b'\n_START_ARTICLE_\nHumbert (kardinal)\n_START_SECTION_\nMeni\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nKo je bil Humbert star 15 let, so ga star\xc5\xa1i dali v opatijo Moyenmoutier v Loreni kot pripravnika za meni\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje po pravilu svetega Benedikta   Ko je dosegel predpisano starost, je vstopil v red in so ga kmalu somenihi izbrali za opata samostana. Spoprijateljil se je z Brunom, tulskim \xc5\xa1kofom, ki je pozneje postal pape\xc5\xbe Leon IX.; 1048 ga je vzel s seboj v Rim, da bi prisostvoval pri njegovi izvolitvi.\n_START_SECTION_\nNad\xc5\xa1kof Sicilije\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Leon IX. je prestavil Humberta iz Lotaringije na Sicilijo, da bi tam oznanjal evangelij po odhodu pora\xc5\xbeenih Saracenov, ter ga posvetil v za\xc4\x8detku leta 1050 za nad\xc5\xa1kofa v Palermu. (To ni isti Humbert kot tisti, ki ga je isti pape\xc5\xbe prestavil iz Francije, da bi ga postavil za opata v Subiacu 1052.) Seveda pa so normanski gospodarji otoka prepre\xc4\x8dili njegovo izkrcanje tam. Namesto tega polo\xc5\xbeaja ga je pape\xc5\xbe kmalu nato imenoval za kardinala-\xc5\xa1kofa pri Silva Candida, oziroma kardinala-\xc5\xa1kofa pri Santa Rufina naslednjega leta. On je bil prvi Francoz, ki je postal kardinal. Na tem mestu ga je 1065 nasledil Nicodemus   Poleg Huga od Remiremonta, Friderika od Lotaringije in Hildebranda \xe2\x80\x93 poznej\xc5\xa1ega Gregorja VII. \xe2\x80\x93 je bil Leonov najbli\xc5\xbeji sodelavec.\n_START_SECTION_\nPoslanstvo v Carigradu in vzhodni razkol\n_START_PARAGRAPH_\nPod Leonom je postal Humbert pape\xc5\xa1ki tajnik (tako veljavo je imel kot knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar); na obisku Apulije je dobil od Janeza, \xc5\xa1kofa v Traniju, pismo, ki ga je pisal ohridski nad\xc5\xa1kof Lev (1037-1056) in v njem obsoja zahodne obrede in navade. V gr\xc5\xa1\xc4\x8dini napisano zadevo je prevedel v latin\xc5\xa1\xc4\x8dino in jo dal pape\xc5\xbeu, ki je ukazal, naj napi\xc5\xa1e odgovor. Pape\xc5\xbe Leon je torej poslal v Carigrad kot svoje legate kardinala Humberta, amalfijskega nad\xc5\xa1kofa Petra in kardinala-diakona Friderika, ki je bil kancler svete Rimske Cerkve in brat lotarin\xc5\xa1kega vojvoda Gotfrida (Gotifredo), da bi izgladili prepire in nesporazume, ki so se nakopi\xc4\x8dili v teh \xc4\x8dasih med latinsko in gr\xc5\xa1ko Cerkvijo; kon\xc4\x8dali pa so se \xc5\xbeal z objokovanja vrednim razkolom. _NEWLINE__NEWLINE_Zaradi njegovega dobrega poznavanja gr\xc5\xa1\xc4\x8dine in okoli\xc5\xa1\xc4\x8din ga je postavil pape\xc5\xbe na \xc4\x8delo zelo ugledne pape\xc5\xa1ke delegacije, saj je Friderik Lotarin\xc5\xa1ki pozneje postal pape\xc5\xbe \xc5\xa0tefan IX.. V Carigradu naj bi se sre\xc4\x8dali z ekumenskim patriarhom Kerularijem na \xc5\xbeeljo cesarja Konstantina (1042-1055), ki je delegacijo prisr\xc4\x8dno sprejel \xe2\x80\x93 patriarh pa neprijazno. Medsebojni pogovori so za\xc5\xa1li v slepo ulico in Grki so o\xc4\x8ditali Latincem vrsto zmot._NEWLINE__NEWLINE_Za razsvetlitev razmer je treba povedati, da bi se v 10. stoletju \xc5\xa1e dalo kaj storiti za ohranitev cerkvene edinosti. Primat so pravoslavci teoreti\xc4\x8dno \xc5\xa1e priznavali; \xc5\xa1e v 12. stoletju sta gr\xc5\xa1ka kanonista Zonaras in Balsamoni priznavala, da je pape\xc5\xbe vi\xc5\xa1ji kakor carigrajski patriarh. A \xc5\xbealostne rimske razmere niso mogle ugodno vplivati na Vzhod, ki je vedno bolj dozoreval za razkol. Mihael Kerularij ga je 1054. brez posebnega truda izvr\xc5\xa1il in pri tem ni bil orodje dr\xc5\xbeavne oblasti, ampak sam je bil tako slavohlepen in oblasten, da je hotel celo cesarja podvre\xc4\x8di svoji oblasti _NEWLINE__NEWLINE_Pogovori so se nehali po razpravi z nasprotnikom edinosti, menihom Niketom Stetatom (Niketas Stethatos) v samostanu Studiu 24. junija.  Zato je Humbert 16. julija 1054 - med slovesnim bogoslu\xc5\xbejem v stolni cerkvi Hagija Sofija \xe2\x80\x93 polo\xc5\xbeil na oltar bulo o izob\xc4\x8denju, ki jo je sam sestavil._NEWLINE__NEWLINE_Mnogi zgodovinarji spodbijajo vrednost te bule, kakor tudi zakonitost izob\xc4\x8denja, saj ga ni niti zapovedal niti izrekel kak pape\xc5\xbe. Leon IX. je bil \xc5\xbee davno mrtev, saj je vladal od 12. februarja 1049 do 19. aprila 1054; njegov naslednik Viktor II. pa \xc5\xa1e ni bil izvoljen. Izvolili so ga po leto dni trajajo\xc4\x8di sedisvakanci \xc5\xa1ele leto dni kasneje in je pape\xc5\xbeeval od 13. aprila 1055 do 28. julija 1057. Sam dogodek torej ni imel cerkveno-pravne podlage, saj niti Humbert niti Mihael nista mogla vedeti, da je pape\xc5\xbe (ki naj bi izob\xc4\x8deval in bil izob\xc4\x8den), bil \xc5\xbee tri mesece v grobu.  Nasprotnikom edinosti pa je poslu\xc5\xbeil dogodek kot pretveza, da so ga postavili kot mejnik za nenaravno stanje lo\xc4\x8denosti med kristjani - vzhodni razkol; ta lo\xc4\x8ditev \xc5\xbeal traja vse do danes. Seveda moramo upo\xc5\xa1tevati, da je ta najdalj\xc5\xa1i razkol bil samo posledica \xc5\xa1tevilnih kraj\xc5\xa1ih razkolov, ki so skupaj do tedaj trajali skoraj 300 let od osnutka mesta Carigrada (Constantinopolis \xe2\x80\x93 leta 330) do usodnega leta 1054, torej kar tretjino celotnega obdobja._NEWLINE_\xc5\xa0e istega meseca je Humbertovo izob\xc4\x8denje podkrepilo podobno dejanje Kerularija (ali Cerularija), ki je \xc5\xbee 24. julija sklical sinodo, na kateri je izob\xc4\x8dil delegacijo in\xc2\xa0\xc2\xbbtiste, ki za njo stojijo\xc2\xab. Takrat pa so pape\xc5\xbeevi odposlanci \xc5\xbee odpotovali iz Carigrada.   _NEWLINE__NEWLINE_Odnosi med Rimom in Carigradom so se na verskem podro\xc4\x8dju s\xc4\x8dasoma zaostrili, zlasti takrat, ko je dal patriarh Kerularij  z diptihov (molitvenih tablic) zbrisati pape\xc5\xbeevo ime, kar je pomenilo dejansko lo\xc4\x8ditev. Na voja\xc5\xa1ko-politi\xc4\x8dnem podro\xc4\x8dju sta se Bizanc in Rim sku\xc5\xa1ala povezati v skupni borbi proti Normanom, vendar so zavezniki pape\xc5\xbea Leona pustili na cedilu v odlo\xc4\x8dilni bitki pri Civitatah 1053. Sovra\xc5\xa1tvo Grkov se je \xc5\xa1e stopnjevalo, ko so zvedeli, da se je pape\xc5\xbe pobotal z Normani, njihovimi najnevarnej\xc5\xa1imi nasprotniki._NEWLINE__NEWLINE_Ko je Kerularij 24. julija 1054 izob\xc4\x8dil pape\xc5\xa1ke poslance, je o\xc4\x8dital rimski Cerkvi kar 28\xc2\xa0\xc2\xbbzmot\xc2\xab, ki pa so bile ve\xc4\x8dinoma le upravi\xc4\x8dene liturgi\xc4\x8dne in disciplinske razlike ali sad predsodkov.\n_START_SECTION_\nZbli\xc5\xbeevanje\n_START_PARAGRAPH_\nKatoli\xc5\xa1ka Cerkev se ni nikoli mogla pomiriti z razkolom. V zadnjem \xc4\x8dasu je okrepila prizadevanje za zbli\xc5\xbeanje med kristjani zlasti pod svetim pape\xc5\xbeem Janezom XXIII., ki je \xc5\xbeelel dati poudarek na dejstva, ki nas zbli\xc5\xbeujejo in ne na lo\xc4\x8dnice; na koncil so bili na primer kot opazovalci povabljeni predstavniki vseh kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih skupnosti. Izob\xc4\x8denje iz leta 1054 je bilo v zvezi z dogajanji na vatikanskem koncilu - na zadnji dan sklepnega zasedanja, 7. decembra 1965 - medsebojno preklicano: isto\xc4\x8dasno v Rimu in Carigradu, ko sta to slovesno storila rimski pape\xc5\xbe Pavel VI. in carigrajski patriarh Atenagora. Kljub temu ponovnemu zedinjenju med katoli\xc5\xa1ko in pravoslavno Cerkvijo stojijo na poti \xc5\xa1e vedno mnoge ovire in predsodki.  _NEWLINE__NEWLINE_Vsekakor pomeni velik korak v zbli\xc5\xbeanju sre\xc4\x8danje med rimskim pape\xc5\xbeem Fran\xc4\x8di\xc5\xa1kom in ruskim patriarhom Cirilom 12. februarja 2016 na Kubi, kjer sta podpisala tudi skupno izjavo.\n_START_SECTION_\nBoj zoper cezaropapizem, simonijo in lai\xc4\x8dno uvajanje\n_START_PARAGRAPH_\nNa pape\xc5\xbea Nikolaja sta mo\xc4\x8dno vplivala njegova najbli\xc5\xbeja sodelavca Hildebrand in kardinal Humbert de Silva Candida. Na Zahodu je vodil boj zlasti kardinal Humbert. Njegovo delovanje pa se je po pape\xc5\xbeevem naro\xc4\x8dilu raztegnilo tudi na Vzhod, kjer pa ni imel sre\xc4\x8dne roke. Imel je vodilno vlogo pri izob\xc4\x8denju 1054 v Carigradu. 1057 je \xe2\x80\x93 kot vatikanski knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar pri reformnem pape\xc5\xbeu \xc5\xa0tefanu IX. \xe2\x80\x93 napisal ob\xc5\xa1irno delo proti simoniji,  Libri tres adversus Simoniacos (Tri knjige zoper prekup\xc4\x8devalce s cerkvenimi slu\xc5\xbebami (=simoniste)), ki so spodbudile za\xc4\x8detek gibanja, ki je znano pod imenom gregorijanska reforma. 1058 je obto\xc5\xbeil Henrika I. za simonijo in nasilje pri prodajanju \xc5\xa1kofij in opatij.  Menijo tudi, da je bil Humbert duhovni o\xc4\x8de odloka o pape\xc5\xa1kih volitvah In nomine Domini (1059), ki je dolo\xc4\x8dil, da sme pape\xc5\xbea voliti le kardinalski zbor. _NEWLINE__NEWLINE_Sicer je \xc5\xbee prej poudarjal, soglasno s pape\xc5\xbeem Leonom IX., da so simonisti\xc4\x8dna posve\xc4\x8denja neveljavna in da je simonija neke vrste krivoverstvo; zdaj pa je sku\xc5\xa1al razgaliti \xc5\xa1e njene vzroke in izhodi\xc5\xa1\xc4\x8da. Vir vsega zla je videl v lai\xc4\x8dni investituri , ki je odnos med duhovniki in laiki postavila na glavo. To je bilo uveljavljanje cezaropapizma na Zahodu in je bilo posebno vidno pri volitvah \xc5\xa1kofov: po starih cerkvenih normah so na metropolitov predlog \xc5\xa1kofa volili duhovniki; ljudstvo in svetni oblastniki so dali zgolj soglasje. Zdaj pa je \xc5\xa1kofa izbral svetni oblastnik, metropolit in duhovniki pa pri tem niso imeli prakti\xc4\x8dno nobene besede \xe2\x80\x93 so postavitev pravzaprav le sprejeli na znanje. Na ta na\xc4\x8din je najpomembnej\xc5\xa1a slu\xc5\xbeba v Cerkvi pri\xc5\xa1la v popolno odvisnost od laikov; zlo pa se je stopnjevalo s tem, da ti laiki navadno niso gledali, ali bodo od njih postavljeni \xc5\xa1kofje dobri oznanjevalci in vodniki bo\xc5\xbejega ljudstva, ampak jim je \xc5\xa1lo bolj za to, da bodo v njih imeli koristne vazale. Humbert v svojih spisih ni nastopil zgolj proti neredu na tem podro\xc4\x8dju. Z zahtevami, ki so jih podpirali tudi drugi prista\xc5\xa1i reforme, je hotel dose\xc4\x8di temeljito nravno prenovo Cerkve in njeno neodvisnost od svetne oblasti, popolno svobodo v delovanju. Z idejami, ki so postale vodilna misel prenove Cerkve, tako ni nastopil le proti zlorabam svojega \xc4\x8dasa, ampak proti religiozno politi\xc4\x8dnemu sistemu zgodnjega srednjega veka sploh.\n_START_SECTION_\nPapabilis in v slu\xc5\xbebi pape\xc5\xbeev\n_START_PARAGRAPH_\nMed pape\xc5\xbeevanjem Viktorja II. si je prizadeval vzpostaviti mir na Monte Cassinu, kjer je prepre\xc4\x8dil nastop slu\xc5\xbebe \xc5\xbee izvoljenemu opatu, ter omogo\xc4\x8dil 23. maja 1057 izvolitev Friderika Lotarin\xc5\xa1kega, ki je pozneje postal pape\xc5\xbe \xc5\xa0tefan IX. predvsem zato, ker je sam Humbert zavrnil izvolitev. \xc5\xa0tefan IX., njegov poslanski tovari\xc5\xa1, ga je potem postavil za knji\xc5\xbeni\xc4\x8darja rimske Cerkve \xe2\x80\x93 kar je bilo enakovredno dana\xc5\xa1njemu dr\xc5\xbeavnemu tajniku. Libri tres adversus Simoniacos (Tri knjige zoper simoniste /prekup\xc4\x8devalce s cerkvenimi slu\xc5\xbebami/) so pomagale za\xc4\x8deti gibanje imenovano gregorijanska reforma. 1058 je obto\xc5\xbeil Henrika I. za simonijo in nasilje pri prodajanju \xc5\xa1kofij in opatij.  Izvolitev Benedikta X. 4. aprila 1058 pa ga je prislilila, da se je umaknil na Monte Cassino, kjer je junija 1058 predsedoval izvolitvi novega opata Deziderija, prihodnjega pape\xc5\xbea Viktorja III.. Z Nikolajem II. je kardinal Humbert zopet prevzel slu\xc5\xbebo kanclerja in knji\xc5\xbeni\xc4\x8darja. 1059 beremo njegovo ime med podpisniki Lateranske sinode. Bil je tudi na sinodi v Melfiju, kjer so sklenili sporazum z Normani.  Humbert je bil tudi sestavljalec izbornega odloka iz 1059, ki zahteva, da lahko pape\xc5\xbea voli le kardinalski zbor.  Po mnogih bogoslovnih razpravah se je lotil tudi Petra Damianija.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nUmrl je v Rimu dne 5. maja 1061._NEWLINE__NEWLINE_Pokopali so ga v Lateranski baziliki.'