b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Bonifacij IX.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Bonifacij IX. je vladal kot rimski pape\xc5\xbe v \xc4\x8dasu Zahodnega razkola. Za njegovo odpravo baje ni napravil veliko. Je pa odlo\xc4\x8dno za\xc5\xa1\xc4\x8ditil Jude pred preganjanjem, ki ga je spodbujal njegov sodobnik avinjonski protpape\xc5\xbe Benedikt XIII., ki je 1415 izdal celo tozadevno bulo Etsi doctoribus gentium. Bonifacij se je odlikoval tudi v podpiranju revnih dru\xc5\xbein s \xc5\xa1tevilnimi otroki.\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Bonifacij se je rodil kot Perrino (=Pietro) Tomacelli, v plemi\xc5\xa1ki neapeljski dru\xc5\xbeini okrog 1350 v Neaplju. O\xc4\x8de je bil najbr\xc5\xbe Giacomo, mati pa je bila Gatrimola Filimarini. Po svojih lastnih besedah je obiskoval Studium Napoli, tj. Univerzo v Neaplju; verjetno je postal kanonik v neapeljski stolnici. Vsekakor ga je njegov predhodnik in rojak Urban VI.  kmalu poklical v kurijo in 1381 imenoval za kardinala-diakona pri S. Giorgio in Velabro, a 1385 za kardinala-duhovnika pri S. Anastasia.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nPo dolgotrajnem konklavu v Rimu ga je 13 kardinalov rimske veje izvolilo 2. novembra 1389 za pape\xc5\xbea kot sporazumno osebnost, a 9. novembra je bil ume\xc5\xa1\xc4\x8den in kronan. Kardinali so dolgo \xc4\x8dakali v upanju, da bo iz Avignona pri\xc5\xa1el znak, da ne bodo volili novega pape\xc5\xbea; pri\xc4\x8dakovali so, da se bo Benedikt XIII. prostovoljno odpovedal, in da bi potem obojni kardinali skupaj volili enotnega pape\xc5\xbea za celotno kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Pedro de Luna pa je trmasto vztrajal na pape\xc5\xa1kem avinjonskem sede\xc5\xbeu, in zato tudi rimskim kardinalom ni ostalo drugega kot volitve Urbanovega naslednika. _NEWLINE__NEWLINE_Utrdil je gospostvo pape\xc5\xa1tva nad Rimom in Cerkveno dr\xc5\xbeavo in obnovil utrdbe okoli Vatikana, Angelskega gradu in na Kapitolu. Ob\xc4\x8dutno je podlegel nepotizmu. Za obnovitev cerkvene edinosti si ni prizadeval. Benedikt XIII. , Klemenov avignonski naslednik, mu je sicer predlagal, naj bi se sestala in se pogovorila, kar pa je Bonifacij zavrnil. Benedikt se je namre\xc4\x8d zana\xc5\xa1al na svojo umsko nadmo\xc4\x8d in je bil prepri\xc4\x8dan, da bo lahko pregovoril svojega nasprotnika k odstopu in tako zavladal sam, toda tudi on ni pokazal kakega navdu\xc5\xa1enja nad sre\xc4\x8danjem.\n_START_SECTION_\nPovrnitev oblasti nad Rimom in Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo\n_START_PARAGRAPH_\nV nasprotju s svojim prednikom je za\xc4\x8del Bonifacij IX. gojiti dobre odnose z Neapeljskim kraljestvom. \xc4\x8ceprav ga je protipape\xc5\xbe Klemen VII. namenil an\xc5\xbeujskemu kralju Ludviku, je leto za tem na ta prestol pripeljal Bonifacij mladega Ladislava Dra\xc4\x8dkega, sina umorjenega Karla Dra\xc4\x8dkega, in tako pridobil Neapelj za rimsko obedienco. _NEWLINE__NEWLINE_Iz Rima je moral Bonifacij najprej be\xc5\xbeati zaradi zarote, ki jo je na\xc5\xa1\xc4\x8duval protipape\xc5\xbe Klemen; kmalu pa si je pridobil naklonjenost Rimljanov, ki jo je bil izgubil Urban VI. 1398 so ne le priznali njegovo oblast nad Rimom, ampak so se - vsaj za\xc4\x8dasno - odpovedali svobodni rimski republiki. Rim je kmalu spremenil svojo podobo: postal je utrjeno in varno mesto. Angelski grad \xe2\x80\x93 obdan z obzidjem, obrambnimi stolpi in opazovalnicami, je postal dragoceno zaveti\xc5\xa1\xc4\x8de pape\xc5\xbeem ob nepri\xc4\x8dakovanih napadih najemnikov. V Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi je utrdil svojo oblast s tem, da je imenoval za upravnike tiste \xc2\xbbgospode\xc2\xab, ki so si oblast bili prisvojili v prej\xc5\xa1njem obdobju \xe2\x80\x93 nekatere pa je nadomestil s svojimi sorodniki. Tako je do 1401 pri\xc5\xa1el pod pape\xc5\xa1ko nadoblast Lacij, do 1403 pa celotna Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava.\n_START_SECTION_\nSveto leto\n_START_PARAGRAPH_\nGibanje \xc2\xbbbelih\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbbianchi\xc2\xab) spokornikov, flagelantov ali bi\xc4\x8darjev, ki so imeli za geslo \xc2\xbbpace e misericordia\xc2\xab\xc2\xa0("mir in usmiljenje"), se je za\xc4\x8delo nekje v Zahodnih Alpah. Pripadniki so nosili bele pla\xc5\xa1\xc4\x8de in kapuce ter rde\xc4\x8d kri\xc5\xbe; do Genove so prispeli na za\xc4\x8detku julija, prek srednje Italije pa 7. septembra 1399 (\xc4\x8dude\xc5\xbe krvi v Sutriju 6. septembra) v Rim in pape\xc5\xbe se je za\xc4\x8del ne brez razloga bati za \xc5\xbeivljenje zaradi zbiranja neprera\xc4\x8dunljivih pobo\xc5\xbenjakarjev. Zato je izrabil prilo\xc5\xbenost, ko se je pokazalo, da je bil eden od \xc4\x8dude\xc5\xbeev krvi prevara, da je gibanje prepovedal. _NEWLINE__NEWLINE_Medtem ko se je gibanje \xc2\xbbbelih\xc2\xab\xc2\xa0omejilo na Italijo, je sveto leto 1400 zajelo naravno vse kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo, tudi avinjonsko obedienco, ki je sicer previdno ovirala sveto leto 1390, ki ga je razglasil rimski pape\xc5\xbe Urban VI. On je takrat skraj\xc5\xa1al jubilejno obdobje s petdesetih na 33 let. _NEWLINE__NEWLINE_Nemirna vest evropskih kristjanov, ki sta jo \xc5\xa1e bolj vzenmirjala kuga in razkol, je na\xc5\xa1la ravno v svetem letu prilo\xc5\xbenost za zveli\xc4\x8danje du\xc5\xa1e, za katero ni skrbel niti pape\xc5\xbe niti protipape\xc5\xbe. Kljub zadr\xc5\xbeanosti avinjonskega pape\xc5\xbea Benedikta XIII. in francoskega kralja Karla Ljubljenega so se zlili ne\xc5\xa1tevilni romarji iz cele Evrope proti Rimu, kamor je prodirala tudi kuga, ki se je pojavila leto prej in terjala \xc5\xa1tevilne smrtne \xc5\xbertve. Pape\xc5\xbe Bonifacij IX. je sicer 15. marca 1400 izre\xc4\x8dno zatrdil, da ne bo razgla\xc5\xa1al nikarkr\xc5\xa1nega jubileja; vendar je polagoma popu\xc5\xa1\xc4\x8dal in za\xc4\x8del delite nove svetoletne odpustke, vednar omejeno in pogojno. Polagoma je za\xc4\x8del izkori\xc5\xa1\xc4\x8dati jubilejno leto ne toliko z denarnega vidika \xe2\x80\x93 kar je bilo bolj poudarjeno 1390 \xe2\x80\x93 ampak predvesm, da bi poudaril svoj ugled in avtoriteto glede na Avignon: in tako se je kon\xc4\x8dno \xc2\xbbodebelil z jubilejem\xc2\xab\xc2\xa0v vsakem oziru, kot se je prito\xc5\xbeeval takratni aragonski odposlanec v Parizu.\n_START_SECTION_\nBitka pri Nikopolju\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1394 je Bonifacij IX. kljub svojemu nezavidljivemu polo\xc5\xbeaju ob politi\xc4\x8dni razdeljenosti v Evropi in neenotnosti v katoli\xc5\xa1ki Cerkvi razglasil novo kri\xc5\xbearsko vojno proti Turkom. Cilj je bil \xe2\x80\x93 popoln izgon Osmanov z Balkana in Evrope ter osvojitev Jeruzalema. Stvari so \xc5\xa1le pa \xc4\x8disto drugim tokom._NEWLINE_ _NEWLINE_Anglija in Francija, takrat v premirju ob stoletni vojni, sta se uspeli dogovoriti za njeno financiranje; uspe\xc5\xa1no so potekala tudi pogajanja za skupno poveljevanje vitezev z ogrskim kraljem Sigismundom Luksembur\xc5\xa1kim. To je bila tudi edina zadeva, v kateri so rimski pape\xc5\xbe Bonifacij IX. in pape\xc5\xbea avinjonske veje \xe2\x80\x93 tako Klemeno VII. kot njegov naslednik Benedikt XIII. \xe2\x80\x93 sogla\xc5\xa1ali._NEWLINE__NEWLINE_Razglasitev kri\xc5\xbearske vojne je vzbudila po Evropi veliko navdu\xc5\xa1enje. Aprila 1396 se je skupina 10.000 Burgundcev, v glavnem konjenice, pod vodstvom vojvoda Ivana Neustra\xc5\xa1enega, poleg njih pa \xc5\xa1e skupina tiso\xc4\x8d angle\xc5\xa1kih vojakov, odpravila na Ogrsko. V Regensburgu se jim je pridru\xc5\xbeilo 6000 vitezov iz nem\xc5\xa1kih pokrajin, na Dunaju pa \xc5\xa1e vojaki iz avstrijskih de\xc5\xbeel, med njimi tudi slovenski voj\xc5\xa1\xc4\x8daki, katere je predvodil celjski grof Herman II. V Budimu so se zdru\xc5\xbeili z vojsko ogrskega kralja Sigismunda, ki je \xc5\xa1tela okrog 60.000 ljudi. Tako se je zdru\xc5\xbeena kri\xc5\xbearska vojska, kateri so se priklju\xc4\x8dili \xc5\xa1e Vlahi in Transilvanci, napotila proti Nikopolu. Medtem je flota Bene\xc4\x8danov, Genove\xc5\xbeanov in Rodo\xc5\xa1kih vitezov po Donavi priplula pred Nikopol, kjer se je 10. septembra sre\xc4\x8dala s kri\xc5\xbearji ivanovci._NEWLINE__NEWLINE_Kri\xc5\xbearji so za\xc4\x8deli oblegati Nikopol na Donavi, vendar ga zaradi njegove odli\xc4\x8dne lege brez oblegovalnih naprav niso mogli zavzeti. Tedaj je pri\xc5\xa1el na pomo\xc4\x8d oblegancem \xc5\xa1e sultan Bajazid ki je moral tako pustiti obleganje Carigrada; na poti se mu je pridru\xc5\xbeil \xc5\xa1e srbski vazal Stefan Lazarevi\xc4\x87. _NEWLINE__NEWLINE_25. septembra so kr\xc5\xa1\xc4\x8danski vitezi-konjeniki pre\xc5\xa1li v napad \xe2\x80\x93 kljub Sigismundovemu svarilu, naj po\xc4\x8dakojo raje nasprotnika, in tako ostanejo v obrambi, v napad pa bi \xc5\xa1la lahka kraljeva pehota. Postavljen pred usodno dejstvo je tako ogrski kralj ostal v sredini, Transilvance poslal na desno krilo, Vlahi pa so oblikovali njegovo levo krilo. Na drugi strani je Bajazid oblikoval svojo osrednjo \xc4\x8drto s stra\xc5\xbeno konjenico, lokostrelci in jani\xc4\x8darji. _NEWLINE__NEWLINE_Konjeniki so morali zaradi zakopanih kolov razjahati, same kole pa odstranjevati pod ploho sovra\xc5\xbenih pu\xc5\xa1\xc4\x8dic. Ko je Sigismund dojel brezupen polo\xc5\xbeaj, je vitezem pohitel pogumno na pomo\xc4\x8d, in tako so skupaj uspe\xc5\xa1no prodirali do tur\xc5\xa1ke vojske; ko so jo po hudem boju \xc5\xbee skoraj premagali, se je vklju\xc4\x8dilo 15.000 spo\xc4\x8ditih Srbov, ki so na sultanovo zapoved zahrbtno napadli kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vojsko ter ji tako zadali smrtni udarec._NEWLINE__NEWLINE_Sigismund se je s pomo\xc4\x8djo celjskega grofa Hermana II. in njegove vojske komaj uspel re\xc5\xa1iti iz obro\xc4\x8da ter se odlo\xc4\x8dil za umik. Uspelo mu je dose\xc4\x8di Bene\xc4\x8dane, ki so ga z ladjo prepeljali na varno. Med njegovim odhodom mu je sultan uprizoril \xc5\xbealostno slovo s celodnevnim mu\xc4\x8denjem in obglavljanjem 3000 zajetih kristjanov, katerih krike so odhajajo\xc4\x8di kralj in njegovi spremljevalci morali poslu\xc5\xa1ati, ne da bi jim mogli kakorkoli pomagati. Po\xc5\xa1tedil je le najuglednej\xc5\xa1e voditelje v upanju, da bo dobil zanje bogato odkupnino. Sigismund je sumil pravoslavne Vlahe za izdajstvo in je zato odpotoval domov prek \xc4\x8crnega, Egejskega in Jadranskega morja. _NEWLINE__NEWLINE_Ta poraz kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vojske od strani muslimanskih Turkov in njihovih ubogljivih pravoslavnih vazalov je pokazal Evropi, kako usoden je za kristjane zahodni in vzhodni razkol in kako ima kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo opraviti z nevarnim nasprotnikom, ki mu je ta zmaga odprla pot k novim osvajanjem in 1453 k zavzetju Carigrada.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe Bonifacij in Slovenci\n_START_PARAGRAPH_\nV upanju na sre\xc4\x8dno vrnitev iz usodne bitke pri Nikopolju 1396 so kralj Sigismund, celjski grof Herman II. in ptujski grof Ulrik IV. storili zaobljubo, da bodo postavili Marijino cerkev na Ptujski gori, kar so tudi uresni\xc4\x8dili in so tam tudi upodobljeni; gradnjo cerkve so za\xc4\x8deli 1398. _NEWLINE_Ohranila se je tudi listina iz katere lahko razberemo, da je pape\xc5\xbe Bonifacij IX. 1398 dovolil Ulriku Walseejskemu postaviti cerkev na Ptujski gori. Cerkev stoji \xc5\xa1e danes in je glavna romarska bo\xc5\xbeja pot Mariborske nad\xc5\xa1kofije, ki jo upravljajo minoriti._NEWLINE_28. februarja 1393 je Celjskim grofom dovolil patronat nad \xc5\xbeupnijami sv. Martina v La\xc5\xa1kem, sv. Martina na Ponikvi, Leskovcu, sv. Kri\xc5\xbea v Rogatcu, sv. Ruperta pri Mokronogu in nad \xc5\xbeupnijo Vodice. Spor zaradi cerkni\xc5\xa1ke \xc5\xbeupnije, ki jo je oglejski patriarh Ludvik   izro\xc4\x8dil kartuziji Bistri, je 1395 razsodil v korist Bistre. 22. marca 1401 je cistercijanska samostana v Sti\xc4\x8dni in Kostanjevici oprostil dajatev za rimsko kurijo. Kostanjevi\xc5\xa1kega opata Alberta, ki se je sprl z nekaterimi menihi in s svetno duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino na samostanskih \xc5\xbeupnijah, je 1403 izob\xc4\x8dil in nad samostanom izrekel interdikt.\n_START_SECTION_\nZahodni razkol\n_START_PARAGRAPH_\nZahodni razkol imenujemo obdobje v cerkveni zgodovini, ko je katoli\xc5\xa1ka Cerkev imela dva ali celo tri pape\xc5\xbee. Nastal je leta 1378 in ni bil verske ali nravne narave, ampak so ga povzro\xc4\x8dili \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki dejavnik, politi\xc4\x8dne razmere in iskanje primernih oseb za to vzvi\xc5\xa1eno slu\xc5\xbebo. Ko so kardinali pod hudim pritiskom rimske drhali izvolili 1378 Italijana Urbana VI., najprej ni\xc4\x8d ni kazalo na razkol. Izgleda, da je novemu pape\xc5\xbeu \xc4\x8dast stopila v glavo in se je za\xc4\x8del obna\xc5\xa1ati oblastno, arogantno in ne mene\xc4\x8d se za predloge kardinalov - v nasprotju s svojim prej\xc5\xa1njim vedenjem, ki je bilo spo\xc5\xa1tljivo in uglajeno. _NEWLINE__NEWLINE_Vse je \xc5\xbee kazalo, da se bodo razmere le umirile, ko so nasprotovanja med Urbanom VI. in kardinali (ki so ga skoraj vsi malo prej volili) prerasla v upor. Vsi francoski kardinali, ki so se jim kasneje pridru\xc5\xbeili tudi trije italijanski, so od\xc5\xa1li iz Rima pod pretvezo, \xc4\x8de\xc5\xa1 da njihovemu zdravju \xc5\xa1koduje \xc2\xbbpu\xc5\xa1\xc4\x8davski in nezdravi Rim, ter da bi mogli zadihati veselje mesta na Roni\xc2\xab. Ko so pri\xc5\xa1li v Anagni, so vsemu kr\xc5\xa1\xc4\x8danskemu svetu poslali sporo\xc4\x8dilo: zaradi oboro\xc5\xbeenega nasilja rimske sodrge se kardinali v konklavu niso mogli svobodno odlo\xc4\x8dati, zato razgla\xc5\xa1ajo izvolitev Urbana VI. za neveljavno. Poleg tega so kardinali zatrdili, da Urban zaradi du\xc5\xa1evnih motenj ni sposoben za najvi\xc5\xa1jo slu\xc5\xbebo v Cerkvi; \xc4\x8de namre\xc4\x8d pape\xc5\xbe ni pri\xc5\xa1teven, po cerkvenem pravu ne more ve\xc4\x8d opravljati svoje slu\xc5\xbebe. _NEWLINE_20. septembra 1378 so v Fondiju na ozemlju Neapeljskega kraljestva izvolili drugega \xc2\xbbzakonitega\xc2\xab\xc2\xa0pape\xc5\xbea, \xc5\xbeenevskega kardinala Roberta, ki si je izbral ime Klemen VII.. Tudi nekateri italijanski kardinali, ki pri volitvah niso sodelovali, so ga priznali za pape\xc5\xbea. Kljub pomirjevalnim pobudam sv. Katarine Sienske in Brigite \xc5\xa0vedske se je Urban VI. odzval neobvladano: imenoval je 29 kardinalov razli\xc4\x8dnih narodnosti in s pomo\xc4\x8djo najemnika Alberika Barbianskega 29. aprila 1379 porazil pri Marinu Klemenovo vojsko. Klemen VII. se je takoj odpravil v Avignon, kjer si je uredil svoj pape\xc5\xa1ki sede\xc5\xbe \xe2\x80\x93 in tako je pri\xc5\xa1lo do zahodnega razkola. Francija, Neapelj, Savoja, \xc5\xa0panija in Portugalska, kakor tudi Sicilija in \xc5\xa0kotska, so priznavali Klemena; Sveto rimsko cesarstvo, srednja Italija, Anglija, Ogrska, Skandinavija, Poljska in druge slovanske de\xc5\xbeele pa so priznavali Urbana. To nenaravno stanje je trajalo skoraj \xc5\xa1tiri desetletja (1378-1417) in prizadejalo ugledu pape\xc5\xa1tva nepopravljivo \xc5\xa1kodo. Dvojni pape\xc5\xa1ki dvor je terjal nove dajatve in tudi podelitve nadarbin so postale svojne ter tako podvr\xc5\xbeene podkupovanju. _NEWLINE_Razkol je v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo vnesel nepopisno zmedo; nih\xc4\x8de ni ve\xc4\x8d vedel, kdo je pravi pape\xc5\xbe in kon\xc4\x8dalo se je z medsebojnim izob\xc4\x8denjem, da je bilo tako reko\xc4\x8d celo kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo izob\xc4\x8deno. Tudi veliki ljudje tistega \xc4\x8dasa so se razli\xc4\x8dno odlo\xc4\x8dali: npr. sv. Katarina Sienska (1347-1380), sv. Katarina \xc5\xa0vedska (1331-1381) in njena h\xc4\x8derka Brigita so zagovarjale Urbana, medtem ko so smatrali za zakonitega pape\xc5\xbea Klemena sv. Vincenc Fererski (1350-1419), bl. Peter Luksembur\xc5\xa1ki (1369-1387) in sv. Koleta  (1381-1447)._NEWLINE_Med seboj so bili razdeljeni narodi, \xc5\xa1kofije in redovi. Kakor tega vpra\xc5\xa1anja niso mogli razre\xc5\xa1iti sodobniki, tako ga vse do danes niso mogli razjasniti ne pravniki ne zgodovinarji. Dana\xc5\xa1nji uradni seznam navaja med zakonitimi pape\xc5\xbei rimsko vejo, in sicer Urbana VI. in njegove naslednike Bonifacija IX., Inocenca VII. in Gregorja XII.; Klemena VII. in njegovega naslednika Benedikta XIII. pa pri\xc5\xa1teva med protipape\xc5\xbee.\n_START_SECTION_\nBonifacijev odnos do razkola\n_START_PARAGRAPH_\nGlede njegovega odnosa do avinjonskega tekmeca so mnenja deljena. Nekateri menijo, da si za obnovitev cerkvene edinosti ni ni\xc4\x8d prizadeval; drugi pa nasprotno menijo, da si je po nagovarjanju svojih somi\xc5\xa1ljenikov in tudi nasprotnikov sicer prizadeval za re\xc5\xa1itev nevzdr\xc5\xbenega stanja, vendar na svoj na\xc4\x8din. Zato so bila vsa dolga razpravljanja jalova, pogovori pa brezuspe\xc5\xa1ni, saj nasprotnik ni imel resne volje, da bi pri\xc5\xa1lo do sprave \xe2\x80\x93 pa tudi on sam ne; preve\xc4\x8d si je namre\xc4\x8d bil v svesti in je to tudi neutrudno poudarjal, da je on kot rimski \xc5\xa1kof in naslednik apostola Petra edino pravi pape\xc5\xbe in je zato na\xc4\x8delno zavra\xc4\x8dal kakr\xc5\xa1nokoli drugo pomisel ali re\xc5\xa1itev, pa najsi je pri\xc5\xa1la od kogarkoli ali od koderkoli. _NEWLINE__NEWLINE_Kljub temu pa je avinjonski pape\xc5\xbe le posku\xc5\xa1al nemogo\xc4\x8de in poslal na pot tozadevno poslanstvo. Po izredno dolgem potovanju so se 19. septembra 1404  torej pojavili v Rimu \xc5\xa1tirje poslanci avinjonskega protipape\xc5\xbea Benedikta XIII.; vodil jih je senpon\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Pierre Ravat. Pregovorili naj bi rimskega pape\xc5\xbea Bonifacija IX. k odstopu ali vsaj k sre\xc4\x8danju prek opolnomo\xc4\x8dencev z Benediktom na neopredeljenem ozemlju; v primeru smrti pa kardinali naj ne bi izvolili novega pape\xc5\xbea. Najbr\xc5\xbe poslancev ni sprejel preve\xc4\x8d ljubeznivo; le-ti so mu namre\xc4\x8d med prepirom, ki je sledil uvodnim predlogom, o\xc4\x8ditali \xc5\xa1e simonijo; to ga je tako razburilo, da ga je 29. septembra kap in tako se je po dveh dneh preselil v bolj\xc5\xa1e \xc5\xbeivljenje.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nUmrl je 1. oktobra 1404 v Rimu. Rimljani so se tako razjezili na nerodne avinjonske poslance, da so jih vrgli v je\xc4\x8do in malodane umorili. _NEWLINE__NEWLINE_Pokopan je v Baziliki svetega Petra v Vatikanu. 1507 so njegov grob v stranski severni ladji sv. Petra razdrli in ni od njega ostalo ni\xc4\x8desar. _NEWLINE__NEWLINE_Rimska ob\xc4\x8dina se je takoj po smrti potrudila, da bi oprala poni\xc5\xbeanje iz leta 1398, ko je njene pristojnosti prevzel pape\xc5\xbe. Colonna in Orsini sta se spopadla na rimskih ulicah, kot se ni dogajalo \xc5\xbee od \xc4\x8dasov Cola di Rienza. Le posredovanje neapeljskega kralja Ladislava, ki si ga je kupil za drag denar novi pape\xc5\xbe Inocenc VII., je le s te\xc5\xbeavo sprte strani pomirilo 27. oktobra 1404.\n_START_SECTION_\nOcena\n_START_PARAGRAPH_\nBonifacij IX. je bil v vseh pogledih pravo nasprotje svojega predhodnika Urbana VI., \xc4\x8digar koleri\xc4\x8dni zna\xc4\x8daj, prenapetost in krutost so hudo \xc5\xa1kodovali koristim Cerkve kakor tudi \xc5\xa1e posebej samim kardinalom. \xc4\x8ceprav mu je bilo tuje preve\xc4\x8d osebno vladanje, se pa vendarle ni nikoli pokazal kot stvaritev kardinalskega zbora, ki ga je dal zmanj\xc5\xa1ati na najni\xc5\xbeje \xc5\xa1tevilo desetih imen. Zmagovit in uspe\xc5\xa1en v dru\xc5\xbebenih odnosih, prilo\xc5\xbenostno tudi nasprotnik protokola in obdarjen z naravno zgovornostjo je bil pape\xc5\xbe -  neopore\xc4\x8den v svojem zasebnem \xc5\xbeivljenju in baje le slabo izobra\xc5\xbeen \xe2\x80\x93 vendarle vedno neutrudno posve\xc4\x8den svojim dol\xc5\xbenostim.'