b'\n_START_ARTICLE_\nLudvik XVI. Francoski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je bil na za\xc4\x8detku priljubljen, sta njegova neodlo\xc4\x8dnost in konzervativnost pri francoskem ljudstvu izzvali odpor do kralja, ki je nazadnje postal simbol fevdalnega zatiranja. Po ukinitvi monarhije leta 1792 mu je nova republikanska oblast nadela vzdevek \xc2\xbbCapet\xc2\xab- po Hugu Capetu, ustanovitelju francoske vladarske dinastije, kateri je pripadala tudi bourbonska veja._NEWLINE_Ludvik Avgust se je rodil v Versaillesu, dne 23. avgusta 1754, dofenu Ludviku Ferdinandu (1729-1765), edinemu sinu kralja Ludvika XV. in kraljice Marije Leszczynske. Njegova mati, Marija Jo\xc5\xbeefa Saksonska, je bila dofenova druga \xc5\xbeena in h\xc4\x8di Friderika Avgusta II. Sa\xc5\xa1kega, volilnega kneza Sa\xc5\xa1ke in kralja Poljske. Ludvik Avgust je bil najstarej\xc5\xa1i \xc5\xbeive\xc4\x8di sin v dofenovi dru\xc5\xbeini, kjer je bilo osem otrok, od katerih pa so trije umrli \xc5\xbee v zgodnji mladosti. \xc5\xa0e zlasti je njegova mlada leta zaznamovala relativna brezbri\xc5\xbenost star\xc5\xa1ev, ki sta imela raj\xc5\xa1i starej\xc5\xa1ega Ludvikovega brata, vojvodo Burgundskega, ki pa je umrl leta 1761, v starosti komaj deset let. Ludvik Avgust je bil, \xc4\x8deprav malce srame\xc5\xbeljiv, krepak in zdrav de\xc4\x8dek ter hkrati odli\xc4\x8den u\xc4\x8denec, predvsem sta ga veselili angle\xc5\xa1ka zgodovina ter astronomija._NEWLINE_Tudi Ludvikov o\xc4\x8de je umrl dokaj mlad, 20. decembra 1765, ne da bi lahko nasledil prestol, kar je njegovo soprogo Marijo Jo\xc5\xbeefo pahnilo v globoko depresijo, od katere se ni ve\xc4\x8d opomogla vse do svoje smrti 13. marca 1767. Ob smrti svojega o\xc4\x8deta je tako Ludvik Avgust z 11 leti postal dofen in s tem prestolonaslednik kraljevine, ki je v tistem \xc4\x8dasu veljala za najbolj ugledno v Evropi. \xc5\xbdal pa ga njegovemu dedu, kralju Ludviku XV. ni uspelo vpeljati v umetnost vladanja, najbr\xc5\xbe zato, ker tudi sam ni bil preve\xc4\x8d sposoben za to zahtevno opravilo. _NEWLINE_16. maja 1770 se je poro\xc4\x8dil z avstrijsko nadvojdvodinjo Marijo Antonijo, najmlaj\xc5\xa1o h\xc4\x8di avstrijske cesarice Marije Terezije in cesarja Franca I. \xc5\xa0tefana. Rodili so se jima \xc5\xa1tirje otroci, vendar je le najstarej\xc5\xa1a h\xc4\x8di Marija Terezija Karolina do\xc4\x8dakala visoko starost (1778-1851), ostali njuni otroci so bili: Ludvik Jo\xc5\xbeef Ksaver Franc (1781-1789), Ludvik Karel - bodo\xc4\x8di naslovni kralj Francije Ludvik XVII. (1785-1795) ter Zofija Helena Beatris (1786-1787).\n_START_SECTION_\nPolitika\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Ludvik XVI. zasedel prestol leta 1774 je bila kraljevina globoko zadol\xc5\xbeena. Predvidene radikalne finan\xc4\x8dne reforme so vzrojile plemstvo, ki je trdilo, da kralj nima pravice samostojno uvajati nove davke, zato je leta 1789 ukazal sklicati zbor t. i. generalnih stanov (prvi\xc4\x8d po letu 1614) da bi tako dosegel odobritev nujno potrebnih finan\xc4\x8dnih reform. Dejanje je samo \xc5\xa1e poglobilo krizo, ki je posledi\xc4\x8dno pripeljala do revolucionarnih trenj junija 1789. Kmalu po sklicu generalnih stanov se je namre\xc4\x8d me\xc5\xa1\xc4\x8danski tretji stan proglasil za Narodno Skup\xc5\xa1\xc4\x8dino; sledil je niz dogodkov z vi\xc5\xa1kom padca Bastilje 14. julija 1789, ki velja za za\xc4\x8detek francoske revolucije._NEWLINE_V no\xc4\x8di 5. oktobra 1789 je v Versajsko pala\xc4\x8do, kjer je \xc5\xbeivela kraljeva dru\xc5\xbeina, vdrla skupina Pari\xc5\xbeank iz najni\xc5\xbejega dru\xc5\xbebenega sloja z namenom izvedbe atentata na kraljico Marijo Antoinetto, kateri so neupravi\xc4\x8deno pripisovali velik dele\xc5\xbe zaslug za nezavidljivo stanje v dr\xc5\xbeavi, ki se je vedno bolj pogrezala v kaos. Posledica tega napada je bila preselitev kraljeve dru\xc5\xbeine v pala\xc4\x8do Tuilleries v Pariz._NEWLINE_Ludvik XVI. je bil pred revolucijo dokaj popularen in pripravljen sodelovati  pri socialnih, politi\xc4\x8dnih in ekonomskih reformah. Dejstvo, da je podpiral ameri\xc5\xa1ko vojno za neodvisnost to potrjuje. Na splo\xc5\xa1no je bila zunanja politika Francije v tistem \xc4\x8dasu uspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1a od notranje. Spoznanja zadnjih let ka\xc5\xbeejo, da je bolehal za depresijo, zaradi \xc4\x8desar je bil v ko\xc4\x8dljivih situacijah neodlo\xc4\x8den, kar so s pridom izkori\xc5\xa1\xc4\x8dali konzervativni predstavniki aristokracije in cerkve, ki so obenem u\xc5\xbeivali podporo vseh tedanjih evropskih vladarjev. Slednji so se seveda z vso silo upirali demokrati\xc4\x8dnim spremembam, ki so bile z razvojem me\xc5\xa1\xc4\x8danstva in kapitalizma \xc5\xbee na obzorju. Zaton monarhi\xc4\x8dnega absolutizma, ki ga je podpirala nazadnja\xc5\xa1ka cerkev je bil neizogiben in Francija je \xc5\xbee orala ledino.\n_START_SECTION_\nKonec vladavine\n_START_PARAGRAPH_\nNadaljnji potek dogodkov je bil za Ludvika XVI. usoden; v Tuillerijah se je po\xc4\x8dutil nemo\xc4\x8dnega, zato je 21. junija 1791 s svojo dru\xc5\xbeino na skrivaj odpotoval proti Montmedyju, mestu ob meji na severovzhodu Francije, kjer bi s pomo\xc4\x8djo rojalisti\xc4\x8dnih privr\xc5\xbeencev poizkusil ubla\xc5\xbeiti radikalne spremembe in zopet vzpostaviti svojo suverenost, kar je bilo v Parizu nemogo\xc4\x8de dose\xc4\x8di. Toda nesre\xc4\x8dnega kralja so na begu prepoznali in ga aretirali v mestecu Varennes. Legenda pripoveduje, da se je med potjo ustavil v lokalni trgovini in ko je hotel pla\xc4\x8dati s kovancem s svojo podobo, ga je trgovec prepoznal ter prijavil oblastem. Tako se je z dru\xc5\xbeino spet zna\xc5\xa1el v Parizu in v tamkaj\xc5\xa1nji pala\xc4\x8di Tuilleries ostal v hi\xc5\xa1nem priporu. _NEWLINE_Evropski monarhi so z zaskrbljenostjo spremljali razvoj dogodkov v Franciji in so razmi\xc5\xa1ljali o voja\xc5\xa1kem posredovanju, uradno v podporo kralju Ludviku XVI., neuradno pa jih je mikalo izkoristiti nered v razpadajo\xc4\x8di monarhiji. Klju\xc4\x8dna oseba v tej konspiraciji je bil cesar Leopold II. brat Marije Antoinette, ki ga je vedno bolj vznemirjala radikalnost francoske revolucije. 27. avgusta 1791 je skupaj s pruskim kraljem Friderikom Vijemom II. in s posvetovanjem francoskega plemstva v emigraciji sprejel tako imenovano Pilnitz-ko deklaracijo, ki je izra\xc5\xbeala interes evropskih monarhov, da za\xc5\xa1\xc4\x8diti francosko kraljevsko dru\xc5\xbeino v primeru ogro\xc5\xbeanja njenega obstoja. \xc4\x8ceprav ta deklaracija ni imela konkretnih posledic, so jo revolucionarni voditelji sprejeli kot resno gro\xc5\xbenjo avstrijskega cesarstva proti Franciji._NEWLINE_Ideolo\xc5\xa1ki spor med Francijo ter monarhi\xc4\x8dnimi silami Evrope, predvsem Avstrije, se je \xc5\xa1e stopnjeval, poleg tega pa je svoje prispevala tudi francoska politi\xc4\x8dna emigracija s svojim rovarjenjem in agitiranjem v avstrijskih in nem\xc5\xa1kih provincah in vojna je bila na obzorju. 20. aprila 1792 je  Zakonodajna Skup\xc5\xa1\xc4\x8dina z Ludvikovo podporo napovedala vojno cesarstvu, na \xc4\x8delu katerega je bil cesar Leopold II._NEWLINE_Kampanjo je vodil tedanji francoski zunanji minister Karel Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ek Dumouriez, ki je pripravil takoj\xc5\xa1no invazijo na Avstrijsko Nizozemsko, kjer je pri\xc4\x8dakoval lokalno podporo prebivalstva. Toda revolucija je organizacijsko zelo oslabila francosko armado in zbrane sile so bile pre\xc5\xa1ibke za u\xc4\x8dinkovito posredovanje. V mno\xc5\xbei\xc4\x8dnem zapu\xc5\xa1\xc4\x8danju voja\xc5\xa1kih polo\xc5\xbeajev so francoski vojaki celo umorili enega izmed svojih generalov._NEWLINE_Medtem, ko je revolucionarna oblast posku\xc5\xa1ala reorganizirati armado s sve\xc5\xbeimi silami, se je pruska vojska pod vodstvom Karla Viljema Ferdinanda, vojvodo Braunschweig-Lunebur\xc5\xa1kim zbrala pri Koblenzu na Reni in julija 1792 precej lahko zavzela trdnjavi Longwy ter Verdun. Vojvoda Braunschweig-Lunebur\xc5\xa1ki je 25. julija objavil razglas, ki je izra\xc5\xbeal namero Avstrije in Prusije, da restavrirata kraljevino Francijo s kraljem Ludvikom XVI.; posamezniki oziroma dr\xc5\xbeavljani, ki bi nasprotovali tej nameri pa bodo na naglih sodi\xc5\xa1\xc4\x8dih obravnavani kot uporniki in kot taki obsojeni na smrt._NEWLINE_Ta manifest je imel popolnoma nasproten u\xc4\x8dinek svojemu namenu, saj so ga revolucionarji dojeli kot dokaz konspiracije kralja Ludvika XVI. in tujih sil proti lastni dr\xc5\xbeavi. 10. avgusta 1792 je razjarjena mno\xc5\xbeica obkolila pala\xc4\x8do Tuilleries in prisilila kralja, da se je zatekel po pomo\xc4\x8d Zakonodajni Skup\xc5\xa1\xc4\x8dini. To je bil dejansko konec Ludvikove vladavine.\n_START_SECTION_\nAretacija in smrt\n_START_PARAGRAPH_\nLudvik XVI. je bil uradno aretiran 13. avgusta 1792 in odtlej zaprt v stari pari\xc5\xa1ki trdnjavi Temple. 21. septembra 1792 je nacionalni konvent razglasil Francijo za republiko. Sodni proces proti njemu se je za\xc4\x8del 11. decembra 1792, na katerem je bil spoznan za krivega veleizdaje in obsojen na smrt z giljotino. Od obsodbe naprej je bil imenovan kot dr\xc5\xbeavljan Ludvik Capet in je bil pod tem imenom tudi javno obglavljen 21. januarja 1793. Rabelj Charles Henri Sanson je kasneje izjavil, da je biv\xc5\xa1i kralj pogumno prenesel svojo usodo.'