b'\n_START_ARTICLE_\nLudwig Issleib\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nIssleib je sprva \xc5\xa1tudiral farmacijo, nato pa je na univerzi v Jeni poslu\xc5\xa1al filozofijo in zgodovino. Leta 1856 je postal urednik, ljubljanskega Laibacher Zeitung, v njem redno pisal podlistek Laibacher Plaudereien, pozneje je bil urednik tudi Bl\xc3\xa4tter aus Krain in 1859 tam opisal Bled in Bohinj; Bogen\xc5\xa1perk in Dobrovo. Sredi 1865 je od\xc5\xa1el v Celovec, kjer je urejeval Klagenfurter Zeitung in od 1866 tudi Carinthio, v kateri je objavljal samo leposlovno prozo. V \xc4\x8dlankih je nastopal kot oster nasprotnik Slovencev in njihovih te\xc5\xbeenj, pri \xc4\x8demer pa v Ljubljani baje ni dobil dovolj opore. Od 1869 je bil v uredni\xc5\xa1tvih raznih dunajskih listov, nazadnje pri Wiener Zeitung. Izdal je epa Hermanfried (Jena 1854) in Gedichte (Lj. 1858), v katerih se ka\xc5\xbee za Heinejevega posnemovalca in spretnega prevajalca iz alban\xc5\xa1\xc4\x8dine, angle\xc5\xa1\xc4\x8dine, bolgar\xc5\xa1\xc4\x8dine, mad\xc5\xbear\xc5\xa1\xc4\x8dine in romun\xc5\xa1\xc4\x8dine.'