b"\n_START_ARTICLE_\nColeman Hawkins\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nHawkins se je rodil leta 1904 v Saint Joseph, Misuri. \xc4\x8ceprav trdijo nekateri viri, da se je rodil leta 1901, ni nobenega dokaza, s katerim bi to lahko dokazali; namesto tega je verjetno zapis o prvem otroku Hawkinsonovih star\xc5\xa1ev, deklici, rojeni leta 1901, ki je umrla v 2. letu starosti, izvor napa\xc4\x8dnih predvidevanj. Ime Coleman je dobil po maminem imenu Cordelia._NEWLINE_Srednjo \xc5\xa1olo je obiskoval v Chicagu, kasneje pa v Topeki, Kansas. Kasneje je trdil, da je, \xc5\xa1e med obiskovanjem srednje \xc5\xa1ole, dve leti \xc5\xa1tudiral harmonijo in kompozicijo na kolid\xc5\xbeu Washburn v Topeki. V svoji mladosti je igral klavir in \xc4\x8delo, saksofon pa je pri\xc4\x8del igrati v 9. letu starosti. Do 14. leta starosti je igral saksofon okrog po vzhodnem Kansasu.\n_START_SECTION_\n1921\xe2\x80\x931939\n_START_PARAGRAPH_\nHawkinsov prvi ve\xc4\x8dji nastop je bil leta 1921 z zasedbo Mamie Smith's Jazz Hounds, katere polnopravni \xc4\x8dlan je bil od aprila 1922 do 1923, ko se je naselil v New Yorku. V zasedbi se je med drugimi sre\xc4\x8dal z glasbeniki kot so bili Garvin Bushell, Everett Robbins, Bubber Miley in Herb Flemming. Zatem se je Hawkins pridru\xc5\xbeil orkestru Fletcherja Hendersona, kjer je ostal do leta 1934, ob\xc4\x8dasno pa je igral tudi klarinet in basovski saksofon. Hawkinsovo igranje se je bistveno spremenilo med Armstrongovem obdobju v Hendersonovem orkestru (1924\xe2\x80\x9325). Konec 20. let je Hawkins sodeloval pri nekaterih najzgodnej\xc5\xa1ih medrasnih snemanjih z zasedbo Mound City Blue Blowers. V tem \xc4\x8dasu je pri Hendersonu postal zvezdni\xc5\xa1ki solist s pove\xc4\x8danim poudarkom na plo\xc5\xa1\xc4\x8dah. Med igranjem s Hendersonovim orkestrom, je skupaj z Redom Allnom posnel serijo posnetkov manj\xc5\xa1ih zasedb za American Records Corporation in njene zalo\xc5\xbebe Perfect Records, Melotone Records, Romeo Records in Oriole Records. Hawkins je med letoma 1933 in 1934 prav tako posnel ve\xc4\x8d solisti\xc4\x8dnih posnetkov s klavirjem ali spremljevalno zasedbo, sestavljeno iz Hendersonovih glasbenikov, malce pred svojim obdobjem v Evropi. 2. februarja 1934 je sodeloval na snemanju Bennyja Goodmana za Columbia Records, kjer je kot gostujo\xc4\x8da pevka sodelovala tudi Mildred Bailey._NEWLINE_Konec leta 1934 je Hawkins sprejel povabilo za igranje z orkestrom Jacka Hyltona v Londonu, nato pa je kot solist koncertiral po Evropi vse do leta 1939. Leta 1937 je koncertiral in snemal z Djangom Reinhardtom in Bennyjem Carterjem v Parizu. Po vrnitvni v ZDA, je 11. oktobra 1939 posnel skladbo \xc2\xbbBody and Soul\xc2\xab, ki jo je izvedel v newyor\xc5\xa1kem lokalu Berta Kellyja, Kelly's Stables. Pri enem najbolj znanih posnetkov swinga, Hawkins melodije skoraj v celoti ni upo\xc5\xa1teval in je le prve \xc5\xa1tiri takte izvedel na prepoznavni na\xc4\x8din. Pri raziskovanju harmonske strukture skladbe, mnogi menijo, da je bil to naslednji evolucijski korak v snemanju jazza, po Armstrongovi \xc2\xbbWest End Blues\xc2\xab\xc2\xa0leta 1928._NEWLINE_Zaradi Hawkinsovega obdobja turnej po Evropi med letoma 1934 in 1939, so se v ZDA uveljavili \xc5\xa1tevilni drugi tenorski saksofonisti, kot so Lester Young, Ben Webster in Chu Berry.\n_START_SECTION_\n40. in 50. leta\n_START_PARAGRAPH_\nPo neuspe\xc5\xa1nem poskusu ustanovitve big banda, je bil Hawkins vodja ansambla v lokalu Kelly's Stables na 52nd Street, kjer so igrali \xc5\xa1e Thelonious Monk, Oscar Pettiford, Miles Davis in Max Roach. Hawkins je vedno opazil nove talente in stile, bil pa je vodja, po mnenju \xc5\xa1tevilnih, prvega bebopovskega snemanja leta 1944, na katerem so sodelovali \xc5\xa1e Dizzy Gillespie, Pettiford in Roach. Kasneje je koncertiral s Howardom McGheejem in snemal z J. J. Johnsonom in Fatsom Navarrom. Sodeloval je tudi z Jazz at the Philharmonic._NEWLINE_Po letu 1948 je Hawkins razdelil svoj \xc4\x8das med New York in Evropo ter ustvaril \xc5\xa1tevilne posnetke. Leta 1948 je posnel skladbo \xc2\xbbPicasso\xc2\xab\xc2\xa0za saksofon brez spremljave._NEWLINE_V 50. letih je Hawkins koncertiral z bolj tradicionalnimi glasbeniki kot sta Red Allen in Roy Eldridge, s katerim je leta 1957 nastopil na Newport Jazz Festivalu ter posnel album Coleman Hawkins Encounters Ben Webster, z zasedbo Hawkins, Ben Webster (tenorski saksofon), Oscar Peterson (klavir), Herb Ellis (kitara), Ray Brown (bas) in Alvin Stoller (bobni)._NEWLINE_Hawkins je vplival na \xc5\xa1tevilne izvajalce bebopa, v svoji kasnej\xc5\xa1i karieri pa je snemal in nastopal s tako avanturisti\xc4\x8dnimi glasbeniki kot sta Sonny Rollins, ki ga je navedel kot najve\xc4\x8dji vpliv, in John Coltrane. Hawkins se je pojavil tudi na albumu Thelonious Monk with John Coltrane.\n_START_SECTION_\n1960\xe2\x80\x931969\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1960 je Hawkins kot gost sodeloval pri snemanju skladbe \xc2\xbbDriva Man\xc2\xab, ki je iz\xc5\xa1la na Roachevem albumu We Insist!. V 60. letih je Hawkins redno nastopal v lokalu Village Vanguard na Manhattanu. V tem \xc4\x8dasu je Hawkins pri\xc4\x8del redno u\xc5\xbeivati ve\xc4\x8dje koli\xc4\x8dine alkohola in njegove posnetki so postajali vse slab\xc5\xa1i. Vseeno je ta\xc4\x8das snemal za zalo\xc5\xbebo Impulse! Records, ki je izdala tudi album Duke Ellington Meets Coleman Hawkins. Zadnji\xc4\x8d je snemal leta 1967._NEWLINE_Zdravje mu je vse bolj pe\xc5\xa1alo, leta 1969 pa je podlegel bolezni jeter. Pokopan je bil na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du Woodlawn Cemetery v \xc4\x8detrti Bronx v New Yorku._NEWLINE_Leta 1990 je britanski jazzovski zgodovinar John Chilton izdal Hawkinsovo biografijo The Song of the Hawk."