b'\n_START_ARTICLE_\nKazimierz Twardowski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nKazimierz Twadrowski se je rodil na Dunaju, 20. oktobra leta 1866 vi\xc5\xa1jemu uradniku na finan\xc4\x8dnem ministrstvu. Srednjo \xc5\xa1olo in maturo je opravil leta 1885 prav tako na Dunaju z odli\xc4\x8dnim uspehom na sloviti gimnaziji \xc2\xbbTheresianum\xc2\xab. Od tega leta pa do leta 1889 je \xc5\xa1tudiral filozofijo na Dunajski univerzi, kjer je bil njegov profesor Franc Brentano. Ker je bil izredno dober \xc5\xa1tudent, je dobil \xc5\xa1tipendijo za \xc5\xa1tudij psihologije, ki jo je izkoristil v Leipzigu in M\xc3\xbcnchnu. Leta 1892 je doktoriral s tezo Ideje in zaznavanje - spoznavno teoretska \xc5\xa1tudija iz Descartesa, ki je bila objavljena leta 1891. Twardowski se je nato zaposlil v matemati\xc4\x8dnem oddelku dunajske zavarovalnice. Ob tej slu\xc5\xbebi se je posvetil habilitacijskemu delu (se pravi delu, ki naj bi mu zagotovilo univerzitetno kariero), ki je bilo zanj in za evropsko filozofijo izredno pomembno \xe2\x80\x93 to je razprava Zur Lehre von Inhalt und Gegenstand der Vorstellungen iz leta 1894. Med leti 1894-95 je predaval na Dunaju, nato pa je bil imenovan za profesorja v Lvovu. Poleg tega da je bil izjemo nadarjen in v vseh pogledih odli\xc4\x8den predavatelj, je bil tudi rektor univerze Lvov med prvo svetovno vojno. Tam je Twardowski ustanovil tudi \xc5\xa1olo logike Lvov-Var\xc5\xa1ava in postal "o\xc4\x8de poljske logike" ter s tem za\xc4\x8del tradicijo znanstvene filozofije na Poljskem. Med njegovimi \xc5\xa1tudenti so bili logisti Stanis\xc5\x82aw Le\xc5\x9bniewski, Jan \xc5\x81ukasiewicz in Tadeusz Cze\xc5\xbcowski, zgodovinar filozofije W\xc5\x82adys\xc5\x82aw Tatarkiewicz, fenomenolog in estetik Roman Ingarden, pa tudi filozofi blizu Dunajskega kroga, kot so Tadeusz Kotarbi\xc5\x84ski in Kazimierz Ajdukiewicz. Twardowski je bil prepri\xc4\x8dan, da filozofski na\xc4\x8din razmi\xc5\xa1ljanja, ki ga je zagovarjal, torej natan\xc4\x8dnost v misli in pisanju ter strogost v argumentaciji, neposredno koristi prakti\xc4\x8dnemu \xc5\xbeivljenju. Z idejo, da natan\xc4\x8dno doka\xc5\xbee to mi\xc5\xa1ljenje s svojim osebnim primerom, je sprejel vodstvo razli\xc4\x8dnih vrst odborov. Vsem tem dejavnostim je posvetil veliko ve\xc4\x8dino svojega \xc4\x8dasa. Pravzaprav ga je prav njegov lasten izbor, da je predvsem izobra\xc5\xbeevalec in organizator, oropal prilo\xc5\xbenosti za akademsko pisanje. Poleg tega pa tudi ni bil pretirano zainteresiran za objavo svojih idej. Torej, ker je postavil visoke zahteve na jasnost in logi\xc4\x8dno potrpe\xc5\xbeljivost filozofskega dela, ga je objavil le, \xc4\x8de so ga zahtevale zunanje okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine. Posledi\xc4\x8dno je v letih predavanja v Lvovu objavil zelo malo. Leta 1930 se je uradno upokojil, umrl pa je 11. februarja 1938.\n_START_SECTION_\nDunajska leta: 1891-1895\n_START_PARAGRAPH_\nTwardowskova glavna objava v dunajskem obdobju je, poleg njegove doktorske disertacije Ideje in zaznavanje (1891), delo Habilitationschrift, O vsebini in predmetu predstavitev (1894), ki je hkrati tudi  njegovo najbolj vplivno delo.\n_START_SECTION_\nO vsebini in predmetu predstavitev (1894)\n_START_PARAGRAPH_\nV Vsebini in predmetu Twardowski deli \xc5\xa1tevilne temeljne teze Brentana. Prva in najpomembnej\xc5\xa1a teza pravi, da je bistvena zna\xc4\x8dilnost du\xc5\xa1evnih pojavov in tisto, kar jih razmejuje od fizi\xc4\x8dnih pojavov, intencionalnost. Vsak du\xc5\xa1evni pojav ima potemtakem cilj, proti kateremu je usmerjen. Mentalni pojavi, imenovani tudi mentalna dejanja, spadajo v tri lo\xc4\x8dene razrede (druga teza): predstavitve, sodbe ter pojavi ljubezni in sovra\xc5\xa1tva. V miselnem aktu predstavitve je predmet predstavljen; v sodbi presoje; v ljubezni in sovra\xc5\xa1tvu, ljubljen ali sovra\xc5\xbeen. Naslednja (tretja) teza pravi, da so du\xc5\xa1evni pojavi bodisi predstavitve bodisi temeljijo na predstavitvah. Predlo\xc5\xbeiti moramo predmet, da ga lahko sodimo ali cenimo (\xc4\x8deprav nam ni treba presojati ali oceniti predmeta, ki bi ga morda lahko predstavljali). Vendar pa je pomembno, da predmet predstavimo, saj sodba ni kombinacija predstavitev (\xc4\x8detrta teza), temve\xc4\x8d du\xc5\xa1evno dejanje, ki sprejme ali zavrne predmet, ki ga predstavlja predstavitev. V skladu s to idejo se lahko vse sodbe (peta teza) ustrezno izrazijo v eksistencialni obliki "A je" (pozitivna sodba) ali "A ni" (negativna sodba). V obeh primerih ima sodba tako imenovani "imanentni" predmet, ki ga predstavlja predstavitev, kar je preprosto A. Glavna posledica Twardowskove teorije namernosti je, da ni nobenih nepredstavljivih predstavitev brez predmeta, ne glede na to, kako \xc4\x8duden in neverjeten ta predmet je. Celo predstavitve kontradiktornih predmetov vsebujejo tako vsebino kot predmet. Ta teza in sklepi, do katerih je Twardowski pri\xc5\xa1el, so imeli velik vpliv na razvoj brentjanskih teorij intencionalnosti. Zamisli Twardowskega pa so se raz\xc5\xa1irile tudi do Anglije.\n_START_SECTION_\n"Predstavljeni"\n_START_PARAGRAPH_\nNamen Vsebine in predmeta je razlikovati "predstavljeno" v smislu, kjer pomeni vsebino, od "predstavljenega" v pomenu, kjer se uporablja za ozna\xc4\x8devanje predmeta. Glavna teza je, da je treba v vsakem du\xc5\xa1evnem dejanju razlikovati vsebino in predmet. To razlikovanje omogo\xc4\x8da Twardowskemu objasnitev trditve, da ima vsak du\xc5\xa1evni pojav vsebino in predmet, in je usmerjen k svojemu cilju in ne k vsebini. Twardowski si razliko med dejanjem, vsebino in objektom zami\xc5\xa1lja na naslednji na\xc4\x8din. Akt predstavitve je du\xc5\xa1evni dogodek, ki se v dolo\xc4\x8denem \xc4\x8dasu odvija v na\xc5\xa1em umu. Vsebina je dobesedno v umu in obstaja glede na dejanje, saj je od njega odvisna. V nasprotju s tem je predmet neodvisen od mentalnega dejanja in, splo\xc5\xa1no gledano, ni znotraj njegovega uma, \xc4\x8deprav je v nekaterih posebnih primerih predmet predstavitve morda mentalna stvar. Twardowski ponuja analizo dvoumnosti izraza "predstavljen" tako, da privla\xc4\x8di jezikovno razlikovanje med spreminjajo\xc4\x8dimi in atributivnimi (ali dolo\xc4\x8dljivimi) pridevniki, ki jih ilustrira z analogijo med dejanjem predstavitve predmeta in dejanjem slikanja pokrajine. S podobno predstavitvijo lahko za objekt re\xc4\x8demo, da je "predstavljen"  v dveh \xc4\x8dutih. Predmet, ki je predstavljen v modifikacijskem smislu, je identi\xc4\x8den vsebini, predstavljeni v atributivnem smislu, ki je odvisna od dejanja predstavitve, in to je tisto, na kar mislimo z besedami "objekt, ki je imanenten v dejanju"; predmet, predstavljen v atributivnem smislu, pa je cilj predstavitve, torej tisto, kar se zgodi v predstavitvi in kar je neodvisno od dejanja predstavitve._NEWLINE_Razlikovanje med vsebino in predmetom predstavitve temelji na psiholo\xc5\xa1ki ali epistemi\xc4\x8dni razliki, ki je grobo re\xc4\x8deno nasprotje razlikovanja med smislom in referenco (Gottlob Frege). Twardowski je s pomo\xc4\x8djo Zimmermannove terminologije trdil, da je predmet predstavitve tisti, ki je predstavljen v predstavitvi, se pravi je vsebina tista, skozi katero je predmet predstavljen. Pomemben argument je tudi, da lahko isti predmet predstavimo na dva razli\xc4\x8dna na\xc4\x8dina, tako da imamo dve predstavitvi z istim predmetom, vendar z razli\xc4\x8dno vsebino. Twardowski poimenuje take predstavitve izmenljive predstavitve. Predstavitev rimskega Juvavuma in predstavitev rojstnega kraja Mozarta imata isti predmet: Salzburg; vendar se njuna vsebina razlikuje. \xc4\x8ce \xc5\xbeelite ponuditi grobo analogijo, pomislite na pu\xc5\xa1\xc4\x8dico, ki ka\xc5\xbee na predmet: predmet je to v kar je usmerjena pu\xc5\xa1\xc4\x8dica, vsebina pa je tisto, kar v pu\xc5\xa1\xc4\x8dici naredi pu\xc5\xa1\xc4\x8dico, to je, da je usmerjena v ta predmet in ne v drugega. Dejanje pu\xc5\xa1\xc4\x8dice je samo "biti usmerjena proti" Izmenljive predstavitve so kot dve pu\xc5\xa1\xc4\x8dici, ki ka\xc5\xbeeta na isti predmet.\n_START_SECTION_\nNeobstoje\xc4\x8di predmeti\n_START_PARAGRAPH_\nTwardowskova analiza "predstavljenega" je bistvenega pomena za razumevanje, kaj to\xc4\x8dno je "presodilo v sodbi". Ne gre samo za predstavitve, pri katerih lahko razlikujemo dejanje, vsebino in predmet, ampak je tako tudi pri sodbah. Ko sprejmemo sodbo, bodisi sprejemamo ali zavra\xc4\x8damo predmet prek vsebine. Vse sodbe imajo obliko, ki je lahko jezikovno izra\xc5\xbeena kot "objekt A obstaja" ali "objekt A ne obstaja." Predmet sodbe (A) je tisto, kar se sodi v sodbi. Ta predmet je predmet predstavitve na podlagi sodbe. Vsebina sodbe je obstoj ali neobstoj predstavljenega predmeta. Njegova analiza pojasnjuje, kaj se dogaja, ko v sodbi sodimo, da eter ne obstaja. Predpostaviti, da eter ne obstaja, pomeni zavrnitev snovi, ki napolnjuje fizi\xc4\x8dno snov zunaj nekogar\xc5\xa1nje zavesti. Predmet te sodbe ni du\xc5\xa1even, vendar to ne pomeni, da v zavesti ni ni\xc4\x8desar: obstaja du\xc5\xa1evna vsebina. Ta vsebina obstaja; je pa eter sam, ki ne obstaja. Za teorije sodbe, kot je opisana zgoraj, mora biti predmet, ki ga presojamo, sam predmet, ki ga predstavljamo. Zato je potrebno Twardowskovo tezo razumeti v smislu, da ni nobenih predstavitev, ki nimajo predmeta. \xc4\x8ce predstavitev nima predmeta, ni nobenega predmeta, da bi ga sodili kot obstoje\xc4\x8dega ali neobstoje\xc4\x8dega. Ta klju\xc4\x8dni del vsebine Vsebine in predmeta je namenjen prikazu dejstva, da ima vsaka predstavitev \xe2\x80\x93 ne glede na videz \xe2\x80\x93 predmet. Za bolj\xc5\xa1o predstavo je dobra metafora pu\xc5\xa1\xc4\x8dice, ki pravi, da vsaka pu\xc5\xa1\xc4\x8dica ka\xc5\xbee na nekaj. Twardowskova strategija je pokazati, da predstavitve, ki jih drugi obi\xc4\x8dajno \xc5\xa1tejejo za nesprejemljive (tj. pu\xc5\xa1\xc4\x8dice, ki ne ka\xc5\xbeejo na ni\xc4\x8desar), ne obstajajo. Brez predmeta ni nobenih predstavitev: obstajajo pa predstavitve, katerih predmet ne obstaja. Klju\xc4\x8dna argumentacija tega je ta, ki temelji na treh funkcijah imen v jeziku. \xc4\x8ce nekdo uporablja izraz: "po\xc5\xa1evni kvadrat", potem se v njem pojavlja dejanje predstavitve. Vsebina, ki pripada temu dejanju je pomen tega imena. Toda to ime pomeni tudi nekaj, kar v sebi zdru\xc5\xbeuje protislovne lastnosti in katerih obstoj se zanika takoj, ko se \xc4\x8duti nagnjenost k temu, da se o njem presoja. Nekaj je nedvomno ozna\xc4\x8deno z imenom, \xc4\x8deprav to lahko ne obstaja.\n_START_SECTION_\nMerologija: deli vsebine in deli predmeta\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg metafizike, ki je prisotna v Vsebini in predmetu, so \xc5\xa1e posebej pomembni merolo\xc5\xa1ki premisleki, ki jih ponuja Twardowski. Po besedah Ingardena ja Vsebina in predmet ponujala \xc2\xbbprvo dosledno konstruirano teorijo predmetov, ki ka\xc5\xbeejo dolo\xc4\x8deno teoreti\xc4\x8dno enotnost od \xc4\x8dasa skolasti\xc4\x8dnosti in ontologije Christiana Wolffa\xc2\xab. Dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina Vsebine in objekta vklju\xc4\x8duje tudi podatek, da je bil pristop u\xc4\x8dencev Twardowskega k metafiziki, bistveno druga\xc4\x8den od pristopa, ki je bil zna\xc4\x8dilen za na primer dunajski krog. Na Poljskem metafizika ni bila ozna\xc4\x8dena kot nesmiselna, temve\xc4\x8d sprejeta kot spo\xc5\xa1tljivo raziskovalno podro\xc4\x8dje, ki ga je treba raziskati s strogimi metodami.\n_START_SECTION_\nPolo\xc5\xbeaj vsebine in predmeta v Twardowskem opusu\n_START_PARAGRAPH_\nVsebino in predmet je treba obravnavati kot del ve\xc4\x8djega raziskovalnega cilja, ki ga je Twardowski dolo\xc4\x8dil sam. To je vklju\xc4\x8devalo razvijanje teorije konceptov in teorije sodbe. V Vsebini in predmetu je Twardowski dosledno predstavil, kako sodbe, kot je "Eter ne obstaja", delujejo na podlagi sistematizacije pojma "predmet predstavitve". Ta sistematizacija je imela posledice na teorijo sodbe, ki pa je dale\xc4\x8d presegla sodbe, kot so "Eter ne obstaja". \xc4\x8ceprav delo vsebuje le malo teorije sodbe, se je Twardowski dobro zavedal teh posledic. Pismo Meinongu dokazuje, da je razvil teorijo sodbe, katere prve zasnove je mogo\xc4\x8de najti v njegovih rokopisih Logik. Twardowski v svojem Avtoportretu opozarja, da gre za vpra\xc5\xa1anje narave konceptov, ki ga je pripeljalo do Vsebine in predmeta. Vpra\xc5\xa1anje izhaja iz raziskav o dolo\xc4\x8denem konceptu v svoji doktorski disertaciji Descartesovem pojmu jasnega in izrazitega dojemanja. Ker so koncepti vrsta predstavitev, je Twardowski najprej preiskoval predstavitve na splo\xc5\xa1no in tako razblinil dvoumnosti.\n_START_SECTION_\nLvovska leta:1895-1938\n_START_PARAGRAPH_\nMed vpra\xc5\xa1anji, ki jih je Twardowski v svojih dunajskih letih skiciral ali pustil odprta, in pozneje raziskoval, so poleg teorij resnice in znanja, odnos med \xc4\x8dasom in resnico (tako imenovane Relativne resnice, 1900) in med jezikovnim pomenom in vsebino du\xc5\xa1evnih dejanj (Dejanja in produkti , 1912). Zlasti pomembne teme, so odnosi med deduktivnimi znanostmi in pojmom ozemljitve (A Priori in A Posteriori Sciences, 1923) ter odnos med filozofijo, psihologijo in fiziologijo (Psihologija proti fiziologiji in filozofiji, 1897). Omeniti velja Twardowskova pisanja o vpra\xc5\xa1anjih filozofske metodologije (O jasnem in nejasnem filozofskem slogu, 1919/20). Prav tako ne moremo spustiti razmeroma veliko eti\xc4\x8dnih spisov (O eti\xc4\x8dnem skepticizmu, 1905-24). Njegove publikacije v letih Lvov so ohranjene v polj\xc5\xa1\xc4\x8dini, toda nekaj od teh zapisov, ki jih je \xc5\xa1tel za pomembne akademske publikacije, po navadi najdemo tudi v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini. Posebno pomembna in vplivna med njimi sta O tako imenovanih relativnih resnicah (1900) in Dejanja in produkti (1912).\n_START_SECTION_\nO tako imenovanih relativnih resnicah (1900)\n_START_PARAGRAPH_\nO tako imenovanih relativnih resnicah (v nadaljevanju: relativne resnice) je delo, ki je temeljnega pomena za razvoj ideje absolutne resnice na Poljskem. Vsekakor je vplivalo tudi na razpravo 1910-1913 o prihodnjih kontingentih, ki so vklju\xc4\x8devali Kotarbi\xc5\x84skiega, Le\xc5\x9bniewskiega in \xc5\x81ukasiewicza, ki so kasneje slu\xc5\xbeili kot metafizi\xc4\x8dna podlaga za tridimenzionalno logiko \xc5\x81ukasiewicza. Polo\xc5\xbeaj Twardowskega je zanimiv, ker gre za ne-platonisti\xc4\x8dno teorijo absolutne resnice. Eden od razlogov, zaradi katerih je bil pomemben za obrambo protirelativisti\xc4\x8dnega pojma resnice je, da relativizem ogro\xc5\xbea mo\xc5\xbenost oblikovanja etike kot znanosti, ki temelji na na\xc4\x8delih. Ta vidik je pomemben, ker je Twardowski po navadi zna\xc4\x8dilen ne kot graditelj sistemov, temve\xc4\x8d kot zagovornik "majhne filozofije". V Relativnih resnicah Twardowski nasprotuje Brentanovim idejam o razmerju med \xc4\x8dasom in resnico. Z "resnico" pojmuje resni\xc4\x8dno sodbo in "absolutno resnico", kot sodbo, ki velja neodvisno od okoli\xc5\xa1\xc4\x8din, \xc4\x8dasa in kraja. Glavna trditev Relativnih resnic je, da je vsaka resnica absolutna, to pomeni, da nobena sodba ne spremeni svoje resni\xc4\x8dne vrednosti glede na okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine, \xc4\x8das ali kraj. V zvezi s tem lahko izrazimo Twardowskijev pogled kot stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da je sodba resni\xc4\x8dna za vedno in od nekdaj, to je: Omnitemporalna resnica: Za vsako presojo g, \xc4\x8de je g resni\xc4\x8den v \xc4\x8dasu t, je potem resni\xc4\x8den tudi za poljuben \xc4\x8das t \' v preteklosti ali prihodnosti (enako velja za nepravilnost). Njegov cilj je braniti to trditev pred tistim, ki trdijo, da je resnica relativna na podlagi primerov elipti\xc4\x8dnih stavkov ("jaz ne"), stavkov z indeksi ("moj o\xc4\x8de se imenuje Vincent"), splo\xc5\xa1nih stavkov ("radioaktivnost je dobra za vas") in stavkov o eti\xc4\x8dnih na\xc4\x8delih ("napa\xc4\x8dno je govoriti zoper svoje lastno prepri\xc4\x8danje").\n_START_SECTION_\nDejanja in produkti (1912)\n_START_PARAGRAPH_\nNekaj \xc4\x8dasa je mislil, da je logika odvisna od psihologije. Imel je psiholo\xc5\xa1ko idejo o pomenu, kot mentalni vsebini iz vsebine in predmeta. Zrela teorija smisla Twardowskega je povezana s strogo definicijo razlikovanja med dejanji in produkti dejanj (medtem ko v Relativnih resnicah govori o sodbah kot ukrepih ali produktih). Na podlagi slovni\xc4\x8dnih analiz, ki naj bi pokazali logi\xc4\x8dno pomembne razlike, Twardowski ugotavlja temeljno razlikovanje med telesnimi, psihi\xc4\x8dnimi in psihofizi\xc4\x8dnimi dejanji ter njihovimi produkti. Analiza v filozofskem slogu spominja na \xc2\xbbpredstavljeno\xc2\xab\xc2\xa0v Vsebini in predmetu, \xc4\x8deprav bolj splo\xc5\xa1no. Razmerje med dejanji in produkti, ki izhajajo iz njega je jezikovno izra\xc5\xbeeno v odnosu med glagolom in pripadajo\xc4\x8dim samostalnikom kot notranjim dopolnilom.'