b'\n_START_ARTICLE_\nZgodovinsko slikarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovinsko slikarstvo je \xc5\xbeanr v slikarstvu, ki ga opredeljuje predmet in ne umetni\xc5\xa1ki slog. Zgodovinske slike po navadi prikazujejo trenutek v pripovedni zgodbi in ne specifi\xc4\x8dni in stati\xc4\x8dni predmet, kot v portretu. Izraz izhaja iz \xc5\xa1ir\xc5\xa1ega razumevanja besede zgodovina v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini in italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini, in pomeni \'zgodba\' ali \'pripoved\' in v bistvu pomeni \'zgodbo slike\'. Ve\xc4\x8dina zgodovinskih slik niso zgodovinski prizori, \xc5\xa1e posebej slike iz leta 1850._NEWLINE_Eden od razlogov za nastanek te umetni\xc5\xa1ke discipline je bil spreminjajo\xc4\x8di se ob\xc4\x8dutek zgodovine in s tem povezana potreba po vizualizaciji preteklosti z dolo\xc4\x8denimi nameni. Umetniki so slikali v velikem formatu in v\xc4\x8dasih v skladnosti z zgodovinskimi motivi razstavnega prostora, ki so ga razlagali in la\xc5\xbeno predstavili v slikah._NEWLINE_V vseh umetnostnih zgodovinskih obdobjih zgodovinsko slikarstvo na splo\xc5\xa1no ostaja razmejeno s sliko dogodka, ki je pogosto predstavljen kot vsakodnevni dogodek, kot so delo na terenu ali mestno \xc5\xbeivljenje. Zgodovinska slika na drugi strani pa lahko in ho\xc4\x8de povedati o zgodovinsko posebnem trenutku skozi brez\xc4\x8dasen in prenosljiv simbolizem. Pogosto se postavlja vpra\xc5\xa1anje, ali je zgodovinsko slikarstvo umetnost ali zgodovina. Obe disciplini lahko odgovorita na to, kar je treba razumeti v skladu z znanstvenim vidikom. Vsebino in izra\xc5\xbeanje zgodovinskih podob dolo\xc4\x8dajo estetska na\xc4\x8dela umetni\xc5\xa1ke zasnove, tako da slikovno uprizoritev zgodovine \xc5\xa1tejemo za umetnost._NEWLINE_V sodobni angle\xc5\xa1\xc4\x8dini se zgodovinsko slikarstvo v\xc4\x8dasih uporablja za opis slik zgodovinskih prizorov v o\xc5\xbejem smislu, zlasti za umetnost 19. stoletja, brez verskih, mitolo\xc5\xa1kih in alegori\xc4\x8dnih predmetov, ki so vklju\xc4\x8deni v zgodovinsko slikarstvo \xc5\xa1ir\xc5\xa1ega obdobja in so bile najpogostej\xc5\xa1e teme zgodovinskih slik pred 19. stoletjem._NEWLINE_Zgodovinske slike skoraj vedno vsebujejo \xc5\xa1tevilne figure, pogosto veliko \xc5\xa1tevilo in po navadi ka\xc5\xbeejo neke vrste dejanje, ki je trenutek v pripovedi. \xc5\xbdanr vklju\xc4\x8duje upodobitve trenutkov v verskih pripovedih, predvsem Kristusovem \xc5\xbeivljenju, pa tudi pripovedne prizore iz mitologije in tudi alegori\xc4\x8dne prizore. [1] Te skupine so bile dolgo najpogosteje naslikane; dela, kot je Michelangelov strop v Sikstinski kapeli so torej zgodovinske slike, kot so tudi najbolj velike slike pred 19. stoletjem. Izraz zajema velike slike v olju na platnu ali freske, ki so nastale med renesanso in koncem 19. stoletja, po tem se izraz obi\xc4\x8dajno ne uporablja niti za \xc5\xa1tevilna dela, ki \xc5\xa1e vedno ustrezajo osnovni definiciji. _NEWLINE_Zgodovinsko slikarstvo se lahko uporablja za slikanje zgodovine, \xc5\xa1e posebej pa je bilo uporabljeno pred 20. stoletjem.  Kjer se govori o "zgodovinskem slikarstvu", je to slikanje prizorov iz sekularne zgodovine, bodisi specifi\xc4\x8dnih epizod ali splo\xc5\xa1nih prizorov. V 19. stoletju je zgodovinsko slikarstvo v tem smislu postalo poseben \xc5\xbeanr. V besednih zvezah, kot so \xc2\xbbzgodovinski slikarski materiali\xc2\xab, \xc2\xbbzgodovinski\xc2\xab\xc2\xa0pomeni v uporabi pred pribli\xc5\xbeno 1900 ali nekim zgodnej\xc5\xa1im datumom._NEWLINE_Zgodovinske slike so tradicionalno veljale za najvi\xc5\xa1jo obliko zahodnega slikarstva, ki so zasedle najpresti\xc5\xbenej\xc5\xa1e mesto v hierarhiji \xc5\xbeanrov in so bile enakovredne epskemu v literaturi. V svoji De Pictura iz leta 1436 je Leon Battista Alberti trdil, da je bila ve\xc4\x8d figurna zgodovinska slika najplemenitej\xc5\xa1a oblika umetnosti, ki je bila najte\xc5\xbeja, kar je zahtevalo obvladanje vseh drugih, ker je bila vizualna oblika zgodovine in ker je imela najve\xc4\x8dji potencial za premikanje gledalca. Poudaril je sposobnost prikazovanja interakcij med figurami s pomo\xc4\x8djo geste in izraza. _NEWLINE_To stali\xc5\xa1\xc4\x8de je ostalo splo\xc5\xa1no do 19. stoletja, ko so se umetni\xc5\xa1ka gibanja za\xc4\x8dela boriti proti ustanovitvam institucij akademske umetnosti, ki so se ji \xc5\xa1e vedno dr\xc5\xbeale. Hkrati je bil v zadnjem delu 18. stoletja ve\xc4\x8dji interes za upodabljanje v obliki zgodovinskih slikarskih trenutkov dramatike iz novej\xc5\xa1e ali sodobne zgodovine, ki je bila dolgo \xc4\x8dasa v veliki meri omejena na bitke in prizore formalnih predaj in podobno. Prizori\xc5\xa1\xc4\x8da iz starodavne zgodovine so bila priljubljena v zgodnji renesansi in ponovno postala pogosta v obdobjih baroka in rokokoja, \xc5\xa1e bolj pa z vzponom neoklasicizma. V nekaterih kontekstih iz 19. ali 20. stoletja se izraz lahko nana\xc5\xa1a posebej na slike prizorov iz sekularne zgodovine, namesto tistih iz verskih pripovedi, literature ali mitologije.\n_START_SECTION_\nRazvoj\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz se v umetnostni zgodovini obi\xc4\x8dajno ne uporablja za srednjeve\xc5\xa1ko slikarstvo, \xc4\x8deprav se je zahodna tradicija razvijala v velikih oltarnih slikah, freskah in drugih delih, pa tudi miniaturah v iluminiranih rokopisih. _NEWLINE_V ospredju v italijanskem renesan\xc4\x8dnem slikarstvu je nastala vrsta vse bolj ambicioznih del, mnoga \xc5\xa1e vedno verska, a mnoga, \xc5\xa1e posebej v Firencah, so dejansko predstavljala skoraj sodobne zgodovinske prizore, kot je nabor treh velikih platen  Bitka pri San Romanu [[Paolo Uccello|Paola Uccella, Michelangelova neuspe\xc5\xa1na Bitka pri Cascini in Bitka pri Anghiariju Leonarda da Vincija, od katerih nobeno ni bilo kon\xc4\x8dano. Prizori\xc5\xa1\xc4\x8da starodavne zgodovine in mitologije so bila prav tako priljubljena. Pisatelji, kot so Alberti in v naslednjem stoletju Giorgio Vasari v svojem \xc5\xbdivljenje umetnikov, so sledili javnemu in umetni\xc5\xa1kemu mnenju pri presojanju najbolj\xc5\xa1ih slikarjev predvsem o njihovi produkciji velikih del zgodovinskega slikarstva (\xc4\x8deprav je v resnici edino sodobno (post-klasi\xc4\x8dno) delo, opisano v De Pictura, Giottova ogromna Navicella v mozaiku). Umetniki so si stoletja prizadevali ustvariti svoj ugled z izdelavo tak\xc5\xa1nih del, pogosto zanemarjajo\xc4\x8d zvrsti, ki so bile za njihov talent bolj primerne._NEWLINE_Pri tem izrazu je bilo nekaj nasprotovanj, saj je veliko pisateljev raje izbralo pojme, kot je \'poeti\xc4\x8dna slika\' (poesia) ali pa so \xc5\xbeeleli razlikovati med \'resni\xc4\x8dno\' zgodovino (istoria), ki zajema zgodovino, vklju\xc4\x8dno s svetopisemskimi in verskimi prizori in fabulo, ki zajema pogansko mitologijo, alegorijo in domi\xc5\xa1ljijske prizore, ki jih ni mogo\xc4\x8de \xc5\xa1teti za resni\xc4\x8dne.  Velika dela Rafaela so bila dolgo \xc4\x8dasa obravnavana enako kot Michelangelova, kot najbolj\xc5\xa1i modeli za zvrst._NEWLINE_V Rafaelovih sobah v Vatikanski pala\xc4\x8di so alegorije in zgodovinski prizori pome\xc5\xa1ani. Rafaelove slike prikazujejo prizore iz evangelijev, vse to v velikem slogu, ki se je od visoke renesanse pridru\xc5\xbeil in ga pogosto pri\xc4\x8dakoval v zgodovinskem slikarstvu. V pozni renesansi in baroku se je slikanje aktualne zgodovine nagnilo k panoramskim bojnim prizorom z zmagovitim monarhom ali z njim na razgledi\xc5\xa1\xc4\x8du, ki je bil na konju skupaj s svojim spremstvom ali formalnimi prizori\xc5\xa1\xc4\x8di ceremonij, \xc4\x8deprav je nekaterim umetnikom uspelo narediti mojstrovino iz takega nepomembnega materiala, kot je Vel\xc3\xa1zquez naredil s svojo Predajo Brede._NEWLINE_Vplivna formulacija hierarhije \xc5\xbeanrov, ki potrjuje zgodovinsko slikarstvo na vrhu, je leta 1667 izdelal Andr\xc3\xa9 F\xc3\xa9libien, zgodovinar, arhitekt in teoretik francoskega klasicizma in je postala klasi\xc4\x8dna izjava teorije 18. stoletja:_NEWLINE_ _NEWLINE_Tisti, ki izdeluje popolne krajine, je nad drugimi, ki izdelujejo samo sadje, cvetje ali \xc5\xa1koljke. Kdor ustvarja \xc5\xbeivo \xc5\xbeivljenje, je ve\xc4\x8d kot tisti, ki brez gibanja predstavljajo le mrtve stvari, in ker je \xc4\x8dlovek najsodobnej\xc5\xa1e Bo\xc5\xbeje delo na zemlji, je prav tako gotovo, da je tisti, ki postane posnemovalec Boga pri zastopanju \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih figur, veliko bolj izvrsten kot vsi drugi ... slikar, ki samo dela portrete, \xc5\xa1e vedno nima najvi\xc5\xa1je popolnosti njegove umetnosti in ne more pri\xc4\x8dakovati \xc4\x8dasti od najbolj usposobljenih. Za to mora prestopiti od predstavitve posamezne figure do ve\xc4\x8d skupaj; zgodovino in mit je treba prikazati; velike dogodke morajo predstavljati zgodovinarji ali podobni pesniki, subjekti, ki bodo zadovoljni in plezali \xc5\xa1e vi\xc5\xa1je, morajo imeti spretnost, da pod tan\xc4\x8dico mita pokrijejo vrline velikih ljudi v alegoriji in skrivnosti, ki jih razkrivajo . _NEWLINE_Do poznega 18. stoletja, ko je versko in mitolo\xc5\xa1ko slikarstvo nazadovalo, se je pove\xc4\x8dalo povpra\xc5\xa1evanje po slikah iz zgodovine, vklju\xc4\x8dno s sodobno zgodovino. Na to je delno vplivalo spreminjajo\xc4\x8de se ob\xc4\x8dinstvo za ambiciozne slike, ki so se zdaj vedno bolj prikazovale na javnih razstavah in ne na vtis lastnikov in obiskovalcev pala\xc4\x8d in javnih zgradb. Klasi\xc4\x8dna zgodovina je ostala priljubljena, vendar so bili prizori iz nacionalnih zgodovin pogosto najbolje sprejeti. Na primer: od leta 1760 naprej je Zdru\xc5\xbeenje umetnikov Velike Britanije, ki je prvo telo za organizacijo rednih razstav v Londonu, vsako leto podelilo dve velikodu\xc5\xa1ni nagradi slikam predmetov iz britanske zgodovine. _NEWLINE_Neheroi\xc4\x8dna narava sodobnih obla\xc4\x8dil je bila obravnavana kot resna te\xc5\xbeava. Ko je Benjamin West leta 1770 predlagal, da naslikajo Smrt generala Wolfa v sodobni obleki, mu je bilo mo\xc4\x8dno naro\xc4\x8deno, da mnogi ljudje uporabljajo klasi\xc4\x8dno no\xc5\xa1njo. Te pripombe je prezrl in pokazal prizor v sodobni obleki. \xc4\x8ceprav je Jurij III. zavrnil nakup dela, je West uspel obvladati kritike in uvesti bolj zgodovinsko natan\xc4\x8den slog v teh slikah.  Drugi umetniki so prikazovali prizore, ne glede na to, kdaj so se zgodili, v klasi\xc4\x8dni obleki in dolgo \xc4\x8dasa, \xc5\xa1e posebej med francosko revolucijo, se je zgodovinsko slikarstvo pogosto osredoto\xc4\x8dalo na upodobitve juna\xc5\xa1kega golega mo\xc5\xa1kega._NEWLINE_Velika produkcija, s pomo\xc4\x8djo najbolj\xc5\xa1ih francoskih umetnikov, propagandnih slik, ki slavijo Napoleona, se je ujemala z deli, ki so kazala zmage in izgube, od anti-napoleonske zveze umetnikov, kot so Goya in J. M. W. Turner. Splav Meduze  Th\xc3\xa9odorja G\xc3\xa9ricaulta (1818-1819) je bil senzacija, ki se je pojavila pri posodabljanju zgodovinskega slikarstva 19. stoletja in prikazovanju anonimnih likov, ki so bili znani samo zaradi \xc5\xbertev tiste, ki je bila takrat znana in sporna nesre\xc4\x8da na morju. Udobna so bila njihova obla\xc4\x8dila, obrabljena od klasi\xc4\x8dnih navadnih krp do to\xc4\x8dke, ki jo prikazuje slika. Hkrati se je povpra\xc5\xa1evanje po tradicionalnih velikih verskih zgodovinskih slikah v veliki meri zmanj\xc5\xa1alo._NEWLINE_Sredi 19. stoletja je nastal slog, ki se imenuje historicizem, ki je zaznamoval formalno imitacijo zgodovinskih slogov in / ali umetnikov. Drugi razvoj v 19. stoletju je bil obravnava zgodovinskih subjektov, pogosto v velikem obsegu, z vrednotami \xc5\xbeanrskega slikarstva, prikazom prizorov vsakdanjega \xc5\xbeivljenja in anekdot. Velike upodobitve dogodkov velikega javnega pomena so dopolnjevali prizori, ki so prikazovali ve\xc4\x8d osebnih dogodkov v \xc5\xbeivljenju velikega ali prizorov, osredoto\xc4\x8denih na neimenovane figure, vklju\xc4\x8dene v zgodovinske dogodke, kot v trubadurskem slogu. Hkrati so prizori navadnega \xc5\xbeivljenja z moralno, politi\xc4\x8dno ali satiri\xc4\x8dno vsebino postali pogosto glavni nosilec izraznega medsebojnega povezovanja slik v slikarstvu, ne glede na to ali je dana sodobna ali zgodovinska okolica._NEWLINE_Do kasnej\xc5\xa1ega 19. stoletja so avantgardna gibanja, kot sto impresionisti (razen \xc3\x89douard Manet) in simbolisti, pogosto izrecno zavra\xc4\x8dali zgodovinsko slikarstvo in po mnenju nedavnega pisatelja \xc2\xbbmodernizem v veliki meri temelji na zavrnitvi zgodovinskega slikarstva ... Vsi drugi \xc5\xbeanri veljajo za sposobne vstopiti v enem ali drugem, panteonu sodobnosti, vendar je zgodovinsko slikarstvo izklju\xc4\x8deno\xc2\xab.'