b'\n_START_ARTICLE_\nVirus hepatitisa E\n_START_SECTION_\nKlasifikacija\n_START_PARAGRAPH_\nSprva so ga uvr\xc5\xa1\xc4\x8dali v dru\xc5\xbeino kalicivirusov, vendar pa je njegova dednina sorodna dednini pri virusu rde\xc4\x8dk. Po novej\xc5\xa1i razvrstitvi spada kot edini predstavnik v rod hepevirusov dru\xc5\xbeine Hepeviridae._NEWLINE_Poznani so \xc5\xa1tirje razli\xc4\x8dni genotipi virusa, zna\xc4\x8dilni za razli\xc4\x8dna zemljepisna obmo\xc4\x8dja: genotip 1 (Azija), genotip 2 (Afrika in Mehika), genotip 3 (Evropa in Severna Amerika) in genotip 4 (Azija). Genotipa 1 in 2 sta zna\xc4\x8dilna zlasti za dr\xc5\xbeave v razvoju, sta odgovorna za \xc5\xa1tevilne izbruhe bolezni zaradi oku\xc5\xbebe z vodo in povzro\xc4\x8data oku\xc5\xbebo le pri \xc4\x8dloveku. Genotipa 3 in 4 se pojavljata zlasti v dr\xc5\xbeavah razvitega sveta, povzro\xc4\x8data sporadi\xc4\x8dne primere oku\xc5\xbeb v zahodnem svetu, oku\xc5\xbeita pa lahko \xc4\x8dloveka in \xc5\xbeivali.\n_START_SECTION_\nOpis\n_START_PARAGRAPH_\nVirusni delec meri v premer 27 do 34 nm, nima ovojnice ter vsebuje dednino v obliki enojnoveri\xc5\xbene RNK s pribli\xc5\xbeno 7300 bazami. Prvi\xc4\x8d so ga opazili leta 1983, molekulsko klonirali pa so ga \xc5\xa1ele leta 1990.\n_START_SECTION_\nEpidemiologija\n_START_PARAGRAPH_\nIzbruhi akutnega hepatitisa E, obi\xc4\x8dajno v povezavi s fekalnim onesna\xc5\xbeenjem vodnih virov, se pojavljajo na Kitajskem, v Indiji, Mehiki, Pakistanu, Peruju, Rusiji ter v osrednji in severni Afriki. Epidemiolo\xc5\xa1ke zna\xc4\x8dilnosti so podobne kot pri epidemijah hepatitisa A. Pojavljajo se tudi sporadi\xc4\x8dni primeri, izbruhov v ZDA ali zahodni Evropi pa doslej \xc5\xa1e ni bilo.'