetnina je umirjena podoba umetnikovega ustvarjalnega preobilja in nemira, kakor je narava - umirjena podoba prvotnih ustvarjalnih mo\xc4\x8di. V pesmi je dejansko skoraj vsaka beseda podoba (razvezana reka, izvir, bregovi srca, vode se budijo, ribi\xc4\x8d...). _NEWLINE_Alegorija je tudi Stritarjeva pesem Sre\xc4\x8da, poezija in Pre\xc5\xa1eren, objavljena leta 1877 v reviji Zvon, ki jo je sam urejal. Ta pesem je dalj\xc5\xa1a, pripovedna, dialo\xc5\xa1ka. V lepo okolje gozdi\xc4\x8dka pride mlad \xc4\x8dlovek, ki ga nagovori mlada \xc5\xbeenska (alegorija sre\xc4\x8de) in mu razlaga, kaj vse mu lahko ponudi (naravo, u\xc5\xbeivanje \xc5\xbeivljenja, egocentrizem, cveto\xc4\x8de ravnine, \xc4\x8dast, zlato, bele dvore). Tu so predstavljeni srednjeslojski ideali: sre\xc4\x8da, u\xc5\xbeivanje, bogastvo - ti ideali veljajo \xc5\xa1e danes. Mladeni\xc4\x8d se da nagovoriti \xc5\xa1e eni \xc5\xbeenski: Poeziji. Obe ga prepri\xc4\x8dujeta, naj se preda eni izmed njiju. Kar ponuja Sre\xc4\x8da, ne prina\xc5\xa1a globokega trajnega zadovoljstva. To dose\xc5\xbee \xc5\xa1ele Poezija, ki ima nalogo te\xc5\xa1iti brate, pla\xc4\x8dilo pa je ve\xc4\x8dni spomin in hvale\xc5\xbenost naroda. Stritar predpostavlja, da mora biti pesnik nesre\xc4\x8den, da lahko poje (pesni), nagrada pa je ve\xc4\x8den spomin, ker se je odrekel zemeljskemu u\xc5\xbeivanju sre\xc4\x8de._NEWLINE_Alegorija je tudi prisotna pri Simonu Gregor\xc4\x8di\xc4\x8du v pesmi Kesanje. Avtor preko alegorije daje bralcu vedeti, kako bi moral \xc5\xbeiveti. Pesem govori o starcu, ki ga obi\xc5\xa1\xc4\x8dejo njegova dela in misli, ki jih je nosil s sabo celo \xc5\xbeivljenje. Pridejo tudi mladostne norosti, krivica in la\xc5\xbei. Starec se ustra\xc5\xa1i in se kon\xc4\x8dno zave svojih gre\xc5\xa1nih dejanj ter spozna njihovo zlo. Na koncu ugotovi, da je najve\xc4\x8dja bole\xc4\x8dina ravno kesanje, krivice in spomin, kar pomeni, da najbolje je, \xc4\x8de \xc4\x8dlovek celo \xc5\xbeivljenje \xc5\xbeivi zgledno in po\xc5\xa1teno. _NEWLINE_Na prelomu 19. in 20. stoletja je mesto alegorije sicer prevzel simbol, toda sodobna znanost ka\xc5\xbee pove\xc4\x8dano zanimanje za alegorijo kot tudi razumevanje za njeno klju\xc4\x8dno vlogo v srednjeve\xc5\xa1ki poetiki in umetni\xc5\xa1ki teoriji. _NEWLINE_Povratek k alegoriji v 20. stol je povezan z antiveristi\xc4\x8dnimi tendencami in zato je pogosto povezovan z  grotesko. Najbolj\xc5\xa1i primer alegorije v 20. stol. so romani F. Kafke Proces (1925), in  Grad (1926), kjer je fantasti\xc4\x8dni svet predstavljen z izrazom strahu, ki ga do\xc5\xbeivlja glavni lik._NEWLINE_V slovenski poeziji prve polovice 20. stol. jo pa najdemo na primer pri Bo\xc5\xbeu Vodu\xc5\xa1ku v pesmi Ladja sanj. Pesnik je tukaj uporabil klasi\xc4\x8dni alegori\xc4\x8dni lik ladje kot prispodobe dr\xc5\xbeave. Ta ladja (dr\xc5\xbeava) je ladja sanj. Te sanje se v tem trenutku zdijo mogo\xc4\x8de \xc5\xa1e nedosegljive, podobno kot miti\xc4\x8dni obljubljeni otok Atlantida, toda enkrat te sanje lahko postanejo resni\xc4\x8dne in bomo vsi do\xc5\xbeiveli svojo novo lep\xc5\xa1o dr\xc5\xbeavo - de\xc5\xbeelo sanj, \xc4\x8de pa ne mi, jo bodo pa gotovo do\xc5\xbeiveli na\xc5\xa1i zanamci, potomci (podoba otroka). _NEWLINE_Alegori\xc4\x8dne eksemple lahko opazimo tudi v sodobni postmoderni poeziji. Tak primer je pesem Krmilnica Alojza Ihana. S svojevrstno prispodobo v obliki krmilnice in v njej vladajo\xc4\x8de hierarhije pravi\xc4\x8dnosti, ho\xc4\x8de avtor pokazati neka vi\xc5\xa1ja, globlja spoznanja. Preko alegori\xc4\x8dne zgodbe o hranjenju in nadaljnem pobijanju ptic v krmilnici prikazuje Ihan dejanske razmere, ki vladajo v sodobni moderni dru\xc5\xbebi, kjer nekateri neprestano s svojo logiko posiljujejo druge in ne opazijo, da se njihovi na\xc4\x8drti naenkrat \xc4\x8disto izjalovijo oziroma popa\xc4\x8dijo. Na koncu \xc4\x8dlovek ugotovi lahko samo to, da \xc4\x8deprav jih jasno vidi, dru\xc5\xbebenih nezakonitisti ne more spremeniti ali prepre\xc4\x8diti. Ne glede na to, kako se bomo trudili, kak\xc5\xa1ne radikalne metode bomo uporabili, hierarhija bo \xc5\xa1e naprej obstajala. Veliki in mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i bodo \xc5\xa1e vedno nadvladovali manj\xc5\xa1e in \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1e. Tudi, \xc4\x8de nekomu uspe odstraniti del le-teh, bodo na njihovo mesto pri\xc5\xa1li drugi, ki so bili prej v hierarhiji eno stopni\xc4\x8dko ni\xc5\xbeje, toda potem ti bodo postali najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i in tako naprej...Avtor ugotovi, da tak\xc5\xa1na so pa\xc4\x8d dejstva, v takem svetu \xc5\xbeivimo. Pesnik prisili bralca, da se ta zamisli, ali bo mogo\xc4\x8de res treba spremeniti, prerasti stereotipno razmi\xc5\xa1ljanje in zrelativizirati neke resnice.\n_START_SECTION_\nAlegorija v pregovorih\n_START_PARAGRAPH_\nAlegorija je bila \xc5\xa1e posebej priljubljena v pregovorih. Najbolj domiselno jih je skupaj zbral Valentin Vodnik v svoji Novi pratiki npr.: Su\xc5\xa1ec - Trte se jokajo, potlej rod\xc3\xa9, kteri p\xc3\xadt ho\xc4\x8dejo,naj se pot\xc3\xa9 (nauk, da ni\xc4\x8d ne pride brez truda); Veliki traven - Nat\xc3\xb3ra jeseni pretrudna zaspi,zato se spomladi vesela zbudi (alegori\xc4\x8dno prikazana naravna cikli\xc4\x8dnost, delo:po\xc4\x8ditek);Gruden - Kdor klobas pozimi hrani,se poleti muham brani (nauk, da ni dobro biti skopu\xc5\xa1en); Mali srpan - Lej, ktir so poleti pred zarjo vstaj\xc3\xa1li,so bodo pozimi za hajdo naspali (alegorija na pridnost);enako tudi ponazarja ta pregovor, s tem, da je dodatno prisotna personifikacija: Veliki srpan - Obirajo hajdo nedol\xc5\xbene tatice, \xc4\x8dbel\xc3\xa1rjem pa n\xc3\xb3sjo debele mo\xc5\xa1nj\xc3\xadce. Alegori\xc4\x8den pregovor je tudi ta: Jabolko ne pade dale\xc4\x8d od drevesa (kak\xc5\xa1ni star\xc5\xa1i, tak\xc5\xa1ni otroci).\n_START_SECTION_\nAlegorija v likovni umetnosti\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0e bolj kot v pesni\xc5\xa1tvu je priljubljena alegorija v likovni umetnosti: slikarstvu in kiparstvu (alegori\xc4\x8dne slike in kipi, kot na primer boginja Asteria s prevezanimi o\xc4\x8dmi - alegorija na pravi\xc4\x8dnost, obilni hedonisti\xc4\x8dni angelci - alegorija na raj, Orfej z liro v roki - alegorija na glasbo itn.). \xc5\xbde v 16., 17. stol. so bili zelo priljubljeni posebni albumi tematsko urejenih slik z besednimi alegori\xc4\x8dnimi komentarji, ki so predstavljale npr. posamezne \xc4\x8dednosti, znanja, \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke \xc4\x8dute, estetske kategorije. Ena prvih tak\xc5\xa1nih zbirk alegori\xc4\x8dnih slikovnih predstav je bila Iconologija C.Ripeja, 1593. Poezijo je predstavljala \xc5\xbeenska bogato oble\xc4\x8dena v modri zvezdnati obleki, z bujnim oprsjem, naslonjena na liro s flavto v desni roki, lovorjevim vencem na glavi. Vsaka podrobnost je imela tukaj svoj alegori\xc4\x8dni pomen: lira in flavta je kazala na povezavo poezije in glasbe, lovorjev venec je pomenil slavo, bujno oprsje plodnost, bogata obleka bo\xc5\xbeanskost.'