b'\n_START_ARTICLE_\nNogaj\n_START_SECTION_\nIme\n_START_PARAGRAPH_\nNogajevo ime se izgovarja Nogaj ali Nohaj in pomeni "pes". Ime ni jnujno imelo negativenga ali \xc5\xbealjivega prizvoka, ker je beseda "pes" lahko pomenila tudi fanta, mo\xc5\xbea ali ljudstvo. D\xc5\xbeingiskan je svoje sposobne generale pogosto imenoval "psi vojne", se pravi "mo\xc5\xbeje vojne". Zgodovinar J. J. Saunders trdi, da je ime Pes odvra\xc4\x8dalo pozornosti hudobnih duhov, katerih psi niso zanimali. Mongoli so volka v\xc4\x8dasih imenovali "stepski pes".\n_START_SECTION_\nMladost pod Batujem in Berkejem\n_START_PARAGRAPH_\nNogajev o\xc4\x8de Tatar je bil Tervalov sin in D\xc5\xbeo\xc4\x8dijev vnuk. Po o\xc4\x8detovi smrti je verjetno upravljal apana\xc5\xbeo svojega starega o\xc4\x8deta. Po mongolski invaziji v Evropo je Batu kan pustil Nogaja s tumenom (10.000) vojakov v sedanji Moldaviji in Romuniji kot mejnega stra\xc5\xbearja. Nogaj je bil, tako kot Orda kan in Batu kan, Berkejev ne\xc4\x8dak in je pod svojim stricem postal mo\xc4\x8dan in ambiciozen vojskovodja. _NEWLINE_Nogaj in Berke sta okoli leta 1250 od\xc5\xa1la v Mamelu\xc5\xa1ki sultanat, kjer sta se leta 1262/1263 spreobrnila v islam. Nogaj je dobil novo ime Isa Nogaj.\n_START_SECTION_\nDruga mongolska invazija na Poljsko\n_START_PARAGRAPH_\nV svojih poznih letih je za\xc4\x8del Berke vedno ve\xc4\x8d odgovornosti prena\xc5\xa1ati na svojega obetavnega ne\xc4\x8daka. Nogaj se je skupaj s Talabugo v bitki prvi\xc4\x8d izkazal pod slavnim mongolskim generalom Burundajem leta 1259/1260. V drugi veliki mongolski invaziji na Poljsko je bil drugi poveljujo\xc4\x8di \xc4\x8dastnik. Izkazal se je predvsem pri plenjenju Sandomierza, Krakova in drugih mest.\n_START_SECTION_\nVojna z Ilkanatom\n_START_PARAGRAPH_\nNogajav o\xc4\x8de Tatar je umrl v slu\xc5\xbebi ilkanskega kana Huleguja, Nogaj pa je bil v vojni z Ilkanatom, ki se je za\xc4\x8dela leta 1262, na strani njegovega nasprotnika Berkeja. Dobil je pomemben polo\xc5\xbeaj v vojski Zlate horde in poveljeval  30.000 mo\xc5\xbeem.  Ra\xc5\xa1id Al-Din ga opisuje kot Berkejevega "vrhovnega poveljnika". Na za\xc4\x8detku vojne je bil zadol\xc5\xbeen  za vdiranje na ozemlje Ilkanata. Na obmo\xc4\x8dje Kavkaza je poslal ve\xc4\x8d izvidnic,  ki so zvabile glavnino  Hulegujeve vojske proti severu. Ob reki Terek je padla v Nogajevo zasedo in bila po celodnevni bitki uni\xc4\x8dena. Pre\xc5\xbeiveli so pobegnili v Azerbajd\xc5\xbean. Zmaga je tako okrepila Nogajev ugled, da je postal Berkejev zaupnik._NEWLINE_Vojna se je kon\xc4\x8dala leta 1264, ko je bil z Berkejevim, Hulegujevim in \xc4\x8cagatajevim soglasjem za kagana izvoljen Kublajkan. Leta 1265 je ponovno izbruhnila. Nogaj je dobil nalogo, da napade Ilkanat, v katerem je vladal Hulegujev naslednik Abaka kan.  Napadel je Perzijo in izropal nekaj pokrajin in se nato pri Aksu spopadel z Abakovo vojsko. V bitki je bil pora\xc5\xbeen in izgubil oko. Abaka je preganjal njegovo vojsko preko Kura v upanju, da jo bo popolnoma uni\xc4\x8dil, ko je Nogaj dobil okrepitve, pa se je moral umakniti.\n_START_SECTION_\nVojna z Bizantinskim cesarstvom\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1265 je Nogaj z vojsko 20.000 mo\xc5\xbe preko Donave vdrl na bizantinsko ozemlje. Uni\xc4\x8dil je bizantinske voja\xc5\xa1ke posadke in opusto\xc5\xa1il mesta v Trakiji. Naslednje leto je cesar Mihael VIII. Paleolog \xc5\xbeelel z njim skleniti zavezni\xc5\xa1tvo in dal Nogaju za \xc5\xbeeno svojo h\xc4\x8derko Eufrozino Paleologino. zlati hordi je za po\xc4\x8dastitev zavezni\xc5\xa1tva poslal  veliko dragocenih tkanin, sicer pa se je s Hordo pogajal z Nogajem in ne  z uradnim kanom. Nogaju je podaril bisere, dragulje, dragocena obla\xc4\x8dila in dosegel, da se Nogaj nekaj \xc4\x8dasa ni ve\xc4\x8d obla\xc4\x8dil v \xc5\xbeivalske ko\xc5\xbee. Nogai ga je ob tem hudomu\xc5\xa1no vpra\xc5\xa1al, ali lahko dragulji in obla\xc4\x8dila prepre\xc4\x8dijo strele, glavobol in krepijo dobro zdravje in zatem pohvalil prakti\xc4\x8dnost pasjih ko\xc5\xbe, ki so jih nosili njegovi vojaki.\n_START_SECTION_\nDe facto vladar Zlate horde (1266-1294)\n_START_PARAGRAPH_\nBerke je umrl okoli leta 1266. Nogaj kljub svojemu vplivu ni posku\xc5\xa1al prevzeti oblasti v Zlati hordi, ampak se je odlo\xc4\x8dil za slu\xc5\xbeenje Mengu-Timur kanu. Kljub temu je uspel obdr\xc5\xbeati dejansko oblast na celem ozemlju zahodno od Dnepra. Vladal je Ukrajincem v  Galiciji-Voliniji, Osetom in delu Vlahov. Vodil je svojo zunanjo politiko, po\xc5\xa1iljal odposlance v Mamelu\xc5\xa1ki sultanat, sklepal zavezni\xc5\xa1ke poroke z Bizancem in Ilkanatom in napadal evropska kraljestva._NEWLINE_Leta 1282 je poslal svojemu tastu v Konstantinopel 4.000 mongolskih vojakov kot pomo\xc4\x8d za zatiranje upora pod vodstvom Ivana I. Dukasa Tesalskega. Ker je Mihael medtem umrl, je njegov naslednik Adronik II. vojake uporabil v vojni s Srbijo.\n_START_SECTION_\nPohodi v Bolgarijo in Bizantinsko cesarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1271 in 1274 je Nogaj izvedel ve\xc4\x8d pohodov proti Bolgariji in Bizantinskemu cesarstvu. Na prvem pohodu se je bizantinski cesar Mihael VIII. izognil neposredni bitki in Nogaju ponudil za \xc5\xbeeno svojo h\xc4\x8derko. Leta 1277 je ljudsko gibanje v Bolgariji pod Ivajlovim vodstvom  dobilo dovolj podpore vojakov in plemstva, da je porazilo mongolsko vojsko, ki je vdrla na bolgarsko ozemlje. Leta 1278\xe2\x80\x9379 je Nogai, vznemirjen zaradi vstaje, osebno vodil pohod v Bolgarijo, premagal Bolgare, opusto\xc5\xa1il dr\xc5\xbeavo in v Silistri oblegal Ivajla. Po treh mesecih se je umaknil. Ivajlo je medtem pobegnil iz obleganega mesta in v bitki pri Devini premagal Nogajeve zaveznike Bizantince. Leta 1280 je Ivajlo za\xc4\x8del izgubljati podporo svojih privr\xc5\xbeencev, ki jih niso zanimale nenehne vojne z Bizantinci, spopadi z bolgarskim plemstvom in pohodi Mongolov. Bolgarsko plemstvo je po begu Ivana Asena III. v Bizantinsko cesarstvo za carja izvolilo Jurija I. Terterja. Ivajlo je z majhno skupino vojakov od\xc5\xa1el prosit Nogaja, da mu pomaga priti na bolgarski prestol. Nogaj mu ni ustregel in ga ukazal usmrtiti._NEWLINE_Nogaj  je nameraval usmrtiti tudi pobeglega carja Ivana Asena III.  Usmrtitev je prepre\xc4\x8dila Nogajeva \xc5\xbeena Eufrozina. Ivanu je dovolil beg v  Malo Azijo. Bolgarskega carja Jurija I. Terterja je prisilil v vazalstvo. Po Jurijevem begu v Konstantinopel, je Nogaj za novega bolgarskega carja menoval svojega tesnega zaveznika Smileca. Bolgarija je ostala vazal Zlate horde.\n_START_SECTION_\nDrugi pohod na Ogrsko\n_START_PARAGRAPH_\nOgrska je bila zaradi upora plemstva proti kralju Ladislavu IV.  in upora Kumanov zelo oslabljena.  Pozimi 1285 sta Nogaj in Talabuga sta sklenila izkoristiti njeno domnevno \xc5\xa1ibkost in z  znatno mongolsko in kumansko vojsko napadla Ogrsko, vendar sta bila pora\xc5\xbeena. _NEWLINE_Talabugova vojska je opusto\xc5\xa1ila Transilvanijo in prodrla vse do Pe\xc5\xa1te. Velike   te\xc5\xbeave  ji je povzro\xc4\x8dala novozgrajena mre\xc5\xbea utrdb, tako da ni uspela osvojiti nobenega iz kamna zidanega gradu ali trdnjave.  Ker se je zana\xc5\xa1ala ravno na oskrbovanje iz osvojenih mest, ji je za\xc4\x8delo zmanjkovati zalog. V bitki z Ladislavovo vojsko pred Pe\xc5\xa1to je bila pora\xc5\xbeena. Na umiku je padla v zasedo Sekelijev  in izgubila ve\xc4\x8dino mo\xc5\xa1tva._NEWLINE_Nogaj je bil bolj uspe\xc5\xa1en. Na Ogrskem je ostal do pomladi in ohranil ve\xc4\x8dino svoje vojske, \xc4\x8deprav je trpel zaradi resnih napadov lokalnih ogrskih vojsk, predvse Sekelijev, Sasov in Vlahov. Tudi on ni osvojil nobene pomembne utrdbe, z izjemo sa\xc5\xa1kega gradu Ban Mikod. Njegovo vojska se ni nikoli spopadla z Ladislavovo, izgube pa so bile kljub temu dovolj velike, da se je pred\xc4\x8dasno umaknil. Na povratku je tudi njegova vojska padla v zasedo Sekelijev._NEWLINE_Pohod kot celota je bil resen poraz Zlate horde in eden od najve\xc4\x8djih Nogajevih porazov. Bil je njegov zadnji ve\xc4\x8dji  pohod na Ogrsko, kateremu so sledili samo manj\xc5\xa1i vpadi \xc4\x8dez mejo.\n_START_SECTION_\nTalabugov vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nPo vrnitvi s katastrofalnega pohoda na Ogrsko leta 1287 leta 1287 je na\xc5\xa1el  Tuda-Mengu kana v verski zamaknjenosti. \xc5\xa0e isto leto je prestol prepustil svojemu ne\xc4\x8daku Talabugi. Slednji se je \xc5\xbeelel izkazati kot sposoben vladar in ne Nogajeve marioneta.  \xc5\xbdelel je nadoknaditi poraz na Ogrskem in takoj napadel Ilkanat in posku\xc5\xa1al zasesti sporno ozemlje Azerbajd\xc5\xbeana. Na\xc4\x8drt mu je spodletel, sam pa se je diskreditiral. Nogaja so kljub porazu v Transilvaniji \xc5\xa1e vedno zelo spo\xc5\xa1tovali. Absoluten vladar zahodnega dela Horde je ostal tudi med kratko Talabugovo vladavino.\n_START_SECTION_\nTretji pohod na Poljsko\n_START_PARAGRAPH_\nTretji pohod na Poljsko sta izpeljala Nogaj in Talabuga leta 1287/1288 in bila v bitki z zdru\xc5\xbeeno vojsko vzhodnoevropskih dr\xc5\xbeav pora\xc5\xbeena.\n_START_SECTION_\nPohod v \xc4\x8cerkezijo\n_START_PARAGRAPH_\nPo neuspelem pohodu na Poljsko sta se Nogaj in Talabuga odpravila na pohod v \xc4\x8cerkezijo. Plenila sta in ubijala in o\xc4\x8ditno naletela na zelo \xc5\xa1ibek odpor, zgodnji sneg pa ju je prisilil na umik. Nogajeva vojska se je varno umaknila v zimovali\xc5\xa1\xc4\x8de, Talabugova pa se je izgubila in zelo trpela. Talabuga je za polom okrivil Nogaja.\n_START_SECTION_\nSpor s Talabugo\n_START_PARAGRAPH_\nNogaj in Talabuga se nista nikoli razumela, njuni spori na pohodih na Poljsko in v \xc4\x8cerkezijo pa so bili po mnenju ruskega zgodovinarja Nikolaja Karamzina iz 19. stoletja glavni vzrok za velike izgube na obeh pohodih. Jeseni 1290 je Talabuga, misle\xc4\x8d, da Nogaj kuje zaroto proti njemu, zbral vojsko za napad na svojega generala. Nogaj se je delal nevednega, \xc4\x8deprav je dobro poznal Talabugovo razpolo\xc5\xbeeje. Talabugovi materi je poslal pismo, v katerem ji je omenil, da ima za kana nasvet, ki mu ga lahko da samo on osebno. Mati je Talabugi svetovala, naj Nogaju zaupa  in  Talabuga je razpustil ve\xc4\x8dino zbrane vojske in bil pripravljen sestati se z Nogajem. Po pisanju Ra\xc5\xa1ida Al-Dina ga je Nogaj toplo sprejel in hlinil bolezen, da bi bil videti bolj nebogljen. _NEWLINE_Nogai je pri\xc5\xa1el na sre\xc4\x8danje v spremstvu ve\xc4\x8dje skupine vojakov, Tokte in treh sinov Mengu-Timurja. Nogajevi vojaki so nato od\xc5\xa1li in pripravili zasedo za Talabugo. Brez te\xc5\xbeav so ujeli njega in njegovo spremstvo in ga zadavili. Mlademu Tokti je Nogaj zatem natvezil, da si je brat prilastil prestol, njega pa so njegovi spremljevalci nameravali ubiti. Tokta je ukazal pobiti vse spremljevalce  in na za\xc4\x8detku leta 1291 sam postal kan Zlate horde. Nogaj je za nagrado dobil dohodke krimskih trgovskih mest. Da bi utrdil oblast marionetnega kana, je Nogaj obglavil veliko mongolskih plemi\xc4\x8dev.\n_START_SECTION_\nSpor s Tokto in smrt (1294-1300)\n_START_PARAGRAPH_\nTokta se je izkazal za mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega vladarja kot sta bila Tuda Mengur ali Talabuga, zato se je kmalu zapletel z Nogajem v smrtonosno rivalstvo. Dobro sta sodelovala samo na pohodih proti upornim ruskim kne\xc5\xbeevinam. Toktov tast in \xc5\xbeena sta ga pogosto opozarjala, da ho\xc4\x8de biti Nogaj superioren, Nogaj pa je stalno zavra\xc4\x8dal Toktove zahteve, naj bo navzo\xc4\x8d na njegovem dvoru. Razhajala sta se tudi v politiki do trgovinskih pravic genovskih in bene\xc5\xa1kih mest na Krimu. Po dveh letih Toktovega vladanja je bilo njuno rivalstvo tolik\xc5\xa1no, da se je Tokta odlo\xc4\x8dil zbrati svoje privr\xc5\xbeence in za\xc4\x8deti vojno proti Nogaju.\n_START_SECTION_\nBitka na Nergijski ravnici\n_START_PARAGRAPH_\nTokta je v vzhodnih deli cesarstva, ki so bili pod njegovo oblastjo, uspel zbrati ve\xc4\x8djo, vendar manj izku\xc5\xa1eno vojsko od Nogajeve. Marko Polo omenja, da je zbral dvajset  tumenov vojakov (200.000 mo\xc5\xbe). \xc5\xa0tevilo je najverjetneje pretirano. Oba kana sta se leta 1297 utaborila na ravnici Nergi, oddaljena deset milj drug od drugega. Sledila je cel dan trajajo\xc4\x8da bitka, v kateri je zmagal Nogaj. Tokta je izgubil 60.000 mo\xc5\xbe, se pravi skoraj tretjino svoje vojske, njemu pa je uspelo pobegniti.\n_START_SECTION_\nBitka pri Kagamliku\n_START_PARAGRAPH_\nTokta je nekaj let kasneje uspelo zbrati novo vojsko in se soo\xc4\x8diti z Nogajem pri Kagamliku ob Dnepru, globoko na njegovem ozemlju. Leta 1299 ali 1300 je v bitki, ki je sledila, uspel premagati Nogaja. Nogajevi sinovi so s 1.000 konjeniki pobegnili z boji\xc5\xa1\xc4\x8da. Nogaja so na begu ujeli in ranili. Eden od Toktovih vojakov ga je ubil in njegovo glavo prinesel Tokti. Tokta ga je ukazal usmrtiti, ker ga je obglavil in ne zadavil, kot je bilo v navadi za mongolske kneze. Kmalu zatem so ujeli in usmrtili tudi Nogajeve sinove._NEWLINE_Nogaj kljub svoji mo\xc4\x8di in voja\xc5\xa1kim izku\xc5\xa1njam ni nikoli posku\xc5\xa1al zasesti prestola Zlate horde. Raje je deloval kot nekak\xc5\xa1en postavljalec vladarjev. Slu\xc5\xbeboval pod kar petimi kani: Berkejem, Mengu-Timurjem, Tuda-Mengujem, Talabugo in Tokto. Slednji se je izkazal najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega in zato postal Nogajev smrtni sovra\xc5\xbenik. \xc4\x8cetudi je bil Nogaj nesporen vladar zahodnega dela cesarstva, prestola ni mogel dobiti, ker je bila njegova stara mati prile\xc5\xbenica. Druga teorija trdi, da prestola ni mogel zasesti, ker je bil brez enega o\xc4\x8desa in zato nepopoln.\n_START_SECTION_\nOsebnost\n_START_PARAGRAPH_\nRa\xc5\xa1id Al-Din opisuje Nogaja kot sposobnega generala in zvija\xc4\x8dnega politika. Raje kot s prestola je vladal iz ozadja.  Samozavestno je promoviral mongolski na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja in bil ponosen na svoj rod. Njegova verska prepri\xc4\x8danja so o\xc4\x8ditno sledila njegovim diplomatskim potrebam. Sprva je bil pobo\xc5\xbeen tengrist, kot ve\xc4\x8dina prebivalcev Zlate horde, in ostal tak tudi po Berkejevi spreobrnitvi v islam. Leta 1271 se je med bivanjem v Egiptu tudi sam spreobrnil v islam, leta 1288 pa je ilanskemu kanu Argunu predstavil budisti\xc4\x8dne relikvije.  Ena od njegovih \xc5\xbeena, Jailak, je redno obiskovala fran\xc4\x8di\xc5\xa1kanski samostan v Kirimu (Stari Krim) in se dala krstiti. Po Toktovem prihodu na prestol je Nogaj poro\xc4\x8dil svojo h\xc4\x8derko Kijat z budistom Jilakom, sinom plemenskega poglavarja Sald\xc5\xbei\xe2\x80\x99udaja. Kijat se je po poroki spreobrnila v islam, \xc4\x8detudi je o\xc4\x8de zagotovo ni vzgajal v islamskem duhu.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nNogajeva prva \xc5\xbeena je bila \xc4\x8cubei, druga pa Jailak (pred tem Eufrozina). Ra\xc5\xa1id Al-Din je \xc4\x8cubei opisal kot "bistro in sposobno" \xc5\xbeeno. _NEWLINE_Nagaj je imel s \xc4\x8cubej sinova D\xc5\xbeugeja in Tigeja. Z Jailak je imel sina Toreja in h\xc4\x8derko Kuijak. S tretjo \xc5\xbeeno, Alako, je imel sina \xc4\x8cako, ki je kot bolgarski car vladal leta 1299 in 1300.'