b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Viktor II.\n_START_SECTION_\nIzvor in vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nGebhard Graf von Calw und Dollnstein (tudi Tollenstein) und Hirschberg se je rodil okrog 1017 v Nordgauvu na Bavarskem na Nem\xc5\xa1kem kot sin \xc5\xa1vabskega grofa Hartwiga I. iz rodbine Ernste, in sorodnik svetorimskega cesarja Henrika \xc4\x8crnega. Po drugih se je rodil v Calwu na \xc5\xa0vabskem \xe2\x80\x93 torej vsekakor v nem\xc5\xa1ki plemi\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini. Njegovi star\xc5\xa1i so bili Hartwig in Biliza, a brata Gotebold in Hartwig. Prvi je pozneje postal oglejski patriarh (1048-1063), a Hartwig odvetnik v Eichst\xc3\xa4ttu. Njegov daljni sorodnik je bil tudi regensbur\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Gebhard III. (1036-1060), ki je bil polbrat cesarja Konrada II. (1024-1039) in torej stric cesarja Henrika III. (1039-1056). _NEWLINE__NEWLINE_Prav regensbur\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof je 1042 predlo\xc5\xbeil Gebharda \xe2\x80\x93 ki se je vzgajal v stolni \xc5\xa1oli v bavarskem mestu ter bil kanonik v Regensburgu \xe2\x80\x93 kot kandidata za tedaj izpraznjeni \xc5\xa1kofijski sede\xc5\xbe v Eichst\xc3\xa4ttu. Petindvajsetletnega cesarja je v prvem trenutku pohuj\xc5\xa1ala mlada doba kandidata, saj je bil tedaj Gebhard mlaj\xc5\xa1i od vladarja; ni torej \xc5\xa1e dosegel dobe tridesetih let, ki jo predpisuje kanonsko pravo za prosilce \xc5\xa1kofovske slu\xc5\xbebe. O\xc4\x8ditno tedaj ni bil \xc4\x8dlan cesarske kapele. Ko pa se je main\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Bardo (1031-1051) izrekel v prid njegove kandidature, ga je suveren za Bo\xc5\xbei\xc4\x8d 1042 uvedel v Goslarju na \xc5\xa1kofijski sede\xc5\xbe v Eichst\xc3\xa4ttu, \xc4\x8deprav tudi sedaj ni imel ve\xc4\x8d kot 24 let. Na tem polo\xc5\xbeaju je podpiral cesarjevo usmeritev in postal njegov o\xc5\xbeji svetovalec. Na tem polo\xc5\xbeaju so mu njegove sposobnosti pomagale, da je pomembno prispeval k Henrikovemu delovanju in postal kon\xc4\x8dno njegov glavni svetovalec. _NEWLINE__NEWLINE_Pravijo, da je kot \xc5\xa1kof Gebhard napravil vtis na sodobnike s svojo u\xc4\x8denostjo in izvedenostjo v duhovnih in zemeljskih strokah. O\xc4\x8ditno je o\xc4\x8daral tudi Henrika III. Okrog 1050 se je Gebhard uvrstil med glavne cesarjeve svetovalce. Sodobniki poudarjajo njegov pomen kot drugega za kraljem. Oviral pa je delovanje Leona IX. v njegovem pohodu zoper Normane v ju\xc5\xbeni Italiji, ko je dal poklicati z boji\xc5\xa1\xc4\x8da ve\xc4\x8dino nem\xc5\xa1kih vojakov; s tem je posredno prispeval k poni\xc5\xbeujo\xc4\x8demu porazu v bitki pri Civitatah, 18. unija 1053. To potezo je pozneje kot pape\xc5\xbe mo\xc4\x8dno ob\xc5\xbealoval. Kot glavni razlog tega dejanja omenjajo neurejene razmere na Bavarskem. _NEWLINE__NEWLINE_Ko je odstavil cesar vojvoda Konrada, je postavil Gerharda za bavarskega vojvoda.  _NEWLINE__NEWLINE_Med septembrom 1046 in majem 1047 je novoizvoljeni \xc5\xa1kof spremljal Henrika III. v Rim, in si je tako lahko ustvaril predstavo o politi\xc4\x8dnem polo\xc5\xbeaju v srednje-severni Italiji. Med drugim je sodeloval oktobra 1046 v Paviji na cesarskem zboru z velika\xc5\xa1i severne Italije, decembra pa na zborovanju v Sutriju in Rimu, ko so odstavili vse tri pape\xc5\xbee: Gregorja VI., Silvestra III. in Benedikta IX.. Navzo\xc4\x8d je bil v Rimu tudi pri pape\xc5\xa1ki izvolitvi prvega nem\xc5\xa1kega reformnega \xc5\xa1kofa Suidgerja iz Bamberga - Klemena II. \xe2\x80\x93 kakor tudi cesarskemu kronanju Henrika III. naslednji \xe2\x80\x93 bo\xc5\xbei\xc4\x8dni dan 1046.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti pape\xc5\xbea Leona IX. je sedisvakanca trajala kar celo leto. Tedaj je poslanstvo pod Hildebrandovim vodstvom \xe2\x80\x93 poznej\xc5\xa1im Gregorjem VII., pri\xc5\xa1lo v Mainz in prosilo cesarja, naj imenuje v osebi eichst\xc3\xa4ttskega \xc5\xa1kofa Gerharda njegovega naslednika. Cesar ga je res imenoval po dolgem premi\xc5\xa1ljevanju septembra 1054, vendar se je dal Gebhard preprositi \xc5\xa1ele marca; v med\xc4\x8dasu je dobil od cesarja zagotovila, da bodo Cerkvi vrnjena vsa odvzeta posestva, in da bo smel zadr\xc5\xbeati tudi svojo nem\xc5\xa1ko \xc5\xa1kofijo; takrat je od\xc5\xa1el v Rim, kjer so ga ustoli\xc4\x8dili v Baziliki svetega Petra 13. aprila 1055; privzel si je ime Viktor II.. Njegove odnose s cesarjem je zaznamovalo prijateljsko sodelovanje v cerkvenih zadevah, v varovanju pape\xc5\xa1kega premo\xc5\xbeenja Matrimonium Petri, ter v obrambi pape\xc5\xa1kih in cesarskih pravic v Ju\xc5\xbeni Italiji. _NEWLINE_Viktor je svoj pontifikat za\xc4\x8del s sinodo v Firencah, kjer je v cesarjevi navzo\xc4\x8dnosti nastopil po smernicah svojega predhodnika proti simoniji, proti \xc5\xbeenitvi duhovnikov in proti raznim oblikam odtujevanja cerkvenega imetja. Sinodalne sklepe je \xc5\xa1e posebej razglasil v ju\xc5\xbeni Franciji, kjer so bila vpra\xc5\xa1anja zelo pere\xc4\x8da. Kot nekdanji dr\xc5\xbeavni kancler je tudi v Italiji \xc5\xa1\xc4\x8ditil cesarske interese. Henrik III. mu je zaupal v upravo vojvodstvi Spoleto in Fermo. Jeseni 1056 je na cesarjev poziv obiskal Nem\xc4\x8dijo. Umirajo\xc4\x8demu cesarju je obljubil, da bo varoval pravice njegovega komaj 6-letnega sina Henrika. 28. oktobra je pokopal Henrika III. v aachenski stolnici, novembra pa prav tam slovesno za nem\xc5\xa1kega kralja kronal Henrika IV. s tem, da je vladarske posle namesto mladoletnega sina prevzela njegova mati Ne\xc5\xbea. Nadalje je okrepil polo\xc5\xbeaj de\xc4\x8dka-kralja, ko je priporo\xc4\x8dil knezom, naj mu bodo zvesti na zboru v Kelmorajnu zgodaj decembra, in na zboru v Regensburgu na sam Bo\xc5\xbei\xc4\x8d. _NEWLINE__NEWLINE_Februarja 1057 se je pape\xc5\xbe vrnil v Italijo, 18. aprila vodil sinodo v Lateranu;  poleti pa \xc5\xa1e v Arezzu, kjer je 28. julija 1057 umrl. Z Viktorjem se je kon\xc4\x8dala vrsta nem\xc5\xa1kih reformnih pape\xc5\xbeev in tudi cesarji so zgubili vodilno vlogo pri prenovi Cerkve. _NEWLINE_Na cerkvenem zboru 4. junija 1055 \xe2\x80\x93 na binko\xc5\xa1tno nedeljo \xe2\x80\x93 sta se torej sre\xc4\x8dala pape\xc5\xbe in cesar v Florenci in sklicala sinodo, ki je ponovno obsodila simonijo, duhovni\xc5\xa1ko prile\xc5\xbeni\xc5\xa1tvo in odtujevanje cerkvenega premo\xc5\xbeenja, kot je to storil \xc5\xbee njegov predhodnik pape\xc5\xbe Leon IX.. Ve\xc4\x8d prizadetih prelatov je takoj izgubilo svoj polo\xc5\xbeaj. \xc4\x8ceprav mu je poprej ve\xc4\x8dkrat nasprotoval, je uvidel, da je najbolje, \xc4\x8de zvesto hodi po njegovih stopinjah; nasprotoval je bil zlasti Leonovi vojni proti Normanom, kar je pripreljalo do hudega poraza. Razlika je bila v tem, da je u\xc5\xbeival ne le zaupanje, ampak tudi vsestransko cesarjevo podporo in je tako uspel lahko tudi tam, kje se Leonu ni posre\xc4\x8dilo. Na tej sinodi je bilo navzo\xc4\x8dih 120 \xc5\xa1kofov. Obravnavali so tudi razmere v \xc5\xa0paniji, kjer kralj Ferdinand ni hotel ve\xc4\x8d priznavati Henrikove vrhovne oblasti in pla\xc4\x8devanja davka. Pape\xc5\xbe mu je v strahu, da se ne bi de\xc5\xbeela lo\xc4\x8dila od katoli\xc5\xa1ke Cerkve, zagrozil s kaznijo izob\xc4\x8denja, \xc4\x8de ne bo izkazal vdanosti svojemu fevdnemu gospodu. Podobno so mu zagrozili tudi drugi evropski kralji; Ferdinand se je uklonil.\n_START_SECTION_\nNavzo\xc4\x8d ob cesarjevi smrti\n_START_PARAGRAPH_\nNaslednjega leta ga je poklical k sebi cesar, in je bil tako njegov glavni svetovalec navzo\xc4\x8d ob njegovi smrtni postelji v Bodfeldu v  Harzu dne 5. oktobra 1056. Obljubil mu je, da bo poskrbel za nasledstvene pravice \xc5\xa1estletnega Henrika zoper mogo\xc4\x8dne nasprotnike. Poskrbel po cesarjevi \xc5\xbeelji za njegov pogreb v Speyerju, kjer je njegovo truplo polo\xc5\xbeil na praznik svetih apostolov Simona in Juda Tadeja - 28. oktobra - torej na njegov god - v kripto stolnice. Med koncem novembra in v za\xc4\x8detku decembra 1056 je Viktor od\xc5\xa1el z malim Henrikom IV. v Aachen (Aquisgrana), kjer ga je posadil na prestol Karla Velikega; to je pomenilo za\xc4\x8detek kraljevanja novega kralja, ki se bo kmalu v prihodnosti za vso skrb pokazal do pape\xc5\xbeev nevrednega in nehvale\xc5\xbenega. _NEWLINE_Postal je torej kru\xc5\xa1ni o\xc4\x8de Henrikovega mladoletnega sina Henrika IV. in svetovalec Ne\xc5\xbee Aragonske, Henrikove matere. Tako si je Viktor pridobil velikansko mo\xc4\x8d, ki jo je pa uporabljal za vzdr\xc5\xbeevanje mirnega so\xc5\xbeitja s cesarstvom in da bi okrepil pape\xc5\xa1tvo nasproti velika\xc5\xa1ki samovolji, med katerimi so bili najnevarnej\xc5\xa1i grof Balduin V. Flandrijski, Godfrid III. Lotaringijski in celo njegov stric na \xc5\xa1kofijskem sede\xc5\xbeu, regensbur\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Gebhard III.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nKratko po svoji vrnitvi v Italijo je pape\xc5\xbe Viktor II. vodil zborovanje v Arezzu, kjer se je zaustavil, da bi pomiril spor med \xc5\xa1kofoma Arezza in Siene. Nenadoma in nepri\xc4\x8dakovano je umrl dne 28. julija 1057 v Arezzu za vro\xc4\x8dino; drugi menijo, da je bil zastrupljen. Verjetno je padel kot \xc5\xbertev epidemije mrzlice med vro\xc4\x8dim la\xc5\xa1kim poletjem; dodatno preobremenjenost so pomenila \xc5\xa1tevilna pape\xc5\xbeeva potovanja in zborovanja, ki so ga hudo iz\xc4\x8drpala.\n_START_SECTION_\nPokop in grob\n_START_PARAGRAPH_\nKo so njegovi prista\xc5\xa1i hoteli prepeljati njegovo truplo na njegov prej\xc5\xa1nji \xc5\xa1kofijski sede\xc5\xbe v Eichst\xc3\xa4ttu, ki ga je zadr\xc5\xbeal tudi kot pape\xc5\xbe, so ga pono\xc4\x8di skrivaj ukradli prebivalci Ravene in ga prenesli v Mavzolej Teoderika Velikega v tem mestu, ki je takrat bil del benediktinskega samostana  Sancta Maria ad forum; pozneje je za truplom izginila vsaka sled. _NEWLINE__NEWLINE_Po drugi verziji so Viktorjevo spremstvo napadli roparji blizu Ravene in ga prisilili, da so ga pokopali v cerkvi Santa Maria Rotunda v grob, ki ga danes ni ve\xc4\x8d. O njegovem grobu pa ni sledu niti v Teodorikovem mavzoleju, \xc4\x8deprav je bil o\xc4\x8ditno spremenjen v kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko cerkev. V mavzoleju pa na drugem nadstropju le obstaja ogrodje velikega praznega sarkofaga, ki je podoben kopalni kadi; verjetno pa ni pripadal niti Viktorju niti Teoderiku. _NEWLINE__NEWLINE_Govorijo pa nekateri, da je bil Viktor pokopan ali pa pozneje prenesen v San Reparata v Florenci in sicer v prvotni cerkvi, nad katero so zgradili sedanjo stolnico (Il Duomo), a za to manjkajo dokazi.\n_START_SECTION_\nSpomin\n_START_PARAGRAPH_\n1945 je napravila kiparka Fischlova kip  Viktorja II. v Eichst\xc3\xa4ttski stolnici. Mesto je poimenovalo po pape\xc5\xbeu tudi ulico: _NEWLINE_Papst-Victor-Stra\xc3\x9fe. Mesto Eichst\xc3\xa4tt je dalo poimenovati v \xc4\x8dast pape\xc5\xbea Papst-Viktor-Stra\xc3\x9fe tudi v trgu Dollnstein in \xc5\xa1e v eni ob\xc4\x8dini njegove \xc5\xa1kofije.'