b"\n_START_ARTICLE_\nItalijan\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_SECTION_\nRazvoj italijanskega jezika\n_START_PARAGRAPH_\nItalijan\xc5\xa1\xc4\x8dina je romanski jezik in spada med indoevropske jezike. _NEWLINE_Njena prednica je latin\xc5\xa1\xc4\x8dina, razvila pa se je neposredno iz firen\xc5\xa1kega knji\xc5\xbenega jezika, ki so ga uporabljali Dante Alighieri, Francesco Petrarca in Giovanni Boccaccio v 14. stoletju. Na rabo tega jezika je vplivala tudi sicilijanska \xc5\xa1ola, \xc5\xa1e posebej pa knji\xc5\xbeevna dela Jacopa da Lentinija. Firen\xc5\xa1ki jezik se je razvil iz ljudske latin\xc5\xa1\xc4\x8dine (latino volgare), kar ka\xc5\xbee na to, da knji\xc5\xbena latin\xc5\xa1\xc4\x8dina ni neposreden prednik dana\xc5\xa1njega italijanskega jezika._NEWLINE_Prvi dokument, ki vsebuje ljudsko italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino, je Indovinello veronese (veronska uganka). To je stranski napis na enem izmed pergamentov \xc5\xa1panskega izvora, ki ga je na\xc5\xa1el Luigi Schiapparelli v veronski knji\xc5\xbenici leta 1924. _NEWLINE_Knji\xc5\xbeni jezik je zaradi obse\xc5\xbene produkcije knji\xc5\xbeevnih del ostajal bolj ali manj enak, govorjena razli\xc4\x8dica jezika pa se je skozi \xc4\x8das vztrajno spreminjala. Nastali so \xc5\xa1tevilni dialekti, ki so \xc5\xa1e danes \xc5\xbeivi. Regije imajo med seboj zelo razli\xc4\x8dne govore._NEWLINE_Italijanski jezik govori pribli\xc5\xbeno 60 milijonov prebivalcev Italije, pa tudi 10 milijonov izseljencev po vsem svetu. 125 milijonov ljudi govori italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino kot tuji jezik. Je peta na lestvici najbolj pou\xc4\x8devanih jezikov: za angle\xc5\xa1\xc4\x8dino, \xc5\xa1pan\xc5\xa1\xc4\x8dino, franco\xc5\xa1\xc4\x8dino in nem\xc5\xa1\xc4\x8dino.\n_START_SECTION_\nNaglas in opu\xc5\xa1\xc4\x8daj\n_START_PARAGRAPH_\nKadar v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini pade naglas (accento) na zadnji zlog, to je na krajni samoglasnik, je treba naglas tudi zapisati, navadno s krativcem (\xc3\xa0, \xc3\xa8, \xc3\xac, \xc3\xb2, \xc3\xb9). Drugje, razen v posameznih izjemah, naglasa ne pi\xc5\xa1emo._NEWLINE_Va\xc5\xbeno mesto zavzema v italijanskem jeziku opu\xc5\xa1\xc4\x8daj\xc2\xa0\xc2\xbb'\xc2\xab\xc2\xa0(apostrofo), ki nadome\xc5\xa1\xc4\x8da izpu\xc5\xa1\xc4\x8dene samoglasnike na koncu besed. Tako na primer ne smemo pisati quella amica (= tista prijateljica), temve\xc4\x8d quell'amica; raba opu\xc5\xa1\xc4\x8daja je obvezna.\n_START_SECTION_\nSpolnik ali \xc4\x8dlen\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8clen (articolo) je najpogostej\xc5\xa1a beseda v italijanskem jeziku in tudi najte\xc5\xbeje razumljiva za nas, ki ga v svojem jeziku ne poznamo. Lahko trdimo, da ima ve\xc4\x8dkrat te\xc5\xbeave z njim tudi dober poznavalec in reden uporabnik italijan\xc5\xa1\xc4\x8dine. _NEWLINE_\xc4\x8clen je lahko dolo\xc4\x8dni ali nedolo\xc4\x8dni. Dolo\xc4\x8dnega (il, la) prevajamo s pribli\xc5\xbenim ta-to, nedolo\xc4\x8dnega (un, una) pa z neki-neka. Primer: il cavallo pomeni ta konj ali konj, o katerem govorimo; un cavallo je neki konj ali konj, o katerem nimamo podatkov. \xc4\x8clen, ki je praviloma vedno navzo\xc4\x8d, postane \xc5\xa1e te\xc5\xbeje razumljiv, ko je odsoten oziroma izpu\xc5\xa1\xc4\x8den. \xc4\x8ceprav ima slovnica pravila za vse te primere, je raba \xc4\x8dlena tudi stvar osebnega sloga."