b'\n_START_ARTICLE_\nOton Otrok\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nOton je bil sin l\xc3\xbcnebur\xc5\xa1kega grofa Viljema in Helene, h\xc4\x8derke danskega kralja Valdemarja I. Posest je podedoval po o\xc4\x8detovi smrti, leta 1213, ko je bil star 9 let, in je zato dobil vzdevek Otrok. _NEWLINE_Otonov o\xc4\x8de Viljem je bil najmlaj\xc5\xa1i sin vojvode Henrika Leva iz rodbine Welfov, ki je bila pora\xc5\xbeena v presti\xc5\xbenem boju z dinastijo \xc5\xa0taufovcev za polo\xc5\xbeaj nem\xc5\xa1kega kralja. Spor in ob\xc4\x8dasno bojevanje je trajalo kar \xc5\xa1tiri generacije. V njem so Welfi izgubili vse kraljeve fevde (vojvodino Bavarsko, vojvodino Sa\xc5\xa1ko, grofijo Renski palatinat), ostala pa jim je rodbinska dedna posest (alod) iz \xc4\x8dasov plemenske vojvodine Sa\xc5\xa1ke z mesti Braunschweig in L\xc3\xbcneburg._NEWLINE_Ob o\xc4\x8detovi smrti sta skrb za mladega Otona in njegovo posest prevzela njegova strica Oton, nekdanji nem\xc5\xa1ki kralj in cesar, leta 1213 pa le \xc5\xa1e protikralj brez oblasti, in Henrik Starej\xc5\xa1i, nekdanji grof Renskega palatinata. Leta 1218 je umrl stric Oton, stricu Henriku Starej\xc5\xa1emu pa je \xc5\xbee leta 1214 umrl edini sin Henrik Mlaj\xc5\xa1i. Henrik Starej\xc5\xa1i je sicer imel \xc5\xa1e dve h\xc4\x8deri Irmengard in Agnes, a njegov ne\xc4\x8dak Oton Otrok je bil edini, ki bi po njegovi smrti lahko prevzel ime Welfov in nadaljeval rodbino._NEWLINE_Leta 1223 je \xc5\xbee bolni Henrik Starej\xc5\xa1i Otona Otroka proglasil za edinega dedi\xc4\x8da welfske dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine (simboli\xc4\x8dno mu je izro\xc4\x8dil naglavni del svojega oklepa). Oton je tako \xc5\xbee kmalu v Braunschweigu prevzel vlogo gospodarja welfskih posesti. Leta 1227 je bil s svojo vojsko v Holsteinu, kjer je pomagal svojemu danskemu stricu kralju Valdemarju II. (materinemu bratu) v boju z grofoma von Schauenburg in von Schwerin, ko je stric Henrik umrl. S Henrikovo smrtjo pa se je za\xc4\x8delo zapletati okrog welfske dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine._NEWLINE_Ko je Henrik proglasil Otona za svojega edinega dedi\xc4\x8da, ni upo\xc5\xa1teval dednih pravic svojih dveh h\xc4\x8dera, Irmengard in Agnes. Irmengard  je bila poro\xc4\x8dena z badenskim mejnim grofom Hermanom V., Agnes  pa s sinom bavarskega vojvode Ludvika I. Kelheimerja, ki je bil tesen sodelavec kralja in cesarja Friderika II. in, med tem ko je cesar bival na Siciliji, skrbnik cesarjevega mladoletnega sina (Henrika), ki je bil od leta 1220 v Nem\xc4\x8diji o\xc4\x8detov sokralj. Cesar je \xc5\xbee tedaj odkupil Irmengardine pravice do welfske dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine. Ob smrti Henrika Starej\xc5\xa1ega sta tako bavarski vojvoda (v imenu svojega sina Otona) in cesarjev sin postavila zahteve do mesta Braunschweig. Maja 1227 je pri\xc5\xa1lo v Braunschweigu do pouli\xc4\x8dnih bojev z ministeriali, ki so bili pokorni kralju. A Oton je uspel pridobiti na svojo stran me\xc5\xa1\xc4\x8dane s tem, da jim je pisno zagotovil mestne pravice. Pri obrambi sta mestu prisko\xc4\x8dila na pomo\xc4\x8d tudi Otonova bodo\xc4\x8da svaka, mlada brandenbur\xc5\xa1ka mejna grofa Ivan I. in Oton III, katerih sestra Matilda je bila zaro\xc4\x8dena z Otonom. _NEWLINE_Tako se je Oton lahko vrnil na severno boji\xc5\xa1\xc4\x8de, kjer se je v L\xc3\xbcbecku proti kralju Valdemarju II. oblikovala zveza nem\xc5\xa1kih knezov. Ta je 22. julija 1227 v bitki pri Bornh\xc3\xb6vde hudo porazila Dance in Oton je pri\xc5\xa1el v ujetni\xc5\xa1tvo grofa Henrika von Schwerina. Iz ujetni\xc5\xa1tva se je vrnil \xc5\xa1ele januarja 1229, z odkupnino in po posredovanju angle\xc5\xa1kega kralja in pape\xc5\xbea._NEWLINE_\xc5\xbde avgusta pa sta cesarjev sin in bavarski vojvoda ponovno posku\xc5\xa1al zavzeti Braunschweig in spet sta Otonu prisko\xc4\x8dila z vojsko na pomo\xc4\x8d brata njegove brandenbur\xc5\xa1ke zaro\xc4\x8denke, da je lahko obranil dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino, tokrat dokon\xc4\x8dno. _NEWLINE_Oton je obnovil tradicionalno dobre odnose z angle\xc5\xa1kim dvorom. S spretnimi pogajanji je pridobival nova ozemlja in stara povezoval v strnjeno celoto. Odnose s sosedi je urejal s pogajanji. Sklenil je mir z nad\xc5\xa1kofijo Magdeburg in \xc5\xa1kofijo Halberstadt. Nekaj \xc4\x8dasa pa je \xc5\xa1e imel te\xc5\xbeave z nad\xc5\xa1kofijo Bremen, s katero so se Welfi \xc5\xbee sto let prepirali glede pravic do grofije Stade. Dvakrat je nad\xc5\xa1kofijo celo napadel z vojsko in si s tem prislu\xc5\xbeil pape\xc5\xbeevo izob\xc4\x8denje._NEWLINE_Zaradi razumne politike in prete\xc5\xbeno mirnega re\xc5\xa1evanja sporov je Otonov ugled nara\xc5\xa1\xc4\x8dal. Nem\xc5\xa1ki knezi so se zanj zavzeli pri cesarju Frideriku II., pa tudi angle\xc5\xa1ki kralj Henrik III., s katerega drugo h\xc4\x8derko Izabelo se je Friderik II. pravkar poro\xc4\x8dil, je bil Otonu naklonjen. Cesar je razpoznal prilo\xc5\xbenost, da zaklju\xc4\x8di welfsko-\xc5\xa1taufovski spor in iz Otona napravi zaveznika v Nem\xc4\x8diji, \xc5\xa1e posebej ker je njegov lastni sin kazal sovra\xc5\xbeno razpolo\xc5\xbeenje do o\xc4\x8deta. Tudi Agnes, soproga bavarskega vojvode Otona II. (njegov o\xc4\x8de je leta 1231 umrl) je cesarju odstopila svoje pravice do welfske dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine._NEWLINE_Na dr\xc5\xbeavnem zboru, 21. avgusta 1235, je tako Oton izro\xc4\x8dil cesarju vse svoje posesti in pravice. Ta jih je zdru\xc5\xbeil s posestmi Irmengard in Agnes, jih prenesel na dr\xc5\xbeavo in jih, kot vojvodino Braunschweig-L\xc3\xbcneburg, podelil Otonu v fevd, deden po mo\xc5\xa1ki in \xc5\xbeenski liniji. Otona je povzdignil v vojvodo, njegovim ministerialom pa podelil status dr\xc5\xbeavnih uradnikov._NEWLINE_Oton je \xc5\xa1e naprej dograjeval vojvodino. Leta 1236 se je pogodil z bremenskim nad\xc5\xa1kofom in z njim sklenil mir. Z obljubo pape\xc5\xbeu, da se bo udele\xc5\xbeil kri\xc5\xbearskega pohoda proti Prusom, se je re\xc5\xa1il izob\xc4\x8denja. Leta 1239 se je podal s 700 konjeniki v oklepih v vzhodno Prusijo do Vislinskega zaliva, kjer je utrdbo Nem\xc5\xa1kega vite\xc5\xa1kega reda Balgo osvobodil pruskega obleganja in redu pomagal zavzeti zahodne pruske de\xc5\xbeele, med njimi Ermland._NEWLINE_Oton je v letih 1247-48 je podedoval del Eichsfelda z Duderstadtom in M\xc3\xbcndnom iz dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine izumrlih turingijskih grofov. Iz Hanovra je izrinil grofe von Roden. Mesta si je pridobival s podeljevanjem pravic in potrjevanjem privilegijev. Poleg Braunschweiga (1227) so v njegovem \xc4\x8dasu dokazano dobila prve mestne pravice mesta G\xc3\xb6ttingen (1232), Osterode (1239), Hanover (1241), M\xc3\xbcnden (1247), L\xc3\xbcneburg in Duderstadt (1247). Mestom je pridobival trgovske pravice tudi od danskega in angle\xc5\xa1kega kralja._NEWLINE_Oton je bil zvest cesarju Frideriku II. do njegove smrti (1251) in je zavra\xc4\x8dal ponudbe pape\xc5\xbea Gregorja IX. naj kandidira za protikralja, ki jih je dobival v \xc4\x8dasih, ko je bil ta sprt s cesarjem (1229, 1239). Kasneje (1252), tik pred koncem svojega \xc5\xbeivljenja, je dal svojo tretjo h\xc4\x8derko Elizabeto za \xc5\xbeeno Viljemu II. Holandskemu, ki je bil izvoljen za protikralja \xc5\xa0taufovcu Konradu IV._NEWLINE_Oton je zapustil vojvodino v zglednem stanju in brez sovra\xc5\xbenikov. A njegovi nasledniki tega niso znali ceniti; v naslednjih generacijah so vojvodino popolnoma razdrobili in ji odvzeli politi\xc4\x8dno pomembnost.'