b'\n_START_ARTICLE_\nGaljot\n_START_SECTION_\nOkoli\xc5\xa1\xc4\x8dine nastanka\n_START_PARAGRAPH_\nJan\xc4\x8dar je roman za\xc4\x8del pisati leta 1975 med prestajanjem trimese\xc4\x8dne zaporne kazni, na katero je bil obsojen iz politi\xc4\x8dnih razlogov, izdal pa ga je tri leta kasneje pri Pomurski zalo\xc5\xbebi v Murski Soboti. In \xc4\x8deprav je Jan\xc4\x8dar javnosti \xc5\xa1e danes poznan kot kritik tedanjega avtoritarnega sistema in so tako bralci kot literarni kritiki v totalitarno zasnovani in z inkvizicijo zaznamovani dru\xc5\xbebi 17. stoletja, kot jo opisuje Galjot, videli predvsem vzporednice z nekdanjim socialisti\xc4\x8dnim re\xc5\xbeimom in na kar je avtor v nekaterih intervjujih ne nazadnje opozoril tudi sam, v literarni zgodovini vseeno ni dokazov, da bi bila pobuda za nastanek dela prav v njegovi negativni izku\xc5\xa1nji z oblastjo. Kot navaja sam in kot razlagajo \xc5\xa1tevilne interpretacije, gre pri Galjotu zlasti za metaforo na kakr\xc5\xa1nokoli obliko totalitarno zasnovane dru\xc5\xbebe, v kateri je edina naloga posameznika predvsem obstati in pre\xc5\xbeiveti.\n_START_SECTION_\nPovzetek vsebine\n_START_PARAGRAPH_\nDogajanje je postavljeno v 17. stoletje v tedanje slovenske de\xc5\xbeele. Zgodba se pri\xc4\x8dne s prihodom neznanega popotnika na \xc5\xa0tajersko. Njegova identiteta ter nameni za prihod ostajajo bralcu neznani, \xc5\xa1ele postopoma se izka\xc5\xbee, da mu je ime Johan Ot (izvorno Johaness Ott), da je po rodu Nemec, rojen v kne\xc5\xbeevini Neisse, da je pred tem \xc5\xbeivel na Kranjskem, kjer se je tudi nau\xc4\x8dil slovenskega jezika, in da je pri\xc5\xa1el sem z namenom, da se ustali in za\xc5\xbeivi na novo. Njegova usoda postane s tem za zgodbo osrednja in sledimo ji do konca romana. Junakovo nadaljnjo usodo zaznamuje beg pred ve\xc4\x8dnimi pregoni s strani zakona in inkvizicije. \xc5\xbde od samega za\xc4\x8detka je v dru\xc5\xbebi zaznamovan kot tujec, zaradi zanimanja za druga\xc4\x8dne, neobi\xc4\x8dajne stvari, ter svoje intelektualne naravnanosti, je mno\xc5\xbeici vseskozi sumljiv. Ko se po spletu naklju\xc4\x8dij zaplete s prepovedanimi verskimi sektami, pade v roke inkviziciji, ki iz njega izsili priznanje o \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denju hudi\xc4\x8da, grmadi pa ube\xc5\xbei \xc5\xa1ele s pomo\xc4\x8djo \xc5\xa1tiftarjev, ki ga prepoznajo za svojega. V nadaljevanju sodeluje nekaj \xc4\x8dasa z njimi, nato se priklju\xc4\x8di skupini trgovcev, s katerimi potuje, pijan\xc4\x8duje in se ob ve\xc4\x8derih predaja vsem u\xc5\xbeitkom gostilni\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. Pri tem pa se vseskozi zaveda, da inkvizicija \xc5\xa1e ni pozabila nanj, zato se sku\xc5\xa1a \xc4\x8dim manj izpostavljati in vselej ostaja previden. Od trgovskih sopotnikov se lo\xc4\x8di, ko vznikne nova nevarnost in z njo mo\xc5\xbenost, da ga odkrijejo. Znova je na begu in zate\xc4\x8de se v pomorske kraje, kjer pa ponovno pade v roke oblasti, ki ga zamenja za Hansa Debelaka, vodjo neke razbojni\xc5\xa1ke skupine Zauberl-Jackl, na osnovi \xc4\x8desar ga obto\xc5\xbeijo struparstva ter obsodijo na dosmrtno prisilno delo na galeji. Johan Ot tako postane galjot. Na ladji pre\xc5\xbeivi ve\xc4\x8d let, kjer pa kljub te\xc5\xbekim razmeram, fizi\xc4\x8dnim naporom, vsem vrstam poni\xc5\xbeevanja in trpin\xc4\x8denja, raz\xc4\x8dlove\xc4\x8denim odnosom ter grozotam \xc5\xbeivljenja na morju ohrani trezno glavo in vztraja pri volji do \xc5\xbeivljenja in upanju na beg. Na kopno se mu tako uspe re\xc5\xa1iti po nekem hudem neurju in izbruhu ku\xc5\xbene bolezni, ko ladja zasilno pristane nazaj v slovenskih de\xc5\xbeelah, kjer pa se zgolj nadaljuje njegov beg, saj mora neprenehoma paziti, da se ne bi izdal in da ne bi v njem prepoznali ubeglega galjota, obenem pa se nad njegovo usodo dviga vse ve\xc4\x8dja nevarnost ku\xc5\xbene bolezni._NEWLINE_Konec_NEWLINE_Konec romana in z njim dokon\xc4\x8dna usoda junaka ostaja odprt in bolj ali manj prepu\xc5\xa1\xc4\x8den bral\xc4\x8devi lastni interpretaciji. Potem ko se izogne \xc5\xbee \xc5\xa1tevilnim nevarnostim, za\xc4\x8dne Johan Ot kazati znamenja kuge, ki jim za\xc4\x8dne postopoma podlegati. Vrne se v kraj, kjer je za\xc4\x8del svojo pot. Vsega slabotnega ga najdeta kapucin in njegov pomo\xc4\x8dnik, ki skrbita za odstranjevanje ku\xc5\xbenih trupel, mu zatakneta kavelj za hla\xc4\x8dnico in ga odvle\xc4\x8deta v skupno, anonimno grobnico. Roman se kon\xc4\x8da s poslednjimi galjotovimi mislimi, ki nakazujejo, da je, \xc4\x8deprav absurdna, njegova volja do \xc5\xbeivljenja \xc5\xa1e vedno \xc5\xbeiva:\xc2\xa0\xc2\xbbIzmazal se bom, je pomislil, izmazal se bom. Zjutraj bom trezen in teh prekletih sanj ne bo nikjer ve\xc4\x8d\xc2\xab\xc2\xa0(2004: 254). Ve\xc4\x8dina interpretov je v tem videla junakovo smrt. Andrej Inkret je v spremni besedi iz leta 1980 zapisal, da gre pri smrti Johana Ota za\xc2\xa0\xc2\xbbneizbe\xc5\xbeni, poni\xc5\xbeevalni, bedni konec\xc2\xab\xc2\xa0(1984: 414), smrt, ki ne prina\xc5\xa1a nobene visoke ideje, nobene po\xc5\xbertvovalnosti, nobene vi\xc5\xa1je vrednosti, ni\xc4\x8desar ni, kar bi jo osmislilo; za junakovo kljubovanje smrti pa pravi, da gre pri tem le za absurdno upanje in noro vztrajnost, Johan Ot pa kljub zavedanju, da je vsako upanje zaman, ostaja\xc2\xa0\xc2\xbbborilec do konca, vse do tiste smrti, ki bo zdaj samo \xc5\xa1e njegova lastna smrt\xc2\xab\xc2\xa0(415).\n_START_SECTION_\nGlavni junak\n_START_PARAGRAPH_\nJunak romana, Johan Ot, je kot tipi\xc4\x8den predstavnik Jan\xc4\x8darjeve poetike (podoben tip junaka je \xc5\xa1e Josef Erdman v Severnem siju) intelektualno naravnan posameznik, ki izstopa iz dru\xc5\xbebe in je obenem v nenehnem nasprotju z mno\xc5\xbeico ter oblastjo, pri \xc4\x8demer je zaznamovan z zgodovinsko usodo, ki je \xc5\xa1ir\xc5\xa1a in posameznikovo zasebno presega ter ga usmerja in vselej privede do propada. Kot tak ji junak romana Galjot ne more ube\xc5\xbeati, vse njegovo dokon\xc4\x8dno vztrajanje in prizadevanje tako stanje prese\xc4\x8di pa izpade absurdno. Za Helgo Glu\xc5\xa1i\xc4\x8d (1983: 86) je Johan Ot z vsemi do\xc5\xbeivetimi preizku\xc5\xa1njami kot izgubljeno \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko bitje, ki pa ob vsem, kar ga doleti, \xc5\xa1e vedno ne preneha upati in vztraja naprej, se prebija k novim spopadom in hkrati novim porazom. Njegovo poglavitno lastnost vidi v njegovi odtujenosti in samoti, s katero se vtaplja v nova okolja, kar pa je obenem njegova mo\xc4\x8d in njegova slabost, zato ga Glu\xc5\xa1i\xc4\x8deva imenuje\xc2\xa0\xc2\xbbjunak na\xc5\xa1ega \xc4\x8dasa\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nInterpretacije\n_START_PARAGRAPH_\nInterpretacije Galjota so tesno prepletene z \xc5\xbeanrsko opredelitvijo romana. Ve\xc4\x8dinoma so se kritiki in literarni zgodovinarji ukvarjali z zgodovinskostjo ter njeno vlogo in medtem ko so nekateri v njej iskali predvsem vzporednice s totalitarnimi re\xc5\xbeimi dvajsetega stoletja, se je ve\xc4\x8dina posve\xc4\x8dala tudi njeni vlogi na ravni determiniranosti posameznikove usode v nekem specifi\xc4\x8dnem zgodovinskem trenutku. Manj\xc5\xa1i dele\xc5\xbe interpretacij je bil medtem namenjen vlogi pikaresknega \xc5\xbeanra.\n_START_SECTION_\nZgodovina kot \xc2\xa0\xc2\xbbkvazi zgodovina\xc2\xab\xc2\xa0in pikaresknost kot metafora\n_START_PARAGRAPH_\nNa zgodovinski in pikareskni \xc5\xbeanr v romanu kot zgolj nek \xc5\xa1ir\xc5\xa1i kontekst z metafori\xc4\x8dno vlogo je v svoji kritiki iz leta 1979 opozoril \xc5\xbee Marijan Zlobec. Navaja, da zgodovina v Galjotu ni prava zgodovina v smislu tradicionalnega zgodovinskega romana, pa\xc4\x8d pa gre za\xc2\xa0\xc2\xbbkvazi zgodovino\xc2\xab, zgodovino oz. neko zgodovinsko obdobje (17. stoletje) kot metafori\xc4\x8dni okvir, v katerega Jan\xc4\x8dar vpne svoje razumevanje \xc4\x8dloveka in \xc4\x8dasa. Podobno velja tudi za dele\xc5\xbe pikaresknega \xc5\xbeanra. Oboje ima tako le vlogo nekega okvira, skozi katerega je podana prikrita vizija tako sodobnosti kot slehernega zgodovinskega obdobja. V to kaoti\xc4\x8dne dogajanje postavi posameznika, junaka romana, v katerem ni nobene volje po samostojnem oblikovanju lastne usode in je kot tak prepu\xc5\xa1\xc4\x8den toku zgodovinskega dogajanja, ki pa ga vselej vodi v pogubo. Avtor na ta na\xc4\x8din razkriva in zanikuje dru\xc5\xbebene mehanizme, znotraj katerih \xc4\x8dlovek ne more obstati kot subjekt, pa\xc4\x8d pa slej kot prej postane le objekt razli\xc4\x8dnih manipulacij.\n_START_SECTION_\n\xc2\xbbRoman z zgodovinskimi temami\xc2\xab\n_START_PARAGRAPH_\nPodobno razlaga tudi Andrej Inkret, ki raje kot o zgodovinskem romanu govori o\xc2\xa0\xc2\xbbromanu z zgodovinskimi temami\xc2\xab, saj se zgodovinskost ka\xc5\xbee le na motivno-tematski ravni in je le snov, iz katere avtor \xc4\x8drpa, da oblikuje nek splo\xc5\xa1en okvir, v katerega postavlja svoje specifi\xc4\x8dno razumevanje posameznikove intimne usode kot ob\xc4\x8de\xc4\x8dlove\xc5\xa1ke zna\xc4\x8dilnosti, ki se skozi zgodovino ponavlja in je obenem od nje neposredno odvisna. Prav ta misel je tista, ki jo po Inkretu za razumevanje Galjota klju\xc4\x8dna in se vseskozi izra\xc5\xbea skozi zgodbo Johana Ota, skozi njegovo potovanje, blodnje in tavanja po razli\xc4\x8dnih de\xc5\xbeelah in prestajanju razli\xc4\x8dnih preizku\xc5\xa1enj, pri \xc4\x8demer pa je sam nad svojo usodo nemo\xc4\x8den in neprenehoma prepu\xc5\xa1\xc4\x8den le usodnosti kaoti\xc4\x8dnega zgodovinskega dogajanja, ki ga pri tem usmerja. Edina akcija, ki jo je kot subjekt zmo\xc5\xbeen, pa ostaja le beg in boj za goli obstanek.\n_START_SECTION_\nZgodovinski roman\n_START_PARAGRAPH_\nV nasprotju s starej\xc5\xa1imi interpretacijami pa Helga Glu\xc5\xa1i\xc4\x8d v svoji razpravi o sodobnem slovenskem zgodovinskem romanu iz leta 1983 Galjota vseeno opredeli kot\xc2\xa0\xc2\xbbnajizrazitej\xc5\xa1i zgodovinski roman sedemdesetih let\xc2\xab\xc2\xa0(85), v zgodbi Johana Ota pa je predvsem videla na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja srednjeevropskega \xc4\x8dloveka v \xc4\x8dasu, ki ga opisuje. Prav tako je opozorila na precej natan\xc4\x8dno predstavljen duh \xc4\x8dasa in prostora, dru\xc5\xbebe 17. stoletja ter precej prepri\xc4\x8dljiv prikaz materialne kulture, ki se v romanu ka\xc5\xbee v upodobitvi arhtekture, bivali\xc5\xa1\xc4\x8d, gostiln, ulic, in kar med drugim nakazuje na avtorjevo \xc5\xa1tudiozno poglabljanje v upovedeni \xc4\x8das in tudi jezik. Prav tako je Galjota v \xc5\xbeanr zgodovinskega romana kasneje uvrstil Miran Hladnik v monografiji Slovenski zgodovinski roman (2009) kot primer zgodovinskega romana, ki se nana\xc5\xa1a na dogajanje v 17. stoletju.\n_START_SECTION_\nGaljot kot grozljiva vizija \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke eksistence\n_START_PARAGRAPH_\nMarjeta Vasi\xc4\x8d je v okviru svojega prispevka Literarnemu leksikonu o eksistencializmu v Galjotu videla eno izmed najbolj grozljivih vizij \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke eksistence. V zgodovinskosti, torej v dogajanju, potisnjenem v kaoti\xc4\x8dno in nasilno 17. stoletje, pa je videla predvsem nek okvir, ki avtorju omogo\xc4\x8di tako pesimisti\xc4\x8dno upodobitev posameznikove eksistence. Kot taka se ka\xc5\xbee zlasti v nesmiselnosti vsakr\xc5\xa1nega subjektovega po\xc4\x8detja in vnaprej\xc5\xa1nji obsojenosti na poni\xc5\xbeevalen propad, torej v usodi Johana Ota dokon\xc4\x8dno izra\xc5\xbeen v absurdni smrti.'