b'\n_START_ARTICLE_\nSardinci\n_START_SECTION_\nEtimologija\n_START_PARAGRAPH_\nEtnonim "S(a)rd" spade v predindoevropski jezikovni substrat. Najstarej\xc5\xa1i pisni dokaz etnonima je na Kamnu iz Nore, na katerem beseda \xc5\xa0rdn dokazuje obstoj Sardincev v \xc4\x8dasu, ko so na obali Sardinije pristali prvi feni\xc4\x8danski trgovci. _NEWLINE_Po Timaju, enem od Platonovih dialogov, so "Sardonioi" ali "Sardianoi" (gr\xc5\xa1ko \xce\xa3\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb4\xce\xbf\xce\xbd\xce\xb9\xce\xbf\xce\xaf ali \xce\xa3\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb4\xce\xb9\xce\xb1\xce\xbd\xce\xbf\xce\xaf), dobili ime morda po "Sard\xc3\xb2" (\xce\xa3\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb4\xcf\x8e), legendarni Lidijki iz Sardisa  (\xce\xa3\xce\xac\xcf\x81\xce\xb4\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x82) v zahodni Anatoliji. _NEWLINE_Nekaj drugih avtorjev, med njimi Pavzanij in Salustij, poro\xc4\x8da, da so Sardinci potomci mitskega prednika, libijskega sina Herkula ali Makeris, ki so ga globoko spo\xc5\xa1tovali kot Sardusa Patra Babaia ("o\xc4\x8deta Sardincev"). Po njem so dobili ime otok in prebivalci. _NEWLINE_Ena od teorij trdi, da so bili starove\xc5\xa1ki nura\xc5\xa1ki Sardi povezani s \xc5\xa0erdeni (egip\xc4\x8dansko \xc5\xa1rdn), enim od Ljudstev z morja. _NEWLINE_Etnonim je bil romaniziran v sardus (mo\xc5\xa1ka oblika, prvi sklon ednine) in sarda  (\xc5\xbeenska oblika, prvi sklon ednine).\n_START_SECTION_\nPrazgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nSardinija je bila prvi\xc4\x8d stabilno kolonizirana v gornjem paleolitiku in mezolitiku. Prvi naseljenci so bili z Iberskega in Apeninskega polotoka. V neolitiku in zgodnji bakreni dobi so se na otok doselili pri\xc5\xa1leki z Iberskega in Apeninskega polotoka in egejskega podro\xc4\x8dja. V pozni bakreni dobi/zgodnji bronasti dobi so se na otoku naselili pripadniki kulture zvon\xc4\x8dastih \xc4\x8da\xc5\xa1 iz ju\xc5\xbene Francije in severovzhodne \xc5\xa0panije in nato iz Srednje Evrope. S seboj so prinesli nove metalur\xc5\xa1ke tehnologije in kerami\xc4\x8dne sloge in verjetno nekak\xc5\xa1no indoevropsko govorico.\n_START_SECTION_\nNura\xc5\xa1ka kultura\n_START_PARAGRAPH_\nNura\xc5\xa1ka kultura  se je pojavila v srednji bronasti dobi v obdobju  pozne bonanarske kulture, ki je kazala povezavo s prej\xc5\xa1njo kulturo zvon\xc4\x8dastih \xc4\x8da\xc5\xa1 in poladsko kulturo v severni Italiji. V tistem obdobju so bile na Sardiniji tri velike skupine plemen: Iolei/Iliensi, naseljeni od najbolj ju\xc5\xbenih ravnic do goratega podro\xc4\x8dja vzhodne Sardinije, Balari v severozahodnem delu otoka in Korzi v Galuri in Korziki, kateri so dali ime. Ozemlje Iliensov so Rimljani imenovali Barbaria.  Za nura\xc5\xa1ke Sardince nekateri znanstveniki trdijo, da so bili povezani s \xc5\xa0erdeni, enim od Ljudstev z morja, ki so ve\xc4\x8dkrat omenjeni v egip\xc4\x8danskih virih._NEWLINE_Jezik ali jeziki, ki so jih v bronasti dobi govorili na Sardiniji, niso znani, ker ni iz tega obdobja nobenega zapisa. Po mnenju Eduarda Blasca Ferrerja je bila prasardin\xc5\xa1\xc4\x8dina sorodna prabaskov\xc5\xa1\xc4\x8dini in starodavni iber\xc5\xa1\xc4\x8dini, medtem ko drugi znanstveniki menijo, da je bila sorodna etru\xc5\xa1\xc4\x8dini. Tretji teoretizirajo, da je bilo na Sardiniji ve\xc4\x8d jezikovnih ozemelj, morda praindoevropskih ali indoevropskih.\n_START_SECTION_\nSrednji vek\n_START_PARAGRAPH_\nPo propadu Zahodnega rimskega cesarstva so na Sardiniji vladali Vandali, Bizantinci, Ostrogoti in ponovno Bizantinci. _NEWLINE_V srednjem veku je bi otok razdeljen na \xc5\xa1tiri neodvisna kraljestva, v sardin\xc5\xa1\xc4\x8dini imenovana  judicadu, giudicau ali preprosto logu. Kraljestva, z izjemo Arboree, so padla pod vpliv Genovske in Pisanske republike in nekaj plemi\xc5\xa1kih dru\xc5\xbein iz obeh mest, med njimi Doria in Della Gherardesca. Genovska dru\xc5\xbeina Doria je ustanovila mesti Alghero in Castelgenovese (sedanji Castelsardo), Pisanci pa so ustanovili mesti Castel di Castro (sedanji Cagliari) in Terranova (sedanja Olbia). Slavni grof Ugolino della Gherardesca, ki ga omenja Dante Alighieri v svoji Bo\xc5\xbeanski komediji, je bil rojen v rudarskem mestu Villa di Chiesa (sedanji Iglesias), ki je skupaj s Sassarijem in Castel di Castrom postal italijanska srednjeve\xc5\xa1ka komuna. _NEWLINE_Po aragonski osvojitvi sardinskih pisanskih ozemelj v letih 1323-1326 in dolgem konfliktu med Aragonskim kraljestvom in Judikatom Arborea (1353\xe2\x80\x931420), se je rodilo Kraljestvo Sardinija, ena od dr\xc5\xbeav pod oblastjo aragonske krone. Aragonci so z iberskimi kolonisti, predvsem Katalonci, ponovno naselili mesti Castel di Castro in Alghero. Nekaj me\xc5\xa1\xc4\x8danov Alghera \xc5\xa1e vedno govori lokalno katalonsko nare\xc4\x8dje.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1a zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nV 16. in 17. stoletju so bila glavna sardinska mesta Cagliari (prestolnica kraljestva), Alghero in Sassari, ki so bila hkrati pomembna trgovska sredi\xc5\xa1\xc4\x8da. Me\xc5\xa1\xc4\x8danstva niso sestavljali samo Sardinci, ampak tudi priseljenci iz \xc5\xa0panije, Ligurije, Francije in zlasti s sosednje Korzike. Najmanj od 15. stoletja so v Sassariju in na ozemlju od Anglone do Gallure prevladovali Korzi\xc4\x8dani. Priseljevanje s sosednjega otoka, ki je verjetno pripeljalo do rojstva s toskan\xc5\xa1\xc4\x8dino obkro\xc5\xbeenega sasarskega in galurskega nare\xc4\x8dja, se je nadaljevala do 19. stoletja._NEWLINE_\xc5\xa0pansko obdobje se je kon\xc4\x8dalo leta 1713, ko so cel otok prepustili Habsbur\xc5\xbeanom. Habsbur\xc5\xbeani so leta 1718 Sardinijo odstopili savojskim vojvodom, ki so si nadeli naslov "kralji Sardinije". V tem obdobju so se v Carloforteju in Calasetti na majhnih otokih San Pietro in Sant\'Antioco jugozahodno od Sardinije naselili ligurski kolonisti, begunci iz   Tabarke, in s seboj prinesli galo-italsko nare\xc4\x8dje, imenovano "tabarchino". Nare\xc4\x8dje je na obeh otokih \xc5\xa1e vedno \xc5\xbeivo. Po risorgimentu so se piemontsko Kraljestvo Sardinija, cel Apeninski polotok in Sicilija leta 1861 zdru\xc5\xbeili v Kraljevino Italijo. _NEWLINE_Na za\xc4\x8detku 19. stoletja je bilo na Sardiniji 59 rudnikov, v katerih so pridobivali predvsem svinec, \xc5\xbeelezo, baker in srebro. Po reorganizaciji rudnikov leta 1850 so se v rudarska podro\xc4\x8dja za\xc4\x8deli priseljevati rudarji s celine, predvsem iz Lombardije, Piemonta, Toskane in Romanije. Po podatkih iz popisa prebivalstva leta 1882 je v sardinskih rudnikih takrat delalo 10.000 rudarjev. Tretjina rudarjev je pri\xc5\xa1la z italijanske celine._NEWLINE_Na koncu 19. stoletja so se na vzhodno obalo Sardinije v mesta Arbatax/Tortol\xc3\xac, Siniscola in La Maddalena priselili ribi\xc4\x8di s Sicilije, Torre del Greca (Kampanija) in  Ponze (Lacij)._NEWLINE_V 20. stoletju se je v fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dnem obdobju Italije skladno z vladno politiko na Sardinijo priselilo veliko prebivalcev iz Veneta, Marche, Abrucov in Sicilije. Naselili so se predvsem v rudarskem mestu Carbonia, in vaseh Mussolinia di Sardegna (zdaj Arborea) in Fertilia. Po drugi svetovni vojni so na Sardinijo, predvsem v pokrajino Nurra in na severozahodno obalo, preselili begunce iz Istre. Starej\xc5\xa1i prebivalci Fertilie, Tance, Marcheseja in Arboree \xc5\xa1e vedno govorijo istrsko, bene\xc5\xa1ko in furlansko. Na redko naseljeno podro\xc4\x8dje Castiadas vzhodno od Cagliarija se je preselilo tudi nekaj italijanskih dru\xc5\xbein in Tunizije. _NEWLINE_Po italijanskem gospodarskem \xc4\x8dude\xc5\xbeu je pri\xc5\xa1lo do zgodovinskega migracijskega gibanja iz notranjosti otoka na obalna in mestna obmo\xc4\x8dija Cagliarija, Sassari-Alghero-Porto Torresa in Olbie, kjer danes \xc5\xbeivi ve\xc4\x8dina oto\xc5\xa1kega prebivalstva.\n_START_SECTION_\nJeziki\n_START_PARAGRAPH_\nItalijan\xc5\xa1\xc4\x8dino so na Sardiniji uvedli Savojci julija 1760. Regionalna razli\xc4\x8dica italijan\xc5\xa1\xc4\x8dine je zdaj najbolj raz\xc5\xa1irjen jezik na otoku. Drugi najbolj raz\xc5\xa1irjen jezik je sardin\xc5\xa1\xc4\x8dina (sardu), zgodovinski jezik domorodnih Sardincev, kljub temu, da je latin\xc5\xa1\xc4\x8dina izpodrinila praindoevropsko paleosardin\xc5\xa1\xc4\x8dino. Govori jo pribli\xc5\xbeno milijon Sardincev, ki so bili leta 1999 priznani kot najve\xc4\x8dja etni\xc4\x8dna in jezikovna manj\xc5\xa1ina v Italiji. Zaradi zelo togega italijanskega \xc5\xa1olskega sistema, ki posku\xc5\xa1a prepre\xc4\x8diti, da bi sardinska mladina govorila svoj jezik, postaja sard\xc5\xa1\xc4\x8dina manj\xc5\xa1inski jezik. Sardin\xc5\xa1\xc4\x8dina se zato trenutno soo\xc4\x8da z izzivi, analognimi drugim manj\xc5\xa1inskim jezikom v Evropi. Logudorsko in kampidansko nare\xc4\x8dje sta po merilih Uneska nedvomno ogro\xc5\xbeena jezika. Ogro\xc5\xbeeni so tudi drugi sardinski jeziki, ki so pri\xc5\xa1li na otok s prihodom drugih etni\xc4\x8dnih skupin, predvsem Korzi\xc4\x8danov, Kataloncev in Genove\xc5\xbeanov. Med njihove jezike spadata sasar\xc5\xa1\xc4\x8dina (sassaresu)  in galur\xc5\xa1\xc4\x8dina (gadduresu), algare\xc5\xa1ka katalon\xc5\xa1\xc4\x8dina (alguer\xc3\xa9s) in ligurski tabarkin (tabarchin).\n_START_SECTION_\nZastava\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovinska in uradna sardinska zastava je tako imenovana "zastava \xc5\xa1tirih Mavrov" ali enostavno "\xc5\xa1tirje Mavri". Sredi zastave je Kri\xc5\xbe svetega Jurija, v \xc5\xa1tirih poljih pa glave Mavrov z belimi rutami na \xc4\x8delu. Izvor zastave je zavit v skrivnost, domneva pa se, da aragonskega izvora in simbolizira poraz Saracenov v bitki pri Alcorazu leta 1096.\n_START_SECTION_\nDan Sardinije\n_START_PARAGRAPH_\nDan Sardinije (sardinsko Sa die de sa Sardigna) se praznuje vsako leto 28. aprila v spomin na upor proti fevdalnim privilegijem v letih 1794-1796. Uporniki so 28. aprila 1794 usmrtili ali izgnali savojske uradnike, vklju\xc4\x8dno s piemontskim podkraljem  Balbianom. Upor je spro\xc5\xbeila kraljeva zavrnitev zahteve, da bi dal otoku avtonomijo v zameno za zmago nad Francozi. Praznik je uradno priznala Sardinska skup\xc5\xa1\xc4\x8dina 14. septembra 1993. Na ta dan se zgodi nekaj javnih dogodkov, \xc5\xa1ole pa so zaprte.\n_START_SECTION_\nReligija\n_START_PARAGRAPH_\nVelika ve\xc4\x8dina Sardincev je rimskokatoli\xc5\xa1ke vere, prakticira pa jo samo 21,9\xc2\xa0% vernikov, kar je najmanj v Italiji.   Sardinska zavetnica je Bonarska mati bo\xc5\xbeja.\n_START_SECTION_\nTradicionalna obla\xc4\x8dila\n_START_PARAGRAPH_\nSardinska tradicionalna obla\xc4\x8dila so barvita, raznolika in izvirna. Na prvi pogled so homogena, v resnici pa ima vsako mesto in vas nekaj posebnosti, po katerih se razlikuje od drugih. _NEWLINE_V preteklosti so bila \xc5\xa1e bolj raznolika. Bila so celo sredstvo za komuniciranje znotraj neke skupnosti, saj je bilo z njih mogo\xc4\x8de prepoznati na primer samski ali zakonski stan ali vlogo nosilca znotraj skupnosti. Do sredine 20. stoletja so bila v ve\xc4\x8djem delu Sardinije tradicionalna obla\xc4\x8dila hkrati obla\xc4\x8dila za vsakdanjo rabo. Ponekod se nekateri starej\xc5\xa1i prebivalci \xc5\xa1e vedno obla\xc4\x8dijo po starih \xc5\xa1egah._NEWLINE_Tkanine za izdelavo obla\xc4\x8dil so zelo razli\xc4\x8dne, od tipi\xc4\x8dno sardinskih volnenih tkanin (orbace) do svile, lanu in usnja. _NEWLINE_Tip\xc4\x8dno \xc5\xbeensko no\xc5\xa1o sestavljajo pokrivalo (mucadore), srajca  (camisa), \xc5\xbeivotec (palas, cossu), jopi\xc4\x8d (coritu, gipone), krilo (unnedda, sauciu) in predpasnik (farda, antalena, defentale)._NEWLINE_Tipi\xc4\x8dno mo\xc5\xa1ko no\xc5\xa1o sestavljajo pokrivalo  (berritta), srajca (bentone, camisa), suknji\xc4\x8d (gipone), hla\xc4\x8de (cartzones, bragas), krilo (ragas, bragotis), povr\xc5\xa1nik (gabbanu, colletu) in kratek brezrokavnik iz ov\xc4\x8djega ali jagnje\xc4\x8djega usnja (mastruca). Cicero je sardinske upornike proti rimski oblasti opisal kot  "mastrucati latrones" ali "tatovi v grobih volnenih pla\xc5\xa1\xc4\x8dih".'