b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Tul\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nTul je bil leta 1901 posve\xc4\x8den v duhovnika. Po posve\xc4\x8denju je najprej slu\xc5\xbeboval kot kaplan v Predloki, nato pa je bil med drugim tajnik tr\xc5\xbea\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa F. Nagla in kaplan v Trstu. Po dodatnem \xc5\xa1tudiju telogije na Dunaju (1910 do 1912) je leta 1913 doktoriral in postal profesor pripravnik v gori\xc5\xa1kem bogoslovju. Med 1. svet. vojno je bil kurat, po vojni pa ponovno profesor teologije v Gorici. Mesto profesorja je moral 1934 zaradi fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dnega pritiska zapustiti. Od tedaj je bil duhovnik pri usmiljenih bratih v Gorici.\n_START_SECTION_\nLiterarno delo\n_START_PARAGRAPH_\nTul je sestavljal molitvenike (Kraljica vernih du\xc5\xa1, Gorica, 1931; Zdravje bolnikov, Gorica, 1933) in pisal nabo\xc5\xbene knjige (Zvezde vodnice za fante in mo\xc5\xbee, Gorica, 1940; \xc5\xa0opek cvetli\xc4\x8dni za na\xc5\xa1e \xc5\xbeene in na\xc5\xa1a dekleta, Gorica, 1947; Pasijonke, Gorica 1955) pa tudi nabo\xc5\xbene, rodoljubne in prigodne pesmi (Ro\xc5\xbemarin in Cipresa I-II, Gorica 1955). Leta 1904 je napisal in v Trstu izdal bro\xc5\xa1uro Ricmanjsko cerkveno vpra\xc5\xa1anje v kateri si prizadeva za \xc2\xbbglagolsko bogoslu\xc5\xbeje\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbglagoliti\xc2\xab, slovensko govoriti) v tem kraju._NEWLINE_V verskem tisku ter koledarjih  Mohorjeve dru\xc5\xbebe je objaljal \xc4\x8dlanke z nabo\xc5\xbeno vsebino.'