b'\n_START_ARTICLE_\nPrelaz Bernina\n_START_SECTION_\nGeografija\n_START_PARAGRAPH_\nObstajata dva razli\xc4\x8dna gorska prelaza: le\xc5\xbei na nadmorski vi\xc5\xa1ini 2240 m in je brez lastnega imena, razvodje med \xc4\x8crnim morjem in Jadranskim morjwm, med dvema jezeroma Lej Nair, ki odteka na sever in je del povodja reke inn in Lago Bianco, ki pripada pore\xc4\x8dju reke Pad. Tu poteka meja med retoromanskim in italijanskim jezikovnim obmo\xc4\x8djem. Od tod proti jugu se v Val da Pila spusti tako imenovana zahodna Bernina pot do San Carlo di Poschiavo preko Cavaglia, to pot uporablja Berninska \xc5\xbeeleznica. Obi\xc4\x8dajno se za prelaz Bernina uporablja 90 metrov vi\xc5\xa1ja to\xc4\x8dka, ki premaga gorski greben med Val da Pila in Val Lagun\xc3\xa9. Nedale\xc4\x8d zahodno od te to\xc4\x8dke je hospic (Berggasthaus) Ospizio Bernina in Lagh da la Cruseta. Pot skozi ta prelaz se imenuje vzhodna Bernina pot.\n_START_SECTION_\nStarej\xc5\xa1a zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nBernina je tiso\xc4\x8dletja stara povezava prav tako tiso\xc4\x8dletja stare kulturne krajine zgornjega Engadina okoli St. Moritza in z dolino Valtellina. Tako so \xc5\xa1tevilne najdbe ne le v St. Moritzu, ki datirajo v bronasto dobo, ampak tudi na drugi strani Bernine, v Valtellini. Med drugim so v Tegliu, rimski Tillium, ki je verjetno Valtellina, Val Tillium, ki ji je dal ime, \xc5\xa1tevilni neolitski menhirji z enigmati\xc4\x8dnimi okraski, kot so bili najdeni v velikem delu Evrope. Iz teh najdb lahko sklepamo, da se je \xc5\xbee v prazgodovini \xc4\x8dez Bernino odvijal promet, ki se je pove\xc4\x8dal v rimskih \xc4\x8dasih. Kljub temu pa Bernina nikoli ni bila med bolj pomembnimi prelazi. Vzpon se je za\xc4\x8del v visokem srednjem veku, v poznem srednjem veku, pa je prelaz pridobil dolo\xc4\x8den pomen tudi za trgovino. Kljub temu pa je bila Bernina vedno v senci sosednjih prelazov kot sta prelaz Maloja ali Ofenpass.\n_START_SECTION_\nNovej\xc5\xa1a zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nPrelaz je edina zares dobra povezava  in zato glavna arterija med Engadinom in Valtellino. V nasprotju s prelazoma Septimer in Spl\xc3\xbcgen ima obrobno lego in slab\xc5\xa1i polo\xc5\xbeaj, zato \xc4\x8dez Bernino nikoli ni potekala \xc4\x8dezalpska tranzitna pot evropskega pomena. Za vzdr\xc5\xbeevanje so bile odgovorne ob\xc4\x8dine; manj\xc5\xa1o vlogo je imela Porten (prevozni\xc5\xa1ka zadruga). Topografsko ugodna regionalna povezava je bila bolj pomembna, ko je zavezni\xc5\xa1tvo Tri lige leta 1512 osvojilo Valtellino in tako zmagalo nad Bene\xc5\xa1ko republiko kot mejno sosedo. Okoli leta 1550 je Francija uvedla stalno kurirsko slu\xc5\xbebo med Lyonom in Benetkami preko prelazov Albula, Bernina in Aprica._NEWLINE_Strogo gledano je prelaz Bernina sestavljen iz dveh vzporednih poti, ki vodita na jug v Val Lagun\xc3\xa9 ali v dolino Cavaglia; Armon Planta predlaga imenovanje smeri Bernina vzhod in Bernina zahod. Katera pot je bila bolj\xc5\xa1a se je ve\xc4\x8dkrat spremenilo, odvisno od sezone, sne\xc5\xbenih razmer in trenutnega stanja ceste. Kraj\xc5\xa1a je zahodna pot, ki te\xc4\x8de dalj \xc4\x8dasa nad gozdno mejo in je zato bolj ob\xc4\x8dutljiva na plazove in sne\xc5\xbene zamete. Podatki ka\xc5\xbeejo da je bila zahodna pot raz\xc5\xa1irjena leta 1552, vzhodna pa leta 1645. Po letu 1729 in 1779 so zaradi hudih sne\xc5\xbenih plazov zahodno pot prepovedali uporabljati v zimskem \xc4\x8dasu. Glavno transportno blago, ki so ga vozili z mulami je bilo vino in \xc5\xbeito na sever in govedo in sir na jug. Zgodovinska mulovodna postaja je bil zaselek La Rosa na ju\xc5\xbeni strani prelaza._NEWLINE_Ko se je leta 1842 za\xc4\x8dela gradnja ceste, so se odlo\xc4\x8dili za traso Bernina-vzhod; glavni in\xc5\xbeenir je bil Rudolf Albertini (1821-1896) iz Zuoza. Leta 1865 je bilo delo kon\xc4\x8dano in nekoliko zahodno od sedla, na 2307 m, zgrajen tudi hospic. Cesto so od takrat ve\xc4\x8dkrat raz\xc5\xa1irili in obnovili in je od leta 1965 odprta skozi vse leto, \xc4\x8deprav le\xc5\xbei sneg na prelazu pribli\xc5\xbeno osem mesecev na leto. Tako je prelaz Bernina eden najvi\xc5\xa1jih vse leto odprtih prelazov v Alpah.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdeleznica in \xc5\xbei\xc4\x8dnica\n_START_PARAGRAPH_\nPrve odseke meter \xc5\xa1iroke Berninske \xc5\xbeeleznice so odprli leta 1908, poganja jo elektri\xc4\x8dna energija, od leta 1910 pa pre\xc4\x8dka prelaz, od leta 1913, tudi v zimskem \xc4\x8dasu. Uporabljena je ve\xc4\x8dinoma v turizmu, saj je ob poti mogo\xc4\x8de ob\xc4\x8dudovati izjemne naravne lepote. S postajo Ospizio Bernina na vrhu na nadmorski vi\xc5\xa1ini 2253 m, je najvi\xc5\xa1ji alpski \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ki prelaz. Za uporabo vodne energije sta bila na severni in ju\xc5\xbeni strani Lago Bianco zgrajena jezova. Uporabna prostornina rezervoarja je pribli\xc5\xbeno 18 milijonov kubi\xc4\x8dnih metrov._NEWLINE_Od leta 1956 deluje \xc5\xbei\xc4\x8dnica Bernina Diavolezza, ki odpira smu\xc4\x8darski center na ledeniku  Munt Pers na severni strani prelaza; obnovljena je bila leta 1980. Od leta 1963 vozi vle\xc4\x8dnica tudi na Piz Lagalb.'