b"\n_START_ARTICLE_\nLuna\n_START_SECTION_\nImena in etimologija\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz Luna prihaja iz praslovanskega *luna, iz praindoevropskega *l\xc3\xb3wksneh\xe2\x82\x82 (prim. latinsko l\xc5\xabna). Starogr\xc5\xa1ki izraz je \xce\xa3\xce\xb5\xce\xbb\xce\xae\xce\xbd\xce\xb7: Sel\xc4\x93n\xc4\x93 z drugim izrazom \xce\x9c\xce\xae\xce\xbd\xce\xb7: M\xc4\x93n\xc4\x93. Drugo starogr\xc5\xa1ko ime za Luno izvira iz \xce\xbc\xce\xae\xce\xbd\xce\xb1\xcf\x82: m\xc4\x93nas, kar pomeni mesec. _NEWLINE_Tudi slovenski izraz Mesec je povezan s koledarskim mesecem, saj Luna zamenja vse svoje mene v slabem mesecu dni, v\xc4\x8dasih pa je bil koledarski mesec vezan prav na gibanje Lune. Starogr\xc5\xa1ko ime je gotovo povezano z indoevropskim prajezikovnim korenom *m\xc4\x93-\xc2\xb2 - meriti. Tudi praslovanska oblika *m\xc4\x95s\xc4\x99c\xd1\x8c se je razvila iz praindoevropske *meHs(e)nko-, kar je tvorba iz osnove *meHs._NEWLINE_Stari Egip\xc4\x8dani so Luno imenovali Jah (Ah, Aah, Iah).\n_START_SECTION_\nLetni \xc4\x8dasi\n_START_PARAGRAPH_\nNagib Lunine vrtilne osi je le 1,54\xc2\xb0, kar je veliko manj kot Zemljin 23,44\xc2\xb0. Zaradi tega se son\xc4\x8dna osvetlitev veliko manj spreminja z letnimi \xc4\x8dasi. Topografske podrobnosti so pri u\xc4\x8dinkih letnih \xc4\x8dasov pomembne. Iz fotografij, ki jih je posnela sonda Clementine leta 1994, izhaja, da so \xc5\xa1tiri gorata podro\xc4\x8dja na robu kraterja Peary na Luninem severnem te\xc4\x8daju osvetljena skozi ves Lunin dan, kar tvori vrhove ve\xc4\x8dne svetlobe. Tak\xc5\xa1nih podro\xc4\x8dij na ju\xc5\xbenem te\xc4\x8daju ni. Podobno obstajajo obmo\xc4\x8dja, ki so v stalni senci na dnih mnogih te\xc4\x8dajnih kraterjev. Ti temni kraterji so izjemno mrzli: robotsko plovilo Lunar Reconnaissance Orbiter je izmerilo najni\xc5\xbejo poletno temperaturo v kraterjih na ju\xc5\xbenem te\xc4\x8daju 35\xc2\xa0K (\xe2\x88\x92238\xc2\xa0\xc2\xb0C) in samo 26\xc2\xa0K blizu zimskega Son\xc4\x8devega obrata v severnem te\xc4\x8dajnem kraterju Hermite. To je najni\xc5\xbeja temperatura v Oson\xc4\x8dju do sedaj izmerjena s kak\xc5\xa1nim vesoljskim plovilom, ni\xc5\xbeja celo od Plutonovega povr\xc5\xa1ja.\n_START_SECTION_\nRelativna velikost\n_START_PARAGRAPH_\nLuna je glede na Zemljo zelo majhna. Njen premer je 1/4 Zemljinega, njena masa pa 1/81\xc2\xa0Zemljine. Tako je v Oson\xc4\x8dju najve\xc4\x8dji naravni satelit glede na velikost svojega mati\xc4\x8dnega planeta. Le naravni satelit Haron je ve\xc4\x8dji relativno glede na svoj gostiteljski pritlikavi planet Pluton. Razmerji premerov in mas za sistem Pluton-Haron sta 1/2 in 1/8586. Lunino povr\xc5\xa1je je manj\xc5\xa1e od 1/10 zemeljskega, kar je pribli\xc5\xbeno 1/4 Zemljinega kopnega._NEWLINE_Masno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de (baricenter) sistema Zemlja-Luna le\xc5\xbei pribli\xc5\xbeno 1700\xc2\xa0km pod zemeljskim povr\xc5\xa1jem - dobra \xc4\x8detrtina Zemljinega polmera. Sistem Zemlja-Luna imamo zaradi omenjenih velikih razmerij lahko tudi bolj za dvojni planet, kot pa za sistem planet-naravni satelit. Ker se masno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de sistema nahaja znotraj Zemlje, sistem Zemlja-Luna ne dosega uradne definicije dvojnega planeta IAU.\n_START_SECTION_\nVidez z Zemlje\n_START_PARAGRAPH_\nEnoli\xc4\x8dno, s prahom pokrito kamnito povr\xc5\xa1je ima ne\xc5\xa1teto kraterjev s premerom do 200 in vi\xc5\xa1ino do 8 kilometrov. Luna prejema svetlobo od Sonca, zaradi tega jo vidimo v razli\xc4\x8dnih menah (mlaj - Luna le\xc5\xbei med Zemljo in Soncem; \xc5\xa1\xc4\x8dip - Zemlja je med Luno in Soncem). Kadar gre \xc5\xa1\xc4\x8dip v Zemljino senco, nastane delni ali popolni Lunin mrk._NEWLINE_Luna ima izjemno majhen albedo, tako da je njen odbojni koeficient podoben premogovemu. Navkljub temu je za Soncem drugo najsvetlej\xc5\xa1e telo na nebu, gledano z Zemlje. Son\xc4\x8dev navidezni sij je \xe2\x88\x9226,7, navidezni sij polne Lune pa je \xe2\x88\x9212,7. Poleg tega barvna trajnost v vizualnem sistemu rekalibrira povezave med barvami telesa in njene okolice. Ker je okoli\xc5\xa1ko nebo sorazmerno temno, zaznamo son\xc4\x8dno svetlobo, odbito z Lune, kot svetlo telo. Robovi polne Lune se zdijo enako svetli kot sredi\xc5\xa1\xc4\x8de brez robnega temnenja zaradi odbojnih zna\xc4\x8dilnosti njenih tal, ki odbijajo ve\xc4\x8d svetlobe nazaj proti Soncu, kot pa v druge smeri. Luna se blizu obzorja zdi ve\xc4\x8dja, vendar je to \xc4\x8disto psiholo\xc5\xa1ki pojav, znan kot opti\xc4\x8dna prevara Lune, prvi\xc4\x8d opisan v 7. stoletju._NEWLINE_Najve\xc4\x8dja Lunina altituda na nebu se spreminja. Ima skoraj enake mejne vrednosti kot Sonce, med fazami in letnimi \xc4\x8dasi se spreminja. Najve\xc4\x8dja je pri polni Luni pozimi. Vpliv ima tudi 18,6-letni vozelni cikel: ko je dvi\xc5\xbeni vozel Luninega tira v pomladnem enakono\xc4\x8dju, lahko Lunina deklinacija vsak mesec naraste vse do 28\xc2\xb0. To pomeni, da je Luna nadglavno telo pri zemljepisnih \xc5\xa1irinah do 28\xc2\xb0, namesto le pri 18\xc2\xb0. Usmerjenost polmeseca je odvisna tudi od zemljepisne \xc5\xa1irine opazovali\xc5\xa1\xc4\x8da: blizu ekvatorja lahko opazovalec vidi vodoravno obrnjeni polmesec._NEWLINE_Skozi zgodovino so razpravljali ali se zna\xc4\x8dilnosti na Luninem povr\xc5\xa1ju spreminjajo s \xc4\x8dasom. Danes imamo mnogo tak\xc5\xa1nih trditev za varljive, kar je posledica opazovanj pri razli\xc4\x8dnih svetlobnih pogojih, slabega seeinga ali neto\xc4\x8dnih risb. V\xc4\x8dasih se res pojavi razplinjenje in je lahko odgovorno za majhen odstotek poro\xc4\x8dil o prehodnih lunarnih pojavih. Nedavno so predlagali, da je obmo\xc4\x8dje Luninega povr\xc5\xa1ja s premerom pribli\xc5\xbeno 3\xc2\xa0km spremenila osvoboditev plina pred pribli\xc5\xbeno milijon leti. _NEWLINE_Na Lunin videz, podobno kot na Son\xc4\x8dev, lahko vpliva ozra\xc4\x8dje: obi\xc4\x8dajna pojava sta 22\xc2\xb0 ven\xc4\x8dni kolobar, ki nastane, ko se Lunina svetloba lomi skozi kristale ledu ali visok cirostratus, in manj\xc5\xa1i koronarni obro\xc4\x8di, ko Luno opazujemo skozi tanke oblake.\n_START_SECTION_\nZgodnja preu\xc4\x8devanja\n_START_PARAGRAPH_\nRazumevanje Luninih ciklov je bilo predmet preu\xc4\x8devanja zgodnje astronomije. Babilonski astronomi so do 5. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. zaznali 18-letni saro\xc5\xa1ki cikel Luninih mrkov. Indijski astronomi so opisali Lunino mese\xc4\x8dno elongacijo. Kitajski astronom \xc5\xa0i \xc5\xa0en (\xc5\xbeivel v 4. stoletju pr. n. \xc5\xa1t.) je podal navodila za napovedovanja Son\xc4\x8devih in Luninih mrkov. Kasnje so preu\xc4\x8dili fizi\xc4\x8dno obliko Lune in vzrok mese\xc4\x8dine. Anaksagora je razpravljal o tem, da sta bila tako Sonce kot Luna velikanski krogelni skali, Luna pa naj bi odsevala svetlobo s Sonca. \xc4\x8ceprav so Kitajci v \xc4\x8dasu dinastije Han verjeli, da je Luna enaka energiji, ki so jo izena\xc4\x8devali s ki, je njihova teorija 'sevalnega vpliva' tudi prepoznala, da je bila mese\xc4\x8dina le odsev svetlobe s Sonca. D\xc5\xbeing Fang (78-37 pr. n. \xc5\xa1t.) je omenjal krogelnost Lune. _NEWLINE_Leta 499 je Arjabhata v svojem delu Arjabhatija omenil, da je odbita son\xc4\x8dna svetloba vzrok mese\xc4\x8dini. Ibn al-Haitam je odkril, da se son\xc4\x8dna svetloba ne odbija z Lune kot od zrcala, ampak prihaja iz vsakega dela Lunine povr\xc5\xa1ine, obsevane od Sonca, v vse smeri. \xc5\xa0en Kuo (1031\xe2\x80\x931095) je v \xc4\x8dasu dinastije Song izdelal prispodobo, kjer je ena\xc4\x8dil nara\xc5\xa1\xc4\x8danje in pojemanje Lune s srebrno odbijajo\xc4\x8do kroglo, ki bo izgledala kot polmesec, \xc4\x8de jo potresemo z belim pra\xc5\xa1kom in pogledamo od strani.\n_START_SECTION_\nPrva neposredna raziskovanja\n_START_PARAGRAPH_\nPrvo vesoljsko plovilo je poletelo proti Luni leta 1959, istega leta smo dobili prve posnetke njene nevidne strani. Leta 1966 je pri\xc5\xa1lo do prvega pristanka na Luni; leta 1968 pa je poletela prva vesoljska ladja s posadko in na lastne o\xc4\x8di videla zadnjo stran Lune. Nato pa je 21. julija 1969 na Lunina tla stopil prvi \xc4\x8dlovek Neil Armstrong (ZDA). Na Luni je bilo skupaj \xc5\xa1est pristankov, zadnji med njimi od Apolla 17 19. decembra 1972.\n_START_SECTION_\nAPOLLO (Apache Point Observatory Lunar Laser-ranging Operation)\n_START_PARAGRAPH_\nAPOLLO ne pomeni samo misije, v okviru katere je Neil Armstrong naredil majhen korak za \xc4\x8dloveka, temve\xc4\x8d tudi projekt, v okviru katerega natan\xc4\x8dno merijo razdaljo do Lune. Tako so odkrili, da se Luna vsako leto od Zemlje oddalji za pribli\xc5\xbeno 4 cm, si pa z merjenji pomagajo tudi pri natan\xc4\x8dnej\xc5\xa1emu dolo\xc4\x8danju gravitacijske konstante G in preizku\xc5\xa1anju teorije gravitacije.\n_START_SECTION_\nTehni\xc4\x8dna plat projekta\n_START_PARAGRAPH_\nOdprave na Luno so tam pustile posebna zrcala, retroreflektorje, ki svetlobo zmeraj odbijejo nazaj v smer, iz katere je pri\xc5\xa1la. S pomo\xc4\x8djo zelo mo\xc4\x8dnih laserjev zelo kratke laserske pulze namerijo v ta zrcala in s teleskori izmerijo \xc4\x8das, ki ga je svetloba potrebovala za odboj._NEWLINE_Preberite si \xc4\x8dlanek o tem projektu tudi v angle\xc5\xa1ki wikipediji!"