b"\n_START_ARTICLE_\nLev Semjonovi\xc4\x8d Pontrjagin\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nNjegov o\xc4\x8de Semjon Akimovi\xc4\x8d, ni\xc5\xbeji uradnik, je bil takrat v vojski in je kmalu umrl 6. januarja 1927. Mati Tatjana Andrejevna, preprosta kroja\xc4\x8dica, je sama prevzela skrb za sina. Ta skrb se je \xc5\xa1e pove\xc4\x8dala, ko je trinajst let star zaradi nesre\xc4\x8de izgubil vid. Kmalu je v sebi za\xc4\x8dutil matematiko. Takrat se je nau\xc4\x8dila tujih jezikov toliko, da mu je lahko brala strokovna dela. Za matemati\xc4\x8dne simbole si je izmislila svoja imena \xe2\x80\x93 brala je seveda samo znake, ne pojmov. Pri branju teorije mno\xc5\xbeic je bil presek \xc2\xbbrepka navzdol\xc2\xab, unija \xc2\xbbrepka navzgor\xc2\xab\xc2\xa0in vklju\xc4\x8ditev \xc2\xbbrepka na desno\xc2\xab. Leta 1925 je kon\xc4\x8dal desetletno srednjo \xc5\xa1olo._NEWLINE_Na moskovski dr\xc5\xbeavni univerzi je Pontrjagin na Fizikalno matemati\xc4\x8dni fakulteti postal u\xc4\x8denec Aleksandrova (1896\xe2\x80\x931982), prvi prispevek k matematiki (prvo posplo\xc5\xa1itev dualnosti) je napisal, ko mu je bilo 19 let. Prva predavanja iz algebre, pa je delil s \xc5\xa0midtom (1891\xe2\x80\x931956). Leta 1929 je diplomiral iz\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8diste matematike\xc2\xab. Pozneje je leta 1930 postal tam univerzitetni profesor. Ves \xc4\x8das pred 2. svetovno vojno, pa tudi med njo, preseljen v Kazan, je delal v topologiji, v teoriji topolo\xc5\xa1kih in Liejevih grup. Osnovno delo v teoriji topolo\xc5\xa1kih grup je njegova monografija Zvezne grupe (\xd0\x9d\xd0\xb5\xd0\xbf\xd1\x80\xd0\xb5\xd1\x80\xd1\x8b\xd0\xb2\xd0\xbd\xd1\x8b\xd0\xb5 \xd0\xb3\xd1\x80\xd1\x83\xd0\xbf\xd0\xbf\xd1\x8b), ki je doslej iz\xc5\xa1la trikrat, leta 1938, 1954 in 1973, prevodov se ne \xc5\xa1teje._NEWLINE_Podal je temelje abstraktne teorije Fourierovih transformacij, ki se sedaj imenuje po njem Pontrjaginova dualnost._NEWLINE_Prijateljstvo z Andronovom (1901\xe2\x80\x931952), fizikom, ki se je veliko ukvarjal z nihanji, ga je po\xc4\x8dasi zvabilo v uporabne smeri. Po vojni se je za\xc4\x8del bolj poglobljeno ukvarjati z navadnimi diferencialnimi ena\xc4\x8dbami, s sodelavci je zgradil novo matemati\xc4\x8dno poglavje, daljnose\xc5\xbeno posplo\xc5\xa1itev variacijskega ra\xc4\x8duna, teorijo optimalnega vodenja. Pontrjaginovo na\xc4\x8delo maksima iz te teorije obvladuje velik del sodobne tehni\xc5\xa1ke ustvarjalnosti. Na\xc4\x8delo opisuje razmere, \xc4\x8de je potrebno za sistem izbrati najve\xc4\x8dje 'vodilo' ali ne._NEWLINE_Dokazal je, da so povezani topolo\xc5\xa1ki obsegi le trije: obseg realnih \xc5\xa1tevil, obseg kompleksnih \xc5\xa1tevil in obseg kvaternionov. Postavil je osnovni problem teorije somejnosti.  Ta je okoli leta 1940 vodil do teorije karakteristi\xc4\x8dnih razredov, povezujo\xc4\x8de teorije algebrske topologije, diferencialne geometrije in algebrske geometrije. Ti razredi, zgrajeni za mnogoterosti z mejami so danes znani kot Pontrjaginovi razredi._NEWLINE_Ukvarjal se je tudi z diferencialno geometrijo."