b'\n_START_ARTICLE_\nBelgijska Galija\n_START_SECTION_\nRimska osvojitev\n_START_PARAGRAPH_\nOzemlje, ki so ga Rimljani kasneje imenovali Belgijska Galija, je v galskih vojnah osvojil Julij Cezar leta 57 pr. n. \xc5\xa1t.. Sodobne raziskave ka\xc5\xbeejo, da je takrat v regiji \xc5\xbeivelo osemnajst plemen. _NEWLINE_V vojni proti Rimljanom so se zdru\xc5\xbeila vsa belgijska plemena, razen Remov, delno zaradi strahu pred izolacijo, do katere bi pri\xc5\xa1lo, \xc4\x8de bi Rimljani osvojili ostanek njihovega ozemlja, delno pa zaradi jeze, ker so rimske legije preteklo zimo prezimovale na njihovem ozemlju. Sodobne ocene ka\xc5\xbeejo, da so imeli zdru\xc5\xbeeni Belgi pribli\xc5\xbeno 288.000 vojakov, ki jim je poveljeval svesionski kralj Galba. Cezar se je zaradi velikosti belgijske vojske in njenega izrednega poguma izogibal neposrednemu spopadu. Namesto tega se je njegova konjenica spopadala z manj\xc5\xa1imi plemenskimi vojskami. Za ve\xc4\x8djo bitko se je odlo\xc4\x8dil \xc5\xa1ele takrat, ko mu je uspelo osamiti eno od plemen. Plemena so se postopoma vdajala in Cezar je pora\xc5\xbeencem ponudil prizanesljive mirovne pogoje in celo rimsko za\xc5\xa1\xc4\x8dito pred gro\xc5\xbenjami sosednjih plemen.  Ve\xc4\x8dina plemen je ponujene mirovne pogoje sprejela. _NEWLINE_Osvojitvi leta 57 pr. n. \xc5\xa1t. je sledil niz uporov. Najve\xc4\x8djega so po Vercingetoriksovem porazu leta 52. pr. n. \xc5\xa1t. vodili Belovaki. Belgi se se med uporom izogibali neposrednemu spopadu z Rimljani in so namesto tega s  konjenico in lokostrelci stalno nadlegovali njihove legije pod neposrednim Cezarjevim poveljstvom. Ko je belova\xc5\xa1ka zaseda, v katero so nameravali zvabiti Rimljane, spodletela, je upor propadel. Rimljani so upornike pobili.\n_START_SECTION_\nCezarjevi Komentarji\n_START_PARAGRAPH_\nJulij Cezar je v svojih Komentarjih galskih vojn zapisal:_NEWLINE_Galija je razdeljena na tri dele. V prvem so naseljeni Belgi, v drugem Akvitanci in v tretjem prebivalci, ki se v njihovem jeziku imenujejo Kelti, v na\xc5\xa1em pa Galci. Omenjena ljudstva imajo poleg razli\xc4\x8dnih jezikov tudi razli\xc4\x8dne institucije in zakone. Galce od Akvitancev lo\xc4\x8duje reka Garona, od Belgov pa reki Marna in Sena. Najpogumnej\xc5\xa1i od vseh plemen so Belgi, ker \xc5\xbeivijo  dale\xc4\x8d od kulture na\xc5\xa1e province, ker jih obi\xc5\xa1\xc4\x8de zelo malo trgovcev, ki bi jim prodajali stvari za pomehku\xc5\xbeenje duha in ker so najbli\xc5\xbeji Germanom na drugem bregu Rena, s katerimi se nenehno vojskujejo.\n_START_SECTION_\nUstanovitev province\n_START_PARAGRAPH_\nProvinca Belgijska Galija je bila prvotno del Galije (Gallia Comata). Ker se je  njena dr\xc5\xbeavna uprava izkazala za neu\xc4\x8dinkovito, je po popisu prebivalstva v Galiji leta 27. pr. n. \xc5\xa1t. cesar Avgust ukazal prestrukturiranje galskih provinc. Mark Agripa je zato leta 22 pr. n. \xc5\xa1t. Galijo razdelil na tri province: Akvitansko, Lugdunsko in Belgijsko Galijo. Agripova delitev je temeljila na jezikovnih in rasnih zna\xc4\x8dilnostih regij. Belgijska Galija je bila me\xc5\xa1anica keltskih in germanskih ljudstev. Njeno glavno mesto je bil Reims, kasneje Trier. Natan\xc4\x8den datum selitve ni poznan.  _NEWLINE_Sodobni zgodovinarji gledajo na naziv Galija in njeno delitev kot na proizvod napa\xc4\x8dne etnografije. Njena delitev na tri province je bil poskus vzpostavitve bolj u\xc4\x8dinkovite uprave, ki je bil v nasprotju z delitvijo na kulturni osnovi. Ravnote\xc5\xbeje med romanizacijo prebivalstva in ohranitvijo obstoje\xc4\x8de kulture je ru\xc5\xa1ilo ve\xc4\x8d zaporednih rimskih cesarjev. Rimljani so omogo\xc4\x8dali pre\xc5\xbeivetje lokalnih vlad (kantonov), vendar so isto\xc4\x8dasno omejevali njihovo \xc5\xa1tevilo.  Rimsko oblast je izvajala Galska skup\xc5\xa1\xc4\x8dina (Concilium Galliarum) v Reimsu ali Trierju. Ugledni predstavniki Belgijske Galije so se morali udele\xc5\xbeevati slavnosti v Lugdunumu (Lyon), na katerih so obi\xc4\x8dajno  proslavljali in poveli\xc4\x8devali cesarjev genij. U\xc4\x8dinkovitost Skup\xc5\xa1\xc4\x8dine se je pokazala v postopni romanizaciji osebnih imen lokalne elite in romanizaciji zakonodaje pod vplivom lokalnih oblastnikov.\n_START_SECTION_\nReforme\n_START_PARAGRAPH_\nV 1. stoletju n. \xc5\xa1t,, verjetno okoli leta 90, je galske province reorganiziral cesar Domicijan, ki je nameraval vojno podro\xc4\x8dje ob Renu lo\xc4\x8diti od civilnega prebivalstva regije. Severovzhodni del Belgijske Galije je odcepil in ga preimenoval v Spodnjo Germanijo. Kasneje je Spodnjo Germanijo ponovno reorganiziral in jo preimenoval v Drugo Germanijo (Germania Secunda). Vanjo je spadal vzhodni del sedanje Belgije, najbolj ju\xc5\xbeni del sedanje Nizozemske in del sedanje Nem\xc4\x8dije. Odcepil je tudi vzhodni del Belgijske Galije in ga preimenoval v Gornjo Germanijo (Germania Superior). Vanjo sta spadala del zahodne Nem\xc4\x8dije in del vzhodne Francije. Ju\xc5\xbena meja Belgijske Galije je bila pomaknjena proti jugu. Vanjo so bila vklju\xc4\x8dena mesta Camaracum (Cambrai), Nemetacum (Arras), Samarobriua (Amiens), Durocorter (Reims), Diuidorum (Metz) in Augusta Treverorum (Trier)._NEWLINE_Cesar Dioklecijan je okoli leta 300 ponovno reorganiziral rimske province in Belgijsko Galijo razdelil na Prvo (Belgica Prima) in Drugo Belgijsko Galijo (Belgica Secunda). Glavno mesto Prve Belgijske Galije je bil  Treveri (Trier). Meja med Prvo in Drugo Belgijsko Galijo je potekala pribli\xc5\xbeno po reki Meuse.\n_START_SECTION_\nPropad\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 406 so Vandali, Burgundijci in druga plemena pre\xc4\x8dkala Ren in premagala galsko vojsko.  Spodnjo Germanijo so \xc5\xbee pred tem preplavili Franki in ji vladali najmanj od leta 350. V 5. stoletju je Druga belgijska Galija postala sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Klodvikovega Merovin\xc5\xa1kega kraljestva in v 8. stoletju jedro Karolin\xc5\xa1kega cesarstva. Po smrti Ludvika Pobo\xc5\xbenega, sina Karla Velikega, je bila regija z Vedunsko pogodbo leta 843 razdeljena na Vzhodno, Zahodno in Srednje Frankovsko kraljestvo, katero je nasledila Lotaringija. Na delitev se pogosto gleda kot na razpad frankovskega imperija, a je bila v resnici nadaljevanje salijske dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine. Lotaringija je bila leta 870 z Meerssensko pogodbo razdeljena med Vzhodno in Zahodno frankovsko kraljestvo.'