b'\n_START_ARTICLE_\nRimska Italija\n_START_PARAGRAPH_\nItalija (latinsko Italia) je bila osrednja pokrajina rimske dr\xc5\xbeave vse do pozne antike in je v njej dolgo u\xc5\xbeivala poseben, privilegiran polo\xc5\xbeaj. Obsegala je Apeninski polotok, Padsko ni\xc5\xbeino, Istro in zahodni del dana\xc5\xa1nje Slovenije. _NEWLINE_Pomen pojma Italija se je spreminjal. Na za\xc4\x8detku je pomenil samo dana\xc5\xa1njo srednjo in ju\xc5\xbeno Italijo brez otokov Sicilije in Sardinije. Severni del dana\xc5\xa1nje Italije je bil od za\xc4\x8detka 3. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. organiziran kot provinca Cisalpska Galija (Gallia Cisalpina), ki jo je v Italijo vklju\xc4\x8dil \xc5\xa1ele Oktavijan leta 42 pr. n. \xc5\xa1t. Upravno je celotno Italijo razdelil na deset regij (regiones). _NEWLINE_Italija je v vsej rimski zgodovini u\xc5\xbeivala najve\xc4\x8djo blaginjo, bila gospodarsko in kulturno najbolj razvita in u\xc5\xbeivala vse ugodnosti "Rimskega miru". Kriza tretjega stoletja in vse ve\xc4\x8dji pritisk barbarov sta prizadeli tudi Italijo. Za\xc4\x8dela je izgubljati svoj primat v primerjavi z drugimi provincami, predvsem s tistimi na vzhodu cesarstva. Z upravnimi reformami cesarja Dioklecijana ob koncu 3. stoletja je bila Italija pravno izena\xc4\x8dena z drugimi rimskimi pokrajinami. Cesar Konstantin Veliki je prestolnico cesarstva prestavil v Konstantinopel. Italija je tudi po delitvi cesarstva, v kateri je pripadla njegovemu zahodnemu delu, po njegovem dokon\xc4\x8dnem propadu in pod vladavino ostrogotskih kraljev in za njimi Bizantincev obdr\xc5\xbeala svojo edinstveno upravno strukturo. Vdor Langobardov leta 553 je privedel do oblikovanja novih politi\xc4\x8dnih subjektov na ozemlju Italije in politi\xc4\x8dne neenotnosti, ki se je kon\xc4\x8dala \xc5\xa1ele po zdru\xc5\xbeitve Italije v drugi polovici 19. stoletja.\n_START_SECTION_\n4. do 6. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nKo so najve\xc4\x8dji problem cesarstva postali vpadi barbarov, so cesarje obvezali, da se izselijo iz Rima in celo v druge province, s \xc4\x8dimer se se je nazadovanje Italije \xc5\xa1e pove\xc4\x8dalo. Leta 330 je Konstantin  prestolnico cesarstva skupaj s cesarskim sodi\xc5\xa1\xc4\x8dem, gospodarsko upravo in voja\xc5\xa1kimi strukturami, na primer vojno mornarico iz Mizena in Ravene,  preselil v Konstantinopel._NEWLINE_Po smrti cesarja Teodozija leta 395 je Italija postala del Zahodnega rimskega cesarstva. Sledila so leta vpadov barbarov in selitev prestolnice iz Milana v Raveno (402). Vizigotski kralj Alarik je leta 410 oplenil Rim, kar se ni zgodilo \xc5\xbee osem stoletij. Severno Italijo so napadli Atilovi Huni, Rim pa so leta 455 ponovno izropali, tokrat Vandali pod poveljstvom kralja Genzerika. _NEWLINE_Po Notitii Dignitatum, seznamu civilnih in voja\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeavnih polo\xc5\xbeajev, za katero se domneva, da je bila za zahodni del cesarstva nazadnje posodobljena v 420. letih, so Italijo upravljali prefekt (prefectus), pretorski prefekt Italije (prefectus praetorio Italiae), ki je upravljal Galijo, Italijo, Ilirik in Afriko, vikarij (vicarius) in komes za voja\xc5\xa1ke zadeve (comes rei militaris). Pokrajine Bene\xc4\x8dija in Istra, Emilija, Ligurija, Flaminija in Picena, Toskana in Umbrija, Piceni suburbicarii, Kampanijo in Sicilijo zo upravljali konzulariji (consulares), Apulijo in Kalabrijo ter Lukanijo in Abruce korektorji (correctores), Kotijske Alpe, Samnij, Sardinijo in Korziko pa prezidiji (praesides)._NEWLINE_Ker so cesarje za\xc4\x8deli obvladovali njihovi barbarski generali, je postala cesarska oblast v Italji \xc5\xa1ibka, njene obale pa pod stalnim udarom tujcev. Leta 476 je z odstopom cesarja Romula Avgusta in vrnitvijo cesarskih insignij v Konstantinopel Zahodno rimsko cesarstvo dokon\xc4\x8dno ugasnilo. Naslednjih 77 let je bila Italija pod oblastjo kralja Odoakerja in zatem del Ostrogotskega kraljestva._NEWLINE_Leta 554 je bizantinski cesar Justinijan I.  ponovno osvojil Italijo, ki je na splo\xc5\xa1no obdr\xc5\xbeala Dioklecijanovo notranjo organizacijo. Med vdorom Langobardov leta 568 je Bizantinsko cesarstvo izgubilo ve\xc4\x8dino italijanskega ozemlja, razen Eksarhata, ki se je pribli\xc5\xbeno ujemal s sedanjo Romanijo, Bene\xc4\x8dije, Pentapola med sedanjo Romanijo in severno Marche, Lacija z ozkim koridorjem med Rimom in Ankono, Neapljem in deli na skrajnem jugu Apeninskega polotoka. Italija je prenehala biti enovita dr\xc5\xbeava in se je za\xc4\x8dela deliti na ve\xc4\x8d entitet, ki so se ponovno zdru\xc5\xbeile \xc5\xa1ele po trinajstih stoletjih.'