b'\n_START_ARTICLE_\nBiomaterial\n_START_SECTION_\nBiomaterial\n_START_PARAGRAPH_\nBiomaterial je material, ki je lahko vmesnik med biolo\xc5\xa1kim sistemom in organom, ki ga bo zamenjal. Namenjen je ocenjevanju, zdravljenju, pove\xc4\x8danju ali zamenjavi kateregakoli tkiva, organa ali dela telesa. Govori se o dvojni interakciji med biomaterialom in organizmom prejemnikom: biomaterial povzro\xc4\x8da biolo\xc5\xa1ki odziv organizma, to pa poleg zdravljenja hkrati povzro\xc4\x8da tudi poslab\xc5\xa1anje samega biomateriala. Interakcije se pojavljajo na razli\xc4\x8dnih ravneh: kot fizikalne, kemi\xc4\x8dne, celi\xc4\x8dne ali molekularne._NEWLINE_Delovno okolje biomateriala je fiziolo\xc5\xa1ko. Zanj je zna\xc4\x8dilna visoka kemi\xc4\x8dna aktivnost, ter \xc5\xa1irok spekter mehanskih obremenitev. Biomateriali so v neposrednem stiku z telesnimi teko\xc4\x8dinami ali vodami, ki vsebujejo ione v raztopini in v katerih so prisotni encimi, proteini in celice. Fizikalni in kemijski pogoji (pH, temperatura), so dalj \xc4\x8dasa skoraj nespremenjeni, to pa vpliva na \xc5\xbeivljenjsko dobo biomateriala. _NEWLINE_Temeljni koncept glede ustreznosti biomateriala je, da je akt za dolo\xc4\x8ditev primernega gostitelja, glede na sposobnost materiala, naveden v vlogi.\n_START_SECTION_\nVloga biomateriala\n_START_PARAGRAPH_\nNa splo\xc5\xa1no se biomaterial uporablja za gradnjo biomedicinskih naprav in sistemov, \xc5\xa1e posebno tistih za uveljavljanje posebnih nalog v telesu. Tudi kirur\xc5\xa1ka oprema in materiali, uporabljeni v biomehanskih napravah za nadzorovano spro\xc5\xa1\xc4\x8danje zdravil so primeri biomaterialov. Med glavnimi aplikanti so tudi o\xc4\x8desne le\xc4\x8de, katetri, kolki in kolenske proteze, sr\xc4\x8dne zaklopke, elektrode, spodbujevalniki,...\n_START_SECTION_\nRazvrstitev\n_START_PARAGRAPH_\nBiomateriali se lahko klasificirajo glede na kemijsko sestavo materiala: kovine, polimeri, keramika, kompoziti. Prav tako se lahko izhaja iz biolo\xc5\xa1kih virov.\n_START_SECTION_\nKovine in kovinske zlitine\n_START_PARAGRAPH_\nKovine, ki se uporabljajo kot biomateriali so iz nerjave\xc4\x8dega jekla, kobalt-krom zlitin in titanovih zlitin. V mnogo primerih so kovinski deli v kombinaciji z polimeri in kerami\xc4\x8dnimi materiali (na primer v kolkih). Nerjave\xc4\x8de jeklo ima procentualno 23% niklja (kar pove\xc4\x8duje \xc5\xbeilavost) in kroma (ki izbolj\xc5\xa1uje odpornost proti koroziji). Titanove zlitine se pogosto uporabljajo zaradi odli\xc4\x8dnih biokompatibilnosti titana, korozijske odpornosti in odli\xc4\x8dnih mehanskih lastnosti (za biomedicinske aplikacije). Edina slabost je \xc4\x8dezmerna obraba._NEWLINE_Tudi oblika kovinskih zlitin ima pomembno vlogo v biomaterialu, zlasti tistem iz nikelj-titana. V primeru trdega tkiva so idealne lastnosti, ki bi jih morale imeti kovine: visoka odpornost proti obrabi in koroziji, elasti\xc4\x8den modul, podoben kosti (10-40 GPa), odli\xc4\x8dna kompatibilnost z visoko stopnjo povezovanja s kostmi in zadostna stopnja odpornosti proti utrujenosti.\n_START_SECTION_\nBiokeramika\n_START_PARAGRAPH_\nBiokeramike  imajo, glede na mnoge druge biomateriale, visok modul elasti\xc4\x8dnosti, ve\xc4\x8djo trdoto, ter so odporne proti koroziji. Velik problem je nizka trdnost in s tem ve\xc4\x8dja ranljivost. So slabo kemi\xc4\x8dno reaktivne s snovmi v telesu. Med najpogosteje uporabljenimi biokeramikami, le-te vsebujejo aluminijev oksid, hidroksiapatit in cirkonij._NEWLINE_Delijo se glede na na\xc4\x8din uporabe: debela o\xc4\x8dala, porozna zrna, premazi, polnila izdelana iz kompozitnih materialov. Lahko so inertne, lahko se tudi absorbirajo (na primer trikalcijev fosfat) in so bioaktivne, lahko pa imajo biaktivno povr\xc5\xa1ino.\n_START_SECTION_\nPolimeri\n_START_PARAGRAPH_\nPolimeri, kot biomateriali, imajo \xc5\xa1tevilne prednosti; fizikalne, kemijske in mehanske lastnosti so podobne tistim, ki jih imajo \xc5\xbeiva tkiva, enostavni so za predelavo in proizvodnjo v razli\xc4\x8dnih oblikah, imajo tudi nizko gostoto. Tudi polimeri so lahko bioinertni ali razgradljivi. Najpogosteje so uporabljeni v kontaktnih le\xc4\x8dah, akril-cementnih kosteh, protezah. Med najpogosteje uporabljenimi materiali so: PMMA, PDMS, UHMWPE (ultra visoka molska masa iz polietilena)._NEWLINE_Razgradljiv polimer prepu\xc5\xa1\xc4\x8da razgradne produkte, ki so biokompatibilni. Eden od teh je polilakti\xc4\x8dna kislina, ki se vse pogosteje uporablja v tkivnem in\xc5\xbeenirstvu. Degradacija polimera lahko pote\xc4\x8de z absorpcijo vode, ki ji sledi nestabilna razgradnja z hidrolizo (hidrolizna razgradnja) ali pa s pomo\xc4\x8djo encimov ali mikroorganizmov (biorazgradnja).'