b'\n_START_ARTICLE_\nPietro Coppo\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nCoppov rojstni datum ni to\xc4\x8dno znan, tako, da se v razli\xc4\x8dnih virih pojavljata letnici 1469 in 1470. Njegov u\xc4\x8ditelj v mladosti je bil eden najuglednej\xc5\xa1ih bene\xc5\xa1kih zgodovinarjev, Marcantonio Sabellico. \xc5\xbde v mladosti je veliko potoval po Sredozemlju in kmalu za\xc4\x8del risati zemljevide. Kasneje se je za nekaj let ustalil na Kreti, kjer je \xc5\xbeivel pri svojem stricu, nato pa je spoznal ugledno izolanko Calotto di Ugo, s katero se je poro\xc4\x8dil in se leta 1499 preselil v Izolo. V Izoli je \xc5\xbeivel do 29. januarja 1556 in tam opravljal notarski poklic. Kot ugleden me\xc5\xa1\xc4\x8dan je ve\xc4\x8dkrat predstavljal Izolo pri bene\xc5\xa1kem do\xc5\xbeu._NEWLINE_Med bivanjem v Izoli je risal zemljevide in tam leta 1520 ustvaril svoje prvo veliko knjigo zemljevidov, imenovano De toto orbe. Leta 1528 je napisal in z zemljevidi opremil \xc5\xa1e eno knjigo, ki predstavlja enega prvih navigacijskih vodnikov na svetu, Portolano._NEWLINE_V svojem znamenitem atlasu je objavil tudi prvi dokaj natan\xc4\x8den zemljevid Istre, ki ga je pri svojih \xc5\xa1estdesetih za\xc4\x8del risati na tedaj edini mo\xc5\xbeen na\xc4\x8din. Ve\xc4\x8d tednov je s \xc4\x8dolnom plul ob obali Istre, nato pa se je za nekaj tednov odpravil \xc5\xa1e v notranjost polotoka, ki ga je prehodil po dolgem in po\xc4\x8dez. Na tem potovanju je pri\xc5\xa1el do zaklju\xc4\x8dka, da je reka Timav nadaljevanje ponikalnice Reke. V tem atlasu je objavil tudi zemljevid sveta, na katerem je zarisal celo Ameriko, ki je bila v tistem \xc4\x8dasu povsem nova celina in je imela status voja\xc5\xa1ke skrivnosti. Do podatkov o tej celini in grobi obliki njene obale je pri\xc5\xa1el preko dopisovanja s portugalskimi geografi._NEWLINE_Coppov atlas in lesorezi, iz katerih je natisnil zemljevide so ve\xc4\x8dkrat izginili in se kasneje pojavili na razli\xc4\x8dnih koncih Evrope. Lesorezi so danes sicer izgubljeni in so najverjetneje zgoreli v izolskem arhivu, ki ga je na za\xc4\x8detku 20. stoletja uni\xc4\x8dil po\xc5\xbear. Nekaj primerkov prvega, teoreti\xc4\x8dnega dela coppovega atlasa hranijo muzeji v Benetkah, v Londonu in v pari\xc5\xa1ki narodni knji\xc5\xbenici, edini popolni atlas pa je bil ohranjen v Piranu in je bil leta 1955 izgubljen. Mnogi so verjeli, da je bil ukraden, a so ga leta 1982 na\xc5\xa1li na podstre\xc5\xa1ju piranskega muzeja in ga restavrirali. Leta 1986 so napravili ponatis v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini, izdala pa ga je tr\xc5\xbea\xc5\xa1ka zalo\xc5\xbeba Lint.'