b'\n_START_ARTICLE_\nAndrija Artukovi\xc4\x87\n_START_SECTION_\nDelovanje v dr\xc5\xbeavi NDH\n_START_PARAGRAPH_\nPo razglasitvi Nezavisne Dr\xc5\xbeave Hrvatske se je vrnil v Zagreb, kjer je 12. aprila 1941 postal \xc4\x8dlan za\xc4\x8dasne hrva\xc5\xa1ke vlade. Po vrnitvi Anteja Paveli\xc4\x87a iz Italije v Zagreb (16. aprila 1941), je bil imenovan za ministra za notranje zadeve prve hrva\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeavne vlade. Sodeloval je pri podpisu Rimskega sporazuma in bil Paveli\xc4\x87ev spremljevalec pri obisku Adolfa Hitlerja. \xc5\xa0e istega leta se je poro\xc4\x8dil z Ano Mario Heidler iz Innsbrucka, s katero je imel pet otrok. 10. oktobra 1942 je postal minister za vero in pravosodje. Kasneje je med 29. aprilom in 1. oktobrom 1943 spet opravljal funkcijo ministra za notranje zadeve, 11. oktobra 1943 pa do razpada dr\xc5\xbeave NDH (8. maja 1945) pa je opravljal dol\xc5\xbenost \xc4\x8duvarja dr\xc5\xbeavnega pe\xc4\x8data.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje v emigraciji\n_START_PARAGRAPH_\nArtukovi\xc4\x87 je 6. maja 1945 skupaj s celotno vlado NDH zapustil Zagreb in prebegnil v Avstrijo. Britanci so ga skupaj z ostalimi zaprli v tabori\xc5\xa1\xc4\x8de Spittal na Dravi, od koder je bil kasneje izpu\xc5\xa1\xc4\x8den. Zatekel se je v ameri\xc5\xa1ko, nato pa v francosko cono, kjer se je pridru\xc5\xbeil dru\xc5\xbeini. Tam je pridobil ponarejene \xc5\xa1vicarske dokumente in pod imenom Alois Anich prebegnil v Irsko. Leta 1948 je z \xc5\xbeeno in tremi otroci odpotoval v Kalifornijo, kjer se je pod pravim imenom zaposlil v bratovem podjetju._NEWLINE_Julija 1945 ge je novo ustanovljena jugoslovanska Dr\xc5\xbeavna komisija za ugotavljanje zlo\xc4\x8dinov okupatorja in njegovih pomaga\xc4\x8dev razglasila za vojnega zlo\xc4\x8dinca. Vlada FLRJ je tako 29. avgusta 1951 od ZDA zahtevala njegovo izro\xc4\x8ditev. Zahtevi je v Los Angelesu sledil sedemletni sodni proces, na katerem so jugoslovansko zahtevo zavrnili.\n_START_SECTION_\nPrijetje in obsodba\n_START_PARAGRAPH_\nJugoslovanske oblasti so zahtevo po izro\xc4\x8ditvi obnovile kar je vodilo k njegovi aretaciji 14. novembra 1984. Po sodnem procesu in ve\xc4\x8dmese\xc4\x8dnem priporu je bil predan jugoslovanskim oblastem na letali\xc5\xa1\xc4\x8du v New Yorku v no\xc4\x8di med 11. in 12. novembrom 1986. Prepeljan je bil v Zagreb, \xc5\xbee takrat pa je bolehal za Alzheimerjevo in Parkinsonovo boleznijo._NEWLINE_Na sodnem procesu, ki se je za\xc4\x8del 14. aprila 1986 v Zagrebu je bil Artukovi\xc4\x87 obsojen na smrtno kazen, do izvr\xc5\xa1itve obsodbe pa zaradi njegovega zdravstvenega stanja ni pri\xc5\xa1lo. Umrl je 16. januarja 1988 v bolni\xc5\xa1nici zapora v Zagrebu.\n_START_SECTION_\nPosmrtni ostanki\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde med procesom je bil v dr\xc5\xbeavnem zboru SR Hrva\xc5\xa1ke sprejet zakon, po katerem so se ostanki oseb, ki so pravnomo\xc4\x8dno obsojene na smrtno kazen pokopali tako kot \xc4\x8de bi bila smrtna kazen dejansko izvr\xc5\xa1ena, v tajnosti. Kraj pokopa je postal dr\xc5\xbeavna skrivnost, dodatno pa so sprejeli zakon, po katerem je bila izdaja kraja pokopa kaznivo dejanje._NEWLINE_Med obiskom Vetrinja je hrva\xc5\xa1ki predsednik Ivo Josipovi\xc4\x87 izjavil, da ima vsak pravico do groba, zaradi \xc4\x8desar je bilo leta 2010 objavljeno, da je UDBA Artukovi\xc4\x87a tajno pokopala v Lepoglavi.'