b'\n_START_ARTICLE_\nDiego Vel\xc3\xa1zquez\n_START_SECTION_\nMladost in u\xc4\x8dna doba\n_START_PARAGRAPH_\nDiego Rodr\xc3\xadguez de Silva y Vel\xc3\xa1zquez je bil kr\xc5\xa1\xc4\x8den 6. junija 1599, v cerkvi Svetega Petra v Sevilji. Glede datuma rojstva, si Bardi upa trditi, da se je verjetno rodil dan prej, torej 5. junija 1599._NEWLINE_Bil je najstarej\xc5\xa1i izmed osmih bratov. Njegov o\xc4\x8de, Jo\xc3\xa3o Rodr\xc3\xadgues da Silva, je bil portugalec. Njegovi stari star\xc5\xa1i po o\xc4\x8detovi strani so se naselili v mestu Oporto. Diegova mati, Jer\xc3\xb3nima Vel\xc3\xa1zquez, je prihajala iz Sevilje. Po zelo raz\xc5\xa1irjeni tradiciji po Andaluziji, je Diego prevzel priimek svoje matere, \xc4\x8deprav se je ob\xc4\x8dasno podpisoval tudi kot\xc2\xa0\xc2\xbbSilva Vel\xc3\xa1zquez\xc2\xab, uporabljajo\xc4\x8d o\xc4\x8detov priimek. Dru\xc5\xbeina se je uvr\xc5\xa1\xc4\x8dala med malo plemstvo mesta. O\xc4\x8de je bil nezaposlen, verjetno je, da so \xc5\xbeiveli od pobiranja najemnin. _NEWLINE_Sevilja je bilo najbolj bogato in naseljeno mesto v \xc5\xa0paniji, prav tako pa je bilo to najbolj raznoliko, kot tudi najbolj odprto mesto v Imperiju. Razpolagala je s trgovskim monopolom z Ameriko in imela pomembno kolonijo italijanskih in flamskih trgovcev. Prav tako je bila sede\xc5\xbe Cerkve. V Sevilji je \xc5\xbeivelo ve\xc4\x8d velikih slikarjev._NEWLINE_Vel\xc3\xa1zquezov talent se je pokazal \xc5\xbee v njegovih zgodnjih letih. Po navedbah Antonia Palomina, se je s komaj dopolnjenimi desetimi leti za\xc4\x8del u\xc4\x8diti v delavnici Francisca Herrera el Vieja, presti\xc5\xbenega seviljanskega slikarja 17. stoletja. Imel pa je nevzdr\xc5\xbeen karakter, \xc4\x8desar mladi u\xc4\x8denec ni mogel prenesti. Bivanje v Herrerovi delavnici, ki ni bilo dokumentirano, je moralo biti kratko, saj je v oktobru 1611 Jo\xc3\xa3o Rodr\xc3\xadgues podpisal\xc2\xa0\xc2\xbbvajeni\xc5\xa1ko pismo\xc2\xab\xc2\xa0svojemu sinu Diegu za Francisca Pacheca, s katerim se je obvezal k \xc5\xa1estletnemu izobra\xc5\xbeevanju, z za\xc4\x8detkom decembra 1610._NEWLINE_V Pachecovi delavnici, kjer je slikar povezoval cerkvene ambiente z intelektualnimi, je pridobil svojo prvo tehni\xc4\x8dno obliko in estetske ideje. Pogodba je vsebovala obi\xc4\x8dajne pogoje slu\xc5\xbein\xc4\x8dadi: mladi vajenec, ki je bil nastanjen v u\xc4\x8diteljevi hi\xc5\xa1i, mu je moral stre\xc4\x8di, med drugim pa je tudi moral mleti barve, pregrevati mizarski klej, bistriti premaze, napenjati platna in montirati ogrodje. V zameno mu je u\xc4\x8ditelj moral nuditi hrano, hi\xc5\xa1o in posteljo, moral je prispevati za obleke in ga oskrbeti s \xc4\x8devlji, ter ga nau\xc4\x8diti umetnosti.\n_START_SECTION_\nSamostojna umetni\xc5\xa1ka pot\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1618 se je Vel\xc3\xa1zquez poro\xc4\x8dil s h\xc4\x8derjo Juana Pacheca in za\xc4\x8del delati kot samostojni umetnik. V naslednjih treh letih sta se mu rodili dve h\xc4\x8deri, od katerih je pre\xc5\xbeivela le ena, ki se je pozneje poro\xc4\x8dila s slikarjem Franciscom Bautista del Mazo, mlaj\xc5\xa1a h\xc4\x8di, Ignacia de Silva Vel\xc3\xa1zquez y Pacheco, rojena 1621, pa je umrla kot otrok. Njegovo delo je bilo predvsem portretno slikarstvo. Med njegovimi najzgodnej\xc5\xa1imi deli so portreti posameznikov in skupin navadnih ljudi, imenovani Bodegones. Pod pojmom Bodeg\xc3\xb3n se razume slikanje \xc5\xa1panskih slikarjev tiho\xc5\xbeitij in elementov in ambientov iz kuhinje ter navadnih ljudi. Iz tega zgodnjega obdobja je tudi slika Vodonosec iz Sevilje, ki \xc5\xbee ka\xc5\xbee na njegov talent. Njegovi znani sveti podobi iz tega zgodnjega obdobja sta Adoraci\xc3\xb3n de los Reyes (1619, \xc4\x8ca\xc5\xa1\xc4\x8denje treh kraljev) in Jes\xc3\xbas y los Peregrinos de Emaus (1626, Kristus in romarji Emavs), ki ka\xc5\xbeeta skrben realizem. _NEWLINE_Leta 1622 je od\xc5\xa1el v Madrid, najprej v samostansko pala\xc4\x8do El Escorial. Verjetno je med potjo obiskal tudi El Greca v Toledu, v mestu pa spoznal \xc5\xa1e druge slikarje (Pedro de Orrente (1580-1645) in Juan S\xc3\xa1nchez Cot\xc3\xa1n (1561-1627)). Spomladi leta 1623 je postal dvorni slikar in pri\xc4\x8dela se je njegova sijajna kariera. V kraljevem gradu je dobil prostor za atelje ter pla\xc4\x8do dvornega slikarja, k njemu pa se je preselila tudi dru\xc5\xbeina. Naslika ve\xc4\x8d portretov: portret slavnega pesnika Luis de G\xc3\xb3ngora, grofa Olivaresa (prvega ministra), duhovnika Juana de Fonseca. Njegov slog se nekoliko spremeni, zmeh\xc4\x8da in ni ve\xc4\x8d grobo naturalisti\xc4\x8den. Leta 1627 je kralj Filip IV. razpisal tekmovanje med svojimi dvornimi slikarji (Rodrigo de Villandrando, Gonzalez, Eugenio Vicente Caxes in Vincenzo Carducci), ki so si bili konkurenti. Vel\xc3\xa1zquez je gladko zmagal, kot nagrado pa bil imenovan za komornika, kar je pomenilo najem brezpla\xc4\x8dnega stanovanja v pala\xc4\x8di in brezpla\xc4\x8dno zdravljenje. Med \xc5\xa1tirimi dvornimi slikarji je Vel\xc3\xa1zquez tako pridobil edinstveno prednost. Vel\xc3\xa1zquezov sloves izjemnega portretista je rasel zelo hitro, tako da se je dal portretirati tudi angle\xc5\xa1ki kralj Karel I., v \xc4\x8dasu bivanja na \xc5\xa1panskem dvoru. Na \xc5\xbealost je ta slika izgubljena. V letu 1628 je devet mesecev kot gost \xc5\xa1panskega kralja v Madridu bival Peter Paul Rubens. Vel\xc3\xa1zquez ga je seznanil s \xc5\xa1panskim slikarstvom, Rubens pa ga je navdu\xc5\xa1il za obisk Italije._NEWLINE_Vel\xc3\xa1zquez je leta 1629 prvi\xc4\x8d odpotoval v Italijo in obiskal Genovo in Benetke ter Firence in Rim. Pot z ladjo je kasneje botrovala znani mojstrovini Predaja Brede. Na poti je kopiral stare mojstre: v Benetkah Tintorettovo Kri\xc5\xbeanje in Zadnja ve\xc4\x8derja, v Rimu Rafaela in Michelangela. Sam pa je naslikal dve zgodovinski sliki: Apolon v Vulkanovi kova\xc4\x8dnici (1630, Prado, Madrid) v katerem se \xc4\x8duti Rubensov vpliv in Jo\xc5\xbeef krvav pla\xc5\xa1\xc4\x8d prinese Jakobu (1630, El Escorial, Madrid). V Rimu je nekaj \xc4\x8dasa pre\xc5\xbeivel v Villi Medici, kjer je \xc5\xa1tudiral anti\xc4\x8dne umetnine in naslikal dve sliki v zanimivem skoraj ekspresionisti\xc4\x8dnem slogu. Ob koncu potovanja v Neaplju, leta 1631, sre\xc4\x8da svojega rojaka, slikarja Jusepa de Ribero, nakar se je vrnil v \xc5\xa0panijo._NEWLINE_Po vrnitvi v Madrid je Vel\xc3\xa1zquez naslikal \xc5\xa1tevilne portrete mladega princa in dedi\xc4\x8da \xc5\xa1panskega prestola. Nadaljeval je s slikanjem ne\xc5\xa1teto portretov kraljeve dru\xc5\xbeine in \xc5\xa1panskega dvora, kar je zmogel le zato, ker je imel veliko slikarsko delavnico in pomo\xc4\x8dnike. Na vseh portretih ima kralj poseben ovratnik imenovan golilla, kar je postala tedaj moda. Naslikal je konjeni\xc5\xa1ki portret ministra Olivaresa in tudi kralja Filipa II. Po njem je kipar Juan Mart\xc3\xadnez Montanes leta 1636 izdelal model kipa, ki ga je v bron ulil Pietro Tacca in sedaj stoji na trgu Plaza de Oriente v Madridu._NEWLINE_V letih 1634-1635 je ustvaril serijo slik za veliko slavnostno dvorano (Sal\xc3\xb3n de Reinos) v novi kraljevi pala\xc4\x8di Buen Retiro v Madridu in v letu 1636 slike v sobah v lovski ko\xc4\x8di Torre de la Parada v bli\xc5\xbeini Madrida z lovskimi portreti in portreti pal\xc4\x8dkov in \xc5\xa1aljivcev. Te je praviloma narisal s spo\xc5\xa1tovanjem in razumevanjem in se iz njih ni nor\xc4\x8deval. Kralj ga je imenoval za\xc2\xa0\xc2\xbbasistenta za garderobo\xc2\xab. Leta 1643 je Vel\xc3\xa1zquez napredoval v vodjo kraljevih zasebnih prostorov, isto letu pa je bil imenovan za pomo\xc4\x8dnika superintendenta za posebne gradbene projekte._NEWLINE_V nekaj naslednjih letih njegovo slikanje dose\xc5\xbee vrhunec v slikah: Venera v zrcalu (1644-1648) in Zgodba o Arahne (Las Hilanderas). Poleg \xc5\xa1tirideset portretov Filipa II. je slikal portrete drugih \xc4\x8dlanov kraljeve dru\xc5\xbeine: prve \xc5\xbeene Filipe, Elisabete Bourbonske in otrok, zlasti njenega najstarej\xc5\xa1ega sina, Don Baltasar Carlosa, od katerih je lep primer v zasebni zbirki v Buckinghamski pala\xc4\x8di. Najve\xc4\x8dja izmed verskih slik tega srednjega obdobja je kri\xc5\xbeanega Mesija (1632). To delo je izjemno izvirno, saj prikazuje Kristusa po smrti. Odre\xc5\xa1enikova glava visi na prsih in temni razmr\xc5\xa1eni lasje mu skrivajo del obraza._NEWLINE_Leta 1649 Vel\xc3\xa1zquez ponovno potuje v Italijo. Vel\xc3\xa1zquez odpluje iz Malage, pristane v Genovi in nadaljuje od Milana do Benetk in za kralja nakupi slike Tiziana, Tintoretta in Veroneseja. V Modeni je bil sprejet pri vojvodi in tukaj naslika njegov portret. V Rimu naslika portret pape\xc5\xbea Inocenca X., ki velja za enega najbolj\xc5\xa1ih portretov, saj je njegov izraz na obrazu zelo realisti\xc4\x8den. Nekateri so se bali, da bo pape\xc5\xbe u\xc5\xbealjen, vendar je delo z odobravanjem sprejel. Leta 1650 je v Rimu Vel\xc3\xa1zquez naslikal tudi portret Juan de Pareja (svojega pomo\xc4\x8dnika, ki ga je spremljal na potovanje), ki je zdaj v Metropolitanskem muzeju umetnosti v New Yorku, ZDA. Ta portret je pripomogel, da je bil sprejet na Rimsko Akademijo. Novembra 1650 de Pareja zapusti Velasqueza._NEWLINE_Leta 1651 se je vrnil v Madrid in s seboj prinesel mnogo slik in 300 kosov kipov, ki so bili kasneje urejeni in katalogizirani za kralja. Kipi so bili po merilih \xc5\xa1panske cerkve neprimerni in so po smrti Filipa ta dela postopoma izginila. Elisabeta francoska je umrla leta 1644 in kralj se je poro\xc4\x8dil z Mariano avstrijsko, ki jo je Vel\xc3\xa1zquez naslikal v \xc5\xa1tevilnih pozah. V tem obdobju je naslikal nekatera svoja najpomembneje dela. _NEWLINE_V letu 1656 se je posvetil novi mojstrovini Las Meninas - Spleti\xc4\x8dni. Med letoma 1644-1648 naslika La Venus del Espejo (Venera z ogledalom), ki je edini Velasquezov akt. Eno izmed njegovih zadnjih del je bila Las hilanderas (Predice), naslikana okoli 1657 in predstavlja bodisi notranjost kraljevih delavnic tapiserij ali upodobitev Ovidove Arahne, odvisno od interpretacije. Vel\xc3\xa1zquezov zadnji portret kraljevih otrok in med najbolj\xc5\xa1imi deli je Infantinja Margarita Terezija v modri obleki, kjer je slikarjev slog dosegel vrhunec: svetle\xc4\x8de lise barvnih povr\xc5\xa1in dajejo skoraj impresionisti\xc4\x8dni u\xc4\x8dinek - gledalec mora stati na primerni razdalji, da bi dobil vtis popolne, tridimenzionalne prostorskosti._NEWLINE_Po \xc5\xa1tevilnih preiskavah o podrobnostih svojega rodu (imel je namre\xc4\x8d nekaj \xc5\xbeidovske in mavrske krvi), je bil leta 1659 Vel\xc3\xa1zquez sprejet v vite\xc5\xa1ki red Santiago. Avgusta 1660 je umrl v pala\xc4\x8di v Madridu._NEWLINE_Leta 1734 je bil v kraljevi pala\xc4\x8di v Madridu velik po\xc5\xbear v katerem je bilo uni\xc4\x8denih mnogo Vel\xc3\xa1zquezovih del, mnogo pa jih je ostalo v slabem stanju.\n_START_SECTION_\nSpleti\xc4\x8dni (Las Meninas)\n_START_PARAGRAPH_\nEno najpomembnej\xc5\xa1ih del v zgodovini \xc5\xa1panske umetnosti vse do danes ni razkrilo vseh skrivnosti, ki jih je uspel Velazquez ujeti na platnu. V Sevilji rojeni umetnik je delo, ki ga danes poznamo pod naslovom Las meninas, naslikal leta 1656, ve\xc4\x8d kot tristo let po njenem nastanku pa umetnostni zgodovinarji \xc5\xa1e vedno ugotavljajo, kaj se skriva za sliko na sliki. _NEWLINE_Delo je dobilo naslov Las meninas (Spleti\xc4\x8dni) relativno pozno, natan\xc4\x8dneje v sredini 19. stoletja, ko so jo tako poimenovali v katalogu madridskega Prada, kjer delo hranijo \xc5\xa1e danes. Do takrat so jo namre\xc4\x8d kritiki razlagali predvsem kot portret kraljevske dru\xc5\xbeine, \xc5\xa1ele v 19. stoletju so raziskovalci postali pozorni na poudarjene stranske osebe na sliki, med katerimi sta tudi spleti\xc4\x8dni, ki skrbita za mlado Margareto Habsbur\xc5\xa1ko. Ena izmed teh mladi Margareti ponuja kozarec vode, druga pa se ji priklanja.\n_START_SECTION_\nKdo je kdo?\n_START_PARAGRAPH_\nNa desni strani slike sta nekoliko bolj v ospredju \xc5\xa1e pritlikavec in pritlikavka, zadaj skrbnica otroka in nepojasnjena mo\xc5\xa1ka figura, \xc4\x8disto v ozadju pa \xc5\xa1e mo\xc5\xbe, ki je hodil pred kraljevskim parom in mu odpiral vrata. Prisotnost kralja in kraljice je zaznamovana v ogledalu na zadnji steni. Na sliki je mogo\xc4\x8de videti \xc5\xa1e slikarja samega, ki stoji pri velikem platnu s paleto in \xc4\x8dopi\xc4\x8dem v roki.\n_START_SECTION_\nBaro\xc4\x8dna hipnost\n_START_PARAGRAPH_\nUpodobljen je trenutek, ko kraljevski par vstopi v sobo, in reakcije nekaterih oseb, ki so par \xc5\xbee opazile, medtem ko se druge na njihov prihod \xc5\xa1e ne odzovejo. Par je \xc5\xbee opazila pritlikavka in tudi mo\xc5\xa1ki v ozadju, tudi ena od spleti\xc4\x8den se \xc5\xbee priklanja. Otrok je le obrnil o\xc4\x8di proti paru, druga spleti\xc4\x8dna pa njune prisotnosti o\xc4\x8ditno \xc5\xa1e ni opazila. Tudi Velazquez ju \xc5\xa1e ni opazil in zasanjano gleda v prazno. Gre torej za upodobitve nekega trenutka, neke hipnosti, ki je bila zna\xc4\x8dilna za baro\xc4\x8dno umetnost.\n_START_SECTION_\nKaj slika umetnik\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0e danes ni v celoti pojasnjeno, kaj to\xc4\x8dno je na platnu, s katerim je zaposlen slikar. Ena izmed teorij namiguje, da gre za portret kralja in kraljice, kar pa verjetno ni pravilna opredelitev, saj v Velazquezovem opusu ne poznamo nobenega portreta vladarskega para tak\xc5\xa1nih dimenzij, kot zaznamujejo naslikano platno. Zaradi istega razloga je malo verjetna tudi teorija, da slika Velazquez Margaretin portret. Po tretji razlagi naj bi bilo platno pred umetnikom \xc5\xa1e prazno, slikar pa ga bo poslikal s sliko, ki jo \xc5\xbee gledamo. Na to, da se samega slikanja \xc5\xa1e ni lotil, namigujejo tudi barve na paleti, ki \xc5\xa1e niso zme\xc5\xa1ane. Slikar je tudi globoko zami\xc5\xa1ljen, gre torej za trenutek pred umetnikovim kon\xc4\x8dnim navdihom.\n_START_SECTION_\nPoklon velikim umetnikom\n_START_PARAGRAPH_\nPrizor je postavljen v eno izmed galerij v madridskem Alcazarju, v ozadju pa lahko opazimo kopiji del Jordanesovega in Rubensovega dela. Ti detajli predstavljajo nekak\xc5\xa1en\xc2\xa0\xc2\xbbhommage\xc2\xab\xc2\xa0starej\xc5\xa1im umetnikom. Velazquez je poleg Rubensa in Jordanesa o\xc4\x8ditno ob\xc4\x8dudoval tudi Jana van Eycka, poklon kateremu je zajet v ogledalu z odsevom kraljevskega para (kot ogledalo na van Eyckovi sliki Zakonca Arnolfini)'