b'\n_START_ARTICLE_\nZenon\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nZenon je bil Parmenidov u\xc4\x8denec, katerega te\xc5\xbeki nauk je populariziral in branil pred \xc5\xa1tevilnimi kritiki. Verjetno je nekaj \xc4\x8dasa \xc5\xbeivel v Atenah in naj bi med drugimi pou\xc4\x8deval Perikla. Smatral je, da nas \xc4\x8dutila varajo in da nam lahko samo um poda pravo in resni\xc4\x8dno spoznanje. Prvi je uporabil metodo posrednega dokaza. Z duhovitimi paradoksi je kazal na varljivost na\xc5\xa1ih obi\xc4\x8dajnih, s \xc4\x8dutili dobljenih predo\xc4\x8db. V svojih znamenitih aporijah (najbolj znane so: Ahil in \xc5\xbeelva, Lete\xc4\x8da pu\xc5\xa1\xc4\x8dica, Stadion in Dihotomija) je posku\xc5\xa1al pokazati na nezmo\xc5\xbenost gibanja in na prividnost mnogoterosti, s \xc4\x8dimer je branil Parmenidovo tezo o eni, ve\xc4\x8dni, nespremenljivi in negibni biti. Aristotel je pozneje navajal ugovore proti aporijam. Zenonove aporije so odkrile nekatera resni\xc4\x8dna protislovja v raznih procesih in so kazale na notranjo dialektiko dolo\xc4\x8denih objektov, katero so prista\xc5\xa1i njegove elejske (eleatske) \xc5\xa1ole pripisali subjektivni prividnosti, mnenju in nezmo\xc5\xbenosti \xc4\x8dutnega spoznanja. S tem je bil izumitelj dialektike. Ker so njegovi paradoksi temeljili na domnevi, da sta prostor in \xc4\x8das neskon\xc4\x8dno deljiva, je vplival na Demokrita in atomiste._NEWLINE_Postavil je problem kontinuuma, ki je dobil poseben pomen v Cantorjevi teoriji mno\xc5\xbeic in v kvantni fiziki. Pozneje je Gregory pokazal na obstoj konvergentnih vrst, v katerih neskon\xc4\x8dno \xc5\xa1tevilo \xc4\x8dlenov daje kon\xc4\x8dno vsoto. Paradoks o Ahilu in \xc5\xbeelvi je bil, ne da bi za to vedel Zenon, povezan s konvergen\xc4\x8dno vrsto. Prav tako ni bilo metode za ra\xc4\x8dunanje z neskon\xc4\x8dno deljivim, \xc4\x8detudi bi to bilo mogo\xc4\x8de, dokler ni Newton odkril integralnega ra\xc4\x8duna.'