b'\n_START_ARTICLE_\nArthur Schnitzler\n_START_SECTION_\nPoklicna pot\n_START_PARAGRAPH_\nArtur Schnitzler se je rodil judovskemu o\xc4\x8detu Johannu Schnitzlerju, po poklicu otolaringologu (specialist za grlo, u\xc5\xa1esa in nos) in materi Luisi, h\xc4\x8deri dunajskega zdravnika Philippa Markbreiterja na Praterstra\xc3\x9fe 16 na Dunaju._NEWLINE_Od 1871 do 1879 je obiskoval Akademsko gimnazijo in jo 8. julija 1879 zaklju\xc4\x8dil kot zlati maturant. Nato se je vpisal na Univerzo na Dunaju, kjer je \xc5\xa1tudiral medicino in 30. maja 1885 dobil doktorski naslov iz splo\xc5\xa1ne medicine._NEWLINE_Od 1885 do 1888 je slu\xc5\xbeboval kot asistent in dodatni zdravnik v Splo\xc5\xa1ni bolni\xc5\xa1nici mesta Dunaj in nato tudi pri svojem o\xc4\x8detu na Oddelku za laringologijo dunajske poliklinike. Isto\xc4\x8dasno se je za\xc4\x8denjal udejstvovati tudi kot pisatelj. Njegov prvi literarni prispevek je bila Ljubezenska pesem balerine (Liebeslied der Ballerine), ki jo je leta 1880 objavil v \xc4\x8dasopisu Der freie Landbote (Pode\xc5\xbeelski kurir). Objavljal je tudi pesmi in pripovedke, v \xc4\x8dasopisih Blaue Donau, Moderne Dichtung, Frankfurter Zeitung in Freie B\xc3\xbchne. Napisal je tudi znanstveno razpravo O oglu\xc5\xa1elosti in njenem zdravljenju s hipnozo in sugestijo (\xc3\x9cber funktionelle Aphorie und deren Behandlung durch hypnose und Suggestion) (1889). Med letoma 1886 in 1893 se je osredoto\xc4\x8dal na izdajanje medicinske publicistike. Napisal je okoli 70 prispevkov, ve\xc4\x8dinoma recenzije strokovnih knjig, med drugim tudi kot urednik revije Internationaler Klinischer Rundschau (Mednarodnega klini\xc4\x8dnega zbornika), ki ga je ustanovil njegov o\xc4\x8de._NEWLINE_Po o\xc4\x8detovi smrti, 1893, je zapustil kliniko in odprl svojo prakso sprva v centru Dunaja, nato se je preselil na obrobje. Posthumno, po o\xc4\x8detovi smrti, je leta 1895 iz\xc5\xa1el njun Klini\xc4\x8dni atlas laringologije (Klinischer Atlas der Laryngologie). Od leta 1890 velja Schnitzler, skupaj s prijateljema Hugom von Hofmannsthalom in Richardom Beer-Hofmannom, za glavnega predstavnika mladega Dunaja (Junger Wien). Njihovo priljubljeno zbirali\xc5\xa1\xc4\x8de je bila kavarna Griensteidl. Schnitzler je rad obiskoval restavracijo Leidinger in bil dober prijatelj s Sigmundom Freudom. Je eden pomembnej\xc5\xa1ih kritikov Avstro-Ogrske monarhije in njenega razvoja ob prelomu stoletja._NEWLINE_Vse od za\xc4\x8detka 20. stoletja sodi Schnitzler med dramatike, katerih dela so najbolj igrana na nem\xc5\xa1kih odrih. Po objavi Poro\xc4\x8dnika Gustla (Leutnant Gustl), kjer se je obregnil ob kodeks avstrijske vojske, so mu 14. junija 1901 odvzeli oficirski \xc4\x8din vi\xc5\xa1jega zdravnika v rezervi._NEWLINE_Z za\xc4\x8detkom prve svetovne vojne se je zanimanje za njegova dela zmanj\xc5\xa1alo. To je bila tudi posledica tega, da je bil eden izmed redkih avstrijskih intelektualcev, ki niso \xc5\xbeeleli sodelovati v vojni vihri. Leta 1921, po upodobitvi Rajanja (Reigen), so proti njemu spro\xc5\xbeili proces, na katerem so ga zaradi tega dela obto\xc5\xbeili vznemirjanja javnosti. Po tem dogodku je prenehal z uprizarjanjem svojih del. Nato se je zaradi vedno ve\xc4\x8djih fizi\xc4\x8dnih in psihi\xc4\x8dnih te\xc5\xbeav izoliral od javnosti. V jeseni svojega \xc5\xbeivljenja je pisal predvsem novele, v katerih je s psiholo\xc5\xa1kega vidika opisoval usode posameznikov na prelomu stoletja.\n_START_SECTION_\nZasebno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\n26. avgusta 1903 se je Schnitzler poro\xc4\x8dil z 21-letno igralko Olgo Gussman, njun sin Heinrich je bil takrat star eno leto. Leta 1910 je kupil od Hedwiga Bleibtreua hi\xc5\xa1o v Sternwartestra\xc3\x9fe na Dunaju, v bli\xc5\xbeini katere so \xc5\xbeiveli tudi njegovi znanci, kot sta na primer Richard Beer-Hofmann in Felix Salten._NEWLINE_1921 se je lo\xc4\x8dil in otroke, Heinricha in Lili, vzgajal sam. Sin je kasneje delal kot re\xc5\xbeiser._NEWLINE_H\xc4\x8derin samomor leta 1928 ga je zelo pretresel. Umrl je 21. oktobra 1931 kot eden najvplivnej\xc5\xa1ih nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dih avtorjev zgodnjega 20. stoletja, v starosti 69 let, zaradi mo\xc5\xbeganske krvavitve. Njegov grob je na dunajskem centralnem pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du, v starem izraelskem delu, vrata \xc5\xa1tevilka 1, poleg grobov Friedricha Torberga, Gerharda Bronnerja in Harryja Weberja.\n_START_SECTION_\nUmetni\xc5\xa1ko ustvarjanje\n_START_PARAGRAPH_\nSchnitzler je pisal ve\xc4\x8dinoma drame in prozna dela, v katerih usmerja bral\xc4\x8devo pozornost predvsem na psihi\xc4\x8dni proces svojih figur. So\xc4\x8dasno z vpogledom v razmi\xc5\xa1ljanje figure si lahko bralec ustvari sliko tedanje dru\xc5\xbebe in kako je ta vplivala na zunanjo in notranjo podobo figur. Schnitzlerjeva dela se ve\xc4\x8dinoma odvijajo na Dunaju, ob prelomu stoletja. Veliko njegovih novel in dram ni le opis lokalnih zna\xc4\x8dilnosti. Njegove figure so tipi\xc4\x8dni predstavniki takratne dunajske dru\xc5\xbebe: oficirji, zdravniki, umetniki, novinarji, igralci, gizdalini in ne nazadnje sladke deklice iz predmestja, ki so za Schnitzlerja postale razpoznavni znak, za njegove tekmece pa oznaka, s katero so ga \xc5\xbeeleli ozna\xc4\x8diti za vase zazrtega \xc4\x8dloveka. Schnitzlerjev namen ni bila upodobitev bolezenskih du\xc5\xa1evnih stanj, ampak predstavitev dogajanj v notranjosti obi\xc4\x8dajnih, povpre\xc4\x8dnih oseb, z njihovimi vsakodnevnimi la\xc5\xbemi, s katerimi je pre\xc5\xbeeta dru\xc5\xbeba in znotraj katere veljajo nenapisana pravila in predpisi. S kritiko seksualnih tabujev in kodeksov \xc4\x8dasti je \xc5\xbeelel izzvati predvsem ob\xc4\x8dutljivej\xc5\xa1e me\xc5\xa1\xc4\x8dane._NEWLINE_Kot Sigmund Freud v psihoanalizi, Schnitzler isto\xc4\x8dasno omenja tabuja, kot sta seks in smrt, ki pestita moralo takratne dru\xc5\xbebe. V nasprotju s Freudom, ki je zagovarjal nezavednost, Schnitzler bistvo \xc4\x8dloveka poka\xc5\xbee v pol zavednem, natan\xc4\x8dneje v notranjem monologu svojih protagonistov. Schnitzlerjeva dela pogosto obravnavajo teme, kot so nezvestoba, na primer v drami Rajanje (Reigen), skrivne afere in \xc5\xbeenskarje (dramski ciklus Anatol)._NEWLINE_Ni naklju\xc4\x8dje, da je ravno Schnitzler tisti, ki je z novelo Poro\xc4\x8dnik Gustl (Leutnant Gustl) (1900), v nem\xc5\xa1ko literaturo uvedel notranji monolog. S pomo\xc4\x8djo te perspektive mu je uspelo, da bralec dobi globlji in jasnej\xc5\xa1i vpogled v notranje konflikte posameznih figur. Ta na\xc4\x8din pripovedovanja je uporabil tudi v noveli Gospodi\xc4\x8dna Else (Fr\xc3\xa4ulein Else)._NEWLINE_V romanu Pot v svobodo (Der Weg ins Freie) in v delu Profesor Bernhardi (Professor Bernhardi) se posveti antisemitizmu, ki je bil v tistem \xc4\x8dasu na Dunaju zelo izrazit._NEWLINE_Isto\xc4\x8dasno velja Schnitzler za najve\xc4\x8djega pisca dnevnikov v nem\xc5\xa1ki literaturi. Od svojega sedemnajstega leta, do dva dneva pred smrtjo, je vse natan\xc4\x8dno zapisoval v svoj dnevnik, ki je bil objavljen posthumno, leta 1981._NEWLINE_Schnitzlerjevo Sanjsko novelo (Die Traumnovelle) je Stanley Kubrick uporabil kot predlogo za film \xc5\xa0iroko zaprte o\xc4\x8di (Eyes Wide Shut). Schnitzlerjevo delo pa je filmski medij poznal tudi \xc5\xbee prej. Prva upodobitev na filmskem platnu je bila leta 1914 Ljubimkanje (Liebelei), njegovih del pa so se lotila tudi zvene\xc4\x8da imena filmske industrije, tako je na primer Max Oph\xc3\xbcls leta 1933 re\xc5\xbeiral Ljubimkanje (Liebelei) in leta 1950 Rajanje (Der Reigen).\n_START_SECTION_\nSchnitzlerjeva zapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nPo njegovi smrti, 1931, je ve\xc4\x8dji del njegove zapu\xc5\xa1\xc4\x8dine ostal v hi\xc5\xa1i na Dunaju, dostopen v znanstvene namene. Tik pred priklju\xc4\x8ditvijo Avstrije, marca 1938, so material odpeljali v tujino. Shranjen je bil v univerzitetni knji\xc5\xbenici Cambridge. V za\xc4\x8detku \xc5\xa1estdesetih let se je nato ta zapu\xc5\xa1\xc4\x8dina na pobudo njegovega sina Heinricha Schnitzlerja posnela na 37 filmskih trakov, ki so bili izro\xc4\x8deni dvema raziskovalnima institucijama v Ameriki. Univerzi Californija v Los Angelesu (UCLA) in Mednarodnemu raziskovalnemu zdru\xc5\xbeenju Arturja Schnitzlerja (IASRA) v Birghamtonu (New York), kot tudi Univerzi Alberta Ludvika v Freiburgu, kjer je danes arhiv Arturja Schnitzlerja.'