b'\n_START_ARTICLE_\nDon Juan na psu ali Zdrav duh v zdravem telesu\n_START_SECTION_\nZgodba\n_START_PARAGRAPH_\nSin upokojenega partizanskega borca, kasneje pa novinarja in kritika Poldeta Rakovca, na pogrebu ne iztisne niti solze, saj je o\xc4\x8detovo smrt pri\xc4\x8dakoval. Za\xc4\x8dne pripovedovati o\xc4\x8detovo \xc5\xbeivljenjsko zgodbo. Poldeta opi\xc5\xa1e kot na\xc4\x8delnega, gospodovalnega in surovega \xc4\x8dloveka, ki je imel pet \xc5\xbeena: Olgo, Marijo, Evhastijo, Romano in Rozalijo, a je vse zapustil in \xc5\xbeivel sam s sinom._NEWLINE_Polde je zbolel. Ker ni verjel v strokovno pomo\xc4\x8d, si je raje pomagal sam in odla\xc5\xa1al z obiskom zdravnika. Ko pa je uvidel, da brez zdravnikove pomo\xc4\x8di ne bo mogel, sta se s sinom odpravila k \xc4\x8cernigoju. Za\xc4\x8dele so mu odpovedovati roke. Javno se je osme\xc5\xa1il in ljudje so ga imeli za nepri\xc5\xa1tevnega. Ko je za veliko no\xc4\x8d na obisk pri\xc5\xa1la Poldetova mati, jo je bil vesel, toda njegove neposlu\xc5\xa1ne roke so jo mo\xc4\x8dno zgrabile okoli vratu in jo zadavile. S sinom sta truplo v omari spravila iz stanovanja in ga odvrgla v reko, za kar ju je sumila tudi policija. Zatekla sta se na kozolec k Romani, Poldetovi \xc4\x8detrti \xc5\xbeeni._NEWLINE_Romana je ljubimkala z Janezom, va\xc5\xa1kim gasilcem, ki je obljubil, da osumljencev ne bo izdal. Medtem je Poldetova bolezen napredovala do te mere, da ni bil ve\xc4\x8d podoben \xc4\x8dlove\xc5\xa1kemu bitju, temve\xc4\x8d nekak\xc5\xa1ni gmoti, ki se je komaj kaj premikala in ostudno zaudarjala. Sin, Romana in Janez so se odlo\xc4\x8dili raziskati Poldetovo bolezen. Na njem so izvajali razli\xc4\x8dne poizkuse in ko so videli, da se Polde ne odziva, so poklicali \xc4\x8cernigoja. Romana se je zopet zaljubila v Poldeta._NEWLINE_Priredili so zabavo, na kateri sta se Polde, oziroma kar je ostalo od njega, in Romana poro\xc4\x8dila. \xc4\x8cernigoj je izvedel nekak\xc5\xa1no operacijo, tako da je v sinovo telo vstavil Poldeta. Tako sta se dve osebi naselili v enem telesu. Avtor je zgodbo zaklju\xc4\x8dil s stavkom: "Zdaj greva lepo domov, ljudje naju gledajo."\n_START_SECTION_\nKritika\n_START_PARAGRAPH_\n"Kajti piscu samemu ne gre za to neresni\xc4\x8dno, komi\xc4\x8dno, groteskno po sebi \xe2\x80\x93 vse to je le pripovedni material, v katerem se preizku\xc5\xa1ata njegova teh\xc2\xadni\xc4\x8dna spretnost ali rutina \xe2\x80\x93 pa\xc4\x8d pa za mi\xc4\x8dnega ali grotesknega, ne da bi se\xc4\x8di samo s tak\xc5\xa1no metodo. Ideja ozi\xc2\xadroma\xc2\xa0\xc2\xbbsporo\xc4\x8dilo\xc2\xab, kot nekateri posme\xc2\xadhljivo imenujejo namen avtorjeve po\xc2\xadbude, je pri Jovanovi\xc4\x8du nekoliko \xc5\xbee znana (v spremni besedi jo je nakazal A. Inkret, o njej pa je pisal tudi A. Zorn v Tribuni), zato je tu treba kve\xc4\x8d\xc2\xadjemu obnoviti;gre za nasprotje med telesom in duhom, nasprotje, ki seveda nima nikakr\xc5\xa1ne misti\xc4\x8dne narave, kakor bi pod pritiskom tradicije mislili v prvem hipu, marve\xc4\x8d dru\xc5\xbebenega: Polde Rakovec, na katerem pisec dokazuje svoj miselni model, je tako reko\xc4\x8d pri\xc2\xadmer fanatika, ki ho\xc4\x8de svet ustvariti po svoji podobi, se pravi spremeniti, v skladu s svojo deklarirano vizijo tudi izbolj\xc5\xa1ati, po\xc4\x8dlove\xc4\x8diti, napraviti ga znosnej\xc5\xa1ega, kar pa seveda potrebuje vi\xc5\xa1je, samoreflektirajo\xc4\x8de, kriti\xc4\x8dno vo\xc2\xaddilo, ki je lahko kajpak samo \xc4\x8dlove\xc2\xadkova miselna zmo\xc5\xbenost oziroma duh." (Sodobnost 18/8-9, 1970)._NEWLINE_"Proces, ki ga opisuje Jovanovi\xc4\x87, je postopno izginjanje o\xc4\x8deta Poldeta Rakovca in nastajanje dveh lo\xc4\x8denih "bitij"-\xc4\x8distega duha in \xc4\x8diste telesnosti (roke, ki same od sebe grebejo po okolici). To lo\xc4\x8devanje poteka predvsem v \xc5\xa1kodo telesnega dela, ki se kon\xc4\x8dno spremeni v gnusno, grmi\xc4\x8du podobno gmoto protoplazme. Na koncu se nekaj zgane v sinu. V tej to\xc4\x8dki, ko sin za\xc4\x8duti v sebi \xc5\xa1e drugo osebo ("Dva sva v meni."), se razpira na\xc5\xa1 problem razumevanja, saj avtor v ni\xc4\x8demer ne pomaga k sklepu, da gre za razpad sinove osebnosti." (Rupel 1973: 105)'