b'\n_START_ARTICLE_\nPrva kri\xc5\xbearska vojna\n_START_SECTION_\nZgodovinsko ozadje\n_START_PARAGRAPH_\nZa\xc4\x8detek kri\xc5\xbearskih vojn, posebno prve kri\xc5\xbearske vojne, je med zgodovinarji \xc5\xa1e vedno predmet \xc5\xa1irokih razprav. Vojne se najpogosteje povezujejo s politi\xc4\x8dnimi in socialnimi razmerami v Evropi v 11. stoletju, nara\xc5\xa1\xc4\x8danjem reformisti\xc4\x8dnega gibanja med pape\xc5\xbei ter politi\xc4\x8dnega in verskega soo\xc4\x8danja kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva v Evropi z islamom na Bli\xc5\xbenjem vzhodu. Kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo se je v pozni antiki raz\xc5\xa1irilo po celi Evropi, Afriki in Bli\xc5\xbenjem vzhodu, v zgodnjem 8. stoletju pa se je zaradi muslimanskih osvajanj njegovo ozemlje skr\xc4\x8dilo na Evropo in Malo Azijo. Umajadski kalifat je osvojil Sirijo, Egipt in severno Afriko, kjer je pred tem vladalo Bizantinsko cesarstvo, in \xc5\xa0panijo, kjer so vladali Vizigoti. V severni Afriki je Umajadski kalifat razpadel na \xc5\xa1tevilna majhna muslimanska kraljestva. Eno od njih so bili Aglabidi, ki so v 9. stoletju napadli Italijo. Pisa, Genova in Katalonska kne\xc5\xbeevina so se za\xc4\x8dele vojskovati z raznimi muslimanskimi kraljestvi za prevlado na Sredozemlju, na primer v mahdijskem vojnem pohodu v severno Afriko ter v bitkah na Majorki in Sardiniji.\n_START_SECTION_\nStanje v Evropi\n_START_PARAGRAPH_\nNa zahodnem robu Evrope in islamskih osvajanj se je v 9. stoletju v \xc5\xa0paniji za\xc4\x8dela rekonkvista, prvi poskus kr\xc5\xa1\xc4\x8danske Evrope, da bi ponovno osvojila izgubljena ozemlja. Iz Albenden\xc5\xa1ke kronike, ki je bila napisana na ukaz Rodricka McManigala leta 881, je razvidno, da je bila rekonkvista ob\xc4\x8dasno ideolo\xc5\xa1ko obarvana, vendar ne velja za prvo kri\xc5\xbearsko vojno. V 11. stoletju je v \xc5\xa0panijo prihajalo na pomo\xc4\x8d vedno ve\xc4\x8d tujih vitezov, ve\xc4\x8dinoma iz Francije. Malo pred prvo kri\xc5\xbearsko vojno je pape\xc5\xbe Urban II. hrabril \xc5\xa1panske kristjane, naj osvojijo Tarragono in pri tem uporabljal skoraj enako simboliko in retoriko kot kasneje, ko je pozival prebivalstvo Evrope na prvo kri\xc5\xbearsko vojno._NEWLINE_Jedro zahodne Evrope se je po pokristjanjenju Sasov, Vikingov in Mad\xc5\xbearov proti koncu 10. stoletja stabiliziralo, po drugi strani pa je po zlomu Karolin\xc5\xa1kega cesarstva nastal razred voj\xc5\xa1\xc4\x8dakov, ki niso imeli drugega dela, kot da so se med seboj vojskovali. Izbruhe nasilja vite\xc5\xa1kega stanu je cerkev praviloma obsojala in v odgovor nanje spro\xc5\xbeila gibanje Mir in sprava z Bogom (latinsko: Pax et Tregua Dei), s katerim naj bi v nekaterih dnevih v letu prepovedala vojskovanje. Reformisti\xc4\x8dno misle\xc4\x8di pape\xc5\xbei so zato naleteli na nasprotovanje cesarjev Svetega rimskega cesarstva, kar je bil pozneje eden od vzrokov Investiturnega boja. Pape\xc5\xbei, kot je Gregor VII., so s teolo\xc5\xa1kega vidika utemeljevali vojskovanje proti cesarskim privr\xc5\xbeencem, kar je opravi\xc4\x8devalo izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje vitezov v imenu kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva, ne samo proti svojim politi\xc4\x8dnim nasprotnikom, ampak tudi proti muslimanski \xc5\xa0paniji in, teoreti\xc4\x8dno, tudi proti Seld\xc5\xbeukom na vzhodu._NEWLINE_Na vzhodu Evrope je bilo Bizantinsko cesarstvo s kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim prebivalstvom, ki je \xc5\xbee dolgo \xc4\x8dasa uporabljalo pravoslavno liturgijo. Vzhodna pravoslavna in rimskokatoli\xc5\xa1ka cerkev sta bili lo\xc4\x8deni \xc5\xbee od velike shizme leta 1054. Zgodovinarji so trdili, da je bil eden od vzrokov in ciljev prve kri\xc5\xbearske vojne ravno ponovna vzpostavitev oblasti rimskokatoli\xc5\xa1ke cerkve na vzhodu, \xc4\x8deprav pape\xc5\xbe Urban II. v svojih pozivih na vojno tega nikoli ni omenjal. Seld\xc5\xbeu\xc5\xa1ki Turki so po bizantinskem porazu v bitki pri Manzikertu leta 1071 zasedli skoraj vso Malo Azijo, tako da je Bizantinsko cesarstvo na predve\xc4\x8der koncila v Clermontu izgubilo ve\xc4\x8d kot polovico svojega ozemlja. V \xc4\x8dasu cesarja Alekseja I. Komnena je obsegalo samo \xc5\xa1e Balkan in severozahodni rob Anatolije, poleg Seld\xc5\xbeukov na vzhodu pa so ga ogro\xc5\xbeali tudi Normani na zahodu, severno od Donave pa \xc5\xa1e Pe\xc4\x8denegi in Kumani. Cesar Aleksej I. je sicer izbojeval zmage nad Normani, Pe\xc4\x8denegi in Kumani v evropskem delu cesarstva tako, da jih je kot najemnike uporbil ene proti drugim, v azijskem delu, ki so jo skoraj v celoti obvladovali Seld\xc5\xbeuki, pa mu je manjkalo "zaveznikov", ki bi jih izigral enega proti drugem. Zato prosil za pomo\xc4\x8d pape\xc5\xbea Gregorja VII., da bi prepri\xc4\x8dal svoje politi\xc4\x8dne zaveznike - in jedro njegove voja\xc5\xa1ke sile so tvorili ju\xc5\xbeno italijanski Normani - za pomo\xc4\x8d cesarstvu. Kot odgovor na poraz pri Manzikertu in kasnej\xc5\xa1e bizantinske izgube v Anatoliji je pape\xc5\xbe Gregor VII. pozval Kristusove vojake (latinsko: milites Christi), naj gredo na pomo\xc4\x8d Bizantincem. Njegov poziv, ki so ga na zahodu ve\xc4\x8dinoma zavestno prezrli ali mu celo nasprotovali, je na vzhodu vzbudil veliko pozornost.\n_START_SECTION_\nStanje na Bli\xc5\xbenjem vzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nBizantici so se do prihoda kri\xc5\xbearjev stalno vojskovali s Seld\xc5\xbeuki in drugimi tur\xc5\xa1kimi vladarji za oblast v Anatoliji in Siriji. Seld\xc5\xbeuki so bili ortodoksni suniti in so vladali v Velikem seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kem cesarstvu, ki je malo pred prvo kri\xc5\xbearsko vojno po smrti Malik \xc5\xa0aha I. leta 1092 razpadlo na mno\xc5\xbeico majhnih dr\xc5\xbeav. Malik \xc5\xa0aha je v anatolskem sultanatu Rum nasledil Kili\xc3\xa7 Arslan I., v Siriji pa njegov brat Tutu\xc5\xa1 I., ki je leta 1095 umrl. Tutu\xc5\xa1eva sinova Radvan in Dukak, ki sta nasledila Alep oziroma Damask, sta Sirijo \xc5\xa1e naprej razdelila mno\xc5\xbeici sprtih emirjev, med katerimi je bil tudi mosulski atabeg Kerboga._NEWLINE_Egipt in ve\xc4\x8dina Palestine sta pripadala arabskemu \xc5\xa1iitskemu Fatimidskemu kalifatu, ki se je po prihodu Seld\xc5\xbeukov mo\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1al. Vojna med Fatimidi in Seld\xc5\xbeuki je za lokalne kristjane in romarje z zahoda pomenila veliko prelomnico. Fatimidi, katerim je uradno vladal kalif al-Mustali, v resnici pa njegov vezir al-Afdal, so leta 1073 (v nekaterih starej\xc5\xa1ih virih leta 1076) izgubili Jeruzalem in ga leta 1098, ko so v mestu vladali Artukidi, majhno tur\xc5\xa1ko pleme, povezano s Seld\xc5\xbeuki, ponovno osvojili.\n_START_SECTION_\nZgodovinopisje\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovinarji so omenjali mnogo mo\xc5\xbenih vzrokov za nastanek prve kri\xc5\xbearske vojne, kateri od njih je pravi, pa je danes te\xc5\xbeko ugotoviti. Zgodovinopisje kri\xc5\xbearskih vojn odra\xc5\xbea poskuse zgodovinarjev, da bi doumeli kompleksne vzroke in opravi\xc4\x8dila za vojne. Zgodnja sodobna teorija, tako imenovana Erdmanova teza, ki jo je razvil nem\xc5\xa1ki zgodovinar Karl Erdmann, kri\xc5\xbearske vojne neposredno povezuje z reformskimi gibanji v 11. stoletju. Njegova teorija trdi, da sta bila primarna cilja vojn izvoz nasilja na vzhod in podpora Bizantinskemu cesarstvu v borbi s Seld\xc5\xbeuki, osvojitev Jeruzalema pa drugoten in ljudem bolj razumljiv cilj._NEWLINE_Kasnej\xc5\xa1i zgodovinarji so na splo\xc5\xa1no ali sledili Erdmannovi tezi in jo raz\xc5\xa1irili ali so jo zavrnili. Nekateri zgodovinarji, na primer Speros Vryonis, so na splo\xc5\xa1no poudarjali vpliv vzpona islama, \xc5\xa1e posebej pa nedavne nasilne prodore Seld\xc5\xbeukov. Steven Runciman trdi, da so bili motivi za kri\xc5\xbearsko vojno kombinacija teolo\xc5\xa1kih opravi\xc4\x8dil za sveto vojno ter splo\xc5\xa1nih nemirov in u\xc5\xbeivanja v avanturah, predvsem med Normani in mlaj\xc5\xa1imi sinovi francoskih plemi\xc4\x8dev, ki niso imeli nobenih drugih mo\xc5\xbenosti. Runciman celo namiguje, da ni bilo nobene neposrednje gro\xc5\xbenje iz islamskega sveta in trdi, da je bila \xc2\xbbsredi 11. stoletja velika ve\xc4\x8dina kristjanov v Palestini malokdaj tako zadovoljna\xc2\xab. Kakorkoli \xc5\xbee, Runcimanova trditev se lahko nana\xc5\xa1a samo na Palestino v obdobju Fatimidov v letih 1029 do 1073, ne pa tudi v obdobju Seld\xc5\xbeukov. Razen tega so viri za njegov na splo\xc5\xa1no pozitiven pogled na stanje med ve\xc4\x8dino palestinskega kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega prebivalstva v poznem 11. stoletju nejasni, ker se je ohranilo zelo malo kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih virov iz tega obdobja, ohranjenih virov iz seld\xc5\xbeu\xc5\xa1ke Palestine pa sploh ni. Na osnovi sodobnih raziskav dokumentov iz judovske kairske genize, pa tudi kasnej\xc5\xa1ih muslimanskih dokumentov, zgodovinar Moshe Gil v nasprotju z Runcimanom trdi, da je bila seld\xc5\xbeu\xc5\xa1ka zmaga in okupacija Palestine od pribli\xc5\xbeno leta 1073 do 1098 obdobje \xc2\xbbpokolov in vandalizma, gospodarske stiske in iztrebljanja prebivalstva\xc2\xab. Opisi zgodnjih piscev, na primer Ignacija Melitanskega in Mihaela Sirijca, ka\xc5\xbeejo, da sta bili od Seld\xc5\xbeukov podjarmljeni Coele-Sirija in obala Palestine \xc2\xbbneusmiljeno uni\xc4\x8deni in oplenjeni\xc2\xab._NEWLINE_Thomas Asbridge trdi, da je bila prva kri\xc5\xbearska vojna poskus pape\xc5\xbea Urbana II. za \xc5\xa1iritev cerkvene mo\xc4\x8di in ponovno zdru\xc5\xbeitev rimske in konstantinopelske Cerkve, ki sta bili lo\xc4\x8deni \xc5\xbee od velike shizme leta 1054. Asbridge svoje trditve podpira s skromnimi dokazi iz Urbanovih lastnih spisov, Urbanova \xc5\xa1tiri ohranjena pisma, ki se nana\xc5\xa1ajo na kri\xc5\xbearsko vojno, pa ne izra\xc5\xbeajo tak\xc5\xa1nega motiva. \xc5\xa0irjenje islama je bilo po Asbridgeovem mnenju nepomembno, ker sta \xc2\xbbkr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo in islam ve\xc4\x8d stoletij sobivala v relativnem so\xc5\xbeitju\xc2\xab. Asbridge ne omenja niti takratnih tur\xc5\xa1kih osvajanj v Anatoliji in ju\xc5\xbeni Siriji, ki so poru\xc5\xa1ila napeto, vendar relativno stabilno ravnote\xc5\xbeje mo\xc4\x8di med Bizantinskim cesarstvom in islamski silami, ki se je postopoma razvilo v 10. in 11. stoletju. Po porazu Bizantincev pri Manzikertu leta 1071 so muslimani zavzeli polovico ozemlja Bizantinskega cesarstva ter strate\xc5\xa1ko in versko pomembna mesta, med njimi Antiohijo in Nikejo, ki so padla v seld\xc5\xbeu\xc5\xa1ke roke samo desetletje pred koncilom v Piacenzi. Razen tega so stra\xc5\xa1ni opisi tur\xc5\xa1kega osvajanja Anatolije, ki so jih zapustili vzhodnokr\xc5\xa1\xc4\x8danski kronisti Ivan Skilices, Mihael Attalejates, Matej Ede\xc5\xa1ki, Mihael Sirijec in drugi, zbral pa jih je Speros Vryonis, v nasprotju z Asbridgeovo \xc5\xa1irokogrudno sliko mirnega so\xc5\xbeitja med kristjani in muslimani v drugi polovici 11. stoletja._NEWLINE_Pogledi Thomasa Maddena so skoraj \xc4\x8disto nasprotni od Asbridgeovih pogledov. Madden trdi, da je bila kri\xc5\xbearska vojna vsekakor povezana s cerkveno reformo in poskusi vzpostavitve pape\xc5\xbeeve oblasti, vendar je bilo najpomembnej\xc5\xa1e pobo\xc5\xbeno prizadevanje za osvoboditev kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih sovernikov, ki so \xc2\xbbtrpeli v tur\xc5\xa1kih rokah\xc2\xab. Ta argument lo\xc4\x8duje nasilje, ki se je zgodilo po nedavnih tur\xc5\xa1kih osvajanjih, od nasilja, ki je bilo posledica splo\xc5\xa1nega \xc5\xa1irjenja islama in se Runcimanu in Asbridgeu ni zdel pomemben. Christopher Tyerman v svojo tezo vklju\xc4\x8duje oba argumenta: kri\xc5\xbearska vojna se je razvila iz cerkvene reforme in teorij o sveti vojni, bila pa je tudi odziv na konflikt kr\xc5\xa1\xc4\x8danske Evrope z islamskim svetom na Bli\xc5\xbenjem vzhodu. Jonathan Riley-Smith trdi, da je bila kri\xc5\xbearska vojna tudi posledica slabih letin, prenaseljenosti in \xc5\xbee pred tem obstoje\xc4\x8dih te\xc5\xbeenj za naselitev obrobnih podro\xc4\x8dij Evrope._NEWLINE_Ideja, da so bile kri\xc5\xbearske vojne odziv na \xc5\xa1irjenje islama, izvira \xc5\xbee iz 12. stoletja iz kronike Viljema iz Tira, ki se za\xc4\x8denja z Omarjevo osvojitvijo Jeruzalema. Glavna islamska osvajanja so se zgodila \xc5\xbee ve\xc4\x8d stoletij pred prvo kri\xc5\xbearsko vojno, vendar so bili v mi\xc5\xa1ljenju evropskih kristjanov tistega \xc4\x8dasa prisotni bolj sve\xc5\xbei dogodki. Leta 1009 na primer je fatimidski kalif al-Hakim bi-Amr Allah uni\xc4\x8dil baziliko Svetega groba. Pape\xc5\xbe Sergij III. je v odgovor pozval na voja\xc5\xa1ki poseg in v Franciji je bilo zaradi napa\xc4\x8dnih informacij napadenih nekaj judovskih skupnosti. Cerkev je bila po al-Hakimovi smrti obnovljena in romanja so se spet za\xc4\x8dela, na primer veliko nem\xc5\xa1ko romanje 1064-1065, napadi lokalnih muslimanov na romarje pa so se kljub temu nadaljevali. Na bolj nedavne tur\xc5\xa1ke vdore v Anatolijo in severno Sirijo so vzhodnokr\xc5\xa1\xc4\x8danski kronisti seveda gledali kot na pusto\xc5\xa1enje in jih kot take predstavili tudi pape\xc5\xbeu, ko so pri njem iskali pomo\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nKoncil v Clermontu\n_START_PARAGRAPH_\nVzroki za kri\xc5\xbearske vojne so bili torej globoko ukoreninjeni v socialnih in politi\xc4\x8dnih razmerah Evrope 11. stoletja, dogodek, ki je neposredno spro\xc5\xbeil prvo kri\xc5\xbearsko vojno, pa je bila pro\xc5\xa1nja bizantinskega cesarja Alekseja I. Komnena za pomo\xc4\x8d v boju proti Seld\xc5\xbeukom. Seld\xc5\xbeuki so v tistem \xc4\x8dasu prodrli vse do Nikeje (Iznik), ki ni dale\xc4\x8d od Konstantinopla. Marca 1095 je Aleksej poslal odposlance na koncil v Piacenzi s pro\xc5\xa1njo pape\xc5\xbeu Urbanu II. za pomo\xc4\x8d. Urban jih je ljubeznivo sprejel in morda upal, da bo s pomo\xc4\x8djo Bizantincem zacelil veliko shizmo, do katere je pri\xc5\xa1lo pred petdesetimi leti, ter ponovno zdru\xc5\xbeil obe Cerkvi pod svojim primatom._NEWLINE_Julija 1095 se je Urban vrnil v Francijo, da bi zbral mo\xc5\xbee za vojni pohod. Njegovo potovanje je doseglo vi\xc5\xa1ek na koncilu v Clermontu novembra istega leta, kjer je poleg \xc5\xa1tevilnih govorov imel tudi razvneto pridigo \xc5\xa1tevilnim francoskim plemi\xc4\x8dem in duhov\xc5\xa1\xc4\x8dini, v kateri je podrobno opisal nasilje nad pravoslavnimi kristjani in romarji. Ohranjenih je pet razli\xc4\x8dic Urbanovega govora. Zapisali so ga ljudje, ki so bili na koncilu (Balderik Dolski, Gvibert Nogentski, Robert Menih in Fulcher iz Chartresa), ali so se udele\xc5\xbeili kri\xc5\xbearskega pohoda (Fulcher in anonimni avtor Geste Francorum). Obstoja tudi ve\xc4\x8d drugih razli\xc4\x8dic, ki so jih zapisali kasnej\xc5\xa1i zgodovinarji (Viljem Malmesburyjski in Viljem iz Tira). Vse te razli\xc4\x8dice so bile napisane po padcu Jeruzalema, zato je te\xc5\xbeko ugotoviti, kaj je Urban v resnici rekel in kaj je bilo predruga\xc4\x8deno po uspe\xc5\xa1nem koncu kri\xc5\xbearskega pohoda. Edini avtenti\xc4\x8dni zapisi iz tistega \xc4\x8dasa je nekaj pisem, ki jih je Urban pisal leta 1095._NEWLINE_Razli\xc4\x8dice Urbanovega govora se v podrobnostih mo\xc4\x8dno razlikujejo. Vse razli\xc4\x8dice, razen tiste v Gesti Francorum, se na splo\xc5\xa1no ujemajo v tem, da je Urban govoril o nasilju v evropski dru\xc5\xbebi in potrebi po ohranitvi Bo\xc5\xbejega miru, pomo\xc4\x8di Grkom, ki so prosili za pomo\xc4\x8d, o tem, kdo je zaprosil za pomo\xc4\x8d, o zlo\xc4\x8dinih, ki so jih zagre\xc5\xa1ili proti kristjanom na vzhodu, o novi vrsti vojne, ki bi bila nekak\xc5\xa1no oboro\xc5\xbeeno romanje in o nagradah v nebesih in odpustitvi grehov vsem tistim, ki bi v vojni morda umrli. Jeruzalema kot kon\xc4\x8dnega cilja vojne ne omenjajo vse razli\xc4\x8dice, kasneje pa se je dokazovalo, da je Urban v kasnej\xc5\xa1ih pridigah razkril svoja pri\xc4\x8dakovanja, da bo pohod pri\xc5\xa1el vse do Jeruzalema. Ena od razli\xc4\x8dic omenja, da se je navdu\xc5\xa1ena mno\xc5\xbeica na Urbanovo pridigo odzvala s krikom Deus vult! (Tako ho\xc4\x8de Bog). Druge razli\xc4\x8dice govora te podrobnosti ne omenjajo.\n_START_SECTION_\nZbiranje pohodnikov\n_START_PARAGRAPH_\nUrbanov govor je bil skrbno na\xc4\x8drtovan. O kri\xc5\xbearskem pohodu se je posvetoval s \xc5\xa1kofom iz Le Puy-en-Velaya Ademarjem Monteilskim in toulou\xc5\xa1kim grofom Rajmondom IV. in odprava je \xc5\xbee na samem za\xc4\x8detku dobila podporo dveh najvplivnej\xc5\xa1ih voditeljev iz ju\xc5\xbene Francije. Ademar je bil prisoten na koncilu in je bil prvi, ki je \xc2\xbbvzel kri\xc5\xbe\xc2\xab, oziroma si ga dal pri\xc5\xa1iti. Urban je do konca leta 1095 in leta 1096 \xc5\xa1iril svoje sporo\xc4\x8dilo po Franciji in pritiskal na svoje \xc5\xa1kofe in legate, naj v svojih \xc5\xa1kofijah po Franciji, Nem\xc4\x8diji in Italiji pridigajo za kri\xc5\xbearski pohod. Odziv na njegov govor je bil mnogo ve\xc4\x8dji, kot sta on in Aleksej Komnen pri\xc4\x8dakovala. Urban je na svoji turneji po Franciji posku\xc5\xa1al prepovedati udele\xc5\xbebo nekaterim slojem prebivalstva, na primer \xc5\xbeenskam, menihom in bolnim, kar se je izkazalo za skoraj nemogo\xc4\x8de. Iz pridig se je namre\xc4\x8d dalo sklepati, da se pohoda lahko udele\xc5\xbeijo vsi, ki se bodo zaobljubili, da bodo romali do bazilike Svetega groba. Ob zaobljubi so dobil kri\xc5\xbe, ki so ga obi\xc4\x8dajno pri\xc5\xa1ili na svoja obla\xc4\x8dila. Na koncu ve\xc4\x8dina tistih, ki so se odzvali, niso bili vitezi, pa\xc4\x8d pa kme\xc4\x8dko prebivalstvo brez premo\xc5\xbeenja in voja\xc5\xa1kih izku\xc5\xa1enj, katerega sta tako posvetna kot cerkvena aristokracija zelo te\xc5\xbeko obvladovali._NEWLINE_Thomas Asbridge je takole opisal zbiranje pohodnikov: \xc2\xbbEdino, kar lahko storimo, je, da ocenjujemo \xc5\xa1tevilo ljudi, ki so se v tiso\xc4\x8dih odzvali na kri\xc5\xbearski ideal, poleg tega pa lahko samo ugibamo, kak\xc5\xa1ni so njihovi motivi in nameni.\xc2\xab Starej\xc5\xa1e generacije zgodovinarjev so trdile, da sta kri\xc5\xbearje motivirala pohlep in upanje na bolj\xc5\xa1e \xc5\xbeivljenje pro\xc4\x8d od pomanjkanja in vojn, ki so se dogajale v Franciji, Asbridge pa na to pripominja, da je \xc2\xbbta slika ... popolnoma zavajajo\xc4\x8da\xc2\xab. Svojo trditev podpira s tem, da je bil pohlep zaradi izjemno visokih stro\xc5\xa1kov potovanja malo verjeten glavni razlog, poleg tega pa se je ve\xc4\x8dina kri\xc5\xbearjev po opravljenem romanju vrnila domov in si ni ustvarjala premo\xc5\xbeenja v Sveti de\xc5\xbeeli. Motive mno\xc5\xbeice reve\xc5\xbeev, o katerih ni nobenega zgodovinskega zapisa, in celo motive pomembnih vitezov, katerih zgodbe so kasneje pripovedovali menihi in duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina, je te\xc5\xbeko ali nemogo\xc4\x8de ugotoviti. Ker je bil v posvetni srednjeve\xc5\xa1ki svet globoko ukoreninjen duhovni svet cerkve, je bil za mnoge kri\xc5\xbearje verjetno glavni razlog za odhod njihova pobo\xc5\xbenost._NEWLINE_Urban je kljub ljudskemu navdu\xc5\xa1enju organiziral tudi vojsko vitezov, sestavljeno ve\xc4\x8dinoma iz francoske aristokracije. Poleg Ademarja in Rajmonda sta se pohodu leta 1096 priklju\xc4\x8dila \xc5\xa1e pape\xc5\xbeeva zaveznika iz ju\xc5\xbene Italije Bohemond Tarantski in njegov ne\xc4\x8dak Tankred, Godfrej Bouillonski, ki je bil pred tem zaveznik cesarja Svetega rimskega cesarstva, njegov brat Baldvin Boulognski, brat izob\xc4\x8denega francoskega kralja Filipa I. grof Hugo I. Vermandoi\xc5\xa1ki, brat angle\xc5\xa1kega kralja Viljema II. Robert Curthose in njegov sorodnik \xc5\xa0tefan II. Bloi\xc5\xa1ki ter Robert II. Flandrijski. Kri\xc5\xbearji so prihajali iz severne in ju\xc5\xbene Francije, Nem\xc4\x8dije in ju\xc5\xbene Italije in so bili zato razdeljeni na \xc5\xa1tiri armade, ki med seboj niso bile vedno sodelovale, \xc4\x8deprav jih je dru\xc5\xbeil skupen kon\xc4\x8dni cilj._NEWLINE_Motivi plemstva so nekoliko jasnej\xc5\xa1i od motivov kmetov in pohlep verjetno ni bil najpomembnej\xc5\xa1i. Obi\xc4\x8dajno se je trdilo (tako trdi tudi Runciman), da so se pohoda udele\xc5\xbeili samo mlaj\xc5\xa1i \xc4\x8dlani plemi\xc5\xa1kih dru\xc5\xbein, ki so iskali bogastvo in avanture, doma pa niso imeli mo\xc5\xbenosti za napredovanje. Riley-Smith je dokazal, da ni bilo vedno tako. Kri\xc5\xbearski pohod so namre\xc4\x8d vodili nekateri najvplivnej\xc5\xa1i francoski plemi\xc4\x8di, ki so za seboj pustili vse premo\xc5\xbeenje in od\xc5\xa1li na pohod s celo dru\xc5\xbeino in na lastne ne prav majhne stro\xc5\xa1ke. Med njimi sta bila na primer normandijski vojvoda Robert Curthose, ki je Normandijo dal v najem svojemu bratu Viljemu II. Angle\xc5\xa1kemu, in Godfrej Bouillonski, ki je prodal ali zastavil svoje premo\xc5\xbeenje cerkvi. Tankredov biograf zanj trdi, da je bil zaskrbljen zaradi gre\xc5\xa1ne narave vite\xc5\xa1kega vojskovanja in je posku\xc5\xa1al najti pobo\xc5\xbeen izhod za nasilje. Tankred in Bohemond, pa tudi Godfrej, Baldvin in njun starej\xc5\xa1i brat grof Evstahij Boulognski, so predstavniki dru\xc5\xbein, ki so cele od\xc5\xa1le na kri\xc5\xbearski pohod. Riley-Smith trdi, da je navdu\xc5\xa1enje za kri\xc5\xbearski pohod morda temeljilo na dru\xc5\xbeinskih vezeh, ker je bila ve\xc4\x8dina francoskih kri\xc5\xbearjev v daljnem sorodstvu. Seveda je bilo tudi nekaj primerov, v katerih je bil glavni motiv osebni uspeh. Bohemond Tarantski na primer je na vsak na\xc4\x8din \xc5\xbeelel osvojiti ozemlje na vzhodu in je za dosego svojega cilja \xc5\xbee pred prvo kri\xc5\xbearsko vojno napadel Bizantinsko cesarstvo. Zanj je bila kri\xc5\xbearska vojna kot naro\xc4\x8dena in je po osvojitvi Antiohije v mestu in okolici ustanovil svojo Antio\xc5\xa1ko kne\xc5\xbeevino.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbearski pohod ubogih\n_START_PARAGRAPH_\nVisoki francoski plemi\xc4\x8di in njihova izurjena vojska niso bili prvi, ki so se odpravili na pot proti Jeruzalemu. Urban je organiziran odhod kri\xc5\xbearjev na\xc4\x8drtoval na praznik Marijinega vnebovzetja 15. avgusta 1096, velike mno\xc5\xbeice kmetov in malih plemi\xc4\x8dev pod vodstvom karizmati\xc4\x8dnega duhovnika in spretnega govornika Petra Pu\xc5\xa1\xc4\x8davnika iz Amiensa pa so se odpravile na pot \xc5\xbee nekaj mesecev pred tem. Peter je bil najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1i raz\xc5\xa1irjevalec Urbanovega poziva, ki je med svojimi privr\xc5\xbeenci spro\xc5\xbeil skoraj histeri\xc4\x8dno navdu\xc5\xa1enje, \xc4\x8deprav verjetno ni imel Urbanovih pooblastil. Stoletje kasneje je bil \xc5\xbee legendarna osebnost. Viljem iz Tira je bil prepri\xc4\x8dan, da je bil prav Peter tisti, ki je Urbanu vcepil idejo o kri\xc5\xbearski vojni, v kar so verjeli tudi zgodovinarji vse do 19. stoletja. Peter je vodil veliko skupino neusposobljenih in nepismenih kmetov, ki niso vedeli, kje je Jeruzalem, med njimi pa je bilo tudi mnogo vitezov, na primer Valter Sans Avoir, ki je bil Petrov poro\xc4\x8dnik in je vodil lo\xc4\x8deno skupino pohodnikov._NEWLINE_Petrova vojska se je v vzhodni Evropi zaradi pomanjkanja voja\xc5\xa1ke discipline udele\xc5\xbeencev kmalu zna\xc5\xa1la v te\xc5\xbeavah, \xc4\x8deprav je bila \xc5\xa1e vedno na kr\xc5\xa1\xc4\x8danskem ozemlju. Vojska, ki jo je vodil Valter, se je zaradi pomanjkanja hrane v Beogradu spopadla z Mad\xc5\xbeari, vendar je skoraj neokrnjena pri\xc5\xa1la do Konstantinopla. Medtem se je tudi vojska, ki jo je vodil Peter in je hodila za Valterjevo vojsko, spopadla z Mad\xc5\xbeari in morda celo zavzela Beograd. V Ni\xc5\xa1u jo je bizantinski guverner posku\xc5\xa1al oskrbeti, zaradi nediscipline pa je morala posredovati bizantinska vojska. Peter je pri\xc5\xa1el v Konstantinopla avgusta 1096, kjer se je pridru\xc5\xbeil Valterjevi vojski in skupinam pohodnikov iz Francije, Nem\xc4\x8dije in Italije, ki so potovale vsaka zase. Vojska iz \xc4\x8ce\xc5\xa1ke in Sa\xc5\xa1ke je kmalu po odhodu razpadla in ni uspela priti niti preko Ogrske._NEWLINE_Neukrotljiva drhal je zaradi pomanjkanja hrane za\xc4\x8dela napadati in pleniti okolico Konstantinopla, zato je Aleksej na hitro zbral ladje in teden dni kasneje mno\xc5\xbeico prepeljal preko Bosporja v Anatolijo. V Anatoliji se je mno\xc5\xbeica razpr\xc5\xa1ila in za\xc4\x8dela pleniti po pode\xc5\xbeelju, dokler ni v bli\xc5\xbeini Nikeje naletela na Seld\xc5\xbeuke, ki so ve\xc4\x8dino kri\xc5\xbearjev pobili. Nekaj italijanskih in nem\xc5\xa1kih kri\xc5\xbearjev je bilo konec avgusta pora\xc5\xbeenih in pobitih pri Kserigordonu. Valterjevi in Petrovi privr\xc5\xbeenci na \xc4\x8delu s pribli\xc5\xbeno petdesetimi vitezi so se s Seld\xc5\xbeuki spopadli oktobra pri Civetotu. Tur\xc5\xa1ki lokostrelci so kri\xc5\xbearsko vojsko uni\xc4\x8dili in Valterja ubili. Peter, ki je bil v tistem \xc4\x8dasu v Konstantinoplu, se je skupaj z nekaj pre\xc5\xbeivelimi iz Civetota kasneje pridru\xc5\xbeil glavnini kri\xc5\xbearske vojske.\n_START_SECTION_\nNapadi na Jude v Porenju\n_START_PARAGRAPH_\nAntisemitizem v Evropi je obstajal \xc5\xbee stoletja, pridige o prvem kri\xc5\xbearskem pohodu pa so razvnele tak\xc5\xa1no gonjo proti Judom, da jo imajo nekateri zgodovinarji za prvi holokavst. Napadi na judovske skupnosti v Franciji in Nem\xc4\x8diji so se za\xc4\x8dele \xc5\xbee konec leta 1095 in na za\xc4\x8detku leta 1096, se pravi nekaj mesecev pred uradnim za\xc4\x8detkom pohoda, ki je bil napovedan za avgust. Maja 1096 je Emicho Flonheimski, v\xc4\x8dasih napa\xc4\x8dno imenovan tudi Emicho Leiningenski, napadel Jude v Speyerju in Wormsu. Emichu so se pridru\xc5\xbeili tudi neuradni kri\xc5\xbearji iz \xc5\xa0vabske, ki jih je vodil Hartmann Dillingenski, francoski, lorenski in flandrijski prostovoljci, ki sta jih vodila Drogo Nesle\xc5\xa1ki in Viljem Carpenter, in mnogi lokalni voditelji, ki so konec maja uni\xc4\x8dili judovsko skupnost v Mainzu. V Mainzu je neka Judinja raje sama ubila vse svoje otroke ko da bi gledala, kako jih ubija podivjana drhal. Glavni rabin Kalonymus Ben Meshullam je, slute\xc4\x8d da ga bodo ubili, naredil samomor._NEWLINE_Emichova skupina je nato od\xc5\xa1la na sever v K\xc3\xb6ln, drugi pa so nadaljevali pot v Trier, Metz in druga mesta. Peter Pu\xc5\xa1\xc4\x8davnik v nasilju proti Judom verjetno ni sodeloval, vojska, ki jo je vodil duhovnik Folkmar, pa je napadala Jude bolj vzhodno na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Emichova vojska se je zatem odpravila na Ogrsko, kjer jo je vojska ogrskega kralja Kolomana porazila in Emichovi prista\xc5\xa1i so se razbe\xc5\xbeali. Nekateri so se pridru\xc5\xbeili drugim skupinam pohodnikov, Emicho sam pa se je vrnil domov._NEWLINE_Mnogo napadalcev je hotelo prisilno pokristjaniti Jude, med njimi pa so bili tudi taki, ki so od njih zahtevali denar. Fizi\xc4\x8dno nasilje nad Judi ni bilo nikoli del uradne politike cerkvene hierarhije in kr\xc5\xa1\xc4\x8danski \xc5\xa1kofje, \xc5\xa1e posebno \xc5\xa1kof v K\xc3\xb6lnu, so naredili vse, da bi Jude za\xc5\xa1\xc4\x8ditili. Nekateri od njih so za za\xc5\xa1\xc4\x8dito zahtevali tudi denar. Napadi so morda izvirali iz prepri\xc4\x8danja, da so Judje, enako kot muslimani, Kristusovi sovra\xc5\xbeniki, sovra\xc5\xbenike pa je treba potol\xc4\x8di ali pokristjaniti. Godfrej Bouillonski je od Judov v K\xc3\xb6lnu in Mainzu izsiljeval denar, mnogi kri\xc5\xbearji pa so se spra\xc5\xa1evali, zakaj bi morali za obra\xc4\x8dun z neverniki potovati tako dale\xc4\x8d, \xc4\x8de ti \xc5\xbeivijo v njihovi neposredni bli\xc5\xbeini._NEWLINE_Glavna o\xc4\x8dividca napadov na Jude na kr\xc5\xa1\xc4\x8danski strani sta bila Ekkehard Aurski in Albert iz Aachna, na judovski strani pa Mainz Anonymous, Eliezer ben Nathan in Solomon bar Simson._NEWLINE_Pape\xc5\xbei so pogrome kasneje obsojali in jih posku\xc5\xa1ali prepre\xc4\x8diti, vendar so se dogajali tudi v vseh naslednjih kri\xc5\xbearskih vojnah.\n_START_SECTION_\nPohod plemi\xc4\x8dev\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0tiri glavne kri\xc5\xbearske vojske so zapustile Evropo pribli\xc5\xbeno ob napovedanem \xc4\x8dasu avgusta 1096. Viteze iz Provanse je vodil Rajmond IV. Toulu\xc5\xa1ki, katerega je spremljal pape\xc5\xbeev legat Ademar, Normane iz ju\xc5\xbene Italije Bohemond Tarantski in njegov ne\xc4\x8dak Tankred, viteze iz Lorene bratje Godfrej in Evstahij Boulognski ter Baldvin Bouillonski, Francoze iz severne Francije grof Robert II. Flandrijski, Robert Normandijski (starej\xc5\xa1i brat kralja Viljema II. Angle\xc5\xa1kega), grof \xc5\xa0tefan Bloi\xc5\xa1ki in Hugo Vermandoi\xc5\xa1ki, mlaj\xc5\xa1i brat francoskega kralja Filipa I., ki se zaradi izob\xc4\x8denja pohoda ni smel udele\xc5\xbeiti. Do Konstantinopla so hodile po razli\xc4\x8dnih poteh, tam pa so se od novembra 1096 do aprila 1097 zbirale pred mestnim obzidjem. Prvi je prispel Hugo Vermandoi\xc5\xa1ki, njemu pa so sledili Godfrej, Rajmond in Bohemond. Cesar Aleksej je bil na njihov prihod bolje pripravljen kot na prihod ubogih, zato je bilo na poti manj zapletov in nasilja._NEWLINE_Velikost celotne kri\xc5\xbearske vojske je te\xc5\xbeko oceniti, ker se \xc5\xa1tevilke tako o\xc4\x8dividcev kot sodobnih zgodovinarjev zelo razlikujejo. Vojni zgodovinar kri\xc5\xbearskih vojn David Nicolle ocenjuje, da je vojska \xc5\xa1tela 30.000-35.000 kri\xc5\xbearjev, med katerimi je bilo 5.000 konjenikov. Najve\xc4\x8djo skupino, ki je \xc5\xa1tela pribli\xc5\xbeno 8.500 pe\xc5\xa1akov in 1.200 konjenikov, je imel Rajmond. Plemi\xc5\xa1ka vojska je imela ob prihodu v Konstantinopel bolj skromne zaloge hrane in drugih potreb\xc5\xa1\xc4\x8din in je od cesarja Alekseja pri\xc4\x8dakovala pomo\xc4\x8d. Aleksej je bil zaradi slabih izku\xc5\xa1enj s kri\xc5\xbearskim pohodom ubogih razumljivo sumni\xc4\x8dav, razen tega pa je bil med kri\xc5\xbearji tudi njegovi stari normanski sovra\xc5\xbenik Bohemond, ki je skupaj z o\xc4\x8detom Robertom Guiscardom ve\xc4\x8dkrat napadel njegovo cesarstvo in je medtem, ko je kri\xc5\xbearska vojska taborila pred Konstantinoplom, celo na\xc4\x8drtoval napad na mesto._NEWLINE_Kri\xc5\xbearji so morda pri\xc4\x8dakovali, da bo Aleksej postal celo njihov vodja, vendar za to ni imel nobenega zanimanja. Strinjal se je samo s tem, da jih bo \xc4\x8dim prej ko bo mogo\xc4\x8de prepeljal v Malo Azijo. Aleksej je v zameno za hrano in potreb\xc5\xa1\xc4\x8dine od kri\xc5\xbearskih vodij zahteval, da mu prise\xc5\xbeejo zvestobo in da cesarstvu vrnejo vsa osvojena ozemlja, ki so jih pred tem osvojili Turki. Prvi, ki je prisegel zvestobo, je bil Godfrej, njemu pa so sledili skoraj vsi vodje, vendar \xc5\xa1ele potem, ko so se me\xc5\xa1\xc4\x8dani in kri\xc5\xbearji skorajda spopadli zaradi ropanja hrane. Prisegi se je izognil samo Rajmond, ker da cesarstvu enostavno ne more narediti nobene \xc5\xa1kode. Aleksej je kri\xc5\xbearskim vodjem pred odhodom v Malo Azijo svetoval, kako se je najla\xc5\xbee spopasti s seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kimi vojskami, na katere so kmalu zatem naleteli.\n_START_SECTION_\nPokol\n_START_PARAGRAPH_\nPo uspe\xc5\xa1nem napadu na severno obzidje so branilci pred Tankredom in njegovimi mo\xc5\xbemi pobegnili na Tempeljski gri\xc4\x8d, kjer so jih zaledovalci ujeli, \xc5\xa1e preden so lahko organizirali obrambo. Tankredovi mo\xc5\xbeje so jih mnogo pobili, pre\xc5\xbeiveli pa so se zatekli v mo\xc5\xa1ejo Al-Aqsa. Tankred je ustavil ubijanje in beguncem v mo\xc5\xa1eji zagotovil za\xc5\xa1\xc4\x8dito. Ko so branilci ju\xc5\xbenega obzidja izvedeli za padec severnega obzidja, so pobegnili v citadelo in omogo\xc4\x8dili Rajmondu in njegovim Provansalcem vdor v mesto. Poveljnik garnizona Iftikar al-Dawla je napadalcem ponudil predajo citadele v zameno za varen odhod v Askalon._NEWLINE_Popoldne se je za\xc4\x8del pokol, ki je trajal do naslednjega jutra. Muslimane so pobili brez izjeme, Judje, ki so se zatekli v sinagogo, pa so zgoreli v podtaknjenem po\xc5\xbearu. Naslednji dan so poklali tudi Tankredove ujetnike v mo\xc5\xa1eji Al-Aqsa. Nekaj muslimanov in Judov je pokol vseeno pre\xc5\xbeivelo. Nekaterim je uspelo pobegniti ali so jih ujeli, da bi zanje kasneje dobili odkupnino. Pravoslavne kr\xc5\xa1\xc4\x8danske prebivalce so \xc5\xbee pred obleganjem izgnali iz mesta in so se zato pokolu izognili._NEWLINE_Anonimni avtor Geste Francorum, za katerega nekateri trdijo, da pretirava, je zapisal: \xc2\xbbPokol je bil tako velik, da so na\xc5\xa1i ljudje do gle\xc5\xbenjev bredli po krvi\xc2\xab. Fulcher iz Chartresa je o tem napisal: \xc2\xbb\xc4\x8ce bi bili tam, bi videli, da so bile na\xc5\xa1e noge do gle\xc5\xbenjev rde\xc4\x8de od krvi poklanih \xc5\xbertev. Kaj naj \xc5\xa1e re\xc4\x8dem? Nih\xc4\x8de ni ostal \xc5\xbeiv, ker nismo prizanesli niti \xc5\xbeenskam niti otrokom\xc2\xab. Tudi Gesta Francorum pravi, da je nekaj ljudem uspelo pobegniti iz mesta: \xc2\xbbKo so bili pogani premagani, so na\xc5\xa1i ljudje zajeli veliko \xc5\xa1tevilo ljudi, tako mo\xc5\xa1kih kot \xc5\xbeensk. Zajete so pobili ali jih obdr\xc5\xbeali kot ujetnike, kakor so pa\xc4\x8d hoteli\xc2\xab. V nadaljevanju kronike pi\xc5\xa1e: \xc2\xbbNa\xc5\xa1i vodje so nato ukazali, naj Saracene zaradi neznosnega smradu pobijamo zunaj mesta. Celo mesto je bilo polno trupel in \xc5\xbeivi Saraceni so morali vle\xc4\x8di mrtve pred mestna vrata in jih zlagati v kopice, kot se zidajo hi\xc5\xa1e. Nih\xc4\x8de \xc5\xa1e nikoli ni videl tak\xc5\xa1nega pokola poganov. Na pogrebne grmade so jih zlagali v piramide in samo Bog ve, koliko jih je bilo\xc2\xab._NEWLINE_Pripovedi o\xc4\x8dividcev ne dopu\xc5\xa1\xc4\x8dajo nobenega dvoma, da je bil pokol po osvojitvi mesta velik, opisi v kasnej\xc5\xa1ih srednjeve\xc5\xa1kih kronikah pa so po mnenju nekaterih zgodovinarjev pretirani in da so delno razultat vpliva islamskih virov, delno pa rezultat napa\xc4\x8dnih tolma\xc4\x8denj apokalipti\xc4\x8dnega jezika, s katerim so kronisti opisovali prizore. Takratni muslimanski odzivi na pokol so bili v primerjavi s kasnej\xc5\xa1imi polemikami o teh dogodkih skromni.\n_START_SECTION_\nPosledice\n_START_PARAGRAPH_\nPrva kri\xc5\xbearska vojna je za Evropo brez dvoma pomenila velik uspeh. Po vojni se je za\xc4\x8del razcvet ve\xc4\x8djih mest, ki je pomenil nov denar za financiranje novih odprav. Italijanske obmorske mestne dr\xc5\xbeave, posebno Bene\xc5\xa1ka in Genovska republika, so za\xc4\x8dele \xc5\xa1iriti trgovino na Bli\xc5\xbenji vzhod. Pape\xc5\xbei so na kri\xc5\xbearje gledali kot na sredstvo za \xc5\xa1irjenje svojega vpliva in voja\xc5\xa1ko silo za naslednje vojne z versko vsebino. Vojna je spremenila tudi poglede na vero: verska disciplina, ki je pred tem veljala samo za duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino, se je prenesla tudi na vojake, tako da je nastala nova predstava o verskemu vojaku in vite\xc5\xa1ki \xc4\x8dasti._NEWLINE_Kri\xc5\xbearje, ki so pre\xc5\xbeiveli pohod v Jeruzalem in se vrnili v Evropo, so imeli za heroje. Robert Flandrijski je v zahvalo za svoja juna\xc5\xa1tva dobil vzdevek Hierosolymitanus - Jeruzalemski. Godfrej Bouillonski je postal legenda \xc5\xbee nekaj let po svoji smrti. Odsotnost kri\xc5\xbearjev je v mnogih primerih mo\xc4\x8dno vplivala na doma\xc4\x8de politi\xc4\x8dno stanje. Med odsotnostjo Roberta Curthosa na primer je angle\xc5\xa1ka krona pre\xc5\xa1la namesto nanj na njegovega brata Henrika I. Angle\xc5\xa1kega, kar je povzro\xc4\x8dilo spor, ki se je kon\xc4\x8dal \xc5\xa1ele po bitki pri Tinchebrayu leta 1106._NEWLINE_Na Bli\xc5\xbenjem vzhodu je kri\xc5\xbearski vojni sledila ustanovitev kri\xc5\xbearskih dr\xc5\xbeav v Edesi, Antiohiji, Jeruzalemu in Tripoliju ter armenskega kraljestva Kilikija v Anatoliji. Pritisk Seld\xc5\xbeukov na Bizantinsko cesarstvo se je zato zmanj\xc5\xa1al in cesarstvo je s pomo\xc4\x8djo kri\xc5\xbearjev ponovno osvojilo nekaj svojega prej\xc5\xa1njega anatolskega ozemlja. V 12. stoletju je na Bli\xc5\xbenjem vzhodu zavladalo obdobje relativnega miru in razcveta._NEWLINE_Vpliv novih kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih dr\xc5\xbeav na muslimanske dr\xc5\xbeave na vzhodu je bil postopen, vendar pomemben. Smrt Malik \xc5\xa0aha leta 1092 je povzro\xc4\x8dila politi\xc4\x8dno nestabilnost in delitev Seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kega cesarstva, ki je prepre\xc4\x8dila usklajeno seld\xc5\xbeu\xc5\xa1ko obrambo pred agresivnimi in eskpanzionisti\xc4\x8dnimi latinskimi dr\xc5\xbeavami. Sodelovanje med muslimanskimi dr\xc5\xbeavami je bilo ve\xc4\x8d desetletij te\xc5\xbeavno, potem pa so se od Egipta do Sirije in Bagdada postopoma za\xc4\x8deli \xc5\xa1iriti pozivi za izgon kri\xc5\xbearjev, ki so dosegli vi\xc5\xa1ek z zdru\xc5\xbeenjem bi\xc5\xbenjevzhodnih dr\xc5\xbeavic pod ajubidsko oblastjo in Saladinovo osvojitvijo Jeruzalema leta 1187._NEWLINE_Pape\xc5\xbeu Urbanu II., ki je bil odgovoren za prvo kri\xc5\xbearsko vojno, pape\xc5\xa1tva kot vrhovne duhovne avtoritete ni uspelo raz\xc5\xa1iriti na Vzhod. Tudi razkola med Vzhodno in Zahodno cerkvijo, ki je nastal leta 1054, mu ni uspelo premostiti. Ravno obratno: razkol je postal \xc5\xa1e globlji in je dosegel vi\xc5\xa1ek v \xc4\x8detrti kri\xc5\xbearski vojni, v kateri so Latinci leta 1204 popolnoma izropali Konstantinopel in pobili ogromno njegovih prebivalcev. Bizantinsko cesarstvo je po tej vojni za\xc4\x8delo slabeti in je na koncu postalo lahek plen osmanskih Turkov.\n_START_SECTION_\nRomarji\n_START_PARAGRAPH_\nUdele\xc5\xbeencev pohoda, ki se sedaj imenuje kri\xc5\xbearski, prvotno niso imeli za kri\xc5\xbearje. Zanje so uporabljali razli\xc4\x8dna imena, na primer romarji (latinsko: peregrinatores), verniki svetega Petra (fideles Sancti Petri) ali Kristusovi vitezi (milites Christi). Pohod so imeli za potovanje (iter) ali romanje (peregrinatio), \xc4\x8deprav romarji niso smeli nositi oro\xc5\xbeja._NEWLINE_Vsi romarji so se pred odhodom zaobljubili (votus), da bodo romali do Jeruzalema in so zato dobili kri\xc5\xbe (crux), ki so ga obi\xc4\x8dajno pri\xc5\xa1ili na svoja obla\xc4\x8dila. Iz tega so nastali izrazi, da so vzeli kri\xc5\xbe, kri\xc5\xbear in kri\xc5\xbearski pohod oziroma kri\xc5\xbearska vojna. Kazen za prelom zaobljube je bila izob\xc4\x8denje. Romanje je bilo odprto za vse, ki so se ga \xc5\xbeeleli udele\xc5\xbeiti. Neza\xc5\xbeelene kandidate, se pravi \xc5\xbeenske, otroke, ostarele in bolne, so posku\xc5\xa1ali prepri\xc4\x8dati, naj se pohoda ne udele\xc5\xbeijo, vendar jim tega niso mogli prepre\xc4\x8diti.\n_START_SECTION_\nVzroki za udele\xc5\xbebo\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi kri\xc5\xbearski pohod, ki se je za\xc4\x8del s skromno pro\xc5\xa1njo bizantinskega cesarja Alekseja za voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d v vojni proti Seld\xc5\xbeukom, se je spremenil v preseljevanje narodov. Vzrokov za tako mno\xc5\xbei\xc4\x8dno udele\xc5\xbebo razli\xc4\x8dnih dru\xc5\xbebenih slojev prebivalcev je ve\xc4\x8d._NEWLINE_V kri\xc5\xbearju sta se dva srednjeve\xc5\xa1ka lika \xe2\x80\x93 sveti vojak in romar \xe2\x80\x93 zlila v enega. Kot sveti vojak v sveti vojni se je lahko za Cerkev z vsemi njenimi duhovnimi dobrinami bojeval kdor koli in je zato od nje dobil odvezo vseh grehov ali celo mu\xc4\x8deni\xc5\xa1tvo, \xc4\x8de je padel v boju. Podporo Cerkve in odvezo grehov je dobil tudi kot romar na romanju. Te odveze se seveda ne sme ena\xc4\x8diti s sicer\xc5\xa1njo srednjeve\xc5\xa1ko odvezo, ki se je prodajala in kupovala kot trgovsko blago. Udele\xc5\xbeba na pohodu je bila ena od oblik pokore oziroma samokaznovanja._NEWLINE_Nekateri so se pohoda morali udele\xc5\xbeili preprosto zato, ker je tako zahteval njihov zemlji\xc5\xa1ki gospod. Revnej\xc5\xa1i sloji prebivalstva so za vodstvo pogosto zaprosili lokalne plemi\xc4\x8de, ker so bili zato na romanju bolj varni kot tisti, ki so potovali sami._NEWLINE_Eden od vzrokov so bile tudi dru\xc5\xbeinske obveznosti. Mnogo ljudi se je pridru\xc5\xbeilo pohodu preprosto zato, da so spremljali sorodnika, ki je dal kri\xc5\xbearsko zaobljubo. Nekaterim plemi\xc4\x8dem, pa tudi kraljem in njihovim naslednikom, je bila udele\xc5\xbeba zaradi njihovega polo\xc5\xbeaja in nestabilnosti dr\xc5\xbeav prepovedana.\n_START_SECTION_\nDuhovne in posvetne nagrade\n_START_PARAGRAPH_\nPoziv na kri\xc5\xbearsko vojno je pri\xc5\xa1el v \xc4\x8dasu, ko je obdobje bogatih \xc5\xbeetev pove\xc4\x8dalo \xc5\xa1tevilo evropskega prebivalstva, s \xc4\x8dimer se je pove\xc4\x8dalo tudi \xc5\xa1tevilo mo\xc5\xa1kih, sposobnih za vojskovanje. V \xc5\xa0paniji se je za\xc4\x8dela rekonkvista in obdobje kri\xc5\xbearskih vojn. Pove\xc4\x8danje \xc5\xa1tevila prebivalcev je po drugi strani pomenilo, da je bilo doma vedno manj mo\xc5\xbenosti in prilo\xc5\xbenosti za doseganje tako duhovnih kot posvetnih ciljev. Obljuba, da je na vzhodu mogo\xc4\x8de za\xc4\x8deti \xc5\xbeiveti znova in mnogo la\xc5\xbee kot doma, je zato mnogo ljudi prepri\xc4\x8dala, da so zapustili svoje domove._NEWLINE_Mnogi poznavalci takratnih dogajanj trdijo, da so bili jedro udele\xc5\xbeencev mlaj\xc5\xa1i sinovi plemi\xc4\x8dev, ki zaradi dednega prava niso imeli nobenih mo\xc5\xbenosti, da bi dobili zemljo in visok dru\xc5\xbebeni vpliv, in obubo\xc5\xbeani vitezi, ki so na vzhodu iskali novo \xc5\xbeivljenje in premo\xc5\xbeenje. Mnogi so se \xc5\xbee pred tem borili proti muslimanom v ju\xc5\xbeni \xc5\xa0paniji ali so imeli sorodnike, ki so bili tam. Pomembne so bile tudi govorice o zakladih in sklepanje: \xc2\xbb\xc4\x8de je \xc5\xbee v \xc5\xa0paniji toliko bogastva, koliko ga je \xc5\xa1ele v Jeruzalemu\xc2\xab. Vse to je verjetno res, vendar to nikakor ni bila dovolj velika motivacija za tako mno\xc5\xbei\xc4\x8den odziv._NEWLINE_Sodobne raziskave ka\xc5\xbeejo, da je kljub Urbanovim obljubam duhovnih in posvetnih koristi, prevladala duhovna plat. Nedavna raziskava Jonathana Riley-Smitha je pokazala, da je bil kri\xc5\xbearski pohod izredno drag podvig, ki so si ga lahko privo\xc5\xa1\xc4\x8dili samo bolj premo\xc5\xbeni plemi\xc4\x8di, kot sta bila na primer Hugo Vermandoi\xc5\xa1ki in Robert Curthose, ki sta bila v sorodu s francosko oziroma angle\xc5\xa1ko kraljevo dru\xc5\xbeino, in Rajmond Toulu\xc5\xa1ki, ki je vladal ve\xc4\x8dini ju\xc5\xbene Francije. Stro\xc5\xa1ki potovanja so bili tako visoki, da so tudi nekateri premo\xc5\xbeni plemi\xc4\x8di morali prodati svojo zemljo sorodnikom ali Cerkvi, da so si omogo\xc4\x8dili odhod na vzhod. Mnogo dru\xc5\xbein je zaradi izposojenega denarja obubo\xc5\xbealo. Riley-Smith pravi: \xc2\xbbPrav nobenega dokaza ni, da je bila kri\xc5\xbearska vojna prilo\xc5\xbenost, v kateri so se dru\xc5\xbeine znebile odve\xc4\x8dnin sinov in se na ta na\xc4\x8din razbremenile\xc2\xab._NEWLINE_Primer, da je duhovna motivacija prevladovala nad posvetno, sta Godfrej Bouillonski in njegov brat Baldvin. Brata sta pozabila na pretekle spore s Cerkvijo in zapustila svoje premo\xc5\xbeenje lokalni duhov\xc5\xa1\xc4\x8dini. Dokumente o predaji premo\xc5\xbeenja so napisali kar predstavniki cerkve in ne onadva, kar naj bi pomenilo, da jima ni mar za posvetne re\xc4\x8di, ampak samo za svojo romarsko zaprisego._NEWLINE_Bolj revni plemi\xc4\x8di (minores, premo\xc5\xbeni plemi\xc4\x8di so se imenovali principes) so lahko pre\xc5\xbeiveli samo z darovi ali tako, da so slu\xc5\xbeili bolj premo\xc5\xbenim plemi\xc4\x8dem. Tak\xc5\xa1en je bil na primer Tankred, ki je slu\xc5\xbeil svojemu stricu Bohemondu._NEWLINE_Kasnej\xc5\xa1e kri\xc5\xbearske vojne so financirali premo\xc5\xbeni kralji in cesarji, ali pa so zanje uvedli posebne kri\xc5\xbearske davke.\n_START_SECTION_\nVojna v umetnosti in literaturi\n_START_PARAGRAPH_\nUspehi kri\xc5\xbearske vojne so navdihnili domi\xc5\xa1ljijo pesnikov v Franciji in za\xc4\x8deli so pisati razne chansons de geste, v katerih so opevali podvige Godfreja Bujonskega in drugih kri\xc5\xbearjev. Najslavnej\xc5\xa1a je na pol zgodovinska pesnitev Chanson d\'Antioche, druge pa so popolnoma izmi\xc5\xa1ljene in opisujejo tudi boje z zmaji ali na primer vpletajo Godfrejeve naslednike v legendo o Labodjem vitezu._NEWLINE_Prvi pohod je navdihoval tudi umetnike v kasnej\xc5\xa1ih stoletjih. Leta 1580 je Torquato Tasso napisal svojo v glavnem izmi\xc5\xa1ljeno pesnitev Osvobojeni Jeruzalem, ki opisuje osvojitev Jeruzalema. V 9. stoletju je podobno pesnitev napisal Tommaso Grossi. Pesnitev je bila podlaga za Verdijevo opero I Lombardi alla prima crociata (Lombardi na prvem kri\xc5\xbearskem pohodu)._NEWLINE_Mnogo gravur s prizori s prvega kri\xc5\xbearskega pohoda je izdelal Gustave Dor\xc3\xa9.'