b'\n_START_ARTICLE_\nGrad Ostrovica\n_START_SECTION_\nIme\n_START_PARAGRAPH_\nGrad je poimenovan po vzpetini, katere ime je v najstarej\xc5\xa1em znanem srednjeve\xc5\xa1kem zapisu navedeno kot  Astarvizza (tedaj zapisano kot Astarvissa). Nekateri viri navajajo, da je ime vzpetine in gradu slovenskega izvora (vzpetina z ostrim vrhom: Ostrovica, Ojstrica).  Koren te besede pa bi lahko izhajal tudi iz keltskega izraza \xc2\xbbtarviss\xc2\xab, ki se je nana\xc5\xa1al na Ture (avstrijsko gorovje) in na tamkaj\xc5\xa1nje prebivalce, \xc2\xbbTavriske\xc2\xab. Zato nekateri zgodovinarji sklepajo, da se je v rimski dobi vzpetina imenovala Arx Taurisca, utrdba Tur\xc4\x8danov, iz tega imena pa naj bi se postopoma tvorile besede Astarvizza, Ostervizza, Osterwitz oziroma slovensko Ostrovica. Glede na to, da je bila de\xc5\xbeela Koro\xc5\xa1ka (takratna Karantanija) v 9. stoletju, ko je bilo prvi\xc4\x8d dokumentirano ime Astarvizza, \xc5\xbee popolnoma slavizirana in se latinska imena na njenem podro\xc4\x8dju prakti\xc4\x8dno niso ve\xc4\x8d uporabljala, pa je slovenski izvor imena veliko verjetnej\xc5\xa1i; ta razlaga je med avstrijskimi zgodovinarji ve\xc4\x8dinsko sprejeta.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nArheolo\xc5\xa1ke najdbe pri\xc4\x8dajo, da je bila vzpetina naseljena \xc5\xbee v mlaj\xc5\xa1i kameni, bronasti in \xc5\xbeelezni dobi (ostanki hal\xc5\xa1tatske in latenske kulture). Arheologi domnevajo, da je v \xc4\x8dasu, preden je ozemlje Ostrovice pripadlo rimski provinci Norik, na vzpetini stalo keltsko sveti\xc5\xa1\xc4\x8de ilirsko-keltskega bo\xc5\xbeanstva Bellinus. (Kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vero so tedanji prebivalci prevzemali v 4. stoletju, v 6. stoletju pa so prihajajo\xc4\x8di poganski Slovani to vero za kraj\xc5\xa1i \xc4\x8das zatrli.)\n_START_SECTION_\nOstrovi\xc5\xa1ki to\xc4\x8daji\n_START_PARAGRAPH_\nNajstarej\xc5\xa1i ohranjeni pisni dokument, ki omenja Ostrovico, je listina Ludvika Nem\xc5\xa1kega iz leta 860. V tem dokumentu kralj podarja ve\xc4\x8d nepremi\xc4\x8dnin salzbur\xc5\xa1ki \xc5\xa1kofiji, med drugim dvorec pri Ostrovici (ad Austaruizza). V 11. stoletju je na vzpetini stala utrdba, ki jo je salzbur\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Gebhard v zahvalo za podporo v \xc4\x8dasu investiturnega boja kot fevd poklonil spanheimskim grofom. Za\xc4\x8detnik novega rodu z vzdevkom \xc2\xbbvon Osterwitz\xc2\xab\xc2\xa0je bil Ceizolf Spanheimski. Utrdbo in pripadajo\xc4\x8da posestva je spanheimska veja \xc2\xbbvon Osterwitz\xc2\xab\xc2\xa0dedovala do leta 1476. Koro\xc5\xa1ki vojvoda Bernard Spanheimski (1176 ali 1181\xe2\x80\x931256) je ostrovi\xc5\xa1kim gospodom podelil naziv to\xc4\x8daji (kar je v tedanjem \xc4\x8dasu predstavljalo zelo ugleden plemi\xc5\xa1ki oz. dvorni polo\xc5\xbeaj). Prvi ostrovi\xc5\xa1ki to\xc4\x8daj je bil Hermann von Osterwitz. V njegovem \xc4\x8dasu naj bi ostrovi\xc5\xa1ko utrdbo obiskal tudi najpomembnej\xc5\xa1i nem\xc5\xa1ki trubadur, Walther von der Vogelweide. Sicer je bila kot grad (\xc2\xbbcastrum\xc2\xab) Ostrovica prvi\xc4\x8d pisno omenjena v seznamu fevdov \xc5\xa1kofije Krka (nem\xc5\xa1ko Gurk) okrog leta 1200. Prvotno grajsko poslopje je obsegalo dana\xc5\xa1nje notranje dvori\xc5\xa1\xc4\x8de z bivalnimi prostori in kapelo, \xc5\xa1tirioglati vhodni stolp v grad ter obrambna \xc2\xbbStara vrata\xc2\xab, ki so kasneje postala \xc4\x8detrta po vrsti in bila poimenovana \xc2\xbbAngelska vrata\xc2\xab. Na grad sta vodili dve poti, poleg poti skozi obrambna vrata \xc5\xa1e nevarna, izpostavljena \xc2\xbbpotka norcev\xc2\xab. Ob pogostih tur\xc5\xa1kih vpadih so se na Ostrovico zatekali okoli\xc5\xa1ki prebivalci, voja\xc5\xa1ka posadka pa se je skupaj z njimi borila proti sovra\xc5\xbenikom. Dve leti zatem, ko je bil leta 1476 v odprtem boju na polju zaradi tur\xc5\xa1ke premo\xc4\x8di zajet Georg von Osterwitz (kasneje je umrl v tur\xc5\xa1kem zaporu), je zadnji ostrovi\xc5\xa1ki to\xc4\x8daj Jan\xc5\xbe, ki ni imel potomcev, dedne posesti kot fevd vrnil cesarju Frideriku III. (30. maja 1478).\n_START_SECTION_\nRodbina Khevenh\xc3\xbcller\n_START_PARAGRAPH_\nS koncem obdobja vite\xc5\xa1tva in zaradi za\xc4\x8detka uporabe strelnega oro\xc5\xbeja se je za Ostrovico pri\xc4\x8delo novo obdobje. Cesar Maksimilijan I. je mo\xc4\x8dno po\xc5\xa1kodovani grad 5. oktobra 1509 zastavil kr\xc5\xa1kemu \xc5\xa1kofu Matth\xc3\xa4usu Langu von Wellenburgu, ki je za\xc4\x8del s prenovo, po njegovi smrti pa je njegovo delo nadaljeval Kri\xc5\xa1tof Khevenh\xc3\xbcller (\xe2\x80\xa0 1557). Sin Johann je po njegovi smrti prevzel zastavno pravico in ob vzno\xc5\xbeju vzpetine postavil gospodarska poslopja. Johannov bratranec Georg Khevenh\xc3\xbcller je kot de\xc5\xbeelni glavar in tajni svetnik nadvojvode Karla od tega 18. marca 1571 grad tudi kupil. Georg Khevenh\xc3\xbcller (\xe2\x80\xa0 1587) je porabil ogromna lastna finan\xc4\x8dna sredstva, da je grad dogradil in utrdil, postavil vrsto obrambnih vrat in mu dal podobo, kakr\xc5\xa1no ima \xc5\xa1e danes. Njegova skrb in ljubezen do gradu je razvidna iz njegove oporoke iz leta 1576, vklesane v marmorno plo\xc5\xa1\xc4\x8do, ki je vzidana v steno grajskega dvori\xc5\xa1\xc4\x8da. Na njej pi\xc5\xa1e:_NEWLINE_\xc2\xbbPod za\xc5\xa1\xc4\x8dito najbolj\xc5\xa1ega in najve\xc4\x8djega, enega in troedinega boga je Georg Khevenh\xc3\xbcller von Aichelberg, potomec Sigmunda, Augustusa in Johannesa, baron Landskronski in Wernber\xc5\xa1ki, dedni gospod v Hochosterwitzu (na Ostrovici), glavni konju\xc5\xa1nik cesarjev Ferdinanda I., Maksimilijana II., Rudolfa II., svetnik nadvojvode Karla, tajni sekretar in komornik istega, glavni dvornik, de\xc5\xbeelni glavar Koro\xc5\xa1ke in stotnik Pazinske grofije, v korist dr\xc5\xbeave zgradil ta grad na lastne stro\xc5\xa1ke, ga obdal z zidovjem, zgradil palisado, okrepil z utrdbami in opremil z oro\xc5\xbearno, povi\xc5\xa1al dohodke ter zase, za svoje sinove in za druge potomce prosil Boga gospoda za varstvo. Ukazal je, da dru\xc5\xbeina nikoli ne sme ostati brez tega gradu, ne s prodajo, ne s podaritvijo, izposojo, spremembo, kot poro\xc4\x8dno darilo ali zastavo z delitvijo, niti naj na kakr\xc5\xa1en koli drug na\xc4\x8din ne poteka zmanj\xc5\xa1evanje posesti. \xc5\xbdeli, da ti, ki jih opominja in prosi, zvesto in pridno izpolnjujejo kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vero, si prizadevajo za krepost, ohranjajo zmernost in enotnost med seboj, svoje navade dobro uredijo in tako postanejo sre\xc4\x8dni.\xc2\xab_NEWLINE_Potomci so to \xc5\xbeeljo upo\xc5\xa1tevali. Za potrebe grajskih prebivalcev sta bila na gradu postavljena dva vodna zbiralnika za meteorno vodo; pozneje je bila za oskrbovanje s hrano zgrajena tudi tovorna \xc5\xbei\xc4\x8dnica. Cerkev, ki se nahaja na platoju zunanjega dvori\xc5\xa1\xc4\x8da, je sprejemala tudi vernike iz okoli\xc5\xa1kih naselij. Danes so v gradu muzej z bogato zbirko oro\xc5\xbeja, zgodovinskih listin in slik ter restavracija.\n_START_SECTION_\nOstrovica kot literarni si\xc5\xbee pri Urbanu Jarniku\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1824 je z navdu\xc5\xa1enjem nad Metelkovim novim \xc4\x8drkopisom po dalj\xc5\xa1em ustvarjalnem premoru Urban Jarnik v metel\xc4\x8dici napisal epsko pesnitev Ostrovica nepremagana. Po posredovanju Antona Martina Slom\xc5\xa1ka jo je posredoval krogu na\xc4\x8drtovanega \xc4\x8dasopisa Slavinja._NEWLINE_Ostrovica nepremagana je prva znana slovenska zgodovinska pesnitev in predstavlja poskus upodobitve juna\xc5\xa1kega dogodka v velikem epskem besedilu, kar je bil eden od osrednjih projektov romanti\xc4\x8dne poetike. Osrednji motiv predstavlja ljudsko izro\xc4\x8dilo, ki je nastalo na podlagi obleganja gradu Ostrovice s strani tirolske grofice Margarete Maultasch (oz. Margarete Krivouste). V ospredju je zgodba o zvija\xc4\x8dnosti in modrosti prebivalcev gradu. S to pesnitvijo se je seznanil Pre\xc5\xa1eren in izpri\xc4\x8dani so vplivi Ostrovice na njegov prevod B\xc3\xbcrgerjeve Lenore.'