b'\n_START_ARTICLE_\nKonstantin I. Veliki\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nKonstantin se je rodil 27. februarja med letoma 271 in 273 v Naisu (Naissus) v provinci Gornja Mezija (dana\xc5\xa1nji Ni\xc5\xa1 v Srbiji). O\xc4\x8de Konstancij Klor je bil takrat visok rimski \xc4\x8dastnik, mati Helena, Grkinja iz Bitinije, pa je bila preprostega porekla. Zaradi razli\xc4\x8dnih dru\xc5\xbebenih polo\xc5\xbeajev Konstantinova star\xc5\xa1a verjetno nista bila poro\xc4\x8dena, ampak sta \xc5\xbeivela v konkubinatu. _NEWLINE_V Rimskem imperiju sta takrat vladala cesar (Augustus) Dioklecijan in so-cesar (Caesar) Maksimijan (diarhija). Imela sta vsak svoj dvor, vojsko, administracijo in pretorijanskega prefekta. Maksimijan je vladal zahodnemu delu cesarstva iz Mediolana (dana\xc5\xa1nji Milano, Italija) ali iz Trierja (Nem\xc4\x8dija), Dioklecijan pa na vzhodu iz Nikomedije v Bitiniji (dana\xc5\xa1nji \xc4\xb0zmit, Tur\xc4\x8dija). Delitev cesarstva je bila uradno samo pragmati\xc4\x8dna: cesarstvo je bilo uradno nedeljivo in cesarja sta se lahko neovirano gibala po celem cesarstvu. _NEWLINE_Leta 293 so cesarski kolegij raz\xc5\xa1irili na \xc5\xa1tiri \xc4\x8dlane (tetrarhija). Maskimijan je postal Augustus, pretorijanska prefekta Galerij in Konstancij Klor pa sta postala \xc4\x8dlana kolegija ni\xc5\xbejega ranga \xe2\x80\x93 Cezarja. Tetrarhi naj bi postali velika in mo\xc4\x8dna dru\xc5\xbeina, zato so morali cezarji  postali zetje avgustov: Konstancij se je moral lo\xc4\x8diti od Helene in se poro\xc4\x8diti z Maksimijanovo h\xc4\x8derko (ali pastorko) Teodoro, potem pa so ga poslali v Galijo, da bi branil mejo cesarstva na Renu pred vdori barbarov in posku\xc5\xa1al v Britaniji vre\xc4\x8di z oblasti uzurpatorja Karauzija. Konstantina, ki je bil takrat star dvajset let, so kot o\xc4\x8detovega talca poslali na vzhod na Dioklecijanov dvor. Mo\xc5\xbeno je tudi to, da je Dioklecijan v Konstantinu videl mo\xc5\xbenega prestolonaslednika in ga je hotel na svojem dvoru pripraviti na dr\xc5\xbeavne administrativne in voja\xc5\xa1ke posle.\n_START_SECTION_\nRazglasitev za cesarja\n_START_PARAGRAPH_\nIz redkih omemb v nekaterih virih lahko sklepamo, da je Konstantin spremljal cesarja Galerija na vojnih pohodih proti podonavskim barbarom in proti sasanidskemu Perzijskemu cesarstvu (298) ter Dioklecijana na njegovem obisku v Egiptu (301/2). Dioklecijan je leta 303 na Galerijevo vzpodbudo spro\xc5\xbeil Veliko preganjanje kristjanov, ki je bilo zadnje in najbolj surovo preganjanje kristjanov v Rimskem cesarstvu. Treba je poudariti, da je bil v zahodnem delu cesarstva objavljen samo prvi od \xc5\xa1tirih Dioklecijanovih ediktov in da sta ga morala Maksimijan in cesar Konstancij izvesti. Kako dosledna sta bila pri tem, so mnenja deljena. Kr\xc5\xa1\xc4\x8danski govornik Laktancij je, na primer, napisal, da je Konstancij sicer uni\xc4\x8dil nekaj kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih cerkva, \xc2\xab...pravemu Bo\xc5\xbejemu hramu, ki je \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko telo\xc2\xab, pa je prizanesel._NEWLINE_Dioklecijanova borba proti katolikom se je zaradi njegove bolezni pozimi leta 303/304 kmalu preusmerila na vpra\xc5\xa1anje nasledstva. 1. maja 305 se je v bli\xc5\xbeini Nikomedije skupaj s svojim sovladarjem Maksimijanom prostovoljno umaknil z oblasti. Nova avgusta sta postala Galerij in Konstancij, njuna cezarja pa Galerijeva prote\xc5\xbeiranca Severij in Maksiminij II. Daj, ki je bil Galerijev bratranec. Konstancijevega odraslega sina Konstantina in Maksimijanovega sina Maksencija so pri delitvi oblasti ob\xc5\xa1li. _NEWLINE_V tako nastali situaciji je Konstantinov polo\xc5\xbeaj na Galerijevem dvoru postal ogro\xc5\xbeen, zato je Konstancij z izgovorom, da je slabega zdravja, zaprosil Galerija, naj mu po\xc5\xa1lje sina in Konstantin se je leta 305 pridru\xc5\xbeil svojemu o\xc4\x8detu. Po skupnem vojnem pohodu proti Piktom je Konstancij 25. julija 306 v Eburakumu (dana\xc5\xa1nji York, Anglija) umrl. Rimska vojska je za novega avgusta proglasila pokojnikovega sina Konstantina, kar je globoko pretreslo Dioklecijanov sistem oblasti. Galerij se je izboru na za\xc4\x8detku srdito upiral, potem pa je popustil pod pogojem, da novi avgust Zahoda postane Severij, Konstantin pa postane njegov podrejeni cezar. Konstantin je tako postal po rangu \xc5\xa1ele \xc4\x8detrti mo\xc5\xbe v cesarskem kolegiju, vendar je v svojih rokah trdno obdr\xc5\xbeal oblast nad ozemlji svojega o\xc4\x8deta: Galijo, Britanijo in Hispanijo. Eden prvih Konstantinovih ukrepov je bil, da je kljub premajhnim pooblastilom preklical ukrepe proti kristjanom in jim vrnil njihove pravice in imovino. \xc4\x8ceprav se je \xc5\xbee na za\xc4\x8detku svojega vladanja pokazal kot za\xc5\xa1\xc4\x8ditnik kristjanov, je na denarju, ki ga je koval na svojem ozemlju (Trier, London, Arles) \xc5\xa1e vedno \xc4\x8dastil poganske bogove.\n_START_SECTION_\nVzpon (306-312)\n_START_PARAGRAPH_\nKonstantinova uzurpacija oblasti, ki je bila nazadnje legalizirana, je bila zgled drugemu zaobi\xc5\xa1lemu cesarskemu sinu, Maksenciju, ki se je s pomo\xc4\x8djo in podporo senata in pretorijanske garde oktobra 306 razglasil za cesarja v Rimu. Galerij ga ni hotel priznati za legitimnega vladarja, toda Maksencij se je kljub temu obdr\xc5\xbeal na oblasti v Italiji in Afriki. Ker je Rimu grozila nevarnost, da ga bo s severa napadel avgust Sever, je Maksencij poklical na pomo\xc4\x8d svojega o\xc4\x8deta Maksimijana, ki se kljub abdikaciji ni povsem odrekel \xc5\xbeelji po oblasti. Legionarji so zato Severu odrekli poslu\xc5\xa1nost. V Raveni se je predal Maksimijanu, ki ga je dal kmalu zatem usmrtiti. _NEWLINE_Tak\xc5\xa1en razvoj dogodkov je Galerija prisilil, da se je jeseni 307 sam odpravil v Italijo in poskusil vre\xc4\x8di z oblasti Maksencija in Maksimijana. Maksimijan je tokrat za zavezni\xc5\xa1tvo zaprosil Konstantina. Sestala sta se v Konstantinovi rezidenci v Trieru. Biv\xc5\xa1i avgust  Maksimijan je Konstaninu ponudil priznanje vladarskega naslova avgust in roko svoje h\xc4\x8derke Fauste. Konstantin je ponudbo z veseljem sprejel in se lo\xc4\x8dil od \xc5\xbeene Minervine, ki mu je okrog leta 305 rodila sina Krispa. S Fausto se je poro\xc4\x8dil septembra 307, isto\xc4\x8dasno pa so ga slavnostno razglasili za avgusta. Konstantin kljub novim dru\xc5\xbeinskim zvezam ni naredil ni\xc4\x8desar, kar bi \xc5\xa1kodilo avgustu Galeriju._NEWLINE_Medtem je Galerij na pohodu v Italijo do\xc5\xbeivel polom in moral se je neslavno vrniti. Ker je popolnoma izgubil oblast nad zahodno polovico cesarstva, se je v jeseni 308 v Karnuntumu (blizu dana\xc5\xa1njega Dunaja) sestal z Galerijem, Maksimijanom in Dioklecijanom, ki se je samo zaradi tega dogodka vrnil v politi\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje. Maksimijana so ponovno prisilili, da se je umaknil z oblasti, za novega avgusta pa so 11. novembra 308 razglasili Galerijevega favorita Licinija (308-324). Konstantinu so odpustili zaroto iz leta 307 in ga kot cezarja ponovno sprejeli v vladajo\xc4\x8do tetrarhijo. _NEWLINE_Sporazumu iz Karnuntuma je, v nasprotju s pri\xc4\x8dakovanji, na za\xc4\x8detku leta 309 oporekal Galerijev bratranec, cezar Maksimin. Licinijevo povi\xc5\xa1anje v avgusta ga je u\xc5\xbealilo, zato se je 1. maja 310 samovoljno oklical za avgusta. Ker je tudi Konstantin \xc5\xbee pred tem pretendiral na tak naslov, so si leta 310 vsi \xc5\xa1tirje legitimni vladarji nadeli naslove avgustov. _NEWLINE_Maksimijan se je iz Karnuntuma vrnil v Galijo in se pred Konstantinom javno odrekel cesarskim insignijam, ko pa je Konstantin leta 310 od\xc5\xa1el na vojni pohod proti porenskim barbarom, se je v Masiliji (dana\xc5\xa1nji Marseille) \xc5\xbee tretji\xc4\x8d proglasil za avgusta. Po Konstantinovi vrnitvi so ga ponovno prisilili, da se je podredil Konstantinu. Kmalu zatem je poskusil narediti atentat na svojega do tedaj velikodu\xc5\xa1nega zeta, zato ga je Konstantin prisilil, da je naredil samomor. _NEWLINE_Odstranitev Maksimijana iz politi\xc4\x8dnega \xc5\xbeivljenja je za Konstantina pomenila izgubo pravne osnove za vladarski naslov, zato je za\xc4\x8del iskati drugo zakonsko osnovo. Avgusta 310 se je pojavil panegirik neznanega latinskega avtorja, ki se je ohranil. Namenjen je bil Konstantinu in pravi, da je Konstantin potomec cesarja Klavdija II. Gotskega (268-270), pravico do prestola pa naj bi imel tudi kot sin bo\xc5\xbeanskega Konstancija. Poleg tega je Konstantin na poti iz Masilije v Trier obiskal neimenovan Apolonov tempelj, v katerem je do\xc5\xbeivel sre\xc4\x8danje z Apolonom. Apolon mu je prerokoval, da bo prav on postal vladar celega sveta. To videnje je bilo prav gotovo eno od Konstantinovih propagandnih oro\xc5\xbeij. Ker se je cesar malo pred tem odrekel pravni osnovi za svojo oblast, je takoj javno objavil drugo: nasledstveno pravico in odobravanje bogov. Verjetno ni naklju\xc4\x8dje, da se je ravno okrog leta 310 na Konstantinovih kovancih prvi\xc4\x8d pojavilo Nepremagljivo Sonce (Sol Invictus), ki ga cesar slavi kot svojega spremljevalca in za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika (SOLI INVICTI COMITI).\n_START_SECTION_\nKonstantinova spreobrnitev v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo\n_START_PARAGRAPH_\nOnemogel od bolezni je Galerij na smrtni postelji 30. aprila 311 v Sardici (dana\xc5\xa1nja Sofija, Bolgarija) ali v Nikomediji izdal Toleran\xc4\x8dni edikt, s katerim je na svojem ozemlju (Balkan in Mala Azija) razglasil versko strpnost do vseh oblik verovanj, vklju\xc4\x8dno s kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvom. Svojim podlo\xc5\xbenikom je ukazal, naj molijo za odre\xc5\xa1itev svojega vladarja, dr\xc5\xbeave in samih sebe. Njegovo ozemlje sta si po njegovi smrti razdelila Licinij in Maksimin Daja: Licinij je dobil Balkan, Maksimin Daja pa Malo Azijo. _NEWLINE_Odstranitev Maksimijana leta 310 je privedla do zaostritve odnosov med Konstantinom in Maksencijem. Konstantin je na za\xc4\x8detku leta 312 sklenil zvezo z Licinijem, vladarjem Podonavja in Balkana, potem pa spomladi 312 z manj\xc5\xa1o vojsko, ki je \xc5\xa1tela okrog 40.000 vojakov, prekora\xc4\x8dil Alpe. Po te\xc5\xbeko izbojevani zmagi pri Veroni je postal nesporni gospodar severne Italije. Ko je Maksencij izvedel za poraz svoje vojske, se je umaknil v Rim. _NEWLINE_Konstantin je na poti v Rim do\xc5\xbeivel misti\xc4\x8dno do\xc5\xbeivetje, po katerem se je javno opredelil za kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vero. Kronist Laktancij je v svojem spisu O smrti preganjalca, ki je nastal leta 317 ali 318, napisal, da je Konstantin v no\xc4\x8di pred Bitko pri Milvijskem mostu v sanjah dobil nasvet, naj \xc5\xa1\xc4\x8dite svojih vojakov zlo\xc5\xbei v obliki \xc4\x8drke H z vertikalno, na vrhu zakrivljeno vrsto, tako da bo nastal kristogram. Konstantinov biograf, nad\xc5\xa1kof Evzebij Cezarejski, ki je njegovo biografijo Vita Constantini sestavil kmalu po letu 337, pravi, da mu je cesar pod prisego osebno opisal svoje do\xc5\xbeivetje: cesar je molil k Bogu svojega o\xc4\x8deta, naslednjega dne pa so Konstantin in njegova vojska na nebu nad soncem zagledali svetel kri\xc5\xbe z napisom\xc2\xa0\xc2\xbbs tem zmaguj\xc2\xab\xc2\xa0gr\xc5\xa1ko \xcf\x84\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x84\xce\xbf \xce\xbd\xce\xb9\xce\xba\xce\xb1. Cesar ni vedel za pomen svojega videnja, dokler ga ni obiskal Kristus in mu priporo\xc4\x8dil, naj naredi voja\xc5\xa1ki prapor (labarum) v obliki znamenja, ki ga je videl na nebu in ga uporabi v bitki. Konstantin je dal skovati labarum z vencem na vrhu, v katerem sta bili zdru\xc5\xbeeni gr\xc5\xa1ki \xc4\x8drki H in R (gr\xc5\xa1ko \xce\xa7 in \xce\xa1) v obliki Kristusovega monograma. Odlo\xc4\x8dil se je, da bo sledil Bogu, ki se mu je prikazal. Okrog sebe je zbral vse kr\xc5\xa1\xc4\x8danske sve\xc4\x8denike in jih prosil, naj ga pou\xc4\x8dijo o Kristusovi veri. _NEWLINE_Konstantin ni bil niti prvi niti zadnji rimski vladar, ki je pred nekim pomembnim dogodkom iskal in dobil pomo\xc4\x8d neke vi\xc5\xa1je sile. Novost je bila samo v tem, da je imelo Konstantinovo videnje, za razliko od prej\xc5\xa1njega, v katerem se mu je prikazal Apolon, mo\xc4\x8dno kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vsebino. Kakorkoli \xc5\xbee, na za\xc4\x8detku 4. stoletja so tako kristjani kot pogani \xc5\xa1e vedno trdno verjeli, da nebe\xc5\xa1ke sile odlo\xc4\x8dilno vplivajo na \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko usodo. Pred odlo\xc4\x8dilno bitko z malo\xc5\xa1tevilno Konstantinovo vojsko 28. oktobra 312 so tudi Maksencija ohrabrili s prerokbami iz starih Sibilskih knjig. Stari Milvijski most na Tiberi severno od Rima so poru\xc5\xa1ili, da bi Konstantinovi vojski ote\xc5\xbeili prodor proti Rimu, branilci pa so zase naredili pontonski most. Maksencijeva vojska se je \xc5\xbee med prvim resnim spopadom za\xc4\x8dela brezglavo umikati in pontonski most je pod njihovo te\xc5\xbeo popustil. Med \xc5\xbertvami bega je bil tudi Maksencij. Konstantin je \xc5\xbee naslednji dan zmagoslavno vkorakal v Rim z Maksencijevo odsekano glavo na kopju. _NEWLINE_Rim je zmagovalca pozdravil kot \xc2\xbbosvoboditelja, re\xc5\xa1itelja in dobrotnika\xc2\xab, Maksencija pa je senat razglasil za tirana, ukazal izbris vseh spominov nanj (damnatio memoriae) in izglasoval postavitev zmagoval\xc4\x8devega kipa v Rimu. Kip cesarja, ki je v desni roki dr\xc5\xbeal \xc2\xbbsimbol Odre\xc5\xa1enikovega trpljenja\xc2\xab\xc2\xa0in nosil napis, na katerem so cesarju pripisovali zasluge za \xc2\xbbosvoboditev senata in rimskega ljudstva\xc2\xab, je bil verjetno kolosalen kip, katerega ostanki se hranijo v vatikanski Pala\xc4\x8di restavratorjev (Palazzo dei Conservatori). Senat je Konstantinu podelil naslov Maximus Augustus, s katerim je dobil vodilni polo\xc5\xbeaj v cesarskem kolegiju, ki sta ga sestavljala Licinij in Maksimin. _NEWLINE_Konstantin je nato tudi v Italiji uveljavil Galerijev Toleran\xc4\x8dni edikt iz leta 311 in zahteval, da se cerkvi vrne odvzeta imovina. V pravilnost svoje verske politike je hotel prepri\xc4\x8dati tudi svojega zaveznika Licinija. Sestala sta se februarja 313 v Milanu, kjer se je Licinij poro\xc4\x8dil s Konstantinovo polsestro Konstancijo. Rezultati pogovorov na tem sre\xc4\x8danju so postali osnova za Milanski edikt, s katerim je Konstantin kristjanom podelil svobodo veroizpovedi, kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo pa izena\xc4\x8dil z ostalimi religijami v cesarstvu. Evzebij Cezarejski, ki je bil sodobnik dogajanj, je Galerijevo vlogo pri prenehanju pregonov namerno zamol\xc4\x8dal in glorificiral Konstantinovo vlogo. Zgodovinska osnova dogajanj je po\xc4\x8dasi zbledela, Konstantinova vloga pa je ostala dominantna tudi v sodobni zavesti.\n_START_SECTION_\nKonstantin in Licinij (313-324)\n_START_PARAGRAPH_\n30. aprila 313 je Licinij v bitki pri Ciralumu ob \xc4\x8crnem morju (dana\xc5\xa1nji Karadeniz Ere\xc4\x9fli, Tur\xc4\x8dija) premagal Maksimina in postal nesporni vladar Male Azije, Sirije, Palestine, rimske Mezopotamije in Egipta. Po prihodu v Nikomedijo je takoj prenehal preganjati kristjane in cerkvi in posameznikom iz dr\xc5\xbeavne zakladnice izpla\xc4\x8dal od\xc5\xa1kodnino, potem pa je ukazal usmrtitev vseh \xc4\x8dlanov nekdanjih cesarskih dru\xc5\xbein. Vse zveze s tetrarhijo so bile pretrgane in Rimsko cesarstvo je pripadlo samo dvema ambicioznima cesarjema: Konstantinu Zahod in Liciniju Vzhod. _NEWLINE_Konstantin je medtem za\xc4\x8del intenzivno urejevati odnose v cerkvi. Posebno so ga zanimale razmere v cerkvi v Afriki, kjer se je zaradi Velikega preganjanja cerkev razcepila na katolike in donatiste. Konstantin je takoj stopil na stran katolikov in v Arelatu (dana\xc5\xa1njem Arlesu, ju\xc5\xbena Francija) sklical zbor vseh \xc5\xa1kofov iz svojega dela cesarstva. 1. avgusta 314 se je 33 \xc5\xa1kofov zbralo na prvem cerkvenem zboru pod cesarskim patronatom. Na zboru so med drugim obsodili Donatovo ponovno pokr\xc5\xa1\xc4\x8devanja tisih, ki so med Velikim preganjanjem opustili kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vero. Donatisti so ta sklep zbora zavrnili, zato se je Konstantin obrnil na zbor s \xc2\xbbPoslanico katoli\xc5\xa1kim \xc5\xa1kofom\xc2\xab\xc2\xa0(Epistula Constantini ad Episcopos Catholicos). V govoru je sebe imenoval Kristusovega slugo (famulus), ki bo, kar se donatizma ti\xc4\x8de, po\xc4\x8dakal na Kristusovo odlo\xc4\x8ditev, Kristusovo sodi\xc5\xa1\xc4\x8de pa predstavljajo zbrani \xc5\xa1kofje. Iz poslanice je razvidno, da je takrat \xc5\xbee dovolj dobro poznal novo vero, da se je obrnil na zbrane \xc5\xa1kofe. Donatisti\xc4\x8dni razkol se ni pomiril, zato je Konstantin konec leta 316 kljub uradno razgla\xc5\xa1eni verski strpnosti ukazal represivne ukrepe proti donatistom. Preklical jih je \xc5\xa1ele leta 321, ker je menil, da bo heretikom bolj pravi\xc4\x8dno sodil Bog. _NEWLINE_Medtem je Konstancija Liciniju rodila sina Licinijana. Napetosti med Konstantinom in Licinijem so se stopnjevale - Licinij je dal 313 zru\xc5\xa1iti kipe Konstantina v Emoni. Leta 316 se je med njima vnela prva vojna, imenovana Bellum Cibalense. Po te\xc5\xbeki bitki pri Cibali (dana\xc5\xa1nji Vinkovci, vzhodna Hrva\xc5\xa1ka) 8. oktobra 316 je Konstantin prisilil Licinija, da mu je prepustil celotno evropsko ozemlje, razen Trakije. Mirovno pogodbo sta podpisala 1. marca 317. v Sardici (dana\xc5\xa1nja Sofija, Bolgarija). Po podpisu pogodbe je Konstantin za cezarje proglasil svoja sinova Krispa in Konstantina II. in ne\xc4\x8daka Licinija Mlaj\xc5\xa1ega. Navidezna sprava med obema avgustoma je vzdr\xc5\xbeala do leta 321, ko se nista mogla sporazumeti glede imenovanja konzulov. Licinij je poleg tega postal agresiven do kristjanov, ki so se jasno opredelili za Konstantina. Odkrite sovra\xc5\xbenosti so se za\xc4\x8dele leta 323, ko je Konstantin med preganjnjem Sarmatov vdrl na Licinijevo ozemlje. Licinija je prvi\xc4\x8d porazil 3. julija 324 pri Adrianopolisu (dana\xc5\xa1nja Edirne v evropskem delu Tur\xc4\x8dije), potem pa \xc5\xa1e 18. septembra v Krizopolisu v zahodni Mali Aziji. Konstantin je na Konstancijine pro\xc5\xa1nje prisegel, da Licinija, ki je bil s sinom v internaciji v Solunu, ne bo usmrtil. Svojo prisego je kmalu zatem prelomil in dal na za\xc4\x8detku leta 325 oba usmrtiti.\n_START_SECTION_\nPrvi nicejski koncil in ustanovitev Konstantinopla\n_START_PARAGRAPH_\nPodobno kot v Evropi in Afriki cerkev tudi na vzhodu ni bila enotna glede teologije, discipline in notranje organizacije in Konstantin se je tudi tokrat pojavil kot posrednik. V Nikeji je sklical prvi nicejski koncil in \xc5\xbee na uvodnem zasedanju pozval cerkev k enotnosti. Koncil, katerega pisni dokumenti se niso ohranili, je zavrnil u\xc4\x8denje Arija iz Aleksandrije (arianizem) in kvartodecimanizem in potrdil nicejsko veroizpoved. Zbor se je kon\xc4\x8dal 25. julija 325 ne da bi dosegel enotnost cerkve. Cesar je zato leta 327 poskusil rehabilitirati Arija iz Aleksandrije, pri tem pa je naletel na mo\xc4\x8dan odpor patriarha in teologa Atanazija Aleksandrijskega, ki je bil nesporni vodja katolikov na vzhodu. Patriarha je zato leta 335 pregnal v Trier, potem pa v cerkvenih zadevah ni ve\xc4\x8d igal pomembne vloge._NEWLINE_Po nicejskem koncilu je imel Konstantin glede poganstva mnogo bolj izoblikovano stali\xc5\xa1\xc4\x8de. Na vzhodu cesarstva, kjer je bilo kristjanov veliko, je poganstvo toleriral. Sprejel je samo nekaj posami\xc4\x8dnih antipoganskih ukrepov, na primer prepoved postavljanja novih kultnih obele\xc5\xbeij. _NEWLINE_Cesarski rezidenci v Trierju in Sirmiju je obdr\xc5\xbeal, na mestu stare gr\xc5\xa1ke kolonije Bizanc pa je za\xc4\x8del graditi svojo novo rezidenco. Novi Rim ali Konstantinopel je uradno odprl 11. maja 330. Konstantinopel naj bi po svoji velikosti, grandioznosti in bogastvu postal tekmec Ve\xc4\x8dnega mesta - Rima. Mesto je kmalu postalo novo sredi\xc5\xa1\xc4\x8de cesarske oblasti, prava prestolnica pa je postalo \xc5\xa1ele med vladanjem Konstancija II.\n_START_SECTION_\nKonstantinova zadnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nKonstantin je \xc5\xbee pred letom 317 javno pokazal, da bo prestol zagotovil svojima sinovoma, zato je na\xc4\x8drtno odrival svoja polbrata, sinova Konstancija Klora in Teodore. Leta 317 je v Serdiki (dana\xc5\xa1nja Sofija, Bolgarija) za cezarja proglasil svoja sinova Krispa in Konstantina II., najstarej\xc5\xa1ega sina iz zakona s Fausto. Konstantinova stara leta je zagrenila dru\xc5\xbeinska tragedija, katere vzroki niso znani: leta 326 sta bila na Konstantinov ukaz usmr\xc4\x8dena sin Krisp, ki je bil takrat \xc5\xbee izku\xc5\xa1en vojskovodja, in \xc5\xbeena Fausta. Konstantin je pred smrtjo razdelil ozemlje cesarstva svojim \xc5\xa1e \xc5\xbeivim sinovom, vrhovno oblast pa je obdr\xc5\xbeal v svojih rokah. Konstantin II. je dobil Galijo, Britanijo in Iberski polotok, Konstancij II. Malo Azijo in Mezopotamijo, Konstans I. Italijo in Panonijo, ne\xc4\x8dak Dalmacij, ki je bil cezar od leta 335, pa je iz Ni\xc5\xa1a nadziral mejo na Donavi. _NEWLINE_Konstantin je umrl 22. maja 337 v bli\xc5\xbeini Nikomedije na samem za\xc4\x8detku na\xc4\x8drtovanega vojnega pohoda proti Sasanidom v Perziji. V reki Jordan se je nameraval krstiti, ker pa to ni bilo ve\xc4\x8d mogo\xc4\x8de, ga je tik pred smrtjo krstil Evzebij Nikomedijski, eden od arijanskih prvakov. Konstancij je svojega umrlega o\xc4\x8deta prepreljav v Konstantinopel in ga sve\xc4\x8dano pokopal v grobnici v cerkvi sv. Apostolov. Konstantinov sarkofag so postavili med dvanajst drugih praznih sarkofagov, s \xc4\x8demer so hoteli poudariti cesarjevo vlogo trinajstega apostola, kasneje pa so ga uvrstili tudi med poganske bogove. Pravoslavna cerkev ga je kasneje razglasila za svetnika, ki ga praznujejo 21. maja po julijanskem oziroma 3. junija po gregorijanskem koledarju. _NEWLINE_Konstantinovi sinovi so po njegovi smrti odstranili vse sorodnike in ostale tekmece in se 9. septembra 337 razglasili za avguste.'