b"\n_START_ARTICLE_\nTirolska fronta\n_START_SECTION_\nDogodki pred spopadom\n_START_PARAGRAPH_\nItalijani so se 20. maja 1882 pridru\xc5\xbeili obrambnemu sporazumu med Avstro-Ogrsko in Nem\xc4\x8dijo in tako je nastal trojni sporazum. Tega sporazuma so se dr\xc5\xbeali vse do izbruha prve svetovne vojne ko so se stvari nenadoma spremenile. Italija je takrat \xc5\xbee dalj \xc4\x8dasa kazala ambicije po osvajanju novih ozemljih, \xc5\xa1e posebej so jo zanimala ozemlja na ju\xc5\xbenem Tirolskem, zahodnem Balkanu in Sloveniji, ki so bila takrat vsa pod nadzorom Avstro-Ogrske. Ob izbruhu vojne je Italija nemudoma razglasila nevtralnost, vendar le za\xc4\x8dasno saj so v ozadju potekala intenzivna diplomatska pogajanja tako z antanto kot tudi s centralnimi silami. Na katero stran bo Italija pristopila je bilo mo\xc4\x8dno odvisno od ozemlja, ki ga bo ta v zameno prejela. Ker so zahodni zavezniki ponudili ve\xc4\x8d ozemlja kot Avstro-Ogrska poleg tega pa so ponudili \xc5\xa1e ogromno finan\xc4\x8dno in voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d je Italija 16. aprila 1915 z njimi podpisala tajni londonski sporazum. Triindvajsetega maja 1915 je Italija napovedala vojno Avstro-Ogrski, v Evropi se je odprlo novo in eno izmed najbolj te\xc5\xbeavnih boji\xc5\xa1\xc4\x8d v \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki zgodovini.\n_START_SECTION_\nPotek fronte in boji\xc5\xa1\xc4\x8da\n_START_PARAGRAPH_\nKmalu po napovedi vojne so italijanske \xc4\x8dete prestopile meje in za\xc4\x8dele napredovati v notranjost Avstro-Ogrske. Tako kot na So\xc5\xa1ki fronti je bilo napredovanje \xc4\x8det zaradi zahtevnega gorskega terena in prevelike previdnosti italijanskih poveljnikov izredno po\xc4\x8dasno. To je Avstrijcem dalo \xc4\x8das, da so na obmo\xc4\x8dje boji\xc5\xa1\xc4\x8da pripeljali enote potrebne za obrambo dr\xc5\xbeave. V prvih dneh vojne se je Italijanom posre\xc4\x8dilo zasesti ozemlje vzhodno in zahodno od Gardskega jezera, ozemlje ju\xc5\xbeno od mesta Trient ter gorske vrhove v ju\xc5\xbenih Dolomitih, nato pa se je fronta ustalila. Ta je sedaj potekala od prelaza Stelvio bolj ali manj sledila meji med Italijo in A-O, pre\xc4\x8dkala vrhove gorske skupine Adamello se spustila do severnega konca Gardskega jezera ter se nato ponovno povzpela v hribe in planote ju\xc5\xbeno od mesta Trent, od tam svojo pot nadaljevala \xc4\x8dez vrhove Dolomitov vse do Karnijskih Alp kjer je ponovno potekala bolj ali man po Italijansko A-O meji in se nato pri Rombonu zdru\xc5\xbeila z So\xc5\xa1ko fronto._NEWLINE_Na marsikaterem mestu je frontna \xc4\x8drta pre\xc4\x8dkala vrhove, ki so presegali nadmorsko vi\xc5\xa1ino 3000 m. Najbolj zloglasna vrhova sta bila Monte Adamello (3554 m) na ju\xc5\xbenem Tirolskem in Marmolada (3342 m) v Dolomitih, ki sta za A-O branilce predstavljala glavna stebra obrambe Tirolskega boji\xc5\xa1\xc4\x8da. Redko kdaj pa se je zgodilo da je fronta pre\xc4\x8dkala obse\xc5\xbene bolj ali man ravne planote, kjer pa se je to zgodilo je tam pri\xc5\xa1lo do obse\xc5\xbenih in krvavih spopadov. Eno izmed takih boji\xc5\xa1\xc4\x8d je bila planota Asiago in Monte Grappa. Kmalu po za\xc4\x8detku bojev sta obe strani ugotovili, da imata skupnega sovra\xc5\xbenika, to je bila narava. Izredno ostre gorske razmera so na marsikaterem odseku boji\xc5\xa1\xc4\x8da zahtevale ve\xc4\x8dji smrtni davek kot sovra\xc5\xbeni ogenj._NEWLINE_Tekom vojne je v visokogorskem svetu vzhodnih Alp pri\xc5\xa1lo do \xc5\xa1tevilnih bitk.\n_START_SECTION_\nOfenziva pri Asiagu\n_START_PARAGRAPH_\nPo koncu 5. so\xc5\xa1ke bitke, ki se za italijansko stran ni kon\xc4\x8dala ni\xc4\x8d bolje kot prej\xc5\xa1nje \xc5\xa1tiri bitke, so Avstrijci spoznali da ne bodo morali ve\xc4\x8dno ostati v defenzivi. Zato so na podro\xc4\x8dju Asiaga za\xc4\x8deli pripravljati ofenzivo s katero bi s prodorom od Trenta do Benetk osamili 2. in 3.italijansko armado ki sta se bojevala na So\xc5\xa1ki fronti in 4 . armado vzhodno od Trentina. S tem dejanjem bi Italijo prisilili da prosi za mir in jo na ta na\xc4\x8din izlo\xc4\x8dili iz velike vojne._NEWLINE_Priprave na ofenzivo so se za\xc4\x8dele \xc5\xbee 15. decembra 1915, ko je avstrijski poveljnik Konrad von Hotzendorf za pomo\xc4\x8d prosil Nemce. Ti so ga po pregledu na\xc4\x8drtov za napad zavrnili, vendar so se Avstrijci kljub temu odlo\xc4\x8dili, da se ofenziva nadaljuje. V ta namen so iz vzhodne fronte na Tirolsko boji\xc5\xa1\xc4\x8de premestili 11. armado in 3. armado. Ofenziva se je za\xc4\x8dela 15. maja 1916 z mo\xc4\x8dnim topni\xc5\xa1kim ognjem. Avstrijska pehota je na 50\xc2\xa0km dolgi fronti prebila utrjene italijanske polo\xc5\xbeaje in za\xc4\x8dela prodirati bene\xc5\xa1ko ni\xc5\xbeino. Italijanski vojski na So\xc5\xa1ki fronti je za\xc4\x8dela groziti obkolitev. Kadorna je v \xc5\xbeelji po uspehu Konradu na pomo\xc4\x8d poslal dodatne okrepitev. Ko je \xc5\xbee zgledalo da bo ofenziva uspela je nenadoma pri\xc5\xa1lo do nepri\xc4\x8dakovanega preobrata. \xc4\x8cetrtega junija je ruska vojska v Galiciji za\xc4\x8dela novo ofenzivo v kateri je prebila avstrijske vrste in za\xc4\x8dela napredovati v notranjost dvojne monarhije. Avstro-Ogrski je grozil zlom vzhodne fronte zato je morala iz Tirolske na vzhodno fronte premestiti polovico svojih divizij. Medtem pa so Italijani dobili nove okrepitve katerim polovico manj\xc5\xa1a avstrijska vojska ni bila kos. Ofenziva se je kon\xc4\x8dala 10. junija bolj ali manj tam kjer se je za\xc4\x8dela.\n_START_SECTION_\nBitka za Monte Ortigara\n_START_PARAGRAPH_\nJe bila ena izmed najbolj krvavih bitk na Tirolski fronti. V njej so \xc5\xbeeleli Italijani ponovno osvojiti strate\xc5\xa1ko pomembno goro Monte Ortigara, ki so jo Avstrijci zasedli leto dni prej v t. i. ofenzivi pri Asiagu. Bitka se je za\xc4\x8dela 10. junija 1917 s strahovitim topni\xc5\xa1kim ognjem kateremu je sledil napad italijanskih alpincev in barsaglierov. Po krvavih bojih je vrh gore kon\xc4\x8dno padel v italijanske roke. Avstrijci so se zavedali strate\xc5\xa1kega pomena gore zato so 22. junija za\xc4\x8deli italijanske polo\xc5\xbeaje na gori divje obstreljevati. Temu pa je 25. junija v zgodnjih jutranjih urah sledil \xc5\xa1e napad juri\xc5\xa1nikov, ki je ponovno zavela vrh gore. Do 29. junija je bila fronta spet tam kjer se je vse za\xc4\x8delo._NEWLINE_Za boji\xc5\xa1\xc4\x8de , ki so ga sestavljali trije vrhovi v dol\xc5\xbeini treh kilometrov, so bile izgube na obeh straneh stra\xc5\xa1ne. Italijani so v bitki izgubili 25.199 svojih najbolj\xc5\xa1ih vojakov, od tega jih je bilo 2.865 mrtvih, 16.734 ranjenih, 2.600 zajetih in 3.000 pogre\xc5\xa1anih. Avstrijske izgube so bile dosti manj\xc5\xa1e vendar kljub temu strahovite, skupaj so izgubili 8.828 vojakov. 992 je bilo mrtvih, 6.321 ranjenih, 1.515 pa jih je bilo ujetih ali pogre\xc5\xa1anih.\n_START_SECTION_\nMarmolada\n_START_PARAGRAPH_\nMarmolada s svojimi 3343 m je bila drugo najvi\xc5\xa1je boji\xc5\xa1\xc4\x8de prve svetovne vojne. Predstavljala je steber Avstrijske obrambe v dolomitih iz katerega je bilo mogo\xc4\x8de nadzorovati gorsko skupino Tofani, Mt. Piano, Tre Cime in \xc5\xa1e druge pomembne odseke na podro\xc4\x8dju Dolomitov. Pred izbruhom vojne je \xc4\x8dez goro potekala meja med Italijo in Avstro-Ogrsko. V \xc4\x8dasu vojne so strma ju\xc5\xbena skalnata pobo\xc4\x8dja zasedli Italijani severna pobo\xc4\x8dja pod katerimi je bil ledenik pa Avstrijci. Do prvih bojev na gori je pri\xc5\xa1lo junija 1915, ko so italijanski Alpini zasedli strate\xc5\xa1ko pomembna sedla: Padon, Ombreeta, Forcela Rossa in Forcella Marmolada. Avstrijci so se medtem vkopali vrhu Punta Penia in okoli\xc5\xa1kih previsih ter na ledeniku pod vrhom Marmolade. Zaradi ostrega gorskega podnebja so za\xc4\x8detni boji kmalu ponehali. \xc4\x8cas relativnega zati\xc5\xa1ja med katerim je dostikrat prihajalo do topni\xc5\xa1kega obstreljevanja sta obe strani izkoristila za utrjevalna dela. Postavljeno je bilo na stotine kilometrov \xc5\xbei\xc4\x8dnih ovir, kavern in strelskih jarkov. Avstrijci so v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du ledeniku, kakih 60 m pod povr\xc5\xa1jem, postavili celo naselje in ga tako zakrili pred italijanskimi opazovalci in zadetki sovra\xc5\xbenikovih granat. V \xc4\x8dasu zime sta obe strani v ve\xc4\x8d metrov debeli sne\xc5\xbeni odejo gradili sne\xc5\xbene rove._NEWLINE_Spomladi 1916 je boji\xc5\xa1\xc4\x8de ponovno o\xc5\xbeivelo. Tridesetega aprila so Alpini zasedli Serauta Peak (3035 m) in se tako pribli\xc5\xbeali Avstrijskim polo\xc5\xbeajem na 100 m. Kljub temu, da do konca leta ni bilo ve\xc4\x8d ve\xc4\x8djih bojev so \xc5\xa1tevilke padlih in po\xc5\xa1kodovanih vojakov strmo nara\xc5\xa1\xc4\x8dala. Ve\xc4\x8dina jih je umrla zaradi ostrih gorskih razmer, \xc5\xa1e posebej nevaren je bil mraz in plazovi, ki so zahtevali ve\xc4\x8d \xc5\xbertev kot sovra\xc5\xbenikov ogenj. Do ponovnih spopadov je pri\xc5\xa1lo zadnjem teden septembra 1917, ko se je skupini Alpinov v spektakularni akciji posre\xc4\x8dilo zavzeti koto 3259 znano tudi kot Marmolada d' Ombretta. Po tej akciji je boji\xc5\xa1\xc4\x8de vse do preboja pri Kobaridu, novembra 1917, mirovala. Takrat so Italijani brez enega samega strela zapustili boji\xc5\xa1\xc4\x8de in se umaknili za reko Piavo. Boji za Marmolado so zahtevali okoli 9.000 \xc5\xbeivljenj. Ena tretjina jih je umrla v boju, druga tretjina zaradi plazov preostali pa zaradi posledic mraza in strel.\n_START_SECTION_\nAdamello\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi boji za to 3558 m visoko hribovje so se za\xc4\x8deli 9. junija 1915, ko so Italijani poizku\xc5\xa1ali zasesti strate\xc5\xa1ko pomembni prelaz Tonale in vrhove v masivu Adamello. \xc4\x8ceprav so Italijani v prvih bojih zasedli strate\xc5\xa1ko pomembne vrhove (prelaz Tonale je ostal v avstrijskih rokah) so imeli pri tem velike izgube, saj so se na boje slabo pripravili. \xc5\xa0epala je tudi komunikacija med topni\xc5\xa1tvom in enotami v prvi bojni \xc4\x8drti. Petnajstega julija so Avstrijci izvedli nepri\xc4\x8dakovan protinapad, ki je potekal po ledeniku. Po neuspelem napadu je fronta za nekaj \xc4\x8dasa obmirovala. Do bojev je ponovno pri\xc5\xa1lo aprila 1916 ko so italijanski Alpini zasedli strate\xc5\xa1ko pomembni Monte Fumi in Lobbia Alta. V za\xc4\x8detku junija so napadli \xc5\xa1e avstrijske oskrbovalne poti in polo\xc5\xbeaje na vzhodni strani ledenika. Napad, ki je potekal preko ledenika, se je spremenil v pravo katastrofo. Avstrijci so imeli italijanske napadalce v sivo zelenih uniformah na beli podlagi ledenika kot na dlani. Italijani so po ve\xc4\x8d poizkusih napad nato prekinili. Fronta je nato ponovno obmirovala. Leto 1917 je bilo na tem odseku boji\xc5\xa1\xc4\x8da nenavadno mirno, izjema je bilo le italijansko zavzetje Corno di Cavento. Goro so Avstrijci naslednje leto zavzeli nazaj tako, da so skozi ledenik izkopali tunel in tako presenetili italijanske branilce. Leto 1918 je bilo najbolj krvavo na tem odseku boji\xc5\xa1\xc4\x8da. Italijani, ki so se opomogli po preboju pri Kobaridu, so ponovno pre\xc5\xa1li v napad. V \xc5\xa1tevilnih krvavih pehotnih naskokih, ki jih je spremljalo mo\xc4\x8dno topni\xc5\xa1ko obstreljevanje, so poizku\xc5\xa1ali zasesti prelaz Tonale severozahodno od Adamella. Ta je kljub \xc5\xa1tevilnim italijanskim napadom ostal v avstrijskih rokah vse do konca vojne.\n_START_SECTION_\nMonte Grappa\n_START_PARAGRAPH_\nGorovje Monte Grappa je s svojimi grebeni in vrhovi visokimi okoli 1700 m predstavljala eno najve\xc4\x8djih boji\xc5\xa1\xc4\x8d med letoma 1915 in 1918 na italijanski fronti. Boji\xc5\xa1\xc4\x8de se sicer ni moralo pona\xc5\xa1ati kot visokogorsko je pa bilo za obe strani izrednega strate\xc5\xa1kega pomen saj je v primeru preboja Avstrijcem omogo\xc4\x8dalo napredovanje v bene\xc5\xa1ko ni\xc5\xbeino preko katere bi lahko nato obkolili italijansko armado ob So\xc4\x8di. Da bi se Italijani za\xc5\xa1\xc4\x8ditili pred morebitnim avstrijskim prodorom so na gori zgradili kilometre in kilometre podzemnih rovov, strelskih, jarkov, utrdb, topni\xc5\xa1kih in strojni\xc4\x8dnih polo\xc5\xbeajev. Tekom vojne je bila gora pri\xc4\x8da \xc5\xa1tevilnim krvavim bitkam med Italijansko in Avstro-Ogrsko vojsko. \xc5\xa0e ve\xc4\x8dji pomen je boji\xc5\xa1\xc4\x8de dobilo po preboju pri Kobaridu ko se je fronta ustalila na reki Piavi. Takrat so Avstrijci Monte Grapo videli kot odsek boji\xc5\xa1\xc4\x8da preko katerega bi lahko ob\xc5\xa1li mo\xc4\x8dno italijansko obrambo ob Piavi, saj je bila gora edini odsek boji\xc5\xa1\xc4\x8da ki je bil za to reko. Sredi novembra 1917 so Avstrijci ob pomo\xc4\x8di Nemcev na gori spro\xc5\xbeili ofenzivo in v naskoku zavzeli Monte Tomatico in Monte Rencone, tema dvema so v naslednjih dneh sledili \xc5\xa1e ostali vrhovi. Padel je tudi Monte Tomba, boji so bili tako intenzivni da so strelski jarke na pobo\xc4\x8dju Monte Pertica zamenjali lastnika kar sedemkrat v 24 urah. Nem\xc5\xa1ke in Avstrijske enote so si pot skozi italijanske polo\xc5\xbeaje utirale s pomo\xc4\x8djo topni\xc5\xa1kega ognja ki se je lahko primerjal s tistim na zahodni fronti. Ko je \xc5\xbee kazalo da se bo italijanska fronta vsak \xc4\x8das zlomila je 23. decembra 1917 nenadoma zapadel sneg. Ofenziva je nenadoma zastala izgube na nem\xc5\xa1ki in avstrijski strani pa so se nenadoma narasle. To so izkoristili Italijani in na boji\xc5\xa1\xc4\x8de pripeljali nove sve\xc5\xbee enote, ki so v naslednjih dneh osvojile Monte Asolone in Col della Baretta konec bitke za Monte Grappa pa je ozna\xc4\x8dilo francosko zavzetje gore Monte Tomba. Po enem mesecu krvavih in utrujajo\xc4\x8dih bojev je bila fronta tam kjer se je vse za\xc4\x8delo.\n_START_SECTION_\nMonte Pasubio\n_START_PARAGRAPH_\nMonte Pasubio je gora severno od Vicenze. Med prvo svetovno vojno je zaradi svojega izrednega strate\xc5\xa1kega polo\xc5\xbeaja odigrala izredno pomembno vlogo. Zavzetje te gore, ki je bila pod italijanskim nadzorom, bi dalo avstrijskemu poveljstvu mo\xc5\xbenost nadzora nad Bene\xc4\x8dijo, preko katere bi lahko obkolili italijanske enote na so\xc5\xa1ki fronti. Pred vojno je bila gora del Avstro-Ogrskega ozemlja vendar po izbruhu vojne med dr\xc5\xbeavami ni bila branjena zato so jo Italijani hitro zasedli, frontna \xc4\x8drta pa se je ustalila pred krajem Rovereto in planoto Asiago. Na tej planoti so Avstrijci maja 1916 spro\xc5\xbeili mo\xc4\x8dno ofenzivo v kateri so zavzeli dolini Vallasa in Val Posina, ter gore Mt. Col Santo, Val d'Astico in del planote Asiago. Ofenziva, ki je resno ogrozila italijansko fronto se je z rusko pomo\xc4\x8djo ustalila \xc5\xa1ele na gori Mt. Pasubio. Tam je skupina italijanskih vojakov zadnji trenutek zasedla ju\xc5\xbeni vrh gore (imenovan Dante Italian), Avstrijci pa so zasedli severni vrh gore (imenovan Dante Austrico). Nasprotnika je lo\xc4\x8devalo le sedlo med obema vrhovoma. V naslednjih tednih se je fronta na gori in njeni okolici ustalila, vendar boji niso pojenjali. Postala je prizori\xc5\xa1\xc4\x8de \xc5\xa1tevilnih bojev med najelitnej\xc5\xa1imi vojaki obeh armad. Krvavi boji med Alpini in cesarskimi strelci so trajali vse do konca vojne leta 1918.\n_START_SECTION_\nTre Cime di Lavaredo\n_START_PARAGRAPH_\nTre Cime di Lavaredo so s svojimi ostro oblikovanimi vrhovi in 2.999 m vi\xc5\xa1ine eden najlep\xc5\xa1ih in najbolj prepoznavnih vrhov v Dolomitih. Pred vojno je v bli\xc5\xbeini gore potekala meja med Italijo in Avstro-Ogrsko, leta 1915 pa se je to obmo\xc4\x8dje spremenilo v krvavo visokogorsko boji\xc5\xa1\xc4\x8de. V prvem poletju so Italijani dosegli kar nekaj uspehov, saj so zasedli klju\xc4\x8dne strate\xc5\xa1ke to\xc4\x8dke. Avstrijci zaradi pomanjkanja vojakov niso spro\xc5\xbeili nobene protiofenzive, zato jim je na pomo\xc4\x8d prisko\xc4\x8dil nem\xc5\xa1ki alpski korpus. Fronta se je nato za nekaj \xc4\x8dasa umirila. Obe strani sta zati\xc5\xa1je izkoristili za utrjevanje bojne linije. V tem obdobju so branitelji skozi okoli\xc5\xa1ke hribe izvrtali ne\xc5\xa1teto kavern, dolgih po ve\xc4\x8d kilometrov. Vrhovi Tre Cime so tako postali prava italijanska trdnjava s topovi, mitralje\xc5\xa1kimi gnezdi in \xc5\xa1tevilnimi opazovalnicami. Avstrijci so na to italijansko trdnjavo odgovorili tako, da so zgradili svojo na vrhovih Schwabenalpenkopf (2685 m) in Raut Kofel (2607 m). Italijani so imeli svojo opazovalnico tudi na Monte Paterno (2746 m), ki je bila zaradi svoje odli\xc4\x8dne lege trn v peti avstrijskih vojakov. \xc4\x8cetrtega julija 1915 je pri\xc5\xa1lo do bitke za to goro, v kateri je padel znameniti avstrijski plezalec in gorski vodnik Sepp Innerkofler. Septembra je visoko v hribih \xc5\xbee pri\xc5\xa1la zima, zato se je boji\xc5\xa1\xc4\x8de umirilo. Poleti leta 1916 je boji\xc5\xa1\xc4\x8de ponovno o\xc5\xbeivelo. Pri\xc5\xa1lo je do ve\xc4\x8d spopadov, ki niso prinesli nobenega bistvenega uspeha, zato se je boji\xc5\xa1\xc4\x8de ponovno umirilo. Ob\xc4\x8dasno je prihajalo le \xc5\xa1e do spopadov med patruljami in topni\xc5\xa1kih dvobojev. Novembra 1917 so Italijani zaradi preboja pri Kobaridu zapustili svoje polo\xc5\xbeaje in se umaknili za reko Piavo.\n_START_SECTION_\nGorska skupina Tofane\n_START_PARAGRAPH_\nTako kot Marmolada se je tudi gorska skupina Tofane z vrhovi vi\xc5\xa1jimi od 3200 m izkazala za izredno te\xc5\xbeavno visokogorsko boji\xc5\xa1\xc4\x8de, zaradi \xc4\x8desar se je kmalu po za\xc4\x8detku spopadov za\xc4\x8dela visokogorska pozicijska vojna. Avgusta 1915 se je Italijanom posre\xc4\x8dilo zasesti prelaz Forcella Fontananegra, naslednji mesec so zasedli Tofano di Rozes in Tofano di Mezzo, oktobra pa \xc5\xa1e zahodni del Tofane di Dentro in sosednji vrh Lagazuoi. V avstrijskih rokah so ostali le Nemesis, ki so ga Italijani nato zasedli 6. avgusta 1916 in Schreckenstein (Vrh Groze)._NEWLINE_Ob vzpostavitvi visokogorske pozicijske vojne sta obe strani v \xc5\xbeivo skalo za\xc4\x8deli vrtali ve\xc4\x8d kilometrske predore, da bi se za\xc5\xa1\xc4\x8ditili pred topni\xc5\xa1kim obstreljevanjem in nepopustljivim visokogorskim podnebjem. Tako kot pri Monte Lagazuoi se je tudi tukaj razvila minska vojna, s katero sta obe strani poizku\xc5\xa1ali zavzeti strate\xc5\xa1ko pomembne grebene in vrhove, ki so bili trdno v sovra\xc5\xbenikovih rokah. Tako je na Silvestrovo leta 1916 pod vrhom Lagazuoi, kjer je bila italijanska opazovalnica, razneslo prvo avstrijsko mino. \xc4\x8ceprav so uporabili le 300\xc2\xa0kg razstreliva so bili u\xc4\x8dinki zastra\xc5\xa1ujo\xc4\x8di saj je italijanska opazovalnica dobesedno izginila v eksploziji. Tej eksploziji so sledile \xc5\xa1e mnoge. 17. aprila 1916 so Italijani razstrelili avstrijske polo\xc5\xbeaje na gori Col di Lana. V eksploziji 5 ton dinamita je umrlo ve\xc4\x8d kot sto avstrijskih vojakov, 150 pa je bilo ujetih. Enajstega julija 1916 so Italijani ob prisotnosti italijanskega kralja in generala Cadorne s 35 tonami razstrelili avstrijske polo\xc5\xbeaje na Schreckensteinu. V eksploziji mine in plazu, ki je sledil po eksploziji je umrlo ve\xc4\x8d kot 150 avstrijskih vojakov, ve\xc4\x8d sto pa je bilo ujetih. To je bila najve\xc4\x8dja eksplozija podzemne mine na svetu. Za primerjavo: na zahodni fronti so za uni\xc4\x8denje sovra\xc5\xbenikovih polo\xc5\xbeajev uporabili le dvajset ton eksploziva. Decembra 1916 se je fronta zaradi ogromne koli\xc4\x8dine snega in plazov za\xc4\x8dasno umirila. \xc4\x8cez zimo Avstrijci niso pozabili dogodka iz 11. julija 1916. \xc5\xa0tirinajstega januarja 1917 so 16 tonami eksploziva razstrelili italijanske polo\xc5\xbeaje na Lagazuoi. Dvaindvajsetega maja istega leta so spro\xc5\xbeili \xc5\xa1e eno podzemno mino s 30 tonami dinamita, ki pa \xc4\x8dude\xc5\xbeno sploh ni po\xc5\xa1kodivala italijanskih polo\xc5\xbeajev \xc4\x8deprav se je ob eksploziji sprostilo ve\xc4\x8d kor 200.000 kubi\xc4\x8dnih metrov skal in kamenja. Pobudo so nato ponovno prevzeli Italijani in 20. januarja s 33 tonami dinamita razsterlili avstrijske polo\xc5\xbeaje na Lagazuoi. Ob eksploziji se je spro\xc5\xbeil ogromen zemeljski plaz, ki je pod seboj pokopal ni\xc5\xbeje le\xc5\xbee\xc4\x8de avstrijske polo\xc5\xbeaje. Zadnja mina je eksplodirala 16. septembra 1917. Avstrijci so jo namestili pod naselje italijanskih vojakov na gori Lagazuoi, v eksploziji in plazu, ki sta ga povzro\xc4\x8dili dve toni eksploziva je umrlo ve\xc4\x8d sto italijanskih vojakov._NEWLINE_Po preboju fronte pri Kobaridu, novembra 1917, so Italijani boji\xc5\xa1\xc4\x8de zapustili in se umaknili za reko Piavo.\n_START_SECTION_\nMonte Lagazuoi\n_START_PARAGRAPH_\nOkolica kraja Cortina je bila \xc5\xbee od leta 1511 pod avstrijskim nadzorom. Leta 1915 ob izbruhu vojne se je to spremenilo. Obmo\xc4\x8dje so zasedli italijanski vojaki, Avstrijci pa so se umaknili v okolico trdnjave Tre Sassi na prelazu Valparola na Mt. Lagazuoi z namenom, da bi Italijanom onemogo\xc4\x8dili napredovanje v dolinah Badia in Pusteria. V prvih mesecih vojne Italijanom kljub intenzivnim pehotnim in topni\xc5\xa1kim napadom ni uspelo zasesti strate\xc5\xa1ko pomembnega prelaza. Uspelo jim je onesposobiti avstrijsko trdnjavo Tre Sassi. Ko so se za\xc4\x8detni spopadi nekoliko umirili, sta obe strani za\xc4\x8deli v goro Mt. Lagazuoi vrtati \xc5\xa1tevilne predore, da bi se za\xc5\xa1\xc4\x8ditili pred topni\xc5\xa1kim obstreljevanjem in visokogorskim vremenom. Ker sta obe strani vrtali predore v isto goro, se je vojna iz povr\xc5\xa1ine kmalu preselila v podzemlje, kjer se je za\xc4\x8dela t. i. minska vojna. Tekom vojne sta obe strani v gori izvrtali pet komor z razstrelivom, ki sta jih nato razstrelili in tako poizku\xc5\xa1ali uni\xc4\x8diti sovra\xc5\xbenikove polo\xc5\xbeaje na vrhu gore. \xc5\xa0tevilne podzemne minske eksplozije so v dveh letih krvavih bojev goro popolnoma spremenile in jo zni\xc5\xbeale za ve\xc4\x8d metrov. Nekaj podobnega se je dogajalo tudi na So\xc5\xa1ki fronti, kjer so Avstrijci razstrelili vrh Kala v grebenu Vr\xc5\xa1i\xc4\x8da, Italijani pa so z eksplozijo podzemne mine poizku\xc5\xa1ali razstreliti avstro-ogrske polo\xc5\xbeaje na Batognici, a so jih Avstrijci prehiteli in s podzemno mino z ukradenim italijanskim eksplozivom razstrelili italijanske polo\xc5\xbeaje._NEWLINE_Poleg zgoraj opisanih boji\xc5\xa1\xc4\x8d so krvavi boji potekali tudi na: Karnijskih Alpah, Col di Lana, Mt. Piana, Montello,...\n_START_SECTION_\nVisokogorsko bojevanje\n_START_PARAGRAPH_\nTirolska fronta je bila najbolj te\xc5\xbeavno boji\xc5\xa1\xc4\x8de prve svetovne vojne in \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki zgodovini nasploh. Do leta 1999, ko ga je zamenjala Kargilski konflikt v Ka\xc5\xa1mirju je bilo celo najvi\xc5\xa1je le\xc5\xbee\xc4\x8de boji\xc5\xa1\xc4\x8de v \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki zgodovini. Fronta dolga ve\xc4\x8d kot 450\xc2\xa0km je potekala na vrhovih, planotah in ledenikih visokih ve\xc4\x8d kot 3000m. Vojaki so se na fronti poleg klasi\xc4\x8dnih vojnih nevarnosti sre\xc4\x8dali tudi z neusmiljeno visokogorsko naravo. Problem je predstavljala \xc5\xbee sama vi\xc5\xa1ina 3000 m, na tej vi\xc5\xa1ini je zrak redek (le 70% tistega kot na morski vi\xc5\xa1ini) kar je skupaj z razgibanim visokogorskim terenom onemogo\xc4\x8dalo hitre premike voja\xc5\xa1kih enot saj so se vojaki \xc5\xbee na majhnih razdaljah hitro utrudili. Velik vpliv je imelo tudi vreme, ki je v visokogorskem svetu izredno nepredvidljivo. Na vsakih sto metrov nadmorske vi\xc5\xa1ine je temperatura padla za dve stopinji \xc2\xb0C. Poletja so bila kratka zime pa izredno dolge in ostre z mo\xc4\x8dnim vetrom in veliko snega. Pozimi je fronto prekrila 10 do 12 metrov debela sne\xc5\xbena odeja v kateri sta obe strani kopali sne\xc5\xbene rove, pojavila pa se je tudi nevarnost plazov. Ti so na nekaterih odsekih fronte so ti zahtevali ve\xc4\x8d \xc5\xbertev kot sovra\xc5\xbenikov ogenj. Najhuj\xc5\xa1a je bila zima 1916/1917, ko je samo v 48 urah v Dolomitih zaradi plazov na obeh straneh umrlo okoli 10.000 ljudi._NEWLINE_Te\xc5\xbeavna je bila tudi oskrba vojakov na boji\xc5\xa1\xc4\x8du. Za oskrbo vsakega vojaka na fronti je bilo v zaledju potrebnih okoli deset ljudi, dostikrat so bili to ruski ujetniki ki so poleg oskrbe gradili tudi ceste in poti do fronte. Ves material je bilo na fronte prinesti na ramenih ljudi ali pa na hrbtih tovornih \xc5\xbeivali. Kjer je bilo to mo\xc5\xbeno so si vojske pomagale z izgradnjo \xc5\xbei\xc4\x8dnic in tovornih poti ter si tako olaj\xc5\xa1ale oskrbovanje boji\xc5\xa1\xc4\x8de._NEWLINE_Zaradi gorskega sveta kjer so se pobo\xc4\x8dja gora dvigala skoraj pod kotom 90\xc2\xba so bili pehotni boji omejeni. Napade so po navadi izvajale manj\xc5\xa1e skupine vojakov z odli\xc4\x8dnimi plezalnimi sposobnostmi. Ti so nasprotnika dostikrat presenetili tako, da so preplezali strma neprehodna pobo\xc4\x8dja. Pri tem so najbolj blesteli italijanski Alpini in razli\xc4\x8dne avstrijske enote sestavljene iz doma\xc4\x8dinov, ki so odli\xc4\x8dno poznali okoli\xc5\xa1ke gore. Izjema pri visokogorskem bojevanju so bile le planote in hribi v sredogorju kjer so boji potekali podobno kot na So\xc5\xa1ki fronti. Zardi omejenega prostora so boji dostikrat potekali mo\xc5\xbe na mo\xc5\xbea. Izredno nevarno je bilo tudi topni\xc5\xa1tvo, na nekaterih odsekih fronte je bilo obstreljevanje mo\xc5\xbeno primerjati s tistim na zahodni fronti. U\xc4\x8dinek tega se je zaradi kamitega terena \xc5\xa1e dodatno pove\xc4\x8dal. Da bi se vojaki zavarovali pred smrtonosnim ognjem in vremenom sta obe strani za\xc4\x8deli v gore vrtati kaverne, Avstrijci pa so v ledeniku pod vrhom Marmolade zgradili celo naselje . Nekatere gore so bile tako \xc5\xbee nekaj mesecev po za\xc4\x8detku vojne prevrtane kot \xc5\xa1vicarski sir. Dostikrat se je zgodila da sta obe strani vrtali v isto goro in so se rovi za\xc4\x8dela kri\xc5\xbeati. Takrat je globoko v gori pri\xc5\xa1lo do bojev, pri\xc5\xa1lo pa je tudi do minske vojne s katero sta obe strani poizku\xc5\xa1ali uni\xc4\x8diti nasprotnikov podzemni sistem in polo\xc5\xbeaje na povr\xc5\xa1ini. Zardi \xc5\xa1tevilnih eksplozij podzemnih min so se nekateri vrhovi tekom vojne zni\xc5\xbeali tudi za deset metrov._NEWLINE_Po preboju fronte pri Kobaridu novembra 1917 so se Italijani umaknili iz Dolomitov za reko Piavo kjer se je fronta ustalila vse do konca vojne leta 1918. Boji so se iz gor preselili v hribe in bene\xc5\xa1ko ni\xc5\xbeino. \xc4\x8ceprav je v visoko v gorah ob\xc4\x8dasno \xc5\xa1e prihajalo do posameznih izpadov je fronta ve\xc4\x8dinoma mirovala vse do velikega avstrijskega omika ob koncu vojne.\n_START_SECTION_\nFronta danes\n_START_PARAGRAPH_\nDanes so nekdanja boji\xc5\xa1\xc4\x8da postala znana smu\xc4\x8darska sredi\xc5\xa1\xc4\x8da in naravni parki, ki jih vsako leto obi\xc5\xa1\xc4\x8de na tiso\xc4\x8de turistov in pohodnikov. Po vojni so na \xc5\xa1tevilnih gorah in hribih v spomin na padle vojake postavili \xc5\xa1tevilna spominska obele\xc5\xbeja. Najve\xc4\x8dji spomenik padlim vojakom so postavili na gori Monte Grappa kjer je v kostnici pokopanih ve\xc4\x8d kot 25.000 italijanskih in avstrijskih vojakov. V zadnjem desetletju so ljubitelji fronte visoko v gorah uredili \xc5\xa1tevilne jarke in kaverne in jih odprli za javnost. Mnogo teh urejenih to\xc4\x8dk je lahko dostopnih saj je v njihovo bli\xc5\xbeino pogostokrat speljana cesta ali pa vle\xc4\x8dnica. Na Marmoladi si je mo\xc5\xbeno ogledati najvi\xc5\xa1je le\xc5\xbee\xc4\x8di vojni muzej v Evropi posve\xc4\x8den italijanski fronti._NEWLINE_Dana\xc5\xa1nja fronta pa ima tudi bolj tema\xc4\x8dno podobo. Na te\xc5\xbeje dostopnih vrhovih in pobo\xc4\x8djih je \xc5\xa1e danes po ve\xc4\x8d kot devetdeset mo\xc5\xbeno najti \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke ostanke in ostale ostalnine velike vojne. Leta 1990 so tako na Marmoladi v neki kaverni na\xc5\xa1li ostanke \xc5\xa1estnajstih italijanskih vojakov."