b'\n_START_ARTICLE_\nValentin Lah\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nLah je bil 30. julija 1857 posve\xc4\x8den v duhovnika. Nato je nastopil slu\xc5\xbebo kaplana v Metliki, \xc5\xa0marju pri Grosuplju, Radovljici in \xc5\xa0martnem pri Kranju. Odtod je \xc5\xa1el jeseni 1873 k trapistom v Banja Luko, od njih pa k resurekcionistom in odpotoval v Odrin, Carigrad in Rim. Zaradi bolehnosti se je vrnil domov, v maju 1877 pri\xc5\xa1el za kaplana v Dol pri Ljubljani, jeseni istega leta za kurata v \xc5\xbeensko kaznilnico v Begunjah, od 1879 do 1881 je bil kaplan v Naklem. Jeseni 1881 je dobil od \xc5\xa1kofa Poga\xc4\x8darja odpustne listine in \xc5\xa1el v Bosno ter bil du\xc5\xa1ni pastir v Dubici. Umrl je kot \xc5\xbertev roparskega napada.\n_START_SECTION_\nKnji\xc5\xbeevno delo\n_START_PARAGRAPH_\nLah je za\xc4\x8del pisati \xc5\xbee kot dijak Alojzijevi\xc5\xa1\xc4\x8da in tekste objavljati v listu Dani\xc4\x8dica. Med \xc5\xa1tudijem teologije je po A. Schl\xc3\xb6ru priredil knji\xc5\xbeico Sv. Alojzij ali \xc5\xa1estnedeljna pobo\xc5\xbenost v \xc4\x8dast sv. Alojzija (Ljubljana, 1856, 1861, 1867, 1874, 1888; prve tri izdaje anonimno), v kaplanskih letih pa je izdal molitvenika Pobo\xc5\xbeni otrok (Lj. 1862, 1865) in Kr\xc5\xa1\xc4\x8danski posel (Lj. 1872). Ko je bil kurat v Begunjah, je objavil v \xc4\x8dasopisu Archiv f\xc3\xbcr kath. Kirchenrecht latinsko pisani razpravi o bolgarskem carju Borisu (1878) in o njegovih naslednikih do 1019 (Lj., 1879).'