b'\n_START_ARTICLE_\nFriedrich Bergius\n_START_SECTION_\nAkademska kariera\n_START_PARAGRAPH_\nPred \xc5\xa1tudijem kemije je \xc5\xa1est mesecev delal v jeklarni v M\xc3\xbchlheimu. \xc5\xa0tudirati je za\xc4\x8del leta 1903 na Univerzi v Breslauu in \xc5\xa1tudij po samo \xc5\xa1tirih letih zaklju\xc4\x8dil z doktoratom na Univerzi v Leipzigu leta 1907. Teza njegovega doktorata, ki ga je opravil pod mentorstvom Arthurja Rudolfa Hantzscha, je bila \xc5\xbeveplova kislina kot topilo. Leta 1909 je na Univerzi v Karlsruheju en semester sodeloval s Fritzom Haberjem in Carlom Boschem pri razvoju Haber-Boschevega procesa za sintezo amonijaka. \xc5\xa0e isto leto je bil povabljan na Univerzo v Hanovru, kjer naj bi na polo\xc5\xbeaju profesorja sodeloval z Maxom Bodensteinom na razvoju ideje o kemijski kinetiki.\n_START_SECTION_\nSinteti\xc4\x8dno gorivo iz premoga\n_START_PARAGRAPH_\nBergius je med habilitacijo razvijal visokotla\xc4\x8dne in visokotemperaturne tehnike na ogljik vsebujo\xc4\x8dih substratih in leta 1913 patentiral Bergiusov postopek, s katerim so se teko\xc4\x8di ogljikovodiki, proizvedeni s hidrogeniranjem rjavega premoga, uporabili za proizvodnjo sinteti\xc4\x8dnih goriv. Postopek je razvil mnogo pred splo\xc5\xa1no znanim Fischer-Tropschevim postopkom. Leta 1914 ga je Theodor Goldschmidt povabil, naj v njegovi tovarni Th. Goldschmidt AG zgradi industrijski obrat za sintezo goriv. Proizvodnja je stekla \xc5\xa1ele leta 1919, ko je po prvi svetovni vojni potreba po gorivih \xc5\xbee upadla. Tehni\xc4\x8dne te\xc5\xbeave, inflacija in stalne kritike Franza Fischerja, ki mu je po razvoju svojega postopka odklonil podporo, so Bergiusa prisilile, da je svoj patent prodal BASF, kjer je njegov razvoj nadaljeval Carl Bosch. Pred drugo svetovno vojno je delovalo ve\xc4\x8d tovarna za sintezo bencina z letno zmogljivostjo 4 milijonov ton.\n_START_SECTION_\nSladkor iz lesa\n_START_PARAGRAPH_\nHidroliza celuloze iz lesa, s katero bi se industrijsko proizvajal sladkor, je bila za Bergiusa te\xc5\xbeka naloga. Po preselitvi v Heidelberg je za\xc4\x8del postopek izbolj\xc5\xa1evati in na\xc4\x8drtovati industrijsko proizvodnjo. Zaradi visokih stro\xc5\xa1kov in tehni\xc4\x8dnih problemov je skoraj bankrotiral. Sodnijski uradniki so ga v imenu upnikov celo spremljali v Stockholm, da bi dobili denar od njegove Nobelove nagrade za kemijo leta 1931._NEWLINE_Avtarki\xc4\x8dno gibanje v Nem\xc4\x8diji pred drugo svetovno vojno je spodbudilo gradnjo ve\xc4\x8d tovarn za proizvodnjo sladkorja. Bergius se je preselil v Berlin, kjer je imel v razvoju samo obrobno vlogo. Njegovi obrati v Bad Gasteinu v Avstriji, laboratorij in hi\xc5\xa1a so bili uni\xc4\x8deni v letalskem napadu. Ostanek vojne je pre\xc5\xbeivel v Avstriji.\n_START_SECTION_\nMednarodno udejstvovanje\n_START_PARAGRAPH_\nPo drugi svetovni vojni je postalo njegovo dr\xc5\xbeavljanstvo zaradi sodelovanja z IG Farben vpra\xc5\xa1ljivo, zato se je odselil iz Nem\xc4\x8dije in deloval kot svetovalec v Italiji, Tur\xc4\x8diji, \xc5\xa0vici in \xc5\xa0paniji. Nazadnje je emigriral v Argentino, kjer je slu\xc5\xbeboval kot svetovalec na Ministrstvu za industrijo. Umrl je v Buenos Airesu, kjer je tudi pokopan.\n_START_SECTION_\nNobelova nagrada\n_START_PARAGRAPH_\nBergius je za svoje prispevke k razvoju visokotla\xc4\x8dnih kemi\xc4\x8dnih procesov skupaj s Carlom Boschem leta 1931 prejel Nobelovo nagrado za kemijo.'