b'\n_START_ARTICLE_\nTobias Mayer\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nMayer je leta 1746 za\xc4\x8del delati za Hormannov kartografski urad v N\xc3\xbcrnbergu. Tukaj je izdelal okoli 30 zemljevidov Nem\xc4\x8dije. Odkril je libracijo Lune. Kasneje je bil od leta 1751 univerzitetni profesor ekonomije in matematike na Akademiji Georga Augusta in predstojnik observatorija v G\xc3\xb6ttingenu. Raziskoval je odklon svetlobe, po Eulerjevih izra\xc4\x8dunih je leta 1753 izdal Lunine tabele, ki so se uporabljale v navigaciji za dolo\xc4\x8devanje zemljepisne dol\xc5\xbeine. Bile so natan\xc4\x8dne do 1". Izdelal je karto Lunine povr\xc5\xa1ine in zaklju\xc4\x8dil, da je Luna brez ozra\xc4\x8dja._NEWLINE_Leta 1755 je poslal svoje Lunine tabele britanski vladi. Svoj postopek za dolo\xc4\x8devanje zemljepisne dol\xc5\xbeine na morju je objavil leta 1760 v delu Novae tabulae mottum Solis et Lunae. Maskelyne je preskusil njegov postopek in Harrisonov kronometer H4 za dolo\xc4\x8devanje zemljepisne dol\xc5\xbeine na morju in ugotovil, da daje Harrisonov kronometer bolj\xc5\xa1e rezultate. Ve\xc4\x8dji del polovice nagrade 20.000 funtov, ki jo je razpisala britanska vlada, je dobila njegova vdova, manj\xc5\xa1i dele\xc5\xbe Euler, drugo polovico pa Harrison. Mayerjev postopek za dolo\xc4\x8devanje zemljepisne dol\xc5\xbeine z Luninimi razdaljami in ena\xc4\x8dbo za popravek napak zemljepisne dol\xc5\xbeine zaradi refrakcije v ozra\xc4\x8dju so objavili po njegovi smrti leta 1770._NEWLINE_Mayer je razdelal enostaven postopek za izra\xc4\x8dun Son\xc4\x8devih mrkov, sestavil katalog zodiakalnih zvezd in raziskoval lastno gibanje zvezd.\n_START_SECTION_\nPoimenovanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo njem se imenuje udarni krater T. Mayer na Luni.'