b'\n_START_ARTICLE_\nFrancoska renesansa\n_START_SECTION_\nBeseda "renesansa"\n_START_PARAGRAPH_\nBeseda "renesansa" je francoska beseda, katere dobesedni prevod je "preporod". Beseda renesansa je prvi\xc4\x8d uporabil in opredelil  francoski zgodovinar Jules Michelet (1798\xe2\x80\x931874) v svojem delu Histoire de France (zgodovina Francije) iz leta 1855 . Jules Michelet je renesanso iz 16. stoletja v Franciji opredelil kot obdobje evropske kulturne zgodovine, ki je predstavljala odmik od srednjega veka in ustvarjala sodobno razumevanja \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva in njegovega mesta v svetu . Michelet je kot francoski dr\xc5\xbeavljan in zgodovinar trdil, da je renesansa francoska . Njegovo delo izvira iz uporabe francoske besede "Renaissance" v drugih jezikih.\n_START_SECTION_\nUmetnost\n_START_PARAGRAPH_\nV poznem 15. stoletju je francoska invazija na Italijo in bli\xc5\xbeina \xc5\xbeivahnega burgundskega dvora (s flamskimi povezavami) prinesla francoski stik z blagom, slikami in ustvarjalnim duhom severne in italijanske renesanse in prve umetni\xc5\xa1ke spremembe v Franciji so pogosto izvajali italijanski in flamski umetniki, kot sta Jean Clouet in njegov sin Fran\xc3\xa7ois Clouet in Italijani Rosso Fiorentino, Francesco Primaticcio in Niccol\xc3\xb2 dell\'Abbate iz prve \xc5\xa1ole v Fontainebleauju (iz leta 1531)._NEWLINE_Franc I. je leta 1516 povabil Da Vincija v Ch\xc3\xa2teau d\'Amboise in mu zagotovil Ch\xc3\xa2teau du Clos Luc\xc3\xa9, ki se je nato imenoval Ch\xc3\xa2teau de Cloux, kot kraj za bivanje in delo . Leonardo, slavni slikar in izumitelj, je prispel s tremi svojimi slikami in sicer Mono Lizo, Sveto Ano in svetim Janezom Krstnikom, danes v lasti pari\xc5\xa1kega muzeja Louvre._NEWLINE_Umetnost obdobja Franca I. skozi Henrika IV. je pogosto navdihnjena s poznim italijanskim slikarskim in kiparskim razvojem, ki se obi\xc4\x8dajno imenuje manierizem (med drugim tudi Michelangelo in Parmigianino), za katerega so zna\xc4\x8dilne podolgovate in elegantne figure ter zana\xc5\xa1anje na vizualno retoriko, vklju\xc4\x8dno z raz\xc4\x8dlenjeno uporabo alegorije in mitologije._NEWLINE_Obstajajo \xc5\xa1tevilni francoski umetniki neverjetnih talentov v tem obdobju, med njimi slikar Jean Fouquet iz Toursa (ki je dosegel presenetljivo realisti\xc4\x8dne portrete in izjemne iluminirane rokopise) ter kiparja Jean Goujon in Germain Pilon.\n_START_SECTION_\nPozni manierizem in zgodnji barok\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik IV. je povabil umetnike  Dubreuila,  Fr\xc3\xa9mineta in  Duboisa, da delajo v pala\xc4\x8di Fontainebleau in jih obi\xc4\x8dajno imenujejo druga \xc5\xa1ola v Fontainebleauju._NEWLINE_Marija Medi\xc4\x8dejska, kraljica Henrika IV., je povabila flamskega slikarja  Rubensa v Francijo, umetnik pa je naslikal \xc5\xa1tevilna dela za kralji\xc4\x8dino Luksembur\xc5\xa1ko pala\xc4\x8do v Parizu. \xc5\xa0e en flamski umetnik, ki je delal za dvor, je bil Frans Pourbus mlaj\xc5\xa1i._NEWLINE_Zunaj Francije, so za vojvode Lorene delali v zelo druga\xc4\x8dnem poznem manieristi\xc4\x8dnem slogu umetniki kot Jacques Bellange, Claude Deruet in Jacques Callot. Z malo stiki s francoskimi umetniki tega obdobja so razvili izrazit, ekstremen in pogosto eroti\xc4\x8den manierizem (vklju\xc4\x8dno z no\xc4\x8dnimi prizori in no\xc4\x8dnimi morami) in bili odli\xc4\x8dni v jedkanici.\n_START_SECTION_\nGlasba\n_START_PARAGRAPH_\nVojvodina Burgundija, ve\xc4\x8dinoma francosko govore\xc4\x8de obmo\xc4\x8dje, zdru\xc5\xbeeno s kraljevino Francijo leta 1477, je bilo glasbeno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Evrope v zgodnjem in srednjem 15. stoletju. Mnogi najbolj znani glasbeniki so prihajali iz Burgundije ali pa so tja od\xc5\xa1li na \xc5\xa1tudij; poleg tega je bilo konec 15. stoletja med burgundsko dvorno glasbeno ustanovo in francoskim dvorom in cerkvenimi organizacijami precej\xc5\xa1nja izmenjava. Burgundski slog je rodil francosko-flamski slog polifonije, ki je obvladoval evropsko glasbo konec 15. in v za\xc4\x8detku 16. stoletja. Vendar pa se je do konca 15. stoletja francoski narodni zna\xc4\x8daj v glasbi francoskih kraljevskih in aristokratskih dvorov, pa tudi ve\xc4\x8djih centrov cerkvene glasbe, razlikoval. Francoski skladatelji tega \xc4\x8dasa so se v glavnem izogibali tema\xc4\x8dnim barvam francosko-flamskega sloga in si prizadevali za jasnost linije in strukture, v sekularni glasbi, kot so \xc5\xa1anson, lahkotnost, pevnost in priljubljenost. Guillaume Dufay in Gilles Binchois sta dva opazna primera burgundske \xc5\xa1ole v obdobju zgodnje renesanse._NEWLINE_Najbolj znan skladatelj v Evropi, Josquin des Prez, je nekaj \xc4\x8dasa delal na dvoru Ludvika XII. in tam verjetno sestavil nekaj najbolj znanih del (njegova prva postavitev Psalma 129, De profundis, je verjetno napisana za pogreb Ludvika XII. leta 1515). Franc I., ki je postal kralj tistega leta, je ustvaril bogato glasbeno ustanovo kot prednostno nalogo. Njegovi glasbeniki so \xc5\xa1li z njim na potovanja in tekmoval s Henrikom VIII. v Camp du Drap d\'Or leta 1520 za najbolj veli\xc4\x8dastno glasbeno zabavo; verjetno je dogodek re\xc5\xbeiral Jean Mouton, eden najbolj znanih skladateljev moteta zgodnjega 16. stoletja po Josquinu._NEWLINE_Dale\xc4\x8d najpomembnej\xc5\xa1i prispevek Francije h glasbi v renesan\xc4\x8dnem obdobju je bil \xc5\xa1anson. \xc5\xa0anson je bil raznovrstna sekularna pesem zelo raznolike narave, ki je vklju\xc4\x8devala nekaj najbolj priljubljene glasbe 16. stoletja. V Evropi se je pelo veliko \xc5\xa1ansonov. V za\xc4\x8detku 16. stoletja je zaznamoval daktil (dolg, kratek) in kontrapunkt, ki ga je kasneje prevzela italijanska cancona, predhodnica sonate. Obi\xc4\x8dajno so bili \xc5\xa1ansoni za tri ali \xc5\xa1tiri glasove, brez instrumentalne spremljave, najbolj priljubljeni primeri pa so bili neizogibno izdelani tudi v instrumentalni razli\xc4\x8dici. Slavni skladatelji teh "pari\xc5\xa1kih" \xc5\xa1ansonov sta bila Claudin de Sermisy in Cl\xc3\xa9ment Janequin. Janequinova La guerre, napisana za praznovanje francoske zmage pri Marignanu leta 1515, posnema zvoke topov, krike ranjenih in trobente, ki signalizirajo napad in umik. Kasnej\xc5\xa1i razvoj \xc5\xa1ansona je bil slog musique mesur\xc3\xa9e, kot je prikazan v delu Claudea Le Jeunea: ta vrsta \xc5\xa1ansona temelji na razvoju skupine pesnikov, znanih pod imenom Pl\xc3\xa9iade pod Jean-Antoine de Baifom. Ritem se je natan\xc4\x8dno ujemal s stresnimi poudarki verza, da bi zajel nekaj retori\xc4\x8dnega u\xc4\x8dinka glasbe v anti\xc4\x8dni Gr\xc4\x8diji (naklju\xc4\x8dno in o\xc4\x8ditno nepovezano gibanje v Italiji je bilo isto\xc4\x8dasno znano kot florentinska Camerata). Proti koncu 16. stoletja je \xc5\xa1anson postopoma zamenjal  air de cour, najbolj priljubljen tip vokalne glasbe v Franciji v pozni renesansi in zgodnjem baroku, od pribli\xc5\xbeno leta 1570 do okoli 1650. V \xc4\x8dasu vladanja Ludvika XIII., je bila to prevladujo\xc4\x8da oblika posvetne vokalne kompozicije, zlasti na kraljevem dvoru._NEWLINE_Doba religioznih vojn je mo\xc4\x8dno vplivala na glasbo v Franciji. Protestanti so pod vplivom kalvinizma ustvarili vrsto religiozne glasbe, ki se je precej razlikovala od pisanih latinskih motetov, ki so jih napisali njihovi katoli\xc5\xa1ki kolegi. Tako protestanti kot katoli\xc4\x8dani (zlasti protestantski simpatizerji med njimi) so ustvarili razli\xc4\x8dico \xc5\xa1ansona, znanega kot chanson spirituelle, ki je bil kot posvetna pesem, vendar je opremljen z verskim ali moralizirajo\xc4\x8dim besedilom. Claude Goudimel, protestantski skladatelj, ki je bil najbolj znan po svojih kalvinisti\xc4\x8dnih psalmih, je bil umorjen v Lyonu med pokolom na dan svetega Jerneja. Vendar pa v \xc4\x8dasu konflikta niso bili ubiti le protestantski skladatelji; leta 1581 je bil Antoine de Bertrand, plodni katoli\xc5\xa1ki skladatelj \xc5\xa1ansonov, umorjen v Toulousu od protestantske mafije.'