b'\n_START_ARTICLE_\nRuski formalizem\n_START_PARAGRAPH_\nRuski formalizem je bila literarnovedna \xc5\xa1ola, nastala okrog leta 1914 kot nasprotovanje pozitivizmu in sorodnim usmeritvam v literarni vedi. Pozornost literarne vede so od avtorja in okoli\xc5\xa1\xc4\x8din nastanka literarnega dela preusmerili zgolj k literarnemu delu, k iskanju njegovega bistva, t. i. literarnosti. Njihovega delovanja je bilo konec okrog leta 1930.\n_START_SECTION_\nNastanek\n_START_PARAGRAPH_\nRuski formalizem izhaja iz dveh lingvisti\xc4\x8dnih kro\xc5\xbekov, ustanovljenih med prvo svetovno vojno. Jedro ruske formalisti\xc4\x8dne \xc5\xa1ole je bil OPOJAZ (\xd0\x9e\xd0\xb1\xd1\x89\xd0\xb5\xd1\x81\xd1\x82\xd0\xb2\xd0\xbe \xd0\xb8\xd0\xb7\xd1\x83\xd1\x87\xd0\xb5\xd0\xbd\xd0\xb8\xd1\x8f \xd0\xbf\xd0\xbe\xd1\x8d\xd1\x82\xd0\xb8\xd1\x87\xd0\xb5\xd1\x81\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xb3\xd0\xbe \xd1\x8f\xd0\xb7\xd1\x8b\xd0\xba\xd0\xb0 \xe2\x80\x93 Dru\xc5\xa1tvo za preu\xc4\x8devanje pesni\xc5\xa1kega jezika). Bil je polformalni znanstveni kro\xc5\xbeek, ki ga je leta 1914 ali 1916 v Peterburgu ustanovila skupina literarnih zgodovinarjev in teoretikov, lingvistov ter verzologov. Za manifest dru\xc5\xa1tva velja \xc4\x8dlanek Viktorja \xc5\xa0klovskega Umetnost kot postopek (1916). Njegovi vidnej\xc5\xa1i \xc4\x8dlani so bili \xc5\xa1e Boris Ejhenbaum, Jurij Tinjanov in Lev Jakubinski. Drugi je bil Moskovski lingvisti\xc4\x8dni kro\xc5\xbeek, ki sta ga leta 1915 ustanovila Roman Jakobson in Grigorij Vinokur. Ostali \xc4\x8dlani so bili jezikoslovec Trubeckoj in pesniki Majakovski, Pasternak in Mandel\xc5\xa1tam.\n_START_SECTION_\nFaze\n_START_PARAGRAPH_\nTomo Virk glede na metodolo\xc5\xa1ko osredoto\xc4\x8denost na\xc5\xa1teva naslednje faze ruskega formalizma:_NEWLINE_1. Funkcioniranje pesni\xc5\xa1kega jezika_NEWLINE__NEWLINE_V tej fazi je bil njihov namen raziskati, kako v literarnem besedilu delujejo posamezni konstrukcijski principi, kako organizirajo tekst v celoto ter kak\xc5\xa1ne so razlike med vsakdanjim in pesni\xc5\xa1kim jezikom. Osredoto\xc4\x8dali so se na problem pesni\xc5\xa1kega jezika v poeziji in ob naslonitvi na poetiko ruskega futurizma pri\xc5\xa1li do ugotovitev o avtoreferencialnosti oziroma samonana\xc5\xa1alnosti jezikovnega znaka v poeziji. O razlikah med prakti\xc4\x8dnim in pesni\xc5\xa1kim jezikom je v \xc4\x8dlanku O glasovih pesni\xc5\xa1kega jezika (1916) pisal Lev Jakubinski in pri\xc5\xa1el do ugotovitve, da znak v poeziji ni arbitraren, saj zvenska plat besede sodolo\xc4\x8da njen pomen. Vendar pa je bilo te ugotovitve te\xc5\xbeko potrditi v prozi, zaradi \xc4\x8desar so ruski formalisti za\xc4\x8deli iskati formulo literarnosti v literaturi nasploh. Viktor \xc5\xa0klovski v \xc4\x8dlanku Umetnost kot postopek (1916) govori o avtomatizaciji na\xc5\xa1ih zaznav v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju in postopku potujevanja, ki ga definira kot bistvo umetni\xc5\xa1kosti. Umetnost avtomatizirane predstave prika\xc5\xbee iz nenavadnega zornega kota in nas s tem prisili, da jih zaznamo druga\xc4\x8de._NEWLINE_2. Funkcioniranje literarnih besedil_NEWLINE__NEWLINE_V tej fazi v ospredje stopi raziskovanje formalne strukture literarnega dela. Raziskovali so razli\xc4\x8dne na\xc4\x8dine umetni\xc5\xa1kega oblikovanja, torej nekak\xc5\xa1ne strukturne tipe oziroma formalne strukture si\xc5\xbeejev in s tem vplivali na Proppovo razpravo Morfologija pravljice (1928). Na mesto tradicionalne dvojice fabula-vsebina Viktor \xc5\xa0klovski postavi dvojico fabula-si\xc5\xbee, kjer prva pomeni zgodbo, v kateri so dogodki med seboj povezani glede na \xc4\x8dasovno zaporedje in kavzalnost, si\xc5\xbee pa je iz gradiva, ki ga daje fabula, narejena literarna kompozicija, umetni\xc5\xa1ki razpored dogodkov._NEWLINE_3. Literarnorazvojni vidik_NEWLINE__NEWLINE_V tej fazi pride do prenosa poudarka od sinhronega vidika k diahronemu. Najvplivnej\xc5\xa1i predstavnik tega obdobja, Jurij Tinjanov, je postavil tezo, da v literarnem delu obstaja nenehen spor med vsemi njegovimi komponentami. Literarno delo ni stati\xc4\x8dno, ampak nenehno vzpostavlja hierarhijo odnosov, v katerih je en element prevladujo\xc4\x8d \xe2\x80\x93 dominanta, ki pa tudi ni stati\xc4\x8dna. Tinjanov govori o literarni evoluciji, stalni dinamiki, ki se ne dogaja le znotraj posameznega dela (znotrajbesedilno razmerje), ampak tudi med drugimi deli (znotrajliterarno razmerje) in tudi v razmerju med literarnimi in zunajliterarnimi dejavniki. Prav iz te interakcije se obnavljajo posamezne literarne vrste in zvrsti, vendar ne preko razvoja, temve\xc4\x8d zamenjave sistema. Tinjanov je prepri\xc4\x8dan, da je raziskovanje literature kot sistema mo\xc5\xbeno le v povezavi z drugimi sistemi, saj so spremembe v literaturi pogojene s spremembami v drugih sisetmih (gl. programski \xc4\x8dlanek Jakobsona in Tinjanova Problemi preu\xc4\x8devanja literature in jezika, 1928)._NEWLINE_4. Zaton_NEWLINE__NEWLINE_Od dvajsetih let 20. stoletja naprej je bil formalizem podvr\xc5\xbeen ostri kritiki in gonji komunisti\xc4\x8dnih ideologov in marksisti\xc4\x8dni ideologiji podvr\xc5\xbeene uradne literarne vede, glavni o\xc4\x8ditek katere je bil, da zanemarjajo dru\xc5\xbebeno vlogo literature. Tako naj bi leto 1930 pomenilo konec Opojaza in ruske formalisti\xc4\x8dne \xc5\xa1ole nasploh. Ruski formalisti so bili zaradi neprijaznih razmer prisiljeni zapustiti Sovjetsko zvezo (Jakobson), se prilagodili razmeram (\xc5\xa0klovski), nekatere pa je pogoltnil gulag.\n_START_SECTION_\nVpliv na razvoj literarne vede\n_START_PARAGRAPH_\nRuski formalizem je vplival na razvoj literarne vede v Rusiji in s \xc4\x8dasovnim zamikom zaradi zapoznelih prevodov tudi svetu. V Rusiji je vplival na Bahtina, Eisensteina in Vigotskega. S svojimi zamislimi in tudi neposrednimi stiki so vplivali na Pra\xc5\xa1ki lingvisti\xc4\x8dni kro\xc5\xbeek, francoski strukturalizem, semiotiko, dekonstrukcijo in recepcijsko estetiko. V Sovjetski zvezi sta dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino formalisti\xc4\x8dne \xc5\xa1ole kriti\xc4\x8dno in selektivno prevzela moskovska in tartujska semioti\xc4\x8dna \xc5\xa1ola (Lotman, Toporov, Uspenski, Meletinski idr.)'