b'\n_START_ARTICLE_\nStarogr\xc5\xa1ka umetnost\n_START_PARAGRAPH_\nUmetnost anti\xc4\x8dne Gr\xc4\x8dije je zelo vplivala na kulturo mnogih dr\xc5\xbeav po vsem svetu, \xc5\xa1e posebej v kiparstvu in arhitekturi. Umetnost rimskega imperija v glavnem izvira iz Gr\xc4\x8dije. Aleksander Veliki je z osvajanji na vzhodu spro\xc5\xbeil ve\xc4\x8d stoletij izmenjave med gr\xc5\xa1ko, srednjeazijsko in indijsko kulturo, ki je imela vplive do Japonske. Vse od renesanse dalje so v Evropi estetski in visoki tehni\xc4\x8dni standardi gr\xc5\xa1ke umetnosti navdihovali generacije evropskih umetnikov. V 19. stoletju je v umetnosti zahodnega sveta prevladovala klasi\xc4\x8dna tradicija, ki je izvirala iz Gr\xc4\x8dije.\n_START_SECTION_\nFigurine iz terakote\n_START_PARAGRAPH_\nGlina se je pogosto uporabljala za izdelavo votivnih kipcev ali idolov tudi \xc5\xbee pred minojsko civilizacijo do helenisti\xc4\x8dnega obdobja in po njem. V 8. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. so bili v Beociji pogosti \xc5\xbeenski kipci. Te figurice so bile narejene s premi\xc4\x8dnimi nogami: glava, ki je majhna v primerjavi s preostalim telesom, je nataknjena na dolgem vratu, medtem ko je telo v celoti v obliki zvona. Na za\xc4\x8detku 8. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. so v grobnice dodali na stotine, celo tiso\xc4\x8de majhnih figuric, z osnovno figuraliko, ki na splo\xc5\xa1no predstavljajo like z dvignjenimi rokami, tako imenovane "poveli\xc4\x8dane bogove"._NEWLINE_V kasnej\xc5\xa1ih obdobjih so terakotne figurice izgubile svoj verski pomen in so jih nadomestili liki iz vsakdanjega \xc5\xbeivljenja. V 4. in 3. st. pr. n. \xc5\xa1t. se pojavijo tanagrijske figurice, ki so pogosto ohranile obse\xc5\xbene sledi povr\xc5\xa1inske barve. Hkrati so v mestih, kot so Aleksandrija, Smirna ali Tarz izdelovali groteskne figure, ki predstavljajo osebe z iznaka\xc5\xbeenimi \xc4\x8dleni, izbuljenimi o\xc4\x8dmi, ki se zvijajo. Take figurice so bile narejene tudi iz brona.\n_START_SECTION_\nKovinske figurine\n_START_PARAGRAPH_\nFigurice iz kovine, predvsem brona, so zelo pogosta najdba v zgodnjih gr\xc5\xa1kih sveti\xc5\xa1\xc4\x8dih, kot je Olimpija, kjer so na\xc5\xa1li na tiso\xc4\x8de takih predmetov. Ve\xc4\x8dinoma upodabljajo \xc5\xbeivali. Obi\xc4\x8dajno so narejene v vo\xc5\xa1\xc4\x8deni tehniki in se \xc5\xa1tejejo za za\xc4\x8detnico pri razvoju gr\xc5\xa1kega bronastega kipa. Najpogostej\xc5\xa1i motivi v geometri\xc4\x8dnem obdobju so bili konji in jeleni, pa tudi psi, govedo in druge \xc5\xbeivali. \xc4\x8clove\xc5\xa1ke figurice se pojavljajo ob\xc4\x8dasno. Izdelovanje drobnih kovinskih votivnih figur se je nadaljevalo v celotni gr\xc5\xa1ki antiki. V klasi\xc4\x8dnem in helenisti\xc4\x8dnem obdobju so bolj izdelovali bronaste kipce, ki so tesno povezani z monumentalno skulpturo, ki je postala pogostej\xc5\xa1a.\n_START_SECTION_\nPrvi veliki kipi in kamnita arhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nGrki so se kiparstva u\xc4\x8dili pri Egip\xc4\x8danih, vendar prvi gr\xc5\xa1ki kipi niso tako togi kot egip\xc4\x8danski. Od l. 700 do Zgodovina umetnosti stoletja 2 500 pr.n.\xc5\xa1t. je \xc4\x8das kurosov in kor \xe2\x80\x93 togih kipov. Kurosi so kipi golih mladeni\xc4\x8dev in kore \xe2\x80\x93 oble\xc4\x8dene mladenke. Okrog l. 500 so se kipi sprostili. Kuros iz Krojzovega groba (slika 6), 525 pr.n.\xc5\xa1t.: Kurosi so kipi, ki predstavljajo bogove ali so spominski simboli. Zna\xc4\x8dilnosti: stoji z obema nogama trdno na tleh, te\xc5\xbea je na prednji nogi, eta\xc5\xbena frizura, obraz nima notranjega \xc5\xbeivljenja, vendar je na njem nek arhai\xc4\x8dni smehljaj. To je gimnasti\xc4\x8dni \xc4\x8dlovek, roke ima ob sebi, med rokama in telesom je prazen prostor. Telo je deljeno na enote s posameznimi \xc4\x8drtami. Kolena so poudarjena, vrat je dolg, glava mirna. O\xc4\x8di so okrogle, obraz ovalen. Kora v dorskem peplosu in kora iz Chiosa (sliki 4, 5), 530 \xe2\x80\x93 520 pr.n.\xc5\xa1t.: figure so oble\xc4\x8dene in obarvane. \xc5\xbdenska figura je bila vedno oble\xc4\x8dena (do helenizma): obe kori imata arhai\xc4\x8dni smehljaj, obraz je miren, frizura eta\xc5\xbena in v kitah. V rokah so kore dr\xc5\xbeale dar kot posvetilo boginji. Obla\xc4\x8dilo je ve\xc4\x8dplastno in nagubano, telo je komaj vidno. Mo\xc5\xbe, ki nosi tele, Moskoforos (slika7), 570 pr.n.\xc5\xa1t.: figura mo\xc5\xa1kega je oble\xc4\x8dena, vendar je ceremonialna. Mo\xc5\xbe ima brado, frizura je povita v kite. Smehljaj je zadr\xc5\xbean in bolj resen \xe2\x80\x93 zadnja faza arhai\xc4\x8dne umetnosti. Okoli vratu ima tele in z njegovima nogama ter svojima rokama tvori kri\xc5\xbe, kar daje figuri center. Izra\xc5\xbea so\xc5\xbeitje. To je za\xc4\x8detek motiva \xc4\x8dlovek \xe2\x80\x93 \xc5\xbeival, kasneje se razvije motiv dobrega pastirja v rimski in starokr\xc5\xa1\xc4\x8danski umetnosti. Jezdec na konju (Rampin) (slika 8), imenovan tudi Jezdec Rampin. Jezdec je v Louvru, konj na Akropoli (rezultat zgodovinskih naklju\xc4\x8dij). To je aristokrat. Prikazanje arhajski kuros, ki ima brado in ceremonialno frizuro. Oprsje je izbo\xc4\x8deno, spet imamo motiv \xc4\x8dlovek \xe2\x80\x93 \xc5\xbeival.\n_START_SECTION_\nMonumentalne skulpture\n_START_PARAGRAPH_\nZ vizualno umetnostjo, vklju\xc4\x8dno s kiparstvom, se je v stari Gr\xc4\x8diji ukvarjal ni\xc5\xbeji sloj in so jih imeli za fizi\xc4\x8dne delavce. Plutarh (\xc5\xbdivljenje Perikla, II ) je dejal, "smo ob\xc4\x8dudovali umetni\xc5\xa1ko delo, vendar preziram njegovega izdelovalca". To je bilo splo\xc5\xa1no stali\xc5\xa1\xc4\x8de v anti\xc4\x8dnem svetu. Starodavna gr\xc5\xa1ka umetnost se danes pogosto razvr\xc5\xa1\xc4\x8da v tri obdobja: arhai\xc4\x8dno, klasi\xc4\x8dno in helenisti\xc4\x8dno.\n_START_SECTION_\nArhai\xc4\x8dna umetnost\n_START_PARAGRAPH_\nObdobje arhajske umetnosti je \xc4\x8das velikega prebujanja. Podobo umetnosti je narekovala mestna aristokracija, ki je s svojimi eti\xc4\x8dnimi na\xc4\x8deli in odnosom do lepega vplivala na kiparstvo in slikarstvo. Med vsemi mesti so najpomembnej\xc5\xa1e Atene in tu je pri\xc5\xa1lo do velikega preobrata. Umetnik se je odrekel tradicionalnim pravilom posnemana in za\xc4\x8del raziskovati nove oblike izra\xc5\xbeanja. Iz sredine 7. stoletja pred Kristusom so prva podpisana dela, izoblikovala pa se je tudi ideja duhovne lastnine in umetnost je postala sestavina njihovega \xc5\xbeivljenja: o njej so pisali, jo ocenjevali, razpravljali\xe2\x80\xa6 Umetni\xc5\xa1ko delo ni bilo ve\xc4\x8d stvaritev, ki je nastala z natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8denim namenom, ampak tudi zaradi osebne odlo\xc4\x8ditve. Razlog za nastanek umetnine je bila zamisel umetnine in estetski u\xc5\xbeitek ob njej. Vendar se je umetnost geometri\xc4\x8dnih shem k polnim in \xc5\xbeivim oblikam razvijala le postopoma.\n_START_SECTION_\nSlikarstvo arhai\xc4\x8dnega obdobja\n_START_PARAGRAPH_\nSlikarstvo se je ohranilo le kot vazno slikarstvo, stenskega slikarstva pa ne poznamo iz gr\xc5\xa1kih mest, pa\xc4\x8d pa iz Italije. Njihove dose\xc5\xbeke so kopirali Etru\xc5\xa1\xc4\x8dani in marsikdaj vabili gr\xc5\xa1ke slikarje. Ohranilo se je mnogo spomenikov vaznega slikarstva.Posode so razli\xc4\x8dnih oblik in poslikane z najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1imi prizori, nase pa opozarjajo tako z vsebino kot s slogom. Lo\xc4\x8dimo \xc4\x8drno in rde\xc4\x8defiguralno slikarstvo. Pri \xc4\x8drnofiguralnem so liki temni, ploskoviti in stilizirani. Pri kasnej\xc5\xa1em rde\xc4\x8defiguralnem pa so osebe postavljene pred \xc4\x8drno ozadje. Figure so rde\xc4\x8dkasto rjave barve kar omogo\xc4\x8da vna\xc5\xa1anje izrazitej\xc5\xa1ih telesnih oblik. _NEWLINE_\xc4\x8crno pobarvanih podob umetniki niso mogli \xc4\x8disto natan\xc4\x8dno nari\xc2\xadsati. Oblike telesa so lahko naslikali samo z nekaj \xc4\x8drtami. Slikarji teh posod so podobno kot mojstri bronastih kipov preudarjali, kako naj kar najbolj izrazito prika\xc5\xbeejo sen\xc4\x8dne podobe figur. Zato so sli\xc2\xadkali ljudi najraje v profilu in tako, da se roke in noge ni\xc5\xa1o prekrivale. Pri rde\xc4\x8dih podobah pa so slikarji nasprotno lahko narisali vse notranje oblike telesa s tenkimi \xc4\x8drnimi \xc4\x8drtami. Slikar, ki je poslikal skodelo, je narisal mi\xc5\xa1ice, lase in poteze obraza obeh mo\xc5\xbe ter celo luske na oklepih \xc4\x8disto natan\xc4\x8dno, \xc4\x8desar si slikar \xc4\x8drno barvane amfore ni mogel niti zamisliti. Risanje znotraj obrisa je slikarju nudilo tudi mo\xc5\xbenost, da je svoje like postavil v poljubno dr\xc5\xbeo Zelo raz\xc5\xa1irjene gr\xc5\xa1ke posode so bile vitki, z ro\xc4\x8daji in s podstavkom opremljeni vr\xc4\x8di \xe2\x80\x94 amfore za shranjevanje teko\xc4\x8din. Z oljem napolnjeno amforo so dobili za nagrado zmagovalci na tekmah. Gr\xc5\xa1ki atleti so si namre\xc4\x8d vtirali po vsem telesu v ko\xc5\xbeo olje. Na lepo oblikovani posodi je umetnik naslikal s crno barvo dva junaka trojanske vojne \xe2\x80\x94 Ahila in Aianta pri igranju \xc5\xa1pane. Velikost obeh postav je z zanesljivim ob\xc4\x8dutkom prilagodil meram posode. \xc4\x8ce bi ju naslikal manj\xc5\xa1i, bi bili na trebu\xc5\xa1asti vazi videti pritlikavi. Ve\xc4\x8dji postavi pa bi u\xc4\x8dinkovali kot samostojna slika in ne kot okrasje posode.\n_START_SECTION_\nKiparstvo arhai\xc4\x8dnega obdobja\n_START_PARAGRAPH_\nKiparstvo se je osredoto\xc4\x8dilo na dva to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8dena tipa: upodobitev golega mladeni\xc4\x8da (kuros) in\xc2\xa0 oble\xc4\x8dene mladenke (kore): to je izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de gr\xc5\xa1kega kiparstva._NEWLINE_Ti kamniti kipi so bili, kot tudi v poznej\xc5\xa1ih obdobjih, v celoti poslikani. Arhai\xc4\x8dni kiparji so se ozirali tudi po egip\xc4\x8danskem kiparstvu. Kuros je od njih prevzel slovesno dr\xc5\xbeo. Nekatere anatomske podrobnosti so slikarji prikazali shemati\xc4\x8dno, z vrezano risbo. Tudi kore so bile sprva upodobljene v enako mirni dr\xc5\xbei. Pod preprosto, v gube nabrano tkanino komajda zaslutimo oblike telesa. Mirno celoto po\xc5\xbeivljajo ornamentalno oblikovane pri\xc4\x8deske. _NEWLINE_Polagoma, okrog 500 pr.n.\xc5\xa1t., so se kipi sprostili, upodobitve so postajale bolj realisti\xc4\x8dne. Kore so upodobljene v lahkih oblekah, pod katerimi se ka\xc5\xbeejo obrisi njihovih teles.\n_START_SECTION_\nUmetnost zgodnje klasi\xc4\x8dne dobe, t.i. strogi stil\n_START_PARAGRAPH_\nPo zmagoviti bitki pri Salamini (480 pr.n.\xc5\xa1t.) so za\xc4\x8deli na\xc4\x8drtno obnavljati Akropolo, ki so jo Perzijci poru\xc5\xa1ili. Akropola (gornje mesto) je zna\xc4\x8dilnost gr\xc5\xa1kih mest in vidni simbol oblasti dr\xc5\xbeavljanov. Tu so stale najpomembnej\xc5\xa1e stavbe. Najprej so zgradili Partenon, potem \xc5\xa1e druga sveti\xc5\xa1\xc4\x8da. Velja za vrhunec klasi\xc4\x8dne arhitekture in je postal vzor arhitekturnega snovanja v drugi polovici 5. stoletja. Tu je najprej nastajala arhitektura v dorskem slogu. Arhitekti so \xc5\xbeeleli ustvariti sklane stavbe s \xc4\x8dim bolj popolnim videzom. Skladnost so dosegli tako, da so celoto podredili osnovni meri \xe2\x80\x93 modulu; ta je ustrezal polmeru stebra. Akropola (slika 9) stoji nad mestom, nanjo se povzpne\xc5\xa1 skozi stebri\xc5\xa1\xc4\x8dni vhod, imenovan Propileje (slike 10, 11, 12) . Te imajo vlogo starih vrat, vhoda v pala\xc4\x8de. Od tod se je pri\xc5\xa1lo na plato, kjer so zgradili najpomembnej\xc5\xa1e templje: Partenon, Nikin tempelj in Erehteion. Partenon (slike 13, 14, 15) (analiza v u\xc4\x8dbeniku, str. 34-35): to je Atenino sveti\xc5\xa1\xc4\x8de v dorskem slogu. Gradbenika sta bila Iktion in Kalikrat, kipar pa Fidija. Zgrajen je iz belega marmorja in je peripternega tipa. Do plo\xc5\xa1\xc4\x8dadi vodijo tri stopnice (dol\xc5\xbeina 69,47 metra, \xc5\xa1irina 30,80 metra). Naos je bil razdeljen v tri ni\xc5\xa1e, v srednji je bil Fidijev kip boginje Atene Partenos, visok 12 metrov, iz zlata in slonove kosti. V zadnjem delu, zakladnici, so bili shranjeni zakladi delo\xc5\xa1ke zveze, ki so jo vodile Atene. Tempelj je zgrajen po modulu, zato deluje skladno ter ohranja ravnovesje med zadr\xc5\xbeanostjo in silovitostjo, med strogostjo in domi\xc5\xa1ljijo. Zgodovina umetnosti 3 Nikin tempelj, 425 pr.n.\xc5\xa1t.: posve\xc4\x8den je boginji zmage, Nike. Je prvi primer jonskega stebrnega reda na Akropoli. Erehteion (sliki 16, 17), 421-406 pr.n.\xc5\xa1t.: jonski stebrni red zrcali tudi politi\xc4\x8dno povezovanje Atencev z jonskimi mestnimi dr\xc5\xbeavicami proti vse mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i \xc5\xa0parti. Posebnost Erehteiona je portik s kariatidami, zna\xc4\x8dilen element starej\xc5\xa1ega jonskega sloga. Kariatide so \xc5\xbeenski kipi, ki opravljajo vlogo stebrov.\n_START_SECTION_\nKiparstvo\n_START_PARAGRAPH_\nPo arhai\xc4\x8dnem obdobju kurosov in kor se je kiparstvo spremenilo. Pomemben je postal vtis \xc5\xbeivosti, gibanje. Raz\xc5\xa1irilo se je obdelovanje brona, vendar so kasneje ve\xc4\x8dino kipov pretopili, zato nam o nekateri teh umetnim pri\xc4\x8dajo le rimske kopije. Strogi stil \xe2\x80\x93 v za\xc4\x8detku 5. stoletja pr.n.\xc5\xa1t. se je uveljavil strogi stil zaradi izrazite strogosti izraza na obrazih. Predstavlja ga Delfski voznik \xe2\x80\x93 Avriga (slika 18), 470 pr.n.\xc5\xa1t.,Delfi. Stal je na terakotnem vozu s \xc5\xa1tirimi konji. Krilo ima gube, ki spominjajo na kanelure dorskega stebra. Gube so te\xc5\xbeke, obraz je strogo zamaknjen, resen.\n_START_SECTION_\nKlasi\xc4\x8dno obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nV tem obdobju je kiparstvo \xc5\xbeelelo upodobiti ideal \xc4\x8dloveka, ki bi izra\xc5\xbeal modrost in telesno skladnost in s tem vzbudil vtis realizma. Tempelj v Olimpiji , 480-460 pr.n.\xc5\xa1t.: posve\xc4\x8den je Zevsu. Na zahodnem timpanonu je upodobljen boj kentavrov in Lapitov (slika 19). To so opiti kentavri (mitolo\xc5\xa1ka bitja s \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko glavo in trupom ter konjskim zadnjim delom) , ki so napadli Lapitinje. Obrazi Lapitinj in Lapitov so mirni, kentavrov pa brutalni. Kiparji upodabljajo ideal svoje dobe, to je popoln \xc4\x8dlovek, ki je harmoni\xc4\x8dno bitje, odlikujeta ga modrost in telesna skladnost. \xc4\x8custev ni primerno izra\xc5\xbeati, treba jih je obvladati. V spopad pose\xc5\xbee Apolon v najbolj kriti\xc4\x8dnem trenutku in ustavi bitko. V sredini trikotnika stoji Apolon, ki je vi\xc5\xa1ji od vseh figur, levo in desno se mo\xc5\xbeje borijo z me\xc4\x8di in sekirami, nato Lapitinje, ki se branijo brutalne\xc5\xbeev. Lapitinja, ki se brani kentavra, je mirna, dostojanstvena, glavo sklanja naprej in ne izra\xc5\xbea nobenega strahu, napora ali gnusa. Kentavrov obraz je spa\xc4\x8den, grob. Grki so bili prepri\xc4\x8dani, da so dosegli najvi\xc5\xa1jo stopnjo omike; omikan \xc4\x8dlovek varuje dostojanstvo, obvlada se. Miren, razumen Grk mora zmagati nad surovo silo mi\xc5\xa1ic. Najpomembnej\xc5\xa1i klasi\xc4\x8dni kiparji so bili Fidija, Poliklet in Miron.\n_START_SECTION_\nFidija\n_START_PARAGRAPH_\nUstvarjal je v visokem klasi\xc4\x8dnem stilu. Je velik kipar. Povezoval je mo\xc4\x8d in razumskost dorskega sloga z eleganco jonskega. Njegove kipe odlikujejo monumentalnost, globinska dinamika, slovesen ritem. Njegovi bogovi so do bo\xc5\xbeanske sfere dvignjeni ljudje. Figure so individualizirane. Upodobil je vsa kiparska dela na Partenonu, ki pomenijo vrh gr\xc5\xa1ke umetnosti. Kip boginje Atene: je bil iz zlata in slonove kosti, ki je stala v celi Partenona. Poznamo jo le po rimski kopiji. Visoka je bila 11 metrov, v levici je dr\xc5\xbeala sulico in \xc5\xa1\xc4\x8dit, v drugi krilato boginjo zmage Nike, na prsih je bila upodobljena meduza. Ko so Turki zasedli Atene, so kip odpeljali v Carigrad, nato je izginila.\n_START_SECTION_\n92 metop \xe2\x80\x93 boj med kentavri in lapiti\n_START_PARAGRAPH_\nFriz ob vrhu zidu osrednje cele \xe2\x80\x93 panatenejske slovesnosti: sprevod 400 oseb in 200 \xc5\xbeivali v slovesnem ritmu, na koncu Atena sprejema dar, ki ga prina\xc5\xa1ajo atenske device (slika 21) \xe2\x80\x93 peplos. Ohranjen je del bogov: Pozejdon, Afrodita in Artemida. Friz je dolg 150 metrov, \xc5\xa1irok 1 meter. To je plitev relief, bil je pobarvan, s \xc4\x8dimer je dosegel vtis globine. V frizu so trije pasovi: pas glav, trupi, noge. Nagubana obla\xc4\x8dila poudarjajo gibanje lepo oblikovanih teles. Zgodovina umetnosti stoletja 4 Vzhodni timpanon (slika 20), Atenino \xc4\x8dude\xc5\xbeno rojstvo (iz Zevsove glave, na obeh straneh bogovi, ki se \xc4\x8dudijo); znameniti sta dve konjski glavi. Zahodni timpanon, tekma med Ateno in Pozejdonom za prevlado nad mestom.\n_START_SECTION_\nPoliklet\n_START_PARAGRAPH_\nUkvarjal se je z vpra\xc5\xa1anjem, kako upodobiti atleta pri po\xc4\x8ditku. Njemu pripisujejo iznajdbo idealnega kanona (vi\xc5\xa1ina glave je sedmina celega telesa). Dorifor ali Kopjenosec (slika 25) (marmorna kopija), 450 pr.n.\xc5\xa1t.: predstavlja ideal harmoni\xc4\x8dne \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke postave, ki je tudi vzor klasi\xc4\x8dnega kiparstva. Atlet \xc4\x8daka na za\xc4\x8detek tekmovanja. S kopjem na rami mirno \xc4\x8daka na nastop. Poliklet je skrbno oblikoval posamezne dele telesa, ki so strnjeni v celoto. Kip je videti \xc5\xbeiv in vsak \xc4\x8das pri\xc4\x8dakujemo, da se bo premaknil. Vsa te\xc5\xbea telesa je na desni nogi \xe2\x80\x93 kontrapost. To daje postavi valovito navpi\xc4\x8dno \xc4\x8drto. Ustvaril je ravnovesje nasprotnih sil, s tem se ustvarja skladnost.\n_START_SECTION_\nMiron\n_START_PARAGRAPH_\nBil je atenski me\xc5\xa1\xc4\x8dan, sredi 5. stoletja. Ustvaril je \xc5\xa1tevilne bronaste kipe, med njimi metalca diska v devetih razli\xc4\x8dicah, ohranila se je le ena, a tudi ta izgubila, ostale so le rimske kopije. Discobolos ali Metalec diska (slika 24), kopija, 450 pr.n.\xc5\xa1t.: telo je zasukano okoli svoje osi. \xc4\x8ce bi pokrili gornji del telesa, bi bili prepri\xc4\x8dani, da je telo obrnjeno proti nam. atlet je za trenutek v mrtvi to\xc4\x8dki; stikata se konec zamaha in za\xc4\x8detek samega meta. Ta dvojnost daje kipu razgibanost. Telo ustvarja napet lok. Po svoji razgibanosti Metalec diska preka\xc5\xa1a vse druge. To je omogo\xc4\x8dal bron. (Negorljivi ulitek so obdelali z voskom, to prevlekli z debelo plastjo gline in pustili luknje za vlivanje teko\xc4\x8de kovine. Vosek se je stopil in ga je vpila glina. Tak je znotraj votel. Opore v notranjosti omogo\xc4\x8dajo stabilnost kipa.) Kip Zevsa (slika 29) v bronu: ne vedo, za \xc4\x8digavo delo gre, na\xc5\xa1li so ga na dnu morja, tako kot oba bojevnika. Vsi trije kipi sodijo v obdobje klasike.\n_START_SECTION_\nPeonij\n_START_PARAGRAPH_\nJe avtor kipa Nike v Olimpiji, 420 pr.n.\xc5\xa1t.: visoka je \xc4\x8dez dva metra. Priletela je, nagnjena je naprej. Draperija je pretirano nagubana. V ozadju je bil orel, simbol Zevsa. Zdi se, kot da boginja drsi s hrbta veli\xc4\x8dastnega pti\xc4\x8da. Kljub razgibanosti je ustvarjen vtis ubranosti. Kip lahko primerjamo s Samotra\xc5\xa1ko Nike (slika 26), ki je helenisti\xc4\x8dno delo (zdaj v Louvru), za\xc4\x8d. 2. st. pr.n.\xc5\xa1t.: obleka, ki se oprijema telesa, pove\xc4\x8duje iluzijo gibanja in pove\xc4\x8duje ob\xc4\x8dutek zmage. Pomembna kiparska naloga so bile tudi nagrobne stele, na primer Hegezin nagrobnik (slika 31), 410-400: Hegeso sedi, ob njej je slu\xc5\xbeabnica, ki ji daje nakit iz \xc5\xa1katle. \xc4\x8ce bi vstala, bi bila stela prenizka. Kompozicija je uravnote\xc5\xbeena, izraziti sta eleganca in skladnost kljub proporcionalnim nepravilnostim.\n_START_SECTION_\nArhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nNastajala so nova mesta in pomembna je postala posvetna arhitektura v kamnu. Arhitekti so se prilagajali terenu in pokrajini, kar dokazujejo gledali\xc5\xa1\xc4\x8da. Zgrajena so na pobo\xc4\x8djih hriba in se nanj naslanjajo, na primer Epidauros (sliki 37, 38) na Peloponezu. \xc5\xa0portne, kulturne in javne stavbe grade v kamnu. Gradijo tudi stoe \xe2\x80\x93 stebri\xc5\xa1\xc4\x8dne vhode, ki stavbe razgibajo. Tudi posvetne stavbe krasijo, kar je doslej veljalo le za sakralne. Najlep\xc5\xa1i primer helenisti\xc4\x8dnega stavbarstva in urbanizma je Pergamon.\n_START_SECTION_\nKiparstvo\n_START_PARAGRAPH_\nIzra\xc5\xbealo je tudi \xc4\x8dutnost, kar je v nasprotju s klasiko. Novi motivi so \xc5\xbeenski akti, boginje upodabljajo kot navadne \xc5\xbeenske. Vladarji so podpirali portretno umetnost. Helenisti\xc4\x8dno kiparstvo te\xc5\xbei k realizmu. Ljudje so tudi grdi, motivi vsakdanji, \xc5\xbeanrski. Ka\xc5\xbee se tudi nagnjenje k pretiravanju, izrazitim gestam in oblikam, tako se pojavijo mi\xc5\xa1i\xc4\x8davost, zanesene dr\xc5\xbee in pretiravanje s \xc4\x8dustvi. Milo\xc5\xa1ka Venera, 130-120 pr. Kr.: na otoku Milos, predstavlja lepotni ideal helenizma. Je napol oble\xc4\x8dena figura. Je visoka z majhno glavo, izrazita je Praksitelova linija. Tudi Rodos je postal umetnostno pomemben. Tu je nastala rodo\xc5\xa1ka kiparska \xc5\xa1ola, v njej je deloval tudi Polidor, ki je izklesal najznamenitej\xc5\xa1o skupino svojega \xc4\x8dasa, Laokoontovo skupino (50 pr. Kr.): Laokoon, trojanski sve\xc4\x8denik, ki je svaril pred gr\xc5\xa1ko ukano v Troji. Ko je \xc5\xbertvoval bogovom, sta njega in sinova napadli ka\xc4\x8di in jih zadu\xc5\xa1ili. Kipar je prikazal vi\xc5\xa1ek brezupnega smrtnega boja. So goli, da je kipar prikazal napor mi\xc5\xa1ic in du\xc5\xa1evne bole\xc4\x8dine. Izrazita je pateti\xc4\x8dnost, mogo\xc4\x8den obrat. Zgodovina umetnosti  stoletja 6 Arhitekturna plastika: je v zelo visokem reliefu zaradi ve\xc4\x8dje ekspresivnosti, sicer veljajo enaka na\xc4\x8dela kot pri obli plastiki. Pergamonski oltar (sliki 35, 36) (analiza v u\xc4\x8dbeniku, str. 36-37) Kralj maloazijskega Pergamona je na akropoli svoje prestolnice dal postaviti zelo velik daritveni oltar, posve\xc4\x8den Zevsu in Anteni med leti 180 in 170 pr.n.\xc5\xa1t. Odkrili so ga med izkopavanji v 19. stoletju. Friz so prenesli v Berlin, oltar pa v muzeju rekonstruirali. Oltarna arhitektura je mogo\xc4\x8dna. Na sredini je visoko stopni\xc5\xa1\xc4\x8de, ki vodi do stebri\xc5\xa1\xc4\x8da, ki omogo\xc4\x8da dostop do pravokotne plo\xc5\xa1\xc4\x8dadi. Na treh straneh je obdana z zidom. Okoli njega se vije portik, odprt stebri\xc5\xa1\xc4\x8dni hodnik v jonskem slogu. Podno\xc5\xbeje portika je pokrito z ve\xc4\x8d kot 120 metrov dolgim frizom s prizori iz boja med bogovi in giganti. Kiparji so dosegli dramati\xc4\x8den u\xc4\x8dinek z visokim reliefom (velika osen\xc4\x8denost), razgibanimi figurami, patosom. Obrazi so polni strahu in bole\xc4\x8dine, mo\xc4\x8di in besa. Obla\xc4\x8dila plapolajo, mi\xc5\xa1ice so napete, telesa so zasukana. Nekatere figure celo kle\xc4\x8dijo na stopnicah oltarja. Celota je dramati\xc4\x8dna z izrazito osvetljenimi in osen\xc4\x8denimi deli. Helenizem je obogatil tematiko gr\xc5\xa1ke umetnosti z \xc5\xbeanrskimi motivi, ki prikazujejo preproste ljudi pri razli\xc4\x8dnih opravilih. Taki so tudi kipci otrok, na primer de\xc4\x8dek, ki si puli trn iz noge, ali kip de\xc4\x8dka z gosjo.\n_START_SECTION_\nSlikarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nSlikarstvo helenizma se ni ohranilo. O tem, kak\xc5\xa1no je bilo, pri\xc4\x8dajo freske in mozaiki iz Pompejev in Herkulanuama. Slikarji so obvladali slikarsko perspektivo, anatomijo, svetlobo razli\xc4\x8dnih dnevnih \xc4\x8dasov. Radi so slikali fantazijske arhitekture in okrasje, imenovano groteska. Mozaik boja Aleksandra Velikega s Perzijci, kopija: je ena najve\xc4\x8djih umetnin gr\xc5\xa1kega slikarstva. Ohranila se je kot kopija v nekem talnem mozaiku. Govori o bitki Aleksandra Velikega proti Perzijcem pri Isu, ko je premagal perzijsko vojsko vladarja Dareja III. Umetnik je prikazal le en dogodek, ki ka\xc5\xbee \xc5\xbee na izid boja. Zmagovalec drvi naprej v napad, \xc5\xa1lem v bojni vihri je \xc5\xbee izgubil. Z dolgo sulico napada Dareja. Na perzijski strani vlada zme\xc5\xa1njava. Njegova vojska be\xc5\xbei. Kompozicija je izredno razgibana in z nasprotji poveli\xc4\x8duje bitko in zmagovalca.\n_START_SECTION_\nKiparstvo\n_START_PARAGRAPH_\nV gr\xc5\xa1ki antiki je bilo kiparstvo izjemno cenjeno. Okoli leta 650 pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem so nastale prve monumentalne skulpture. Poleg prostostoje\xc4\x8de plastike je nastalo tudi veliko reliefov, ki so krasili \xc5\xa1tevilne templje. Vse kiparske umetnine so bile oblikovane v idealnem harmoni\xc4\x8dnem razmerju (kanon). Uporabljali so marmor in bron.V arhai\xc4\x8dnem obdobju se uveljavita podobi kurosa, golega mladeni\xc4\x8da, in kore, oble\xc4\x8dene \xc5\xbeenske figure.\n_START_SECTION_\nSlikarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nGr\xc5\xa1ko anti\xc4\x8dno slikarstvo je bilo, sode\xc4\x8d po pisnih virih, zelo bogato. Ohranilo se je le vazno slikarstvo. Poslikane so bile \xc5\xa1tevilne kerami\xc4\x8dne posode, med motivi pa prevladujejo raznoliki prizori. V klasi\xc4\x8dnem in helenisti\xc4\x8dnem obdobju so se uveljavili tudi stensko slikarstvo in mozaiki.\n_START_SECTION_\nOblikovanje kovancev\n_START_PARAGRAPH_\nKovance so izumili v Lidiji v 7. stoletju pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem, Grki pa so bili prvi veliki uporabniki. Grki so tudi nadaljevali oblikovanje motiva kovanca. Motiv kovanca je \xc5\xa1e danes prepoznaven kot naslednik vzorcev iz anti\xc4\x8dne Gr\xc4\x8dije. Grki niso videli v motivu kovanca oblike umetnosti, ampak sta bili vzdr\xc5\xbeljivost in \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnost najpomembnej\xc5\xa1i vir znanja o gr\xc5\xa1ki estetiki. Gr\xc5\xa1ki kovanci kot oblika umetnosti so samo iz starogr\xc5\xa1kega sveta in se \xc5\xa1e vedno lahko kupijo ter so v lasti zasebnih zbiralcev._NEWLINE_Gr\xc5\xa1ki oblikovalci so za\xc4\x8detniki dajanja profila portreta na sprednji strani kovancev. To je bil sprva simbolni portret za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika boga ali boginje mesta, ki je izdalo kovanec: Atena v Atenah, Apolon v Korintu, Demeter v Tebah in tako naprej. Kasneje so bili uporabljeni junaki gr\xc5\xa1ke mitologije, npr. Heraklej na kovancih Aleksandra Velikega. Prvi \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki portreti na kovancih so bili iz perzijske satrapije v Mali Aziji. Gr\xc5\xa1ka mesta v Italiji, kot so Sirakuze, so za\xc4\x8deli objavljati voditelji pravih ljudi na kovancih v 4. stoletju pr. n. \xc5\xa1t., kot so to storili helenisti\xc4\x8dni nasledniki Aleksandra Velikega v Egiptu, Siriji in drugod. Na hrbtni strani kovancev gr\xc5\xa1kih mest je bil pogosto simbol mesta: sova za Atene, delfin za Sirakuze in tako naprej. Za\xc4\x8deli so dodajati tudi napise. Vse to so kasneje nadaljevali Rimljani.'