b'\n_START_ARTICLE_\nPragmati\xc4\x8dna sankcija\n_START_PARAGRAPH_\nPragmati\xc4\x8dna sankcija, pravni akt o dedovanju habsbur\xc5\xa1kih de\xc5\xbeel.\n_START_SECTION_\nRazlogi\n_START_PARAGRAPH_\nHabsbur\xc5\xbeani so se na prelomu 18. stoletja sre\xc4\x8dali s krizo, ki je sledila izumrtju \xc5\xa1panske veje Habsbur\xc5\xbeanov (smrt Karla II. \xc5\xa0panskega). Vzrok za izumrtje je bila verjetno tudi posledica degeneracije zaradi medsebojnih porok, gro\xc5\xbenjo pa je predstavljalo dejstvo, da v avstrijski veji Habsbur\xc5\xbeanov ni bilo mo\xc5\xa1kih potomcev._NEWLINE_Soo\xc4\x8den z nasledstvenimi vojnami v \xc5\xa0paniji je z namenom, da bi zagotovili in ohranili polo\xc5\xbeaj svojih potomcev, Leopold I. sprejel dru\xc5\xbeinski akt o dedovanju\xc2\xa0\xc2\xbbactum mutuae successionis\xc2\xab\xc2\xa0(12.9.1703).\n_START_SECTION_\nPactum mutuae successionis\n_START_PARAGRAPH_\nLeopold I. je s sinovoma Karlom in Jo\xc5\xbeefom I. leta 1703 s "Pactum mutuae successionis" (lat.: dogovor o medsebojnem dedovanju) sklenil dogovor, po katerem je Karel dobil \xc5\xa1panske, Jo\xc5\xbeef I. pa avstrijske de\xc5\xbeele. Dodatno je akt dolo\xc4\x8dil na\xc4\x8din dedovanja, po katerem bi v primeru, da bi Karel ne imel mo\xc5\xa1kih potomcev, dedovali Jo\xc5\xbeefovi sinovi in h\xc4\x8dere in podredno, \xc4\x8de Jo\xc5\xbeef ne bi imel niti h\xc4\x8dera, bi potem dedovale Karlove h\xc4\x8dere.\n_START_SECTION_\nPragmati\xc4\x8dna sankcija\n_START_PARAGRAPH_\nJo\xc5\xbeef I. je leta 1711 umrl in cesarsko krono je nasledil Karel. V \xc5\xbeelji da bi zagotovil dedovanje svojim potomcem pred Jo\xc5\xbeefovimi, je s Pragmati\xc4\x8dno sankcijo (19.4.1713) spremenil dolo\xc4\x8dbe iz "Pactum mutuae successionis". Dolo\xc4\x8dil je nedeljivost in enotnost habsbur\xc5\xa1kih de\xc5\xbeel ter dedovanje svojih potomcev v \xc5\xbeenski liniji, ter podredno dedovanje Jo\xc5\xbeefovih h\xc4\x8dera in \xc5\xa1ele nato dedovanje potomcev svojih sester.\n_START_SECTION_\nPriznavanje Pragmati\xc4\x8dne sankcije\n_START_PARAGRAPH_\nSprejetju pragmati\xc4\x8dne sankcije je sledilo dolgotrajno prizadevanje Karla VI., da bi ta akt sprejele tudi de\xc5\xbeele in druge dr\xc5\xbeave. Med letoma 1720-23 so akt potrdile dedne de\xc5\xbeele, v letu 1722 pa ga je sprejel tudi ogrski dr\xc5\xbeavni zbor. S tem je akt pri\xc4\x8del veljati kot ustavni zakon in kot tak veljal do 1867. Dolo\xc4\x8dbe so priznale tudi mnoge druge evropske dr\xc5\xbeave (\xc5\xa0panija 1725, Rusija 1726, Velika Britanija 1731, Francija 1738)._NEWLINE_Kljub temu, pa pragmati\xc4\x8dna sankcija ni uspela urediti prenosa cesarske krone na habsbur\xc5\xa1ke \xc5\xbeenske potomce. Ko je po smrti Karla VI. (1740) posku\xc5\xa1ala h\xc4\x8di Marija Terezija v skladu z dolo\xc4\x8dili pragmati\xc4\x8dne sankcije sprejeti vladarski naziv, so se evropski vladarji temu uprli in izbruhnile so avstrijske nasledstvene vojne.'