b'\n_START_ARTICLE_\nKata Tjuta\n_START_SECTION_\nMo\xc4\x8dvirje zapre pot\n_START_PARAGRAPH_\nErnest Giles je pri raziskovanju prodrl v velik del avstralske notranj\xc5\xa1\xc4\x8dine. Skupino Kata Tjuta je zagledal na obzorju leta 1872, vendar ni mogel do nje, ker mu je pot zaprlo slano blato 80 km severno od hribovja. Nekaj njegovih konj se je pogreznilo v blato do trebuha in jih je skoraj izgubil. Jezeru je dal ime Amadeusovo jezero - po \xc5\xa1panskem kralju, podporniku znanosti. Plitva jezerska voda se razlije in izgine, a v\xc4\x8dasih prekrije ve\xc4\x8d kot 780 kvadratnih km ozemlja. Giles je \xc5\xa1ele leta 1873 na\xc5\xa1el pot okoli jezera do nenavadnega rde\xc4\x8dega hribovja. Zdaj vsako leto ve\xc4\x8d kot 80 000 turistov obi\xc5\xa1\xc4\x8de Olge, zlasti spomladi, ko cvetje preplavlja soteske. Kope so najlep\xc5\xa1e s poti po Olgini soteski, ki se zo\xc5\xbei v tesen, preden se zapre v Dolino vetrov. Ob son\xc4\x8dnem zahodu segajo na zahodni ravnini sence dreves in sipin do njihovih vzno\xc5\xbeij. Ko sonce toni in se no\xc4\x8di, se barva skal po\xc4\x8dasi spreminja iz \xc5\xbeare\xc4\x8de rde\xc4\x8de v temno, zamolklo slezasto.'