b'\n_START_ARTICLE_\nDruga kri\xc5\xbearska vojna\n_START_SECTION_\nPadec Edese\n_START_PARAGRAPH_\nPo prvem kri\xc5\xbearskem pohodu (1095-1099) in manj\xc5\xa1em kri\xc5\xbearskem pohodu leta 1101 so na Bli\xc5\xbenjem vzhodu nastale tri dr\xc5\xbeave: Jeruzalemsko kraljestvo, Kne\xc5\xbeevina Antiohija in Grofija Edesa.  Leta 1109 je nastala \xc5\xa1e \xc4\x8detrta dr\xc5\xbeava, Grofija Tripoli._NEWLINE_Grofijo Edeso so ustanovili \xc5\xbee med prvo kri\xc5\xbearsko vojno. Bila je najbolj severna, naj\xc5\xa1ibkej\xc5\xa1a in najmanj naseljena kri\xc5\xbearska dr\xc5\xbeava, zato je bila pogosta tar\xc4\x8da napadov sosednjih muslimanskih dr\xc5\xbeav, katerim so vladali Ortokidi, Dani\xc5\xa1mendi in Seld\xc5\xbeuki. Ede\xc5\xa1ki grof Baldvin II. in bodo\xc4\x8di grof Joscelin Courtenayski sta bila po porazu v bitki pri Harranu leta 1104 v dani\xc5\xa1mendskem ujetni\xc5\xa1tvu. Dani\xc5\xa1mendi so ju izpustili in leta 1122 ponovno ujeli. Po bitki pri Azazu leta 1125 si je dr\xc5\xbeava nekoliko opomogla, toda leta 1131 so Joscelina v bitki ubili in njegov naslednik Joscelin II. je bil primoran skleniti zavezni\xc5\xa1tvo z Bizantinskim cesarstvom. Polo\xc5\xbeaj grofije se je mo\xc4\x8dno poslab\xc5\xa1al leta 1143, ker sta cesar Ivan II. Komnen in jeruzalemski kralj Fulk An\xc5\xbeujski umrla. Ivana je nasledil sin Manuel I. Komnen, ki se je po o\xc4\x8detovi smrti ukvarjal predvsem z utrjevanjem svojega polo\xc5\xbeaja, Fulka pa sta nasledila \xc5\xbeena Melisenda in sin Baldvin III.. Ker je bil Joscelin II. tudi v stalnih sporih z Rajmondom II. Tripolijskim in Rajmondom Antio\xc5\xa1kim, ni imela grofija Edesa nobenega mo\xc4\x8dnega zaveznika. _NEWLINE_Mosulski atabeg Zengi je leta 1128 k svoji dr\xc5\xbeavi priklju\xc4\x8dil Alep, ki je bil klju\xc4\x8d do Sirije, za katero sta se potegovala tudi vladarja Jeruzalema in Damaska. Svojo pozornost je nato usmeril proti Damasku, v katerem so vladali Buridi, in je zanimal tudi jeruzalemskega kralja Baldvina II..  Baldvin je poskusil osvojiti Damask \xc5\xbee leta 1129, vendar je bil pora\xc5\xbeen, njegov naslednik Fulk pa je s posredovanjem kronista Usame ibn Munkida z Buridi sklenil zavezni\xc5\xa1tvo. Zengi je Damask oblegal leta 1139 in 1140._NEWLINE_Konec leta 1144 se je ede\xc5\xa1ki grof Joscelin II. povezal z Ortokidi in od\xc5\xa1el s skoraj celo vojsko pomagat Kara Aslanu oblegat Alep. Zengi je izkoristil njegovo odsotnost in od\xc5\xa1el z vojsko na sever oblegat Edeso. Mesto se je 24. decembra 1144 vdalo. Jeruzalemska kraljica Melisenda je Edesi poslala na pomo\xc4\x8d vojsko pod poveljstvom Manasa Hierge\xc5\xa1kega in Filipa Millyjskega, toda vojska je pri\xc5\xa1la prepozno._NEWLINE_Zengi se je po osvojitvi Edese vrnil v Mosul, kjer so ga slavili kot  "branilca vere"  in ga imenovali al-Malik al-Mansur \xe2\x80\x93 zmagoviti kralj. Osvajanja ostankov Grofije Edese ali celo Kne\xc5\xbeevine Antiohije se ni lotil, ker voja\xc5\xa1ko ni bil dovolj mo\xc4\x8dan. Leta 1146 ga je eden od njegovih su\xc5\xbenjev ubil. Nasledil ga je sin Nur ad-Din._NEWLINE_Joscelin je svojo prestolnico prenesel v trdnjavo Tilbe\xc5\x9far in od tam vladal ostankom grofije. V naslednjih letih se je ozemlje grofije stalno manj\xc5\xa1alo: nekaj so ga osvojili muslimani, nekaj pa ga je sam prodal Bizantincem.\n_START_SECTION_\nQuantum praedecessores\n_START_PARAGRAPH_\nNovico o padcu Edese so v Evropo prvi prinesli romarji spomladi leta 1145, za njimi pa \xc5\xa1e odposlanci iz Antiohije, Jeruzalema in Armenije. Pape\xc5\xbe Evgen III. je novico izvedel v Viterbu od \xc5\xa1kofa Huga iz Jableha. Hugo je pape\xc5\xbeu med drugim povedal tudi to, da \xc5\xbeivi nekje na vzhodu mogo\xc4\x8den kr\xc5\xa1\xc4\x8danski kralj in patriarh Prezbiter Ivan, ki bi morda lahko pomagal kri\xc5\xbearskim dr\xc5\xbeavam. Njegova pripoved je prva dokumentirana omemba tega legendarnega kralja._NEWLINE_Pape\xc5\xbe je menil, da je potreben nov kri\xc5\xbearski pohod, ki bo bolje organiziran kot prvi: duhovniki morajo biti zanesljivi in odobreni od pape\xc5\xbea, vojsko morajo voditi najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i evropski vladarji, pot pa mora biti na\xc4\x8drtovana \xc5\xa1e pred odhodom. 1. decembra 1145 je v ta namen izdal  bulo Quantum praedecessores, s katero je napovedal drugo kri\xc5\xbearsko vojno in jo naslovil neposredno na francoskega kralja Ludvika VII. in njegove podlo\xc5\xbenike. Udele\xc5\xbeencem vojne je obljubil odvezo vseh grehov in cerkveno za\xc5\xa1\xc4\x8dito njihovega osebnega in dru\xc5\xbeinskega premo\xc5\xbeenja, kot je pred prvo kri\xc5\xbearsko vojno obljubil  pape\xc5\xbe Urban II. Ludvik VII. je njegovo bulo objavil svojemu dvoru v Bourgesu za Bo\xc5\xbei\xc4\x8d leta 1145._NEWLINE_Ludvik je \xc5\xbee pred objavo Evgenove bule na\xc4\x8drtoval svoj kri\xc5\xbearski pohod oziroma romanje v Sveto de\xc5\xbeelo, zato se za bulo sprva ni zmenil. Ker so zelo verjetno tudi njega obiskali odposlanci z vzhoda in mu poro\xc4\x8dali o padcu Edese, je po posvetu z opatom Bernardom iz Clairvauxa nazadnje popustil, sprejel pape\xc5\xbeev blagoslov in dobil njegovo popolno podporo. Pape\xc5\xbe je zaradi slabega odziva 1. marca 1146 bulo ponovno izdal, Bernard iz Clairvauxa pa je za\xc4\x8del po Franciji in kasneje po Nem\xc4\x8diji pridigati za drugo kri\xc5\xbearsko kri\xc5\xbearski vojno.\n_START_SECTION_\nBernard iz Clairvauxa\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe je Bernarda iz Clairvauxa pooblastil, da pridiga o drugem kri\xc5\xbearskem pohodu in podeljuje odpustke. Leta 1146 je bilo v Vezelayu v Burgundiji zasedanje francoskega parlamenta, na katerem so bili kralj Ludvik VII., njegova \xc5\xbeena Eleonora Akvitanska in francosko plemstvo, ki so po Bernardovi pridigi kle\xc4\x8de \xc4\x8dakali, da jim podeli romarski kri\xc5\xbe. Iz  Francije je Bernard od\xc5\xa1el v Nem\xc4\x8dijo, kjer je skoraj na vsakem koraku delal \xc4\x8dude\xc5\xbee, ki so nedvomno pripomogli k uspehu njegovega poslanstva. Konradu III. Nem\xc5\xa1kemu in njegovemu ne\xc4\x8daku Frideriku Barbarossi je osebno podelil romarski kri\xc5\xbe.  Pape\xc5\xbe Evgen III. je Bernarda ponovno podprl na cerkvenem zboru v Parizu leta 1147._NEWLINE_Bernardova pridige so v Nem\xc4\x8diji povzro\xc4\x8dile val nasilja proti Judom, enako kot v prvi kri\xc5\xbearski vojni. Pogrome v Porenju, K\xc3\xb6lnu, Mainzu, Wormsu in Speyerju je spro\xc5\xbeil neki fanati\xc4\x8den francoski menih z imenom Rudolf, ki je Jude obto\xc5\xbeil, da no\xc4\x8dejo finan\xc4\x8dno podpreti re\xc5\xa1evanja Svete de\xc5\xbeele. Bernard in nad\xc5\xa1kofa K\xc3\xb6lna in Mainza so pogromom odlo\xc4\x8dno nasprotovali in Bernard je celo osebno od\xc5\xa1el iz Flandrije v Nem\xc4\x8dijo, da bi pomiril podivjano drhal. V Mainzu je naletel na Rudolfa, ga umiril in poslal nazaj v samostan.\n_START_SECTION_\nPolabski kri\xc5\xbearski pohod\n_START_PARAGRAPH_\nMed Bernardovim pozivanjem na sveto vojno se je mnogo Nemcev iz ju\xc5\xbene Nem\xc4\x8dije prostovoljno prijavilo za pohod v Sveto de\xc5\xbeelo, Nemci iz severne Nem\xc4\x8dije pa so 13. marca 1147 na skup\xc5\xa1\xc4\x8dini v Frankfurt sklenili, da bodo namesto v Sveto de\xc5\xbeelo od\xc5\xa1li na pohod  proti poganskim Slovanom in Baltom v vzhodni Evropi. Pape\xc5\xbe je njihov na\xc4\x8drt odobril in 13. aprila 1147 izdal pape\xc5\xa1ko bulo Divina dispensatione. V buli je izjavil, da med duhovnimi nagradami za udele\xc5\xbeence razli\xc4\x8dnih kri\xc5\xbearskih vojn ni nobenih razlik. Med prostovoljci v pohodu proti Slovanom je bilo najve\xc4\x8d Dancev, Sasov in Poljakov in manj\xc5\xa1e \xc5\xa1tevilo \xc4\x8cehov. Vrhovni poveljnik kri\xc5\xbearske vojske je bil pape\xc5\xa1ki legat \xc5\xa1kof Anzelm Havelber\xc5\xa1ki. Pohod sam so vodile pomembne sa\xc5\xa1ke plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine: Askanijci, Wettini in Schauenburgerji._NEWLINE_Vznemirjeni zaradi nem\xc5\xa1ke gro\xc5\xbenje so Obodriti, slovanska plemena, ki so \xc5\xbeivela med Labo in Baltikom, junija 1147 preventivno zasedla Vagrijo (dana\xc5\xa1nji vzhodni Holstein v severni Nem\xc4\x8diji). Pozno poleti istega leta so jih kri\xc5\xbearji napadli in jih najprej pregnali z vseh kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih ozemelj, potem pa so se usmerili proti njihovima trdnjavama v Dobinu (dana\xc5\xa1nji Dobin am See) in Demminu na Pomorjanskem. V napadu na Dobin sta sodelovala danska kralja Knut V. In Sven III., bremenski nad\xc5\xa1kof Adalbert in sa\xc5\xa1ki vojvoda Henrik Lionski. Sa\xc5\xa1ka vojska Henrika Lionskega  je neusmiljeno pusto\xc5\xa1ila pode\xc5\xbeelje in se umaknila \xc5\xa1ele potem, ko je poganski poglavar Niklot pristal, da se bo dobinski garnizon pokristjanil._NEWLINE_Po neuspe\xc5\xa1nem obleganju Demmina se je oddelek kri\xc5\xbearjev odcepil in od\xc5\xa1el plenit na Pomorjansko.  Pri\xc5\xa1li so vse do kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega \xc5\xa0\xc4\x8de\xc4\x8dina, kjer so se po sre\xc4\x8danju s \xc5\xa1kofom Albertom Pomorjanskim in knezom Ratiborjem I. Pomorjanskim raz\xc5\xa1li._NEWLINE_Bernard iz Clairvauxa je izjavil, da je cilj njihovega pohoda potol\xc4\x8di poganske Slovane "dokler se ne bodo, z Bo\xc5\xbejo pomo\xc4\x8djo, pokristjanili ali izginili". Kar se tega ti\xc4\x8de, je pohod spodletel, saj je ve\xc4\x8dina polabskih Slovanov ostala zvesta svojim poganskim bogovom, k stari veri pa so se po odhodu Sasov vrnili tudi pokristjanjeni prebivalci Dobina. Albert Pomorjanski je imel o pohodu druga\xc4\x8dno mnenje: "\xc4\x8ce so pri\xc5\xa1li utrjevat kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vero, bi morali to opraviti z molitvijo in ne z oro\xc5\xbejem"._NEWLINE_Po pohodu sta bili pokrajini Meklenburg in Pomorjansko popolnoma opusto\xc5\xa1eni in izumrli, ker so ve\xc4\x8dino prebivalstva pobili. Posebno kruti so bili kri\xc5\xbearji Henrika Lionskega. Slovansko prebivalstvo je med vojno izgubilo ve\xc4\x8dino svojih virov, kar je mo\xc4\x8dno omejilo njihove mo\xc5\xbenosti, da bi se u\xc4\x8dinkovito uprli.\n_START_SECTION_\nRekonkvista in padec Lizbone\n_START_PARAGRAPH_\nSpomladi leta 1147 je pape\xc5\xbe odobril raz\xc5\xa1iritev kri\xc5\xbearskega pohoda na Iberski polotok in kralja Alfonsa VII. Le\xc3\xb3nskega zadol\xc5\xbeil, da svoje voja\xc5\xa1ke operacije proti Mavrom uskladi z voja\xc5\xa1kimi operacijami kri\xc5\xbearjev. _NEWLINE_Maja 1147 je iz Dartmoutha v Angliji proti Sveti de\xc5\xbeeli krenil prvi kontingent angle\xc5\xa1kih kri\xc5\xbearjev. Slabo vreme jih je prisililo, da so 16. junija 1147 pristali v Portu na severu Portugalske, kjer so jih pregovorili, naj se sestanejo s portugalskim kraljem Alfonsom I.. Kri\xc5\xbearji so na razgovoru s kraljem pristali, da mu pomagajo osvojiti Lizbono, \xc4\x8de jim dovoli opleniti mesto in pobrati odkupnino za ujetnike. Obleganje Lisbone je trajalo od 1. julija do 25. oktobra 1147, ko so se Mavri zaradi lakote vdali. Ve\xc4\x8dina kri\xc5\xbearjev je ostala v mestu, nekaj pa jih je nadaljevalo pot v Sveto de\xc5\xbeelo. Kri\xc5\xbearji so \xc5\xbee pred padcem Lizbone pomagali osvobodili Santar\xc3\xa9m. Kasneje so osvobodili \xc5\xa1e Sintro, Almado, Pamelo in Set\xc3\xbabal, kjer so se lahko za stalno naselili . _NEWLINE_Kralj Alfonso Le\xc3\xb3nski, barcelonski grof Ramon Berenguer IV. in drugi so medtem z vojsko katalonskih in francoskih kri\xc5\xbearjev napadli bogato pristani\xc5\xa1\xc4\x8de  Almer\xc3\xado. S podporo genovske in pisanske mornarice so oktobra 1147 mesto osvojili. Ramon Berenger je zatem napadel kraljestvo Almoravidov v Murciji in Valenciji. Decembra 1147 je po petih mesecih obleganja s pomo\xc4\x8djo francoskih in genove\xc5\xa1kih kri\xc5\xbearjev  zasedel Tortoso. Naslednje leto so padle \xc5\xa1e Fraga, Lleida in Mequinenza na soto\xc4\x8dju rek Segre in Ebro.\n_START_SECTION_\nVojna na vzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nJoscelin Ede\xc5\xa1ki je po Zengijevi smrti poskusil osvojiti Edeso, vendar ga je Nur ad-Din novembra 1146 porazil. _NEWLINE_16. februarja 1147 so se francoski kri\xc5\xbearji sestali v \xc3\x89tampesu in se dogovorili za smer pohoda. Nemci so se \xc5\xbee odlo\xc4\x8dili, da bodo potovali \xc4\x8dez Ogrsko, ker pot po morju zaradi sovra\xc5\xbenosti med Konradom III.  in Rogerijem II. Sicilskim ni pri\xc5\xa1la v po\xc5\xa1tev. Mnogi francoski plemi\xc4\x8di so se poti po kopnem bali, ker je potekala preko ozemlja Bizantinskega cesarstva. Prebivalci cesarstva so se namre\xc4\x8d \xc5\xa1e dobro spominjali posledic prvega kri\xc5\xbearskega pohoda. Nazadnje so se kljub temu  odlo\xc4\x8dili za isto pot kot Nemci. Na pot so odrinili 15. junija 1147. U\xc5\xbealjeni Rogerij II. Sicilski je udele\xc5\xbebo v pohodu odklonil. _NEWLINE_V Franciji so za regenta med kraljevo odsotnostjo izvolili opata Sugerja in grofa Viljema II. Neverskega. V Nem\xc4\x8diji se je na vzpodbudo pridigarja Adama Ebrach\xc5\xa1kega pohodu pridru\xc5\xbeil \xc5\xa1e Konradov polbrat Oton Freisin\xc5\xa1ki. 13. marca 1147 so v Frankfurtu za kralja izvolili Konradovega sina Friderika, za njegovega regenta pa \xc5\xa1kofa Henrika iz Mainza. Nemci so nameravali oditi na pot za Veliko no\xc4\x8d, vendar so na pot krenili \xc5\xa1ele maja.\n_START_SECTION_\nNem\xc5\xa1ki pohod\n_START_PARAGRAPH_\nNem\xc5\xa1ki kri\xc5\xbearji, ki jih je spremljal pape\xc5\xa1ki legat kardinal Teodvin, se je nameravala sre\xc4\x8dati s francoskimi kri\xc5\xbearji v Konstantinoplu. Na Dunaju se je pohodnikom priklju\xc4\x8dil Otokar III. \xc5\xa0tajerski.  Kralj Geza II. Ogrski, ki je bil sicer Konradov sovra\xc5\xbenik, je vojski dovolil neoviran prehod preko svojega ozemlja._NEWLINE_Bizantinski cesar Manuel I. Komnen je vedel za prihod kri\xc5\xbearjev in jim je dovolil prehod preko svojega ozemlja, vendar je zaradi slabih izku\xc5\xa1enj iz prve kri\xc5\xbearske vojne prekinil voja\xc5\xa1ki pohod proti Seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kemu sultanatu Rum. S sultanom Masudom I. je sklenil premirje in vso svojo vojsko preusmeril na obrambo proti kri\xc5\xbearjem. Ko je nem\xc5\xa1ka vojska, ki je \xc5\xa1tela kak\xc5\xa1nih 20.000 mo\xc5\xbe, pri\xc5\xa1la na bizantinsko ozemlje, je pri\xc5\xa1lo samo do manj\xc5\xa1ih spopadov pri Plovdivu in v Odrinu, kjer se je bizantinski general Prosuh spopadel s Konradovim ne\xc4\x8dakom, bodo\xc4\x8dim cesarjem Friderikom. Nekaj Nemcev je po poti utonilo v poplavah, glavnina vojske pa je 10. septembra pri\xc5\xa1la do Konstantinopola._NEWLINE_Odnosi s cesarjem so bili napeti, zato so Nemci hoteli \xc4\x8dim prej oditi v Malo Azijo. Manuel je prosil Konrada, naj mu pusti nekaj svojih vojakov, da bi mu pomagali v morebitnem spopadu z Rogerijem II. Sicilskim, ki je po poti proti Konstantinopolu ropal gr\xc5\xa1ka mesta. Konrad je pro\xc5\xa1njo zavrnil, \xc4\x8deprav je bil Rogerij tudi njegov sovra\xc5\xbenik. _NEWLINE_V Mali Aziji se je Konrad odlo\xc4\x8dil, da ne bo \xc4\x8dakal Francozov in se je odpravil proti Konyi, glavnemu mestu Seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kega sultanata Rum. Vojsko je razdelil v dva oddelka. Prvi oddelek, ki ga je vodil sam, so v bitki pri Dorileju 25. oktobra 1147 skoraj v celoti uni\xc4\x8dili Seld\xc5\xbeuki.  Seld\xc5\xbeuki so v bitki uporabili svojo staro presku\xc5\xa1eno taktiko: hlinili so umik, potem pa so se vrnili in uni\xc4\x8devali manj\xc5\xa1e oddelke nem\xc5\xa1ke konjenica, ki so se odcepile od glavnine. Konrad je z ve\xc4\x8dino vitezov pobegnil, ve\xc4\x8dino pe\xc5\xa1cev pa so Seld\xc5\xbeuku pobili ali ujeli.  V Nikejo se je vrnilo samo okrog 2.000 mo\xc5\xbe, od tam pa jih je veliko dezeriralo in se posku\xc5\xa1alo vrniti domov.   Drugo skupino, ki jo je vodil Oton Freisin\xc5\xa1ki, so na sredozemski obali uni\xc4\x8dili na za\xc4\x8detku leta 1148.\n_START_SECTION_\nFrancoski pohod\n_START_PARAGRAPH_\nFrancoski kri\xc5\xbearji so od\xc5\xa1li na pot iz Metza junija 1147. Vodili so jih kralj Ludvik VII., Thierry Alza\xc5\xa1ki, Reginald I. Barski, Amadej III. Savojski, njegov polbrat Viljem V. Montferra\xc5\xa1ki, Viljem VII. Auvergnejski in drugi. Francozom so se pridru\xc5\xbeile vojske iz Lorene, Bretanije, Burgundije in Akvitanije. Vojska iz Provanse, ki jo je vodil Alfons Toulou\xc5\xa1ki, je od\xc5\xa1la na pot avgusta po morju. V Wormsu so se Ludviku pridru\xc5\xbeili \xc5\xa1e kri\xc5\xbearji iz Normandije in Anglije. Hodili so po isti poti kot Nemci._NEWLINE_Kralj Geza II. je tudi njim dovolil prehod preko Ogrske. Edini ve\xc4\x8dji konflikt se je zgodil, ko je Geza ugotovil, da se je francoskim kri\xc5\xbearjem na skrivaj pridru\xc5\xbeil pretendent na ogrski prestol Boris in je zahteval njegovo izro\xc4\x8ditev. Ludvik VII. je izro\xc4\x8ditev zavrnil, Gezi pa je obljubil, da ga bo odpeljal iz dr\xc5\xbeave. Po prihodu v Bizantinsko cesarstvo se je francoska predhodnica, v kateri so bil Lorenci, spopadla z Nemci, ki so zaostali za glavnino svoje vojske.  _NEWLINE_Tudi francoski odnosi z bizantinskim cesarjem so bili slabi, vendar bolj\xc5\xa1i kot nem\xc5\xa1ki. Ko so se Francozom v Konstantinoplu pridru\xc5\xbeile vojske iz Savoje, Auvergneja in Montferrata, ki so potovale po Italiji do Brindisija in nato po morju do Dra\xc4\x8da, je cela vojska odplula v Malo Azijo. Novice, da je nem\xc5\xa1ka vojska v Mali Aziji do\xc5\xbeivela polom, so Bizantince opogumile in Manuel je Francozom odrekel vsakr\xc5\xa1no voja\xc5\xa1ko podporo. Resnici na ljubo je Bizantinsko cesarstvo malo pred tem napadel Rogerij II. Sicilski, zato je moral cesar vse svoje \xc4\x8dete premestiti na Balkan. Manuel I. je od Francozov zahteval enako prisego kot njegov stari o\xc4\x8de Aleksej I.: da bodo cesarstvu vrnili vsa osvojena ozemlja. _NEWLINE_Francozi so v Nikeji naleteli na ostanke nem\xc5\xa1ke vojske, ki so se nato pridru\xc5\xbeili Ludviku. Iz Nikeje so pot nadaljevali po poti Otona Freisin\xc5\xa1kega, ki je potekala ob sredozemski obali in decembra pri\xc5\xa1li v Efez. V Efezu je Ludvik VII. izvedel, da se Seld\xc5\xbeuki  pripravljajo na napad, Manuelovimi odposlanci pa so se mu prito\xc5\xbeili zaradi plenjenja in mu sporo\xc4\x8dili, da zaradi tega na pomo\xc4\x8d bizantinske vojske v boju s Seld\xc5\xbeuki ne morejo ra\xc4\x8dunati. _NEWLINE_Konrad je v Efezu resno zbolel in se je moral vrniti v Konstantinopel, kjer mu je dal Manuel na razpolago svojega osebnega zdravnika. Ludvik se za opozorila o tur\xc5\xa1kem napadu ni zmenil in se  je z vojsko odpravil proti vzhodu. Turki so jih kmalu zatem napadli, vendar so jih kri\xc5\xbearji odbili. Januarja so pri\xc5\xa1li do Laodikeje. Malo za Laodikejo so padli v tur\xc5\xa1ko zasedo in se pognali v brezglav beg. Med be\xc5\xbee\xc4\x8dimi je bil tudi kralj Ludvik, katerega bi Seld\xc5\xbeuki zlahka ujeli, vendar ga niso prepozali. Turki jih zatem niso ve\xc4\x8d odkrito napadli, pa\xc4\x8d pa so jih celo pot nadlegovali in pred njimi po\xc5\xbeigali polja, da so bili brez hrane ljudje in konji. Ludviku je za\xc4\x8dela pot po kopnem presedati, zato je v Adaliji (Antalya) za\xc4\x8del najemati ladje, da bi odplul v Antiohijo. Zbiranje ladij se je zaradi nevihtnega vremena zavleklo, ve\xc4\x8dina obljubljenih ladij pa sploh ni priplula. Nazadnje je vse razpolo\xc5\xbeljive ladje zasedel sam s svojim spremstvom, ostanek vojske pa se je v Antiohijo odpravil pe\xc5\xa1. Vojsko so po poti skoraj v celoti uni\xc4\x8dili Turki in bolezen.\n_START_SECTION_\nPohod v Jeruzalem\n_START_PARAGRAPH_\nLudvik je zaradi slabega vremena pri\xc5\xa1el v Antiohijo \xc5\xa1ele 19. marca. Amadej je po poti na Cipru umrl. Ludvika je toplo sprejel Eleonorin stric Rajmond Poitierski, ki je od njega pri\xc4\x8dakoval pomo\xc4\x8d pri obrambi proti Seld\xc5\xbeukom in da ga bo spremljal na pohodu proti Alepu. Ludvik je ponudbo zavrnil in se odlo\xc4\x8dil, da bo raje dokon\xc4\x8dal svoje romanje v Jeruzalem. Kmalu zatem je od\xc5\xa1el v Tripoli, medtem pa je Oton Freisin\xc5\xa1ki z ostanki svoje vojske aprila \xc5\xbee pri\xc5\xa1el v Jeruzalem. Kmalu za njim je pri\xc5\xa1el \xc5\xa1e Konrad. _NEWLINE_Pribli\xc5\xbeno takrat je priplulo tudi ladjevje, ki se je po poti ustavilo v Lizboni, in Provansalci toulou\xc5\xa1kega grofa Alfonsa Jordana. Alfonso je kmalu zatem v Cezareji umrl zaradi zastrupitve. Zastrupila sta ga verjetno Eleonora Akvitanska ali njegov ne\xc4\x8dak Rajmond II. Tripolski, ki se je bal stri\xc4\x8devega politi\xc4\x8dnega vpliva v grofiji.\n_START_SECTION_\nZbor v Palmareji\n_START_PARAGRAPH_\nJeruzalemski Vrhovni svet je pozdravil prihod vojakov iz Evrope in 24. junija 1148 v Palmareji pri Akonu  sklical skup\xc5\xa1\xc4\x8dino, na kateri bi odlo\xc4\x8dali o najprimernej\xc5\xa1em voja\xc5\xa1kem cilju. Zbor je bil najbr\xc5\xbe najbolj spektakularen zbor sveta v vsej njegovi zgodovini. Na zboru ni bilo nobenega predstavnika Antiohije, Tripolija in biv\xc5\xa1e Grofije Edese. _NEWLINE_Prvotni cilj kri\xc5\xbearskega pohoda je bila Edesa, toda Ludvik in Konrad sta zbor prepri\xc4\x8devala, naj raje napadejo Damask. Nekateri v Jeruzalemu rojeni plemi\xc4\x8di so poudarjali,  da to ne bi bilo modro, ker so bili dama\xc5\xa1\xc4\x8danski Buridi njihovi  zavezniki proti Zengidom. Konrad, Ludvik in Baldvin so vztrajali, da je za kristjane tudi Damask sveto mesto, zato bi bila njegova osvojitev enakovredna osvojitvi Antiohije ali Jeruzalema. Zbor je nazadnje sklenil, da namesto Edese napadejo Damask._NEWLINE_Kri\xc5\xbearska vojska se je zbrala julija 1148 pri Tiberiji ob Galilejskem jezeru in mimo Banijasa odkorakala proti Damasku.\n_START_SECTION_\nObleganje Damaska\n_START_PARAGRAPH_\nObleganje Damaska je trajalo samo \xc5\xa1tiri dni. Kri\xc5\xbearji so se odlo\xc4\x8dili, da bodo mesto napadli z zahoda, kjer so jim \xc5\xa1tevilni sadovnjaki zagotavljali stalno zalogo hrane. 23. julija so prvi\xc4\x8d napadli mestno obzidje, vendar so se morali umakniti, v sadovnjakih pa so jih \xc4\x8dakale  \xc5\xa1tevilne zasede in napadi gverilcev._NEWLINE_27. julija so na\xc4\x8drt spremenili in se odlo\xc4\x8dili, da bodo napadli z vzhoda, kjer je bilo mesto manj utjeno, vendar je bilo tam manj tudi hrane in vode. Ko so tabor preselili na vzhod, sta Damasku pri\xc5\xa1la na pomo\xc4\x8d Nur ad-Din iz Mosula in Saif ad-Din Gazi I. iz Alepa in vrnitev na prej\xc5\xa1nje bolj\xc5\xa1e polo\xc5\xbeaje ni bila ve\xc4\x8d mogo\xc4\x8da. Lokalni kri\xc5\xbearski mogo\xc4\x8dniki so zato sodelovanje v obleganju odpovedali, tako da trije kralji niso imeli druge izbire, kot da obleganje Damaska prekinejo in se vrnejo v Jeruzalem. Prvi  je od\xc5\xa1el Konrad, za njim pa ostala vojska. V Jeruzalem so pri\xc5\xa1li 28. julija. Na poti domov so jih celo pot nadlegovali tur\xc5\xa1ki lokostrelci.\n_START_SECTION_\nPosledice\n_START_PARAGRAPH_\nObe kr\xc5\xa1\xc4\x8danski vojski sta se po\xc4\x8dutili, kot da jih je druga vojska izdala. Skovali so nov na\xc4\x8drt za napad na Askalon in Konrad se je takoj odpravil na pohod, zaradi nezaupanja, ki je bilo posledica poraza pred Damaskom, pa se mu nih\xc4\x8de ni hotel pridru\xc5\xbeiti. Medsebojno nezaupanje zaradi poraza je na \xc5\xbealost trajalo ve\xc4\x8d generacij in na koncu privedlo do propada kri\xc5\xbearskih dr\xc5\xbeav v Sveti de\xc5\xbeeli. Konrad  se je po odpovedanem napadu na Askalon vrnil v Konstantinopel, da bi obnovil zavezni\xc5\xa1tvo z Bizantinskim cesarstvom. Ludvik je ostal v Jeruzalemu do leta 1149._NEWLINE_Bernard se je po vrnitvi v Evropo zaradi polomije pred Damaskom po\xc4\x8dutil poni\xc5\xbean in je zato sklenil, da bo pape\xc5\xbeu napisal opravi\xc4\x8dilo.  V opravi\xc4\x8dilu, ki ga je vrinil v drugi del svoje Knjige o premi\xc5\xa1ljevanju pojasnjuje, da so bili za nesre\xc4\x8de in napake krivi grehi kri\xc5\xbearjev. Potem, ko je poziv na novo kri\xc5\xbearsko vojno propadel, je posku\xc5\xa1al s sebe v celoti sprati krivdo za neuspelo drugo kri\xc5\xbearsko vojno. Umrl je leta 1153._NEWLINE_Uspehi polabske kri\xc5\xbearske vojne so bil me\xc5\xa1ani: Sasi so sicer utrdili svoj polo\xc5\xbeaj v Vagriji in Polabju, vendar so poganski Slovani obdr\xc5\xbeali oblast na ozemlju Obodritov vzhodno od L\xc3\xbcbecka. Sasi so za\xc4\x8deli v Niklotu pobirati davek, omogo\xc4\x8dili kolonizacijo \xc5\xa1kofije Havelberg in osvobodili nekaj danskih ujetnikov, neenotni kr\xc5\xa1\xc4\x8danski voditelji pa so se kljub temu gledali z nezaupanjem in se medsebojno obto\xc5\xbeevali za sabotiranje pohoda. Na Iberskem polotoku je kr\xc5\xa1\xc4\x8danska vojska v \xc5\xa0paniji in na Portugalskem izbojevala nekaj pomembnih zmag, ki so bile klju\xc4\x8dnega pomena za rekonkvisto, ki se je kon\xc4\x8dala \xc5\xa1ele leta 1492._NEWLINE_Na vzhodu je bili stanje mnogo slab\xc5\xa1e. Druga kri\xc5\xbearska vojna je imela katastrofalne dolgoro\xc4\x8dne posledice za Jeruzalemsko kraljestvo. Damask, ki je leta 1154 pri\xc5\xa1el pod Nur ad-Dinovo oblast, kri\xc5\xbearjem ni ve\xc4\x8d zaupal. Baldvinu III. je leta 1153 kon\xc4\x8dno uspelo osvojiti Askalon, vendar je s tem zaostril odnose z Egiptom, saj je bilo to utrjeno mesto baza za egip\xc4\x8danske protiofenzive. Kri\xc5\xbearji so iz Askalona prodirali naprej proti Egiptu in leta 1160 osvojili Kairo. Odnosi Jeruzalema z Bizantinskim cesarstvom so bili me\xc5\xa1ani, okrepitve iz Evrope pa so postale zelo skromne. Kralj Amalrik I. Jeruzalemski se je povezal z Bizantinci,  ki so se mu potem leta 1169 pridru\xc5\xbeili neuspelemu vojnemu pohodu proti Egiptu._NEWLINE_Leta 1171 se za egiptovskega sultana proglasil Saladin, ne\xc4\x8dak enega od Nur ad-Dinovih generalov, zdru\xc5\xbeil Egipt in Sirijo in popolnoma obkolil Jeruzalemsko kraljestvo. Zavezni\xc5\xa1tvo z Bizantinskim cesarstvom se je s smrtjo cesarja Manuela I. Leta 1180 kon\xc4\x8dalo in leta 1187 je Jeruzalem po kraj\xc5\xa1em obleganju kapituliral. Saladin je za\xc4\x8del potem prodirati proti severu in zasedel celotno ozemlje ostalih kri\xc5\xbearskih dr\xc5\xbeav, razen njihovih prestolnic. _NEWLINE_Kon\xc4\x8dna posledica padca Jeruzalema je bila  tretja kri\xc5\xbearska vojna.'