b"\n_START_ARTICLE_\nJean-Fran\xc3\xa7ois Millet\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nMillet je bil prvi otrok Jean-Louis-Nicolasa in Aim\xc3\xa9e-Henriette-Ad\xc3\xa9la\xc3\xafde Henry Millet, \xc4\x8dlanov kme\xc4\x8dke skupnosti v vasi Gruchy, v ob\xc4\x8dini Gr\xc3\xa9ville-Hague (Normandija), blizu obale. Pod vodstvom dveh va\xc5\xa1kih duhovnikov - eden od njih je bil vikar Jean Lebrisseux - je Millet pridobil znanje latinskih in sodobnih avtorjev. Toda kmalu je moral pomagati o\xc4\x8detu pri kme\xc4\x8dkih opravilih , ker je bil Millet najstarej\xc5\xa1i od sinov. Tako so mu bila poznana vsa kme\xc4\x8dka dela: ko\xc5\xa1nja, sejanje, vezanje snopov, mlatev, vejanje, raztros gnoja, oranje, itd. Vsi ti motivi bi se vrnili v njegovi poznej\xc5\xa1i umetnosti. To se je ustavilo, ko je bil star 18 let in ga je o\xc4\x8de leta 1833 poslal v Cherbourg, da bi se u\xc4\x8dil pri slikarju  portretistu Paulu Dumouchelu. Do leta 1835 se je redno u\xc4\x8dil pri Lucien-Th\xc3\xa9ophile Langloisu, u\xc4\x8dencu Barona Grosa v Cherbourgu. \xc5\xa0tipendija, ki so jo zagotovili Langlois in drugi, je Milletu omogo\xc4\x8dila, da se je leta 1837 preselil v Pariz, kjer je pri Paulu Delarocheju \xc5\xa1tudiral na \xc3\x89cole des Beaux-Arts. Leta 1839 so mu ukinili \xc5\xa1tipendijo in zavrnili prvo razstavo na Salonu.\n_START_SECTION_\nPariz\n_START_PARAGRAPH_\nPotem ko je bila na Salonu 1840 sprejeta njegova prva slika, portret, se je Millet vrnil v Cherbourg, da bi za\xc4\x8del kariero portretnega slikarja. Vendar se je naslednje leto poro\xc4\x8dil s Pauline-Virginie Ono in se preselila v Pariz. Po zavrnitvah na Salonu leta 1843 in Paulinini smrti zaradi tuberkuloze se je Millet spet vrnil v Cherbourg. Leta 1845 se je preselil v Le Havre s Catherine Lemaire, s katero se je leta 1853 poro\xc4\x8dil na civilni slovesnosti; imela sta devet otrok in ostala skupaj do konca Milletovega \xc5\xbeivljenja. V Le Havru je ve\xc4\x8d mesecev slikal portrete in majhne \xc5\xbeanrske slike, preden se je vrnil v Pariz._NEWLINE_Sredi 1840-ih je v Parizu Millet prijateljeval s Constantom Troyonom, Narcissom Diazom, Charlesom Jacqueom in Th\xc3\xa9odorejem Rousseaujem, umetniki, ki so se tako kot Millet povezali z Barbizonsko \xc5\xa1olo; Honor\xc3\xa9 Daumier, \xc4\x8digar figuralne risbe so vplivale na Milletovo nadaljnje upodabljanje kme\xc4\x8dkih tem in Alfred Sensier, vladni birokrat, ki je postal njegov vse\xc5\xbeivljenjski podpornik in s\xc4\x8dasoma umetnikov biograf. Leta 1847 je pri\xc5\xa1el prvi uspeh na Salonu z razstavo slike Ojdipovo snemanje z drevesa, leta 1848 pa je vlada kupila njegovo sliko Vejavec._NEWLINE_Ujetni\xc5\xa1tvo Judov v Babilonu, Milletovo najambicioznej\xc5\xa1e delo v tistem \xc4\x8dasu, je bilo predstavljeno na Salonu leta 1848, a so se tako umetnostni kritiki kot javnost zgra\xc5\xbeali. Slika je na koncu kmalu zatem izginila, zato so zgodovinarji prepri\xc4\x8dali, da jo je Millet uni\xc4\x8dil. Leta 1984 so znanstveniki v muzeju likovnih umetnosti v Bostonu rentgenizirali Milletovo sliko Mlada pastirica (1870) in iskali manj\xc5\xa1e spremembe ter odkrili, da je bila naslikana nad Ujetni\xc5\xa1tvom. Zdaj verjamejo, da je Millet platno ponovno uporabil, ko je med francosko-prusko vojno primanjkovanje materialov.\n_START_SECTION_\nBarbizon\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1849 je Millet naslikal \xc5\xbdetev, naro\xc4\x8dilo dr\xc5\xbeave. Na Salonu tistega leta je razstavil Pastirico, ki sedi na robu gozda, zelo majhno oljno sliko, ki je pomenila odvrnitev od prej\xc5\xa1njih idealiziranih pastoralnih tem, v korist bolj realisti\xc4\x8dnega in osebnega pristopa. [9] Junija istega leta se je s Katarino in njunimi otroki naselil v Barbizonu._NEWLINE_Leta 1850 je Millet sklenil dogovor s Sensierjem, ki je umetniku zagotovil material in denar v zameno za risbe in slike, Millet pa je hkrati lahko nadaljeval prodajo del tudi drugim kupcem. [10] Na Salonu tistega leta je razstavil sliki Kosci in Sejalec, svojo prvo veliko mojstrovino in najstarej\xc5\xa1o ikoni\xc4\x8dno trojico slik, ki je vklju\xc4\x8devala \xc5\xa1e sliki Paberkovalke in Angel Gospodov._NEWLINE_Od leta 1850 do 1853 je Millet delal na Po\xc4\x8ditek ob \xc5\xbeetvi (Ruth in Boaz) , sliki, ki se mu bo zdela najpomembnej\xc5\xa1a in na kateri je delal najdlje. Zami\xc5\xa1ljena tako, da bi nasprotovala njegovima junakoma Michelangelu in Poussinu, prav slika pa je zaznamovala njegov prehod iz upodabljanja simboli\xc4\x8dnih posnetkov kme\xc4\x8dkega \xc5\xbeivljenja v sodobne dru\xc5\xbebene razmere. To je bila edina slika, ki jo je kdaj datiral in je bilo prvo delo, ki mu je prineslo uradno priznanje, drugorazredno medaljo na Salonu 1853.\n_START_SECTION_\nPoznej\xc5\xa1a leta\n_START_PARAGRAPH_\nKljub me\xc5\xa1anim pregledom slik, ki jih je razstavljal na Salonu, je Milletov ugled in uspeh nara\xc5\xa1\xc4\x8dal v 1860-ih. V za\xc4\x8detku desetletja je sklenil, da bo naslednja tri leta naslikal 25 del v zameno za mese\xc4\x8dno \xc5\xa1tipendijo.  Leta 1865 je \xc5\xa1e en pokrovitelj, Emile Gavet, za\xc4\x8del naro\xc4\x8dati pastele za zbirko, ki bo na koncu vsebovala 90 del. Leta 1867 je na razstavi Exposition Universelle potekala velika razstava njegovih del. Med razstavljenimi slikami so bile: Paberkovalke, Angel Gospodov in Pobiralci krompirja. Naslednje leto je Fr\xc3\xa9d\xc3\xa9ric Hartmann naro\xc4\x8dil \xc5\xa0tirje letni \xc4\x8dasi za 25.000 frankov, Millet pa je bil imenovan za Chevalier de la L\xc3\xa9gion d'Honneur._NEWLINE_Leta 1870 je bil Millet izvoljen v \xc5\xbeirijo Salona. Kasneje istega leta je z dru\xc5\xbeino pobegnil pred francosko-prusko vojno, se preselil v Cherbourg in Gr\xc3\xa9ville, v Barbizon pa se je vrnil \xc5\xa1ele pozno leta 1871. Njegova zadnja leta so bila zaznamovana s finan\xc4\x8dnim uspehom in ve\xc4\x8djim uradnim priznanjem, vendar ni mogel izpolniti vladnega naro\xc4\x8dila zaradi slabega zdravstvenega stanja. 3. januarja 1875 se je na verskem obredu poro\xc4\x8dil s Katarino. Millet je umrl 20. januarja 1875.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nMillet je bil pomemben vir navdiha za Vincenta van Gogha, zlasti v njegovem zgodnjem obdobju. Millet in njegovo delo se v Vincentovih pismih bratu Theu ve\xc4\x8dkrat omenjajo. Milletove pozne krajine so slu\xc5\xbeile kot vplivne za slike Clauda Moneta ob obali Normandije; njegova strukturna in simbolna vsebina je vplivala tudi na Georgesa Seurata. _NEWLINE_Millet je glavni protagonist predstave Marka Twaina Is He Dead? (1898), v katerem je upodobljen kot mo\xc4\x8dan mladi umetnik, ki svojo smrt pona\xc5\xa1a s slavo in bogastvom. Ve\xc4\x8dina podrobnosti o Milletu v predstavi je izmi\xc5\xa1ljenih._NEWLINE_Milletova slika L'homme \xc3\xa0 la houe je navdihnila znamenito pesem \xc4\x8clovek z motiko (The Man With the Hoe) (1898) Edwina Markhama. Njegove pesmi so bile navdih tudi za zbirko ameri\xc5\xa1kega pesnika Davida Middletona The Habitual Peacefulness of Gruchy: Poems After Pictures Jean-Fran\xc3\xa7oisa Millet (2005). _NEWLINE_Angel Gospodov se je pogosto reproducirala v 19. in 20. stoletju. Salvador Dal\xc3\xad je bil o\xc4\x8daran nad tem delom in je o njem napisal analizo, Tragi\xc4\x8dni mit o Milletovem Angelu. Namesto da bi ga videl kot delo duhovnega miru, je Dal\xc3\xad verjel, da nosi sporo\xc4\x8dila o potla\xc4\x8deni seksualni agresiji. Dal\xc3\xad je bil tudi mnenja, da dve figuri molita nad svojim pokopanim otrokom. Dal\xc3\xad je bil tako vztrajen pri tem dejstvu, da je s\xc4\x8dasoma na platnu naredil rentgen, kar je potrdilo njegove sume: slika vsebuje naslikano geometrijsko obliko, ki je presenetljivo podobna krsti.  Vendar ni jasno ali se je Millet premislil o pomenu slike ali celo, \xc4\x8de je oblika pravzaprav krsta."