b'\n_START_ARTICLE_\nSimone Weil\n_START_SECTION_\nZGODNJE \xc5\xbdIVLJENJE\n_START_PARAGRAPH_\nRodila se je dokaj premo\xc5\xbeni dru\xc5\xbeini vi\xc5\xa1jega me\xc5\xa1\xc4\x8danskega razreda. O\xc4\x8de Bernard, ki je bil po poklicu zdravnik, in mati Selma sta bila nem\xc5\xa1ka \xc5\xbdida, ki sta v Pariz pribe\xc5\xbeala pred nem\xc5\xa1kim terorjem. Njen starej\xc5\xa1i brat Andr\xc3\xa9 Weil je bil eden izmed najve\xc4\x8djih matematikov svojega \xc4\x8dasa, Simone pa v briljantnosti ni za njim prav ni\xc4\x8d zaostajala, le da je bil njun genij usmerjen na razli\xc4\x8dna podro\xc4\x8dja._NEWLINE_Kot \xc5\xa1estmese\xc4\x8dni dojen\xc4\x8dek je dobila hudo vnetje slepi\xc4\x8da, zaradi \xc4\x8desar je bila bolehna celo \xc5\xbeivljenje, mo\xc4\x8dno pa jo je du\xc5\xa1evno zaznamovala tudi o\xc4\x8detova ve\xc4\x8dletna odsotnost zaradi vpoklicanosti v vojsko (prva svetovna vojna)._NEWLINE_Simone je bila v mladosti obsedena s \xc4\x8disto\xc4\x8do, sebe pa je pogosto pojmovala kot \xc2\xbbumazano, nagnusno\xc2\xab\xc2\xa0in si dopovedovala, da jo tudi drugi vidijo natan\xc4\x8dno tak\xc5\xa1no, kljub temu da je bila v mladosti izredno privla\xc4\x8dne zunanjosti. Obi\xc4\x8dajno se je izogibala dru\xc5\xbebe in vsakovrstnih fizi\xc4\x8dnih kontaktov, svojo \xc5\xbeenskost pa je posku\xc5\xa1ala prikriti z neuporabo li\xc4\x8dil in no\xc5\xa1enjem ohlapnih fantovskih obla\xc4\x8dil._NEWLINE_Po drugi plati je bila do sebe pretirano kriti\xc4\x8dna tudi v intelektualnem smislu. Ob visoki inteligenci starej\xc5\xa1ega brata se je zaradi svojih "pomanjkljivih" umskih sposobnosti ves \xc4\x8das po\xc4\x8dutila nezmo\xc5\xbena dojemati \xc5\xbeivljenjske resnice, zato je dneve pre\xc5\xbeivljala zagrenjena, prestra\xc5\xa1ena in pretirano previdna.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0OLANJE\n_START_PARAGRAPH_\nSimone se je \xc5\xa1olala na najbolj\xc5\xa1ih francoskih \xc5\xa1olah z dolgoletno tradicijo. \xc5\xbde v gimnazijskih letih je presenetljivo dobro poznala Spinozo, Platona, Heraklita in Kanta, njihovega vpliva pa ni mogo\xc4\x8de prezreti v njenem zrelem filozofskem mi\xc5\xa1ljenju. Izobra\xc5\xbeevala se je na elitni srednji \xc5\xa1oli Lyc\xc3\xa9e Henri IV pod mentorstvom znanega filozofa Alaina, ki je kmalu opazil in za\xc4\x8del ob\xc4\x8dudovati izjemen talent, bistrost in naprednost svoje varovanke. Zatem je kot prva \xc5\xbeenska za\xc4\x8dela s \xc5\xa1tudijem na fakulteti \xc3\x89cole Normale Sup\xc3\xa9riore, kjer je diplomirala iz filozofije, kar je bil takrat privilegij za le najbolj\xc5\xa1e.\n_START_SECTION_\nZAPOSLITEV IN POLITI\xc4\x8cNO UDEJSTVOVANJE\n_START_PARAGRAPH_\nKljub ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8dim \xc5\xa1tudijskim dose\xc5\xbekom ni bila dele\xc5\xbena zaslu\xc5\xbeenega spo\xc5\xa1tovanja. Ker ni kazala pretiranega navdu\xc5\xa1enja za takrat priljubljenega Pascala in nekatere druge znanstvenike ter teorije tistega \xc4\x8dasa, ni mogla dobiti mesta u\xc4\x8diteljice v mestu, temve\xc4\x8d so jo oblasti dodelile v oddaljene pode\xc5\xbeelske okraje, znan primer je Le Puy. A niti tako je niso mogli uti\xc5\xa1ati. \xc5\xbdivela je tako skromno, kot je bilo le mogo\xc4\x8de in velik del svoje pla\xc4\x8de namenila delavskemu gibanju, ob ve\xc4\x8derih in popoldnevih pa tudi sama pou\xc4\x8devala delavce. Slednje je o\xc4\x8ditno motilo star\xc5\xa1e njenih rednih u\xc4\x8dencev, ki so imeli za svoje otroke visoke ambicije in so si zanje \xc5\xbeeleli ve\xc4\x8d kot le \xc2\xbbkraljevino resnice\xc2\xab._NEWLINE_Med letoma 1934 in 1935 je Simone Weil delala v treh pari\xc5\xa1ki tovarnah in spremljala vsakdan, izku\xc5\xa1nje in perspektivo delavcev. Kot produkt slednjega je leto kasneje napisala \xc2\xbbR\xc3\xa9flexions sur les causes de la libert\xc3\xa9 et de l\xe2\x80\x99oppression sociale\xc2\xab, kjer se je med drugim opirala na Marxove dru\xc5\xbebene teorije._NEWLINE_\xc5\xbde kot \xc5\xa1estletnica je kazala znake odlo\xc4\x8dne borke za pravice, saj je odklonila \xc5\xbelico sladkorja v znak solidarnosti vojakom Zahodne fronte in hodila v \xc5\xa1olo brez nogavic, ker si jih nekatere njene revne so\xc5\xa1olke niso mogle privo\xc5\xa1\xc4\x8diti, le \xc5\xa1tiri leta kasneje pa se je pri\xc4\x8dela pri\xc5\xa1tevati k bolj\xc5\xa1evikom. Kot najstnica se je pridru\xc5\xbeila delavskemu gibanju, pisala pa je tudi manifeste, demonstracije in vneto zagovarjala delavske pravice, mir in marksizem._NEWLINE_Nikoli ni bila \xc4\x8dlanica Komunisti\xc4\x8dne stranke, \xc5\xbee v svojih 20. letih pa je spoznala njene pomanjkljivosti in ji za\xc4\x8dela nasprotovati._NEWLINE_V letu 1932 je obiskala Nem\xc4\x8dijo, da bi marksisti\xc4\x8dnim aktivistom, ki so bili znani kot najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i komunisti zahodne Evrope, pomagala \xc5\xa1iriti njihovo idejo proti nacizmu. Ko se je vrnila v Francijo, je na oblast pri\xc5\xa1el Hitler in Simone je porabila veliko svojega \xc4\x8dasa za pomo\xc4\x8d francoskim marksistom in pisanjem \xc4\x8dlankov o socialni, ekonomski in politi\xc4\x8dni problematiki. V svojih razmi\xc5\xa1ljanjih je Simone Weil zelo neposredno in odkrito kritizirala pomanjkljivosti marksizma in omejitve kapitalizma in socializma. Bila je tako udarna, da je na njene objave jezno in osebno odgovarjal Leon Trotsky, poleg tega pa je bila Simone ena izmed redkih, ki se je z njim upala pogovarjati iz o\xc4\x8di v o\xc4\x8di in zastopati svoje stali\xc5\xa1\xc4\x8de do konca, ne glede na vse._NEWLINE_Naslednjega leta je Simone sodelovala v veliki stavki delavskega razreda v Franciji, po tem pa je vzela 12 mese\xc4\x8dni dopust in pod pretvezo delala v dveh tovarnah, kar naj bi ji pomagalo poistovetiti se z najbolj ubogimi - delavci.\xc2\xa0_NEWLINE_Leta 1935 je nadaljevala s pou\xc4\x8devanjem, vendar je vse svoje prihodke zopet namenila delavcem._NEWLINE_Leto kasneje je sodelovala v \xc5\xa0panski dr\xc5\xbeavljanski vojni na strani republikancev, kjer bi skoraj izgubila \xc5\xbeivljenje, a se je istega leta vrnila v Francijo in \xc5\xa1e bolj zagreto pisala manifeste o izkori\xc5\xa1\xc4\x8danju, mened\xc5\xbementu, vojni in miru. Spoznala je neskon\xc4\x8dnost \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke krutosti in s tem povezanega koristoljubja, \xc4\x8de pa je prej menila, da je vojna v nekaterih ozirih upravi\xc4\x8dena, je ob tem spoznanju za\xc4\x8dela ostro zagovarjati nenasilje.\n_START_SECTION_\nZADNJA LETA\n_START_PARAGRAPH_\n15. aprila 1943 so Simone na\xc5\xa1li nezavestno v pisarni francoskega uporni\xc5\xa1kega odbora, kjer je kot po navadi delala pozno v no\xc4\x8d. Odpeljali so jo v bolni\xc5\xa1nico Middlesex Hospital v Londonu, kjer je ostala na zdravljenju do 17. avgusta. Ves \xc4\x8das bivanja v bolni\xc5\xa1nici je sprejemala le majhen del obi\xc4\x8dajne hrane trde\xc4\x8d, da se drugemu delu odpoveduje, ker mnogi nimajo niti tega. Kljub onemoglosti je neutrudno pisala. Iz tega \xc4\x8dasa je po vsej verjetnosti \xc2\xbbLetter to a Priest\xc2\xab\xc2\xa0(Pismo redovniku), ki vsebuje petintrideset to\xc4\x8dk, v katerih se ne strinja s kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvom in Cerkvijo. Zadnje besedilo, ki ga je napisala tik pred smrtjo, pa je njena oporoka. To besedilo na pretresljiv na\xc4\x8din pri\xc4\x8da o njenem nedokon\xc4\x8danem notranjem dvoboju o kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu in Cerkvi. Ker se je v avgustu njeno zdravstveno stanje zelo poslab\xc5\xa1alo, saj je zavra\xc4\x8dala skoraj vso hrano, so jo 17. avgusta premestili v privatni sanatorij v Ashfort-Kentu pri Londonu. 24. avgusta je tam tudi umrla zaradi podhranjenosti in oslabelosti srca.\n_START_SECTION_\nFILOZOFIJA\n_START_PARAGRAPH_\n"Notranja struktura filozofske misli Simone Weil, ki dolo\xc4\x8da tako njeno dru\xc5\xbebeno-zgodovinsko kot tudi religiozno razmi\xc5\xa1ljanje, se nam ka\xc5\xbee kot struktura protislovnosti ali absurdnosti, o zakonitosti absurdnosti, ki je prvi vir \xc4\x8dlovekovega mi\xc5\xa1ljenja. \xc2\xbbDejstvo, da svojega \xc5\xbeivljenja ne moremo sprejeti v njegovi kon\xc4\x8dnosti, nam razkriva, da bivanje in kon\xc4\x8dna bitja za nas niso nekaj dobrega\xc2\xab\xc2\xa0(C III, 223). Weil svojo misel kljub navidezni razdrobljenosti skrbno gradi na notranji, te\xc5\xbeko razvidni logiki, ki je odlo\xc4\x8dilnega pomena za vso njeno misel. To je logika absurdnosti vpri\xc4\x8do neskon\xc4\x8dne razlike med absolutnim in \xc4\x8dlovekovim bivanjem. \xc4\x8clovekovo bivanje v svoji kon\xc4\x8dnosti in dobro samo, ki je sinonim za bo\xc5\xbejo transcendenco, za absolutno, sta ne le razli\xc4\x8dne narave, marve\xc4\x8d brez sleherne analogije, torej neskon\xc4\x8dno razli\xc4\x8dna. Kon\xc4\x8dnost, ki je podvr\xc5\xbeena nujnosti, je vidik ustvarjalnosti in s tem neskon\xc4\x8dne razli\xc4\x8dnosti od dobrega, ki je vidik neustvarjenosti in s tem ve\xc4\x8dnosti. \xc4\x8clovekovo bivanje, ki je kon\xc4\x8dno, in dobro, ki je neskon\xc4\x8dno, se izklju\xc4\x8dujeta, ker je to dobro \xc4\x8dloveku nedosegljivo in v njegovem \xc5\xbeivljenju nemogo\xc4\x8de. In vendar je to dobro edini resni\xc4\x8dni predmet \xc4\x8dlovekovih \xc5\xbeelja. V tej temeljni dihotomiji, v tej neskon\xc4\x8dni razli\xc4\x8dnosti med bivanjem in bo\xc5\xbejo transcendenco, je prvi in edini izvor absolutnosti bivanja. Zato je Weilovi nasprotje nekaj nepogre\xc5\xa1ljivega. \xc2\xbbNasprotje je kriterij (resni\xc4\x8dnosti). Nezdru\xc5\xbeljivih stvari si ne moremo ustvariti s pomo\xc4\x8djo sugestij\xc2\xab\xc2\xa0(C III, 31). Ta resni\xc4\x8dnost je identi\xc4\x8dna z dobrim samim, ali to\xc4\x8dneje, je resni\xc4\x8dnost dobrega, torej edina resni\xc4\x8dnost. Na\xc5\xa1e \xc5\xbeivljenje pa je s to resni\xc4\x8dnostjo nezdru\xc5\xbeljivo, zato nam razkriva nemogo\xc4\x8de in se nam ka\xc5\xbee kot absurdnost, le-ta pa je edini kriterij resni\xc4\x8dnosti. S tem je krog logike absurdnega zaprt.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nDELA\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1932 se je Simone Weil s \xc5\xa1tevilnimi \xc4\x8dlanki v levi\xc4\x8darskih \xc4\x8dasopisih za\xc4\x8dela zavzemati za socialno preobrazbo proletariata. V \xc4\x8dasu svoje profesure na liceju v Auxerru je napisala dva zelo odmevna \xc4\x8dlanka o svojih vtisih iz Nem\xc4\x8dije: "Nem\xc4\x8dija v pri\xc4\x8dakovanju" (La R\xc3\xa9volution prol\xc3\xa9tarienne) in "Stanje v Nem\xc4\x8diji" (L\'\xc3\x89cole \xc3\xa9mancip\xc3\xa9e). Leta 1933 je iz\xc5\xa1el njen esej "Perspektive. Ali napredujemo k proletarski revoluciji?". V njem je iskala vzroke za propad ruske revolucije in propad nem\xc5\xa1kega delavskega gibanja, glavni razlog, kot je ugotovila, pa naj bi bil razkol med upanjem in realnimi pri\xc4\x8dakovanji od revolucije. Istega leta je v reviji "La Critique sociale" objavila \xc4\x8dlanek, v katerem je kritizirala Lenina in Boj\xc5\xa1evisti\xc4\x8dno stranko, ki jo je ozna\xc4\x8dila za okorelo institucijo, ki se v dogmati\xc4\x8dnosti in represivnosti prav ni\xc4\x8d ne razlikuje od Cerkve, objavila pa je tudi esej: "Problem ZSSR" (L\'Effort). Leta 1936 je napisala \xc4\x8dlanek "Entre nous, chronique de Rosures", v katerem je pisala o problemih tovarni\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljena. V letu 1937 je napisala \xc5\xa1tevilna pacifisti\xc4\x8dna pisma in eseje, njen glavni pacifisti\xc4\x8den esej je iz\xc5\xa1el v \xc4\x8dasopisu "Nouveaux Cashiers" pod naslovom "Ne za\xc4\x8denjajmo spet Trojanske vojne". Leta 1939 se je temu pacifizmu popolnoma odrekla in napisala dva pomembna eseja: "Nekaj misli o razvoju hitlerjanstva" (Quelques r\xc3\xa9flexions sur les origines se l\'hitlerisme) in "Iliada ali pesem mo\xc4\x8di" (L\'Iliade, ou la po\xc3\xa8me de la force). Dopisovala si je z O\xc4\x8detom Perrinom, ki je bil katoli\xc5\xa1ki duhovnik in v dopisovanju z njim ustvarila nekaj svojih najlep\xc5\xa1ih misli o katoli\xc5\xa1kih dogmah in kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu nasploh. Preko O\xc4\x8deta Perrina je spoznala francoskega filozofa in misleca Gustava Thibona, kateremu je leta 1941 zaupala svoje zadnje zapiske o knjigi "Te\xc5\xbenost in milost" (La pesanteur et la gr\xc3\xa2ce), ki je bila izdana posthumno leta 1947. V letu 1941 je prenehala pisati socialno anga\xc5\xbeirane tekste in se popolnoma posvetila duhovno-filozofski tematiki. Za kasnej\xc5\xa1o izdajo \xc4\x8dasopisa "Attente de Dieu" in "Pens\xc3\xa9es sans ordre concernant amour de Dieu" je konec leta 1941 objavila veliko spisov in pa nekak\xc5\xa1ne komentarje k tekstom, ki so nastali v kriptah srednjeve\xc5\xa1kih dominikanskih samostanov. Ti komentarji so osnova za izdaje "L\'Institutions pr\xc3\xa9-chr\xc3\xa9tiennes" in "La Source grecque", ki so iz\xc5\xa1le po njeni smrti. Leta 1943 je na pobudo predsednika De Gaulla ustvarila svoj manifest \xc4\x8dlovekovih pravic "L\'\xc3\x89nracinement".'