b'\n_START_ARTICLE_\nLudwig Wittgenstein\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nWittgenstein se je rodil leta 1889 na Dunaju o\xc4\x8detu Karl Wittgensteinu, velikanu na podro\xc4\x8dju industrije z jeklom in \xc5\xbeelezom, ter materi Leopoldini Wittgenstein, pianistki. Od devetih otrok je kasneje ostalo le \xc5\xa1est, saj so trije naredili samomor.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0olanje\n_START_PARAGRAPH_\nKot otrok je bil dele\xc5\xbeen zasebnega pouka in \xc5\xa1ele pri \xc5\xa1tirinajstih je prvi\xc4\x8d \xc5\xa1el v \xc5\xa1olo. Poznan je bil kot slab u\xc4\x8denec. Maturo je opravil samo zato, da se je lahko leta 1906 vpisal na tehni\xc4\x8dno univerzo v Berlin - Charlottenburgu, kjer je \xc5\xa1tudiral in\xc5\xbeenirstvo. Wittgenstein je imel smisel za tehniko in stroje, k \xc4\x8demur je pripomoglo njegovo odra\xc5\xa1\xc4\x8danje v obdobju razvoja in razcveta strojev. \xc5\xbde leta 1908 se je odpravil v Manchester, kjer se je ukvarjal z letalskimi motorji in propelerji ter postal letalski in\xc5\xbeenir._NEWLINE_Wittgenstein je bil mo\xc4\x8dno o\xc4\x8daran nad logiko in matematiko, kar ga je pripeljalo do priznanega matematika Gottloba Fregeja v Jeni. Le-ta je uvidel Wittgensteinovo nadarjenost ter ga napotil na Univerzo Cambridge, kjer sta delovala za\xc4\x8detnika logi\xc4\x8dnega pozitivizma Alfred North Whitehead in Bertrand Russell, ki ju lahko ozna\xc4\x8dimo tudi kot utrjevalca poti moderne analiti\xc4\x8dne filozofije, filozofije znanosti in filozofije matematike. Sprva je Russell zavra\xc4\x8dal Ludwiga, vendar je kaj kmalu uvidel njegovo nadarjenost, kasneje genialnost, ter se z njim mo\xc4\x8dno zbli\xc5\xbeal. Kritiko in popravljanje svojega dela Principi matematike je Russell prepustil Wittgensteinu. V tem \xc4\x8dasu je Ludwig poleg popravljanja Russellovega dela, pripravljal \xc5\xa1e lastno delo z naslovom Logi\xc4\x8dno filozofski traktat, ki je hkrati njegovo najpomembnej\xc5\xa1e in edino delo, ki ga je objavil za \xc4\x8dasa \xc5\xbeivljenja. _NEWLINE_Wittgenstein je vmes pogosto potoval, predvsem na Norve\xc5\xa1ko, kjer je ob fjordu imel postavljeno ko\xc4\x8do namenjeno u\xc5\xbeivanju s svojim prvi ljubimcem in partnerjem Davidom Pinsentom iz Cambridgeja. Kot prvi je njegovo istospolno usmerjenost leta 1973 razkril njegov biograf William Warren Bartley glede na pri\xc4\x8devanja Wittgensteinovih prijateljev in na podlagi dveh njegovih dnevnikov, ki sta bila napisana v zakodiranem jeziku.\n_START_SECTION_\nU\xc4\x8ditelj, arhitekt\n_START_PARAGRAPH_\nPo izdaji Traktata leta 1921 je v skladu z eti\xc4\x8dnim zaklju\xc4\x8dkom dela opustil akademsko kariero in se zaposlil kot u\xc4\x8ditelj razrednega pouka na avstrijskem pode\xc5\xbeelju. Spomladi leta 1926 je u\xc4\x8diteljsko mesto zaradi \xc5\xa1kandala zapustil. Isto pomlad je umrla tudi njegova mati in ob\xc4\x8dutek lastne nevrednosti ga je ponovno pripeljal do misli o samomoru. Za\xc4\x8dasno se je zaposlil kot vrtnar v samostanu na Dunaju. Iz osebne krize ga je re\xc5\xa1ila sestra, Margareth Stonborough-Wittgenstein, ki je v tistem \xc4\x8dasu skupaj z arhitektom Pavlom Engelmannom, u\xc4\x8dencem Adolfa Loosa, na\xc4\x8drtovala enostanovanjsko hi\xc5\xa1o v predmestju Dunaja. Wittgenstein je kmalu po pristopu k projektu prevzel vlogo glavnega arhitekta. Hi\xc5\xa1a, ki zvesto sledi na\xc4\x8delu simplex sigillum veri je moderna verzija pala\xc4\x8de 18. stoletja. Najbolj razvpite zna\xc4\x8dilnosti projekta so rebrasti kotni radiatorji, in skoraj zloglasna Wittgensteinova natan\xc4\x8dnost pri oblikovanju detajlov. Ko je bila hi\xc5\xa1a pomladi 1928 pred zaklju\xc4\x8dkom del, so na Wittgensteinovo zahtevo podrli strop v glavni sprejemnicii in ga dvignili za 3 centimetre. V vmesnem \xc4\x8dasu se je vrnil tudi v filozofske razprave takratnega Dunaja.\n_START_SECTION_\nNadaljevanje \xc5\xa1tudija in pridobitev naziva profesor\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1929 se je Wittgenstein vrnil na Cambridge, kjer je prevzel nesprejeti doktorski naslov za omenjeni Traktat.\xc2\xa0Do takrat je pri\xc5\xa1el do ugotovitve, da teorija o jeziku kot odslikavi resni\xc4\x8dnosti ne dr\xc5\xbei. Pri tej ugotoviti in popolni ovr\xc5\xbebi svoje teorije mu je pomagal tudi italijanski ekonomist Piero Sraffa, kateremu je kasneje posvetil svoje zadnje delo, Filozofske raziskave, ki so iz\xc5\xa1le leta 1953. Rezultati ugotovitev se ka\xc5\xbeejo v tem, da so njegova kasnej\xc5\xa1a dela bila nasprotje trditev iz hierarhi\xc4\x8dno in hkrati logi\xc4\x8dno izpeljivih izjav v Traktatu. Ob vrnitvi na univerzo je pisal in delal, vendar\xc2\xa0zanj napisano ni bilo vredno objave. Na Cambridge je \xc5\xbeivel kot docent ter \xc5\xa1ele pri petdesetih postal profesor. Ljudje so ga videli kot romaneskno figuro, ki je iz \xc5\xbeivljenjskega razko\xc5\xa1ja padla v rev\xc5\xa1\xc4\x8dino, hkrati pa je bil \xc5\xbee za \xc4\x8dasa \xc5\xbeivljenja legenda samega sebe.\n_START_SECTION_\n1. in 2. svetovna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nWittgenstein se je v prvo in drugo svetovno vojno javil prostovoljno, vendar v tokratni vojni ni bil na strani Avstrijcev, temve\xc4\x8d Angle\xc5\xbeev. Delal je kot asistent v bolni\xc5\xa1nici in se med delom navezal na izku\xc5\xa1nje pri izdelavi letal ter tako razvil laboratorijske naprave in aparature za merjenje pulza, krvnega tlaka, frekvence in volumna dihanja.\n_START_SECTION_\nZadnja leta in smrt\n_START_PARAGRAPH_\nPo kon\xc4\x8dani vojni je pou\xc4\x8deval na Cambridgeu \xc5\xa1e 4 leta in se nato pri oseminpetdesetih upokojil. Zadnja leta je pre\xc5\xbeivel na Irskem in Oxfordu ter leta 1951 umrl za rakom na prostati. Njegove zadnje ohranjene besede so bile namenjene njegovim prijateljem: "Povejte jim, da sem imel \xc4\x8dudovito \xc5\xbeivljenje." _NEWLINE_Po smrti so bila objavljena njegova nedokon\xc4\x8dana dela ter zapiski Wittgensteinovih u\xc4\x8dencev.\n_START_SECTION_\n"Meje mojega jezika so meje mojega sveta"\n_START_PARAGRAPH_\nWittgensteinova revolucionarna misel je bila, da je jezik ne ve\xc4\x8d kot pastorek, temve\xc4\x8d sredi\xc5\xa1\xc4\x8de filozofije. _NEWLINE_Do tedaj je bilo vsem filozofom jasno, da svoje misli izra\xc5\xbeajo v besedah in stavkih, toda odvisnost njihovih misli in sklepov v povezavi s sredstvi jezika ni bila opa\xc5\xbeena. Tudi Immanuel Kant je v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de pomaknil pravila igre izku\xc5\xa1enega izkustva in \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega mi\xc5\xa1ljenja, jezika pa se je samo dotaknil. Za Wittgensteina je bila to \'napaka\', ki jo je opazil tudi pri Whiteheadu in Russellu. Zanj je filozofija prikazovala kritiko jezika. _NEWLINE_Do te ideje je pri\xc5\xa1el ob pogledu na miniaturni model prometne nesre\xc4\x8de, ki je ponazoril, kako se je nesre\xc4\x8da zgodila. Prometna nesre\xc4\x8da je bila ponazorjena s figurami, le-te pa so upodabljaje in preslikavale resni\xc4\x8dnost. Samostalniki ustrezajo stvarem sveta, odnosi med besedami pa prinesejo pomen. \xc4\x8ce se imena in zgradba ujemajo s stvarmi in zaporedjem stvari v resni\xc4\x8dnost, je stavek resni\xc4\x8den. Toda,\xc2\xa0da resni\xc4\x8dnost ostane, je potrebno odpraviti konstrukcijske napake. To pomeni, da morajo biti odpravljeni vsi stavki, ki so brez smisla ali nesmiselni. Stavki brez smisla so tisti, ki za preveritev ali so resni\xc4\x8dni ali la\xc5\xbeni, resnice ne potrebujejo. Nesmiselnih stavkov pa sploh ne moremo preveriti, ker jim v resni\xc4\x8dnosti ni ni\xc4\x8d ustrezajo\xc4\x8de. _NEWLINE_Dvoumnost in ve\xc4\x8dpomenskost stavkov je Wittgensteina zelo motila. \xc5\xbdelel je pregnati vse moralne izjave, ker dobro in slabo ne preslikavata stvari iz resni\xc4\x8dnosti. Morala naj bi se izra\xc5\xbeala v znakovni govorici, gesti ali pogledu. Tu se je naslanjal na to, da kar smemo izre\xc4\x8di, to povemo jasno z besedami. O stvareh, o katerih ne moremo oz. ne smemo govoriti, mol\xc4\x8dimo. _NEWLINE_Pojasnil je nov pojem - precizni jezik. Precizni jezik naj bi omogo\xc4\x8dal objektivno zajemanje in opisovanje resni\xc4\x8dnosti na vseh podro\xc4\x8djih \xc5\xbeivljenja. Ideja je navdahnila skupino znanstvenikov in filozofov na Dunaju z imenom Ernst-Manch-Gesellschaft. Ti so se leta 1922 zbrali v Dunajskem krogu in posku\xc5\xa1ali dodelati Wittgensteinov program (preciznega jezika), ki je bil po 14 neuspe\xc5\xa1nih letih zaklju\xc4\x8den. _NEWLINE_V primeru uveljavitve preciznega jezika bi le-ta pustil hude posledice in marsikaj bi bilo izgubljenega. Prepovedano bi bilo uporabljati dvoumne stavke, ironijo in metafore. _NEWLINE_Eden od glavnih razlogov za neuspeh preciznega jezika je, da je le-ta ne\xc4\x8dlove\xc5\xa1ki, kajti ta oblika jezika je v nasprotju razumevanja \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke evolucije in temeljne funkcije jezika. Sam jezik je nastal iz socialnih potreb po sporazumevanju in ne zaradi hrepenenja po resnici in samospoznanju._NEWLINE_Drugi razlog, ki podre teorijo preciznega jezika je, da je pomen nekega stavka oblikovan z rabo besed. Wittgenstein je na jezik gledal z vidika tehnika in in\xc5\xbeenirja. Zanj je bil jezik spoznavni in\xc5\xa1trument, ki se ga vrednoti z logiko. Steven Pinker je kasneje iz te teorije v svoji knjigi \'Kako um ustvarja jezik\' razvil tezo, da vsi ne glede na jezik, ki ga govorimo, ustvarjamo jezikovne konstrukte prvotno v mo\xc5\xbegan\xc5\xa1\xc4\x8dini, zato imajo vsi jeziki skupno logiko.\n_START_SECTION_\nLogika\n_START_PARAGRAPH_\nWittgenstein in Russell sta dojemala logiko kot svetovni obrazec mi\xc5\xa1ljenja. Filozofe, psihologe, na splo\xc5\xa1no ljudi, je Wittgenstein ocenjeval po njihovi uporabnosti z logiko. Tako je\xc2\xa0 Freuda in psihoanalizo tako kot psihologijo ocenil za neplodna.\n_START_SECTION_\nFilozofija v \xc4\x8dasu Wittgensteina in Russella\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu Wittgensteina je bilo vzdu\xc5\xa1je v Cambridgeu pateti\xc4\x8dno. Filozofija je v tem \xc4\x8dasu\xc2\xa0 do\xc5\xbeivela ponovni razcvet. Sama Russell in Wittgenstein nista vedela, ali bosta filozofijo pripeljala do vrhunca ali do ukinitve. Lastne ideje so ju pripeljale do tega, da sta se odpovedala vsemu, kar ju obdaja.\n_START_SECTION_\nPosebnost Wittgensteina kot filozofa\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi pomanjkljive izobrazbe s podro\xc4\x8dja filozofije je Wittgenstein na stvari, ki so se dogajale okoli njega, gledal druga\xc4\x8de kot drugi filozofi. Ni se ukvarjal z vpra\xc5\xa1anjem, ali \xc4\x8dlovek objektivno resni\xc4\x8dnost sploh lahko dojema adekvatno (ustrezno), ter se prav tako ni posve\xc4\x8dal psihologiji zaznavanja, ki je zaposlovala njegove sodobnike. Prav tako se ni niti malo dotaknil socialnega konteksta jezika in govora, kar je vzrok nerazumevanja le-tega.\n_START_SECTION_\nLogi\xc4\x8dno filozofski traktat\n_START_PARAGRAPH_\nJe delo, ki je bilo leta 1921 objavljeno v \xc4\x8dasopisu. Leto kasneje pa je bilo izdano v knjigi. Gre za zve\xc5\xbe\xc4\x8di\xc4\x8d z manj kot 100 stranmi, o\xc5\xa1tevil\xc4\x8den\xc2\xa0po stavkih in odstavkih s posebnim \xc5\xa1tevilskim sistemom, ki omogo\xc4\x8da hierarhi\xc4\x8dno izpeljavo nadrejenih sklepov v podrejene premise. Traktat je zasnovan na visoko strukturirani logi\xc4\x8dno-matemati\xc4\x8dni teoriji:\xc2\xa0\xc2\xbbSvet je celotnost dejstev, ne stvari\xc2\xab, dejstva pa lahko nadaljnje analiziramo v \xc2\xbbatomarna dejstva\xc2\xab, ki so dobesedno preslikana v \xc2\xbbatomarne prepozicije\xc2\xab. Vendar pa filozofske prepozicije samega Traktata ne govorijo o svetu, temve\xc4\x8d ga \xc2\xbbprikazujejo\xc2\xab, zrcalijo njegovo logi\xc4\x8dno zgradbo, ki je lahko zgolj prikazana, ne pa tudi izre\xc4\x8dena, kajti \xc2\xbbo \xc4\x8demer ne moremo govoriti, o tem moramo mol\xc4\x8dati\xc2\xab. Stavki Traktata so po mnenju Wittgensteina tavtolo\xc5\xa1ki: izrekajo ni\xc4\x8desar, klju\xc4\x8dno je samo to, kar ka\xc5\xbeejo. S Traktatom je Wittgenstein tudi priskrbel osnovo za kasnej\xc5\xa1o sistematizacijo propozicijske logike._NEWLINE_Vsebina zajema metafiziko, logiko ter resnice logike, status matematike, status teorije znanosti ter \xc5\xa1e \xc5\xa1tevilne druge tematike. V tem delu je tudi predstavil teorijo preciznega jezika in teorijo jezika kot odslikave resni\xc4\x8dnosti. V delu je poudarek na tem, da svet temelji na resnici, dejstvih in ne na stvareh.\n_START_SECTION_\nFilozofske raziskave\n_START_PARAGRAPH_\nSo drugo glavno in tudi zadnje Wittgensteinovo delo, ki posega v filozofijo jezika in v katerem se je odpovedal tako teoriji odslikave kot tudi misli, da je mogo\xc4\x8de jezik doumeti zgolj s sredstvi logike (svojemu Traktatu, torej). Navidezna harmonija med jezikom in resni\xc4\x8dnostjo je le senca, ki jo povzro\xc4\x8di slovnica. Jezik je namre\xc4\x8d raznolik dru\xc5\xbebeni pojav, za katerega ne obstaja kak\xc5\xa1no enotno sodilo pravilnosti niti ena sama razlagalna metafora. Ni mogo\xc4\x8de najti sodila za razlikovanje med upo\xc5\xa1tevanjem osebnega pravila, \xc5\xa1e posebej ne morejo biti odvisna od kake bistveno osebne entitete, kakr\xc5\xa1ne so Lockove ideje/predstave. Pozni Wittgenstein ustaljeno stopa po ozki stezi med dvema glavnima tekmujo\xc4\x8dima tradicijama, pri \xc4\x8demer zavra\xc4\x8da obe: zanika, da obstaja neko zunanje dejstvo, zavoljo katerega so vse rde\xc4\x8de stvari rde\xc4\x8de, kakor tudi ne obstaja ni\xc4\x8d, kar bi opredeljevalo na\xc5\xa1o rabo besede \xc2\xbbrde\xc4\x8de\xc2\xab. Podobno \xc2\xbbBole\xc4\x8dina ni nekaj, vendar prav tako ni ni\xc4\x8d\xc2\xab\xc2\xa0- ni niti osebna mentalna entiteta niti je ne moremo poistovetiti z obna\xc5\xa1anjem. Problem drugih duhov torej nastane z zna\xc4\x8dilnega filozofskega nerazumevanja metafori\xc4\x8dnega jezika. _NEWLINE_Spoznal je tudi, da je pomen besede njena uporaba v jeziku. Filozofi bi si morali prizadevati, da bi bila pravila jezikovne rabe in razli\xc4\x8dne jezikovne igre razumljive. Ob tem je tudi dokon\xc4\x8dno odkril pomen psihologije, ki ob socialnem kontekstu razlo\xc5\xbei jezikovne igre.\xc2\xa0 Wittgenstein v delu definira filozofske probleme, katerih razlaga je naloga filozofije: \xc2\xbbFilozofski problemi morajo biti vedno razumljeni in analizirani tudi kot problemi jezikovnega izraza. Kajti na\xc4\x8din, kako ljudje do\xc5\xbeivljajo svet, je vedno pod vplivom njihovega jezika.\xc2\xab. Vsebina zajema metafiziko, logiko ter resnice logike, status matematike, status teorije znanosti ter \xc5\xa1e \xc5\xa1tevilne druge tematike. V tem delu je tudi predstavil teorijo preciznega jezika in teorijo jezika kot odslikave resni\xc4\x8dnosti. V delu je poudarek na tem, da svet temelji na resnici, dejstvih in ne na stvareh. Bistvo filozofije ni znanje, temve\xc4\x8d razumevanje._NEWLINE_To delo je bilo pobuda tako za filozofijo kot\xc2\xa0za na novo nastalo lingvistiko. V filozofiji se pojavila nova disciplina imenovana analiti\xc4\x8dna filozofija, ena najpomembnej\xc5\xa1ih smeri v drugi polovici dvajsetega stoletja, ki se ukvarja s problemskim podro\xc4\x8djem tako zgodnjega kot poznega Wittgensteina. Lingvistika pa je sprejela teorijo \'jezikovnih iger\' in se posvetila pomenu govora v konkretnem kontekstu. Iz te teorije sta kasneje angle\xc5\xa1ki filozof John Langshaw Austin in ameri\xc5\xa1ki John Rogers Searle razvila teorijo \'jezikovnega dejanja\' (Act Speech) z utemeljitvijo, da kdor nekaj pove, nekaj dela. Iz same teorije resnice jezika pa je nastala tudi teorija socialne komunikacije.\n_START_SECTION_\nVplivi\n_START_PARAGRAPH_\nNe glede na relativno malo del je postal eden od najvplivnej\xc5\xa1ih filozofov 20. stoletja. Njegov vpliv sega od njegovih sodobnikov, Dunajskega kroga in Bertranda Russlla, do filozofov poznega dvajsetega stoletja, Richarda Rortyja, Jeana-Francoisa Lyotarda in Michaela Dummeta. Med drugim je bil Wittgenstein znan tudi po svojih pogledih (in njihovih izvedbah) na arhitekturo (par let svojega \xc5\xbeivljenja je posvetil projektiranju in nadzorovanju gradbe hi\xc5\xa1e svoje sestre); pogosto ga povezujejo s pomembnim modernisti\xc4\x8dnim arhitektom Alfredom Loosom.\n_START_SECTION_\nZanimivosti\n_START_PARAGRAPH_\nNjegov brat, Paul Wittgenstein, je bil svetovno znani pianist, ki je sicer v 1. svetovni vojni izgubil desno roko, vendar je nadaljeval briljantno pianisti\xc4\x8dno kariero. Mnogo skladateljev mu je posve\xc4\x8dalo skladbe, med drugimi Benjamin Britten, Paul Hindemith, Richard Strauss; prav zanj je Maurice Ravel tudi skomponiral Klavirski koncert za levo roko v d-molu; Sergej Prokofjev pa Klavirski koncert \xc5\xa1t. 4 (za levo roko).'