b'\n_START_ARTICLE_\nPrusija\n_START_SECTION_\nVojvodska (Kne\xc5\xbeja) Prusija\n_START_PARAGRAPH_\nV za\xc4\x8detku 16. stoletja je pri\xc5\xa1lo med Nem\xc5\xa1kim vite\xc5\xa1kim redom in Poljsko-Litvo do napetosti in leta 1519 tudi do vojne. Poljski kralj Sigismund I., ki je bil tudi pod pritiskom Rusije (oziroma tedaj \xc5\xa1e Moskovske velike kne\xc5\xbeevine), je s svojim ne\xc4\x8dakom, velikim mojstrom vite\xc5\xa1kega reda Albertom (iz vzporedne veje brandenbur\xc5\xa1kih Hohenzollerjev), leta 1525 sklenil kompromisno re\xc5\xa1itev: Albert (kot vojvoda vladal 1525-68) je po Lutrovem nasvetu sekulariziral vite\xc5\xa1ki red in prestopil v luteransko vero, Sigismund pa mu je podelil Vzhodno Prusijo v dedni fevd poljske krone. Ozemlje je odtlej poznano kot Kne\xc5\xbeja ali Vojvodska Prusija (ki je kot vojvodina obstajala do leta 1701)._NEWLINE_Albertov sin Albert Friderik (vladal 1568-1618) je umrl brez mo\xc5\xa1kih potomcev in vojvodina je pre\xc5\xa1la na mo\xc5\xbea njegove najstarej\xc5\xa1e h\xc4\x8derke Ane, brandenbur\xc5\xa1kega volilnega kneza Ivana Sigismunda (\xe2\x80\xa01619). S tem sta volilna kne\xc5\xbeevina Brandenburg in Vojvodina Prusija pri\xc5\xa1li v personalno unijo.\n_START_SECTION_\nBrandenburg-Prusija\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg volilne kne\xc5\xbeevine Brandenburg in vojvodine Prusije je Ivan Sigismund od leta 1614 obvladoval tudi obrensko vojvodino Kleve ter grofiji Mark in Ravensberg. \xc5\xa0lo je torej za monarhijo, sestoje\xc4\x8do iz med seboj nepovezanih ozemelj._NEWLINE_Sledila je tridesetletna vojna (1618-48). Neaktivni in voja\xc5\xa1ko \xc5\xa1ibki naslednik Ivana Sigismunda, Jurij Viljem (1619-1640), je sku\xc5\xa1al dr\xc5\xbeavo re\xc5\xa1evati tako, da je prestopal vedno na mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o med bojujo\xc4\x8dima se stranema, a to ni pomagalo, da ne bi preko njegovih ozemelj vedno znova korakale razli\xc4\x8dne vojske, najve\xc4\x8d \xc5\xa1vedska, in jo popolnoma opusto\xc5\xa1ile._NEWLINE_Sin Jurija Viljema, Friderik Viljem (1640-88) je z vestfalskim mirom leta 1648 dobil del Vzhodnega Pomorjanskega (Hinterpommern) ter \xc5\xa1kofije Cammin, Hlaberstadt in Minden ter poleg tega \xc5\xa1e pravico do nad\xc5\xa1kofije Magdeburg (ki je pri\xc5\xa1la pod Brandenburg leta 1680, po smrti sa\xc5\xa1kega upravnika). Z voja\xc5\xa1kim posredovanjem v \xc5\xa1vedsko-poljski vojni (1655-60) in z diplomacijo je dosegel ukinitev poljske suverenosti nad Vojvodino Prusijo (sporazum s poljskim kraljem Janom II. Kazimirjem leta 1657 v Wehlauu in Brombergu, ki je bil leta 1660 mednarodno priznan z mirom v Olivi). Friderik Viljem je centraliziral in uredil upravljanje dr\xc5\xbeave po regijah. Vpeljal je stalne davke in stalno vojsko. Odvzel je oblast plemstvu, a mu isto\xc4\x8dasno omogo\xc4\x8dil, da je zavzelo vodilne polo\xc5\xbeaje v vojski. Vzpodbujal je priseljevanje in moderniziral kmetijstvo. Z vodnimi kanali, ki so povezovali reke, je izbolj\xc5\xa1al prometne povezave. S potsdamskim ediktom je leta 1685 omogo\xc4\x8dil organizirano priseljevanje francoskih hugenotov in drugih verskih pribe\xc5\xbenikov na redko naseljena obmo\xc4\x8dja vzhodne Prusije. Z uspe\xc5\xa1nim vodenjem dr\xc5\xbeave si je prislu\xc5\xbeil vzdevek Veliki volilni knez.\n_START_SECTION_\nPridobitev kraljevskega naslova\n_START_PARAGRAPH_\nSin Velikega volilnega kneza, Friderik (1688-1713), je, tudi pod vplivom svoje \xc5\xbeene Sofije Hannoverske, dr\xc5\xbeavni denar usmerjal v pospe\xc5\xa1evanje znanosti in kulture. Leta 1694 je ustanovil univerzo v Halleju, 1696 akademijo umetnosti, 1700 pa (pod vplivom Leibniza) \xc5\xa1e znanstveno dru\xc5\xa1tvo (iz katerega se je razvila akademija znanosti). Sledila je na\xc4\x8drtna gradnja Berlina. V dr\xc5\xbeavni\xc5\xa1kem pogledu se je kasneje izkazala kot izredno pomembna pridobitev kraljevske krone, ki mu je ob bli\xc5\xa1\xc4\x8du, ki si ga je ustvaril, \xc5\xa1e manjkala. Za zasluge pruske vojske v vojnah Svetega rimskega cesarstva in za ogromno koli\xc4\x8dino zlata mu je cesar Leopold I. dovolil, da se je zunaj cesarstva, v K\xc3\xb6nigsbergu, 18. januarja 1701 okronal za "kralja v Prusiji". Ob dose\xc5\xbekih njegovih vladarsko zelo uspe\xc5\xa1nih naslednikov je naziv kraljevina kmalu pre\xc5\xa1el na celotno personalno unijo brandebru\xc5\xa1kih Hohenzolerjev. (Francija je pruski kraljevi naslov priznala na mirovnih pogajanjih v Utrechtu, 1713.)\n_START_SECTION_\nUtrditev dr\xc5\xbeave in vojske\n_START_PARAGRAPH_\nPovsem iz druga\xc4\x8dnega testa je bil Friderikov sin in naslednik Friderik Viljem I. (1713-40). Takoj ko je zavladal, je v svoje roke prevzel vse dr\xc5\xbeavne posle. Ukinil je nepotrebne stro\xc5\xa1ke, izdelal dr\xc5\xbeavni prora\xc4\x8dun in ni dovolil izdatkov zunaj njega. Zadol\xc5\xbeevanje ni bilo ve\xc4\x8d dovoljeno. Na novo je dal oceniti donosnost posestev in namesto mnogih davkov uvedel enega, ki je obvezoval vse prebivalstvo, vklju\xc4\x8dno plemstvo. Me\xc5\xa1\xc4\x8danstvo je bilo dele\xc5\xbeno gospodarskih vzpodbud in je vse ve\xc4\x8d prispevalo v prora\xc4\x8dun. Finance je nadzoroval direktorat za finance, ki je imel svoj uradni\xc5\xa1ki aparat raz\xc4\x8dlenjen po kantonih. Prihodki od davkov so se v njegovem \xc4\x8dasu podvojili in ob koncu vladanja je svojemu nasledniku zapustil v dr\xc5\xbeavni zakladnici 8 milijonov talarjev._NEWLINE_Vzpodbujal je razvoj gospodarstva, pospe\xc5\xa1eval kmetijstvo in vabil protestantske begunce iz Evrope na redko naseljena ozemlja vzhodne Prusije._NEWLINE_Prizadeval si je za obvezno osnovno \xc5\xa1olstvo. Na univerzah v Halleju in Frankfurtu na Odri je dal odpreti katedre za izobra\xc5\xbeevanje uradnikov. Vzgojil je nov tip uradni\xc5\xa1tva, za katerega so bili zna\xc4\x8dilni delavnost, var\xc4\x8dnost, zvestoba in velik \xc4\x8dut pripadnosti dr\xc5\xbeavi._NEWLINE_Najve\xc4\x8djo pozornost pa je posve\xc4\x8dal vojski, za katero je \xc5\xa1lo 85\xc2\xa0% dr\xc5\xbeavnega prora\xc4\x8duna in za katere razvoj je skrbel gneralni komisarijat za vojsko. Kmetom je nalo\xc5\xbeil splo\xc5\xa1no voja\xc5\xa1ko obveznost, odvisno od gmotnega in socialnega polo\xc5\xbeaja njihovih dru\xc5\xbein. Plemi\xc5\xa1ki sinovi pa so se \xc5\xa1olali v oficirskih \xc5\xa1olah. S \xc4\x8dasom se je izoblikoval stan tipi\xc4\x8dnih pruskih oficirjev, za katere je zna\xc4\x8dilna poslu\xc5\xa1nost, vztrajnost in popolna pripadnost vladarju. Vojska je v njegovem \xc4\x8dasu narasla na 76.000 mo\xc5\xbe._NEWLINE_Prusija je v \xc4\x8dasu Friderika Viljema I. z utrehtskim mirom (1713) dobila od Francije kne\xc5\xbeevino Neuch\xc3\xa2tel (na meji med \xc5\xa0vico in Francijo) in jugovzhodni del vojvodine Gelderland (ob Meusi); z udele\xc5\xbebo v veliki severni vojni je z mirom v Stockholmu (1720) od \xc5\xa0vedske dobila del Zahodnega Pomorjanskega s Szczecinom.\n_START_SECTION_\nVojne in ozemeljske pridobitve Friderika Velikega\n_START_PARAGRAPH_\nFriderik II. (1740-86), sin Friderika Viljema I., ki je kot mladeni\xc4\x8d kazal zanimanje za filozofijo in znanost, je \xc5\xbee sedem mesecev po prihodu na prestol osupnil Evropo, ko je prekora\xc4\x8dil nebranjeno mejo tedaj avstrijske \xc5\xa0lezije. To je pospe\xc5\xa1ilo izbruh (\xc5\xa1ir\xc5\xa1e evropske) avstrijske nasledstvene vojne (1740-48), ki se je prepletala z bojem za \xc5\xa0lezijo med Prusijo in Avstrijo (prva in druga \xc5\xa1lezijska vojna, 1740-42 in 1744-45) in se nadaljeval v sedemletni vojni (1756-63). Kljub temu da je bil Friderik II. genialni vojskovodja in da je od o\xc4\x8deta podedoval mo\xc4\x8dno in disciplinirano vojsko ter polno blagajno denarja, pa se je njegova tvegana politika na koncu iz\xc5\xa1la le s pomo\xc4\x8djo sre\xc4\x8de; dolgotrajno bojevanje je dr\xc5\xbeavo iz\xc4\x8drpalo in ko je \xc5\xbee kazalo, da bo Prusija klonila pod te\xc5\xbeo bremen, je umrla Friderikova velika nasprotnica v sedemletni vojni in osebna sovra\xc5\xbenica, ruska carica Elizabeta. Na ruski prestol je pri\xc5\xa1el car Peter III., ki je bil fanati\xc4\x8dni obo\xc5\xbeevalec pruskega kralja. S Friderikom je sklenil zavezni\xc5\xa1tvo in dogodki so se spet obrnili v prid Prusije. 15. februarja 1763 se je Avstrija s podpisom miru na sa\xc5\xa1kem gradu Hubertusburg dokon\xc4\x8dno odpovedala \xc5\xa0leziji._NEWLINE_Prusija je z rodovitno, z rudninami bogato in gospodarsko razvito \xc5\xa0lezijo pridobila ozemlje, ki je bilo odlo\xc4\x8dilnega pomena za njen nadaljnji razvoj. Z voja\xc5\xa1kimi zmagami si je pridobila tudi ugled evropske velesile, ki je poslej odlo\xc4\x8dilno vplivala na krojenje evropske politike. To se je pokazalo \xc5\xbee leta 1772 ob prvi delitvi Poljske med Rusijo, Prusijo in Avstrijo. Tedaj je Prusija dobila ozemlje Kronske Prusije (brez Gdanska), ki je povezalo ozemlje nekdanje Vojvodske Prusije z mati\xc4\x8dnimi brandenbur\xc5\xa1kimi posestmi. \xc5\xbde prej (1744) je Prusiji pripadla tudi Vzhodna Frizija, ko je tam izumrla doma\xc4\x8da dinastija Cirksena._NEWLINE_Friderik se je imel za "prvega slu\xc5\xbeabnika dr\xc5\xbeave". V upravnem sistemu svojega o\xc4\x8deta ni naredil velikih sprememb, vpeljal pa je izbolj\xc5\xa1ave v pravni in vzgojni sistem, v podporo umetnosti in znanosti. Zagovarjal je svobodo veroizpovedi, sku\xc5\xa1al zbli\xc5\xbeati med seboj razli\xc4\x8dne cerkve in dati ve\xc4\x8d prostora veliki katoli\xc5\xa1ki manj\xc5\xa1ini znotraj dr\xc5\xbeavne evangeli\xc4\x8danske cerkve. S svojimi dejanji si je prislu\xc5\xbeil poimenovanje Veliki.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cas koalicijskih vojn proti revolucionarni Franciji in Napoleonu\n_START_PARAGRAPH_\nFriderika Velikega je nasledil njegov ne\xc4\x8dak Friderik Viljem II. (1786-97), ki ni bil niti pribli\xc5\xbeno tako pomemben vladar kot njegov stric. Vladanje je raje prepu\xc5\xa1\xc4\x8dal svetovalcem. Leta 1791 je kupil mejni grofiji Ansbach in Bayreuth in dobil mnogo ve\xc4\x8dja ozemlja na vzhodu ob drugi (1793) in tretji (1795) delitvi Poljske._NEWLINE_Prusija je leta 1795 izstopila iz protifrancoske koalicije in v Baslu sklenila mir z Napoleonom, ki je pruskim Hohenzollerjem obljubil volilno kne\xc5\xbeevino Hannover. S tem je Prusija pridobila deset let mirnega gospodarskega razvoja, ko je lahko s hrano in potreb\xc5\xa1\xc4\x8dinami oskrbovala v sosedstvu bojujo\xc4\x8de se vojske. Kljub temu je Friderik Viljem II. zapustil svojemu sinu dr\xc5\xbeavo v finan\xc4\x8dnem neredu._NEWLINE_Friderik Viljem III. (1797-1840) se je v spo\xc5\xa1tovanju do Napoleona sprva previdno dr\xc5\xbeal politike nevtralnosti, kar je privedlo do osamitve Prusije. Ko pa je leta 1806 (potem ko je Napoleon ustanovil Rensko zvezo in je Hannover obljubil Britancem) Franciji napovedal vojno, je bilo prepozno, da bi odvrnil katastrofo. V bitki pri Jeni in Auerst\xc3\xa4dtu je nekdaj nepremagljiva pruska vojska do\xc5\xbeivela katastrofalen poraz, kateremu je sledil hiter zlom dr\xc5\xbeave. Z mirom v Tilsitu se je morala Prusija odpovedati posestim zahodno od Labe, vsem posestim, ki jih je dobila z drugo in tretjo delitvijo Poljske skupaj z ju\xc5\xbenim delom ozemlja iz prve delitve; Napoleonu je morala pla\xc4\x8dati izjemno visoko od\xc5\xa1kodnino in sprejeti okupacijsko vojsko na velik del svojega ozemlja._NEWLINE_Polom je razkril, kako mo\xc4\x8dno je dr\xc5\xbeava nazadovala od \xc4\x8dasov Friderika Velikega. Nujnost upravnih, voja\xc5\xa1kih in socialnih reform je bila o\xc4\x8ditna in kralj je nerad privolil vanje. Prvi minister baron von und zum Stein je z aktivnej\xc5\xa1im vklju\xc4\x8devanjem dr\xc5\xbeavljanov v skupne zadeve vzbudil pozitiven odnos in solidarnost do dr\xc5\xbeave. Razglasil je osebno svobodo in svobodo zemlji\xc5\xa1ke posesti in do leta 1810 izpeljal odpravo podlo\xc5\xbeni\xc5\xa1tva v vsej Prusiji. Z zakonom o ob\xc4\x8dinski upravi je uvedel mestno samoupravo, kabinetno vlado pa nadomestil s sodobno dr\xc5\xbeavno upravo s petimi strokovnimi ministrstvi (notranjim, finan\xc4\x8dnim, zunanjim, vojnim, pravosodnim). Potem ko je bil na zahtevo Napoleona razre\xc5\xa1en, je njegovo delo nadaljeval Karl von Hardenberg, prvi minister od leta 1810._NEWLINE_Nalogo reorganizacije pruske vojske je prevzel Gerhard von Scharnhorst in pri tem upo\xc5\xa1teval izku\xc5\xa1nje s strategijo in taktiko francoske armade. Preoblikoval je izobra\xc5\xbeevanje \xc4\x8dastnikov, pri \xc4\x8demer je postavil sposobnost pred poreklo. Napoleonov ukaz (1808) o omejitvi pruske vojske na 42.000 mo\xc5\xbe je ob\xc5\xa1el tako, da je vpeljal sistem, po katerem so rekrute hitro usposabljali in jih menjavali; marca 1813 je izsilil obvezno slu\xc5\xbeenje voja\xc5\xa1\xc4\x8dine in imel na ta na\xc4\x8din tedaj na razpolago 300.000 vojakov._NEWLINE_Intelektualna in umetni\xc5\xa1ka gibanja so vzpodbujala domoljubje in kult svobode. V Berlinu so se v tem obdobju zbrali najprodornej\xc5\xa1i misleci tedanje Nem\xc4\x8dije (Johann Gottlieb Fichte, Friedrich Schleiermacher in Wilhelm von Humboldt) in z ustanovitvijo berlinske univerze postavili temelje eni najbolj\xc5\xa1ih visokih \xc5\xa1ol na vsem nem\xc5\xa1kem obmo\xc4\x8dju._NEWLINE_Karl von Hardenberg je spretno vodil Prusijo skozi te\xc5\xbeko leto 1812, ko sta morali Prusija in Avstrija v prisiljenem zavezni\xc5\xa1tvu s Francijo spremljati Napoleona v napad na Rusijo._NEWLINE_Napoleonov umik iz Moskve je bil znak za vstajo proti Francozom. Prusija je razveljavila svojo zvezo s Francijo in se v "osvobodilni vojni" priklju\xc4\x8dila \xc5\xa1esti koaliciji. Pruska vojska, ki sta jo vodila Gebhard Leberecht von Bl\xc3\xbccher in August Neithardt von Gneisenau, je prevzela ve\xc4\x8dji del bremena v bitki pri Leipzigu (1814) in v nadaljnjih bojih vse do bitke pri Waterlooju (1815).\n_START_SECTION_\nRestavracija konservativnega sistema\n_START_PARAGRAPH_\nKot druge evropske monarhije je po dunajskem kongresu tudi Prusija stopila na pot restavracije starega, konservativnega re\xc5\xbeima. V maju 1815 je Friderik Viljem III. sicer obljubil novo ustavo, a obljube ni izpolnil, kajti konservativna kraljeva oblast se je zelo bala demokratizacije in liberalizacije. S karlovarskim sklepi , naperjenimi proti "demago\xc5\xa1kemu rovarjenju", je Prusija v tem pogledu na\xc5\xa1la zaveznico v Avstriji._NEWLINE_Leta 1823 je kralj k soodlo\xc4\x8danju na dr\xc5\xbeavnem nivoju pritegnil mo\xc4\x8dno konservativne stanovske pokrajinske skup\xc5\xa1\xc4\x8dine. Gospodarski razlogi in lo\xc4\x8denost dr\xc5\xbeave na dva dela so dr\xc5\xbeavo silili v zmanj\xc5\xa1anje in poenostavitev carin (1818). Leta 1834 je bila ustanovljena Nem\xc5\xa1ka carinska zveza, kateri so se do leta 1852 priklju\xc4\x8dile vse nem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave razen Avstrije in Hamburga. Leta 1838 so za\xc4\x8deli pospe\xc5\xa1eno graditi \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ko omre\xc5\xbeje._NEWLINE_Domoljubi so zastonj upali, da bo mladi kralj Friderik Viljem IV. (1840-61) bolj naklonjen demokratizaciji. Ker pa je gradnja vzhodne \xc5\xbeeleznice zahtevala privolitev vseh pokrajin v sofinanciranje, je kralj leta 1847 vendarle moral sklicati zbor predstavnikov vseh pokrajinskih skup\xc5\xa1\xc4\x8din, na katerem pa ni dovolil nobenih ustavnih razprav._NEWLINE_Pari\xc5\xa1ka februarska revolucija je 18. marca 1848 tudi v Berlinu spro\xc5\xbeila revolucionarno vrenje. Prestra\xc5\xa1eni kralj je popustil zahtevam revolucionarjev in dovolil sklic narodne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki je za\xc4\x8dela sestavljati ustavo, a je \xc5\xbee decembra dal z vojsko zasesti Berlin, razpustil skup\xc5\xa1\xc4\x8dino in leta 1850 izdal oktroirano ustavo, ki je potem veljala vse do leta 1918._NEWLINE_Vzporedno so v frankfurtskem zveznem parlamentu potekale razprave o bodo\xc4\x8di organiziranosti Nem\xc5\xa1ke zveze. Potem ko je propadla "velikonem\xc5\xa1ka" varianta z vklju\xc4\x8ditvijo nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dih avstrijskih de\xc5\xbeel, je obveljala "malonem\xc5\xa1ka" varianta, zdru\xc5\xbeitev nem\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeav pod vodstvom Prusije. Frankfurtski parlament je Frideriku Viljemu IV. ponudil nem\xc5\xa1ko krono, a jo je ta odklonil, kajti pripravljen bi jo bil sprejeti le (tako kot neko\xc4\x8d cesar Svetega rimskega cesarstva) od nem\xc5\xa1ki knezov. S tem je tudi ta varianta zdru\xc5\xbeitve Nem\xc4\x8dije propadla. Med tem je pruska vojska pomagala zatreti vstaje v ju\xc5\xbeni Nem\xc4\x8diji._NEWLINE_A tekmovanje za vodenje Nem\xc5\xa1ke zveze se je nadaljevalo in Prusija je v marcu-aprilu 1849 v Erfurtu sklicala predstavnike nem\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeav brez Avstrije, da sestavijo ustavo Nem\xc5\xa1ke zveze pod vodstvom Prusije. Hannover in Sa\xc5\xa1ka sta se \xc5\xbee med zasedanjem distancirala od nove zveze in po voja\xc5\xa1kem pritisku Avstrije, ki jo je podpirala tudi Rusija, se je Prusija svojemu erfurtskemu na\xc4\x8dtru odrekla. Nem\xc5\xa1ka zveza je ostala skoraj povsem tak\xc5\xa1na kot pred letom 1848. Prusija in Avstrija sta spet slo\xc5\xbeno du\xc5\xa1ili demokrati\xc4\x8dna in nacionalna gibanja._NEWLINE_Prusija je leta 1854 dobila dvodomni parlament: zgornji dom (Herrenhaus) je imenoval kralj izmed predstavnikov veleposestnikov in mest, nekatere tudi z dedno pravico; spodnji dom (Landtag) so izvolili davkopla\xc4\x8devalci, razvr\xc5\xa1\xc4\x8deni v tri razrede glede na vi\xc5\xa1ino pla\xc4\x8danih davkov. Kralj je zase obdr\xc5\xbeal vso izvr\xc5\xa1no oblast in ministri so odgovarjali samo njemu._NEWLINE_Leta 1857 je Friderik Viljem IV. du\xc5\xa1evno zbolel in regentstvo je prevzel njegov brat, princ Viljem. Postavil je novo liberalno vlado in za kratek \xc4\x8das je med naprednimi dr\xc5\xbeavljani zavladalo upanje na "novo ero", ki pa ni dolgo trajalo._NEWLINE_Po bratovi smrti (1861) je Viljem postal pruski kralj Viljem I. (1861-88). \xc5\xbde v naslednjem letu je pri\xc5\xa1lo do ustavnega spora, ko spodnji dom parlamenta (Landtag) ni hotel potrditi drage reorganizacije vojske, ki jo je predlagal kralj in jo je potrdil zgornji dom parlamenta (Herrenhaus). Viljem je kot zadnjo mo\xc5\xbenost izhoda iz krize imenoval za pruskega ministrskega predsednika Otta von Bismarcka. Ta je spor razre\xc5\xa1il z razlago, da je nastala situacija posledica luknje v ustavi in da je kralj dol\xc5\xbean voditi dr\xc5\xbeavo po svoje, dokler parlamentarna zbora ne najdeta skupne re\xc5\xa1itve. Odtlej je Prusiji vladal Bismarck in ve\xc4\x8dkrat vlekel tudi poteze, ki kralju niso bile po godu.\n_START_SECTION_\nBismarckovo zdru\xc5\xbeevanje Nem\xc4\x8dije\n_START_PARAGRAPH_\nBismarck je bil od vsega za\xc4\x8detka odlo\xc4\x8den, da zagotovi Prusiji primat v Nem\xc5\xa1ki zvezi. Z njim na svoji strani so postali "malonemci" v frankfurtskem parlamentu vse bolj samozavestni. Zavra\xc4\x8dali so predloge Avstrije in podpirali Bismarckove, \xc4\x8detudi so bili vlo\xc5\xbeeni s figo v \xc5\xbeepu vedo\xc4\x8d, da jih Avstrija ne more sprejeti._NEWLINE_Ob krizi, nastali v zvezi s Schleswig-Holsteinom, ko je Danska leta 1863 posku\xc5\xa1ala s spremembo ustave vezati vojvodino Schleswig (s prete\xc5\xbeno nem\xc5\xa1kim prebivalstvom) na svojo kraljevino mo\xc4\x8dneje, kot je bilo dolo\xc4\x8deno s prej\xc5\xa1njimi sporazumi, sta Prusija in Avstrija zadnji\xc4\x8d nastopili skupaj. Ko sta zmagali v nem\xc5\xa1ko-danski vojni (1864) in se je morala Danska z mirom na Dunaju odpovedati vojvodinam Schleswig, Holstein in Lauenburg, se dr\xc5\xbeavi dolgo \xc4\x8dasa nista mogli zmeniti, kako si bosta plen razdelili. Avgusta 1865 sta se v Gasteinu vendarle dogovorili, da bo Prusija upravljala Schleswig in Avstrija Holstein, medtem ko je svoje pravice do Lauenburga Avstrija Prusiji prodala. Dogovor naj bi ostal tajen._NEWLINE_A naslednjo pomlad so se odnosi ponovno zaostrili in 8 aprila 1866 je Prusija z Italijo sklenila zvezo, ki ni bila v skladu s pravili Nem\xc5\xa1ke zveze, saj je bila naperjena proti Avstriji. Ko je potem Avstrija posredovala sklepe gasteinskega dogovora Nem\xc5\xa1ki zvezi, je Prusija zasedla Holstein._NEWLINE_10. junija je Prusija objavila "program zvezne reforme", ki je zahteval izklju\xc4\x8ditev Avstrije iz Nem\xc5\xa1ke zveze. 14. junija je bundesrat na avstrijsko zahtevo sprejel sklep o mobilizaciji proti Prusiji, na kar je pruski predstavnik proglasil Nem\xc5\xa1ko zvezo za neobstoje\xc4\x8do in za\xc4\x8dela se je t. i. Nem\xc5\xa1ka vojna._NEWLINE_V sedemtedenski Nem\xc5\xa1ki vojni je Prusija gladko zmagala. Z mirom v Pragi je poleg vojvodin Schleswig in Holstein dobila \xc5\xa1e nem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeavice Hannover, Hessen-Kassel, Nassau in Frankfurt na Majni ter s tem ozemeljsko povezala svoje staropruske posesti z obrenskimi. Pri tem je Bismarck pazil, da ni anektiral nobene pokrajine, ki je prej pripadala Avstriji, kajti \xc5\xa1e vedno je ra\xc4\x8dunal nanjo kot na bodo\xc4\x8do zaveznico._NEWLINE_Nem\xc5\xa1ko zvezo so razpustili. Namesto nje je Prusija 21 dr\xc5\xbeav severno od Majne vklju\xc4\x8dno s Sa\xc5\xa1ko povezala v Severnonem\xc5\xa1ko zvezo. Na drugi strani so se ju\xc5\xbenonem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave na podlagi sporazuma med Prusijo ter Bavarsko, W\xc3\xbcrttembergom, Badnom in Hessen-Darmstadtom zdru\xc5\xbeile v svojo zvezo. Dodatno pa so sklepale tudi individualne obrambne pogodbe s Prusijo, ki so (do francosko-nem\xc5\xa1ke vojne) ostajale tajne._NEWLINE_Severnonem\xc5\xa1ka zveza je aprila 1867 dobila dokaj sodobno ustavo. Vpeljala je tri zvezne organe: predsednika zveze, zvezni svet (Bundesrat), v katerem so sedeli predstavniki vlad dr\xc5\xbeav \xc4\x8dlanic, in zvezno skup\xc5\xa1\xc4\x8dino (Reichstag), konstituirano na podlagi neposredne, enake in splo\xc5\xa1ne volilne pravice (mo\xc5\xa1kih nad 25 let). Funkcija zveznega predsednika je bila dedna, opravljal jo je pruski kralj. Tako je odlo\xc4\x8dal o miru in vojni, imenoval zveznega kanclerja in poveljeval vojski. Zakoni so postali veljavni, ko sta jih potrdila zvezna skup\xc5\xa1\xc4\x8dina in zvezni svet. Izvr\xc5\xa1ni organ je bil zvezni kancler (ves \xc4\x8das Otto von Bismarck)._NEWLINE_Po nastanku Severnonem\xc5\xa1ke zveze so se za\xc4\x8dele napetosti med nekdanjima zaveznicama Prusijo in Francijo. Luksembur\xc5\xa1ka kriza (april 1867) se je stopnjevala s pruskim spogledovanjem s \xc5\xa1panskim prestolom. Bismarck, ki bi mu vojna s Francijo pri\xc5\xa1la prav za utrditev polo\xc5\xbeaja Prusije, je kot provokacijo uporabil depe\xc5\xa1o, ki mu jo je kralj poslal iz zdravili\xc5\xa1\xc4\x8da Ems in je v njej Bismarcka obve\xc5\xa1\xc4\x8dal o sre\xc4\x8danju s francoskim odposlancem; Bismarck je depe\xc5\xa1o nekoliko preoblikoval, tako da je bila \xc5\xbealjiva za Francoze, in jo objavil. Napoleon III., u\xc5\xbealjen in prepri\xc4\x8dan, da je Nem\xc4\x8dija razdeljena na severni in ju\xc5\xbeni del, ki se bosta ob prvi priliki spopadla, je Prusiji napovedal vojno. A vse nem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave so stopile na prusko stran in premagale Francoze. Po porazu pri Sedanu se je zna\xc5\xa1el v ujetni\xc5\xa1tvu tudi Napoleon III. Ko so Nemci \xc5\xa1e oblegali Pariz, v katerem je izbruhnila vstaja in so revolucionarji razglasili tretjo republiko, se je pruski kralj 18. januarja 1871 (ob 170-letnici kronanja Friderika I.) v Versaillesu okronal za nem\xc5\xa1kega cesarja (ne za cesarja Nem\xc4\x8dije)._NEWLINE_Po kapitulaciji je morala Francija po mirovni pogodbi, podpisani v Pragi, pla\xc4\x8dati Nem\xc4\x8diji visoko vojno od\xc5\xa1kodnino (5 milijard frankov) in ji odstopiti Alzacijo (brez Belforta) in del Lorene z Metzom. Novo pridobljeno ozemlje so Nemci oblikovali v novo zvezno de\xc5\xbeelo Alzacijo in Loreno._NEWLINE_V Nem\xc5\xa1ko cesarstvo so vstopile tudi de\xc5\xbeele Bavarska, Baden in W\xc3\xbcrttemberg. S cesarstvom je bila udejanjena malonem\xc5\xa1ka varianta zdru\xc5\xbeevanja nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dih prebivalcev v nacionalno dr\xc5\xbeavo.\n_START_SECTION_\nSvobodna dr\xc5\xbeava Prusija v Weimarski republiki\n_START_PARAGRAPH_\nV pruskem de\xc5\xbeelnem zboru so na volitvah 1919 zmagali socialdemokrati. Skup\xc5\xa1\xc4\x8dina je leta 1920 sprejela demokrati\xc4\x8dno ustavo. Prusija je postala Freistaat, "svobodna de\xc5\xbeela" (v pomenu republika) znotraj Weimarske republike. Z mirom v Versaillesu je izgubila veliko svojih ozemelj, vseeno pa je bila \xc5\xa1e vedno dale\xc4\x8d najve\xc4\x8dja zvezna enota v Weimarski republiki. Z odpravo starega pruskega volilnega sistema so nekateri njeni deli postali trdnjava levice. V "rde\xc4\x8dem Berlinu" in industrijskem Porurju s prete\xc5\xbeno delavskim prebivalstvom so prevladovale leve stranke._NEWLINE_V obdobju 1919-32 je v Prusiji vladala koalicija socialdemokratov, katoli\xc5\xa1kega centra in nem\xc5\xa1kih demokratov; v obdobju 1921-25 so koalicijske vlade vklju\xc4\x8devale tudi nem\xc5\xa1ko ljudsko stranko. Ve\xc4\x8dinska vlada demokrati\xc4\x8dnih strank v Prusiji nikdar ni bila ogro\xc5\xbeena (v tem se je razlikovala od drugih de\xc5\xbeel Weimarske republike). Pa vendarle je od leta 1930 v vzhodni Prusiji in v nekaterih industrijskih predelih nacisti\xc4\x8dna stranka Adolfa Hitlerja dobivala vse ve\xc4\x8dji vpliv in popularnost, zlasti pri ni\xc5\xbejih in srednjih slojih. Z izjemo katoli\xc5\xa1ke Zgornje \xc5\xa0lezije je leta 1932 postala nacisti\xc4\x8dna stranka najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a tudi v Prusiji. Kljub temu je koalicija demokrati\xc4\x8dnih strank v pruskem parlamentu (Landtag) obdr\xc5\xbeala ve\xc4\x8dino, med tem ko so bili nacisti in komunisti v opoziciji._NEWLINE_Otto Braun, po rodu iz Vzhodne Prusije, eden najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1ih socialdemokratskih politikov v zgodovini, je bil skoraj neprekinjeno od leta 1920 do leta 1932 pruski ministrski predsednik. Skupaj z notranjim ministrom Carlom Severingom je izpeljal \xc5\xa1tevilne premi\xc5\xa1ljene reforme, mnoge je prevzela tudi kasnej\xc5\xa1a ZRN. Pruskega ministrskega predsednika je bilo mogo\xc4\x8de odstaviti le v primeru, \xc4\x8de je potencialni naslednik razpolagal s "pozitivno ve\xc4\x8dino" (ta koncept, poznan kot "konstruktivni glas nezaupanja" je bil kasneje prenesen v ustavni zakon ZRN). Franz von Papen, zvezni kancler v obdobju junij-december 1932, je moral zato julija 1932 izvesti t. i. "pruski udar", da je spravil Brauna z oblasti. Pruski udar je \xc4\x8dez pol leta Hitlerju olaj\xc5\xa1al prevzem oblasti v Nem\xc4\x8diji, saj je imel ta na razpolago ves aparat pruske vlade, vklju\xc4\x8dno policijo.\n_START_SECTION_\nRazpustitev Prusije\n_START_PARAGRAPH_\nPo Hitlerjevem prevzemu kanclerskega polo\xc5\xbeaja v rajhu, 30. januarja 1933, so nacisti postavili za zveznega komisarja v pruskem notranjem ministrstvu Hermanna G\xc3\xb6ringa, ki je tako dobil pod svoj nadzor prusko policijo. Aprila 1933 ga je Hitler imenoval za pruskega ministrskega predsednika._NEWLINE_Sledili so zakoni, s katerimi so nacisti v rajhu prevzeli vso oblast v svoje roke (1933 Erm\xc3\xa4chtigungsgesetz, 1934 Gesetz \xc3\xbcber den Neuaufbau des Reiches, 1935 Reichsstatthaltergesetz). Z njimi so vlade zveznih de\xc5\xbeel pri\xc5\xa1le pod nadzor nacisti\xc4\x8dnih guvernerjev rajha. Vzporedno je postajalo vse pomembnej\xc5\xa1e organiziranje nacisti\xc4\x8dne stranke po okro\xc5\xbejih ("gauih"), katerih vodje, "gaulajterje" je imenoval Hitler kot vodja nacisti\xc4\x8dne stranke._NEWLINE_V Prusiji je \xc5\xa1la ta centralisti\xc4\x8dna politika \xc5\xa1e dlje. Leta 1934 so zdru\xc5\xbeili skoraj vsa ministrstva in le nekaj oddelkov je ostalo neodvisnih. Sam Hitler je postal formalno guverner Prusije. Njegovo funkcijo je kot ministrski predsednik izvr\xc5\xa1eval Hermann G\xc3\xb6ring._NEWLINE_Med drugo svetovno vojno je Nem\xc4\x8dija ponovno anektirala pruska ozemlja, ki so bila z versajskim mirom prenesena na Poljsko._NEWLINE_Leta 1945, po porazu v drugi svetovni vojni, je pri\xc5\xa1la Nem\xc4\x8dija pod nadzor \xc5\xa1tirih zmagovitih zaveznikov - Velike Britanije, ZDA, SZ in Francije. Severna Vzhodna Prusija je bila priklju\xc4\x8dena SZ; ostali deli Nem\xc4\x8dije vzhodno od \xc4\x8drte Odra-Nisa so bili dodeljen Poljski; ostanek je bil razdeljen med sovjetsko, britansko in Francosko okupacijsko cono._NEWLINE_Zavezni\xc5\xa1ki nadzorni svet je 25. februarja 1947 formalno razglasil razpustitev Prusije.'