b'\n_START_ARTICLE_\nLeopold Volkmer\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nNjegov o\xc4\x8de Anton je bil poljski priseljenec, po poklicu \xc4\x8devljar, mama pa doma\xc4\x8dinka Marija Ana, rojena Ebenreich. Leopold je gimnazijo obiskoval v Vara\xc5\xbedinu, teologijo in filozofijo pa je do leta 1764 \xc5\xa1tudiral v Gradcu. Septembra istega leta je bil posve\xc4\x8den, naslednje leto pa je postal kaplan pri sv. O\xc5\xbeboltu na Ptuju. Skrbel je tudi za de\xc5\xa1ko vzgojo, po premestitvi v ptujsko mestno \xc5\xbeupnijo pa je postal vodja zasebne \xc5\xa1ole. 1784 je od\xc5\xa1el za kaplana na Destrnik (Sv. Urban), nato je bil do 1808 kaplan v Dvorjanah (Sv. Martin), kjer je ostal tudi kot upokojenec do 1812, ko se je vrnil na Destrnik, kjer je tudi umrl. Ob 180. obletnici smrti Leopolda Volkmerja so leta 1996 v Destrniku pripravili simpozij, katerega rezultat je tudi Volkmerjev zbornik._NEWLINE_Volkmer je s svojimi pridigami in pesmimi deloval predvsem kot ljudski vzgojitelj. Ustvarjal je v \xc4\x8dasu cesarice Marije Terezije in cesarja Jo\xc5\xbeefa II., ki sta spodbujala petje v doma\xc4\x8dem jeziku pri latinski ma\xc5\xa1i. Zato je prevajal cerkvene pesmarice, prevodi so npr. Pesme k tem opravili te svete ma\xc5\xa1e s toj pesmoj pred predgoj (1783), Der Messgesang. Ma\xc5\xa1na pesem (1789), Pesme k bo\xc5\xbeji slu\xc5\xbebi vu rimski katoli\xc5\xa1ki cirkvi (1805)._NEWLINE_Volkmer je za\xc4\x8detnik posvetne verzifikacije na slovenskem \xc5\xa0tajerskem. Njegovo delo obsega pribli\xc5\xbeno sedemdeset posvetnih pesmi, vendar \xc5\xa1tevilka ni natan\xc4\x8dna, saj je del dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine izgubljen. V posvetnih pesmih je prikazal razmere, v katerih so \xc5\xbeiveli tedanji slovenski vini\xc4\x8darji, gruntarji, slu\xc5\xbein\xc4\x8dad idr., zato ga mnogi \xc5\xa1tejejo za prvega slovenskega socialnega pesnika. Primer tak\xc5\xa1ne pesmi je Sivec ali sre\xc4\x8dna podlo\xc5\xbenost, v njej pesnik prika\xc5\xbee razmere podlo\xc5\xbenikov in jih poziva k ubogljivosti, na drugi strani pa je gospodarjeva dol\xc5\xbenost, da odgovorno ravna s svojimi delavci. Volkmer je razlagal in \xc5\xa1iril med ljudmi tudi svoje basni (Mravla ali delavnost, Lisica ali pla\xc4\x8dan prilizavec, Osel ali razkrita skazlivost \xe2\x80\xa6) ter epigrame (Pisker ali nora glava, O\xc4\x8da ali lastni sin, Trdnovec ali dober rat \xe2\x80\xa6). Bil je predvsem u\xc4\x8ditelj in vzgojitelj mladine, ne glede na njihovo socialno poreklo, \xc4\x8deprav obstoje\xc4\x8di dru\xc5\xbebeni hierarhiji ni nasprotoval. Mnogi sodobniki so mu o\xc4\x8ditali prav zagovarjanje fevdalnega reda in poudarjanje vdanosti v usodo. Sprijaznjenje z obstoje\xc4\x8dim svetom se ka\xc5\xbee v pesmi \xc5\xbdelod ali popravlena pamet. Volkmer je sprva pisal v bohori\xc4\x8dici, nato pa se je odlo\xc4\x8dil za samostojen pokrajinski knji\xc5\xbeni jezik, ki je vseboval \xc5\xa1tevilne elemente ljutomerskega in ptujskega nare\xc4\x8dnega govora, zato velja za najpristnej\xc5\xa1ega zapisovalca prle\xc5\xa1\xc4\x8dine kot slovenskega nare\xc4\x8dja._NEWLINE_Tako kot ve\xc4\x8dina drugih slovenskih razsvetljencev se je tudi Volkmer \xc5\xa1olal pri jezuitih in je zato zrasel iz podobnih poetolo\xc5\xa1kih nazorov kot oni. Ker je za slovensko razsvetljensko pesni\xc5\xa1tvo zna\xc4\x8dilna precej\xc5\xa1nja odvisnost od tujih literarnih predlog, je bilo tudi za Volkmerja pri pesnjenju pomembno oblikovanje novega besedila na podlagi \xc5\xbee znanih snovnih prvin po veljavnih poeti\xc4\x8dnih normah.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nDanes je torej ohranjen le del Volkmerjevega dela, in sicer \xc5\xa1est rokopisov in \xc4\x8detvero tiskov. Rokopise sestavljajo: prepis nem\xc5\xa1ke pesmi v gotici Der englische Gruss, prevoda Pesem pred naj svete\xc5\xa1em zakramenti (1809) in Pangelingva (1813), cerkveni pesmarici Pesme k bo\xc5\xbeji slu\xc5\xbebi vu rimski katoli\xc5\xa1ki cirkvi (1805) in druga z enakim naslovom in letnico, le da brez notnih zapisov ter prvi del zbirke posvetnih pesmi Zmes za pevca I. del (1814). Med tiske pa sodijo: prevod predpisane cerkvene pesmarice Pesme k tem opravili te svete ma\xc5\xa1e s toj pesmoj pred predgoj (1783), dvojezi\xc4\x8dna Der Messgesang. Ma\xc5\xa1na pesem (1789), Te Deum laudamus (1795) in Hvala kmeti\xc4\x8dkega stana ino toba\xc4\x8dje trave (1807). Njegove nabo\xc5\xbene pesmi so (razen ene) prevodi, s katerimi je omogo\xc4\x8dil popolno rabo doma\xc4\x8dega jezika v pode\xc5\xbeelskih cerkvah med Muro in Dravo._NEWLINE_Hvala kmeti\xc4\x8dkega stana ino toba\xc4\x8dje trave v dveh pesmah zapojena v leti 1807 v Marburgi je edini znani posvetni tisk Leopolda Volkmerja in prvi te vrste na slovenskem \xc5\xa0tajerskem. Zaradi \xc5\xa1tevilnih prepisov in predelav (Dajnkova, Ahaclova, Modrinjakova) lahko sklepamo o priljubljenosti predvsem prve pesmi, ki se je ohranila tudi v ustnem izro\xc4\x8dilu ter se raz\xc5\xa1irila tudi na kajkavsko obmo\xc4\x8dje. Sporna je Volkmerjeva podpora cesarskemu monopolu na tobak, saj se zdi, da se sku\xc5\xa1a s podporo prikupiti dr\xc5\xbeavni oblasti. V pesmi Prva pesem od kmestva sku\xc5\xa1a lirski subjekt (sejmarski pevec, ki je na strani kme\xc4\x8dkega stanu) nagovorjenim poslu\xc5\xa1alcem prikazati pozitivne in negativne strani kme\xc4\x8dkega stanu in s tem dvigniti njegov dru\xc5\xbebeni pomen. Tematsko in v verzu je ta pesem sorodna Vodnikovi Zadovolne Kranjc, se pa razlikujeta v lirskem subjektu, ki je pri Vodniku bolj samozavesten. Volkmer izhaja iz prepri\xc4\x8danja, da posameznika dolo\xc4\x8da njegova stanovska pripadnost, njegovo bivanje pa je smiselno zaradi potrebnosti vseh stanov. Za lirski subjekt je kme\xc4\x8dki stan najbolj potreben, saj omogo\xc4\x8da pre\xc5\xbeivetje drugim. Kmetovo hitenje in naprezanje je prikazano brez vsake idealizacije. V drugem delu pesmi je odnos lirskega subjekta do kmeta spremenjen, o\xc4\x8dita mu lenobo, nepo\xc5\xa1tenost, prevarantstvo in nesramnost ter ga spodbuja k po\xc5\xa1tenosti. Pesem je sestavljena iz trinajstih osemvrsti\xc4\x8dnih kitic, v katerih je avtor uporabil amfibra\xc5\xa1ki enajsterec. Druga pesem od tobaka je po obsegu dvakrat dalj\xc5\xa1a od prve, zgrajena je iz sedemindvajsetih osemvrsti\xc4\x8dnic z distihom trohejskega osmerca in sedmerca. V pesmi gre za monolog strastnega privr\xc5\xbeenca rumenega prahu, ki je v resnici karikirana hvalnica tobaku in Nikoziju. Pesem se kon\xc4\x8da didakti\xc4\x8dno, saj svari pred kr\xc5\xa1itvijo cesarskega monopola na tobak._NEWLINE_Zmes za pevca I. del je rokopisna zbirka, ki vsebuje posvetne pesmi iz razli\xc4\x8dnih obdobij njegovega ustvarjanja. Z naslovom je avtor ozna\xc4\x8dil vsebino in pojasnil, da je zbirka namenjena pevcu, to je tistemu, ki raz\xc5\xa1irja pesmi med ljudmi. Natisa Volkmer ni do\xc4\x8dakal, vendar so se pesmi (tako kot druge rokopisne) \xc5\xa1irile ustno in s prepisovanjem. Knji\xc5\xbeno izdajo je pripravil Anton Janez Murko, ki je imel na voljo \xc5\xa1e oba dela rokopisa. Iz\xc5\xa1la je leta 1836 z naslovom Fabule ino P\xc3\xa9smi. Pesmi v zbirki Zmesi za pevca I. so pou\xc4\x8dne in imajo dvodelne naslove (Vrabel ali nagla sodba, Zakon ali \xc4\x8dudovita glihinga, Lisica ali kisla jagoda). Zna\xc4\x8dilno je, da je nauk pesmi posebej izre\xc4\x8den, pogosto \xc5\xbee v naslovu ali pa v neposrednem nagovoru. V zbirki so basni, morali\xc4\x8dne pripovedi, epigrami, didakti\xc4\x8dne, pivske, sejmarske in refleksivne pesmi (npr. Lipa ali sladka kr\xc4\x8dma, Hrast ali \xc5\xbealostno lo\xc4\x8denje). Poglejmo nekaj primerov: Lipa ali sladka kr\xc4\x8dma je oda naravi na temo menjave letnih \xc4\x8dasov. V pesmi, ki je dvodelna hvalnica lipi, pesnik v prvem delu \xc4\x8dustveno opi\xc5\xa1e, kako narava pozimi miruje, s prihodom pomladi pa se za\xc4\x8dne prebujati. Podobno nasprotje je prikazano tudi v drugem delu pesmi, kjer se pojavi motiv \xc4\x8debel, za katere je lipa sladka kr\xc4\x8dma. Na eni strani so delavne \xc4\x8debele, na drugi pa pajki, ki pre\xc5\xbeijo nanje in jih sku\xc5\xa1ajo ujeti v svoje mre\xc5\xbee. Pesnik zato prosi lipo, naj za\xc5\xa1\xc4\x8diti \xc4\x8debele, saj so zelo koristne za \xc4\x8dloveka. Pesem je pomembna predvsem zaradi osebne izpovednosti in pesnikovega razumevanja pesmi kot govorice srca. V pesmi Hrast ali \xc5\xbealostno lo\xc4\x8denje je osrednji motiv slovo. Snov je zajeta iz Volkmerjevega \xc5\xbeivljenja na Destrniku, na kar ka\xc5\xbee omemba kraja v pesmi. Na za\xc4\x8detku je prikazana mogo\xc4\x8dna podoba drevesa, ki kljubuje nevihtam in poletni vro\xc4\x8dini. Lirski subjekt je pesnik, ki v hrastovi senci ustvarja pesmi, zato je nanj zelo navezan. \xc5\xbdeli si, da bi prijateljstvo z drevesom \xc5\xa1e dolgo trajalo. Vendar pride do tragedije, saj nekdo hrast poseka. \xc5\xbdalosten lirski subjekt i\xc5\xa1\xc4\x8de tola\xc5\xbebo v svojih pesmih, ki ga bodo vedno spominjale nanj. Dvodelen naslov ima tudi kratka pesem Mravla ali podvu\xc4\x8den \xc4\x8dlovek. Nosilca prispodobe sta mravlja in muren, poduk pa je namenjen \xc4\x8dloveku. Mravlja je delavna, zato ima pozimi hrano, muren pa se raje zabava, zato pozimi trpi lakoto. Zadnja dva verza sta primerjava \xc5\xbeivali in \xc4\x8dloveka. \xc4\x8ce \xc4\x8dlovek rad dela, je mravlja, \xc4\x8de pa raje lenari, je muren. S to pesmijo sku\xc5\xa1a pesnik spodbuditi \xc4\x8dloveka k marljivosti.\n_START_SECTION_\nIzdaje Volkmerjevih pesmi in fabul ter odmevi\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi je Volkmerjeve pesmi izdal Anton Janez Murko leta 1836 z naslovom Leopolda Volkmera, pokojnega duhovnika Sekavske \xc5\xa1kofije Fabule ino P\xc3\xa9smi. Zbirka je iz\xc5\xa1la v Gradcu, v njej so pesmi razdeljene v dve skupini (fabule in pesmi), nekatera besedila je Murko izpustil. Njegov pregled Volkmerjeve verzifikacije je bil razli\xc4\x8dno sprejet. Pre\xc5\xa1eren je Murku napisal epigram Izdajavcu V\xc3\xb3lkmera fab\xc3\xbal in pesem in sonet Izdaj\xc3\xa1vcu Volkmerjovih fabul in pesem, v katerih je Volkmerjeve pesmi ozna\xc4\x8dil kot \xc4\x8den\xc4\x8de in neslane pesmi. Sodbi se je pridru\xc5\xbeil tudi Vraz, vendar je potrebno pri njem upo\xc5\xa1tevati njuna razhajanja glede jezikovnih vpra\xc5\xa1anj. Pozitivno pa je Volkmerejeve pesmi sprejel Anton Martin Slom\xc5\xa1ek, ki je upo\xc5\xa1teval razmere nastanka pesmi in ne njihovo estetsko vrednost. Leta 1885 je posvetne pesmi objavil Jo\xc5\xbeef Pajek v zbirki Leopold Volkmer, veseli pesnik Slovenskih goric. V delu, ki je iz\xc5\xa1lo v Mariboru, je Pajek sestavil Volkmerjev \xc5\xbeivljenjepis, popisal je njegovo delo, sku\xc5\xa1al je dolo\xc4\x8diti \xc4\x8das nastanka pesmi ter ugotoviti Volkmerjeve vire v basnih anti\xc4\x8dnih in novej\xc5\xa1ih pesnikov. Upo\xc5\xa1teval je Murkovo redakcijo pesmi in si pomagal s prepisi Jakoba Ko\xc5\xa1arja, ki pa so zdaj izgubljeni. Ivan Grafenauer je Volkmerja ozna\xc4\x8dil kot osamljeno prikazen, brez nadaljnjega vpliva na razvoj slovenskega pesni\xc5\xa1tva. Kidri\xc4\x8d je temu nasprotoval, saj je \xc5\xa1tel Volkmerja v generacijo, pri kateri so se za\xc4\x8dele klesati prve preporodne \xc4\x8drte. Legi\xc5\xa1a je bil mnenja, da je bil Volkmer slab zgled za nadaljevalce posvetne verzifikacije v severovzhodni Sloveniji. Jo\xc5\xbee Poga\xc4\x8dnik pa je za Volkmerjev standard postavil ljudske popevke, ker pa je ta standard na nekaterih mestih prebil, sodi v slovensko zgodovino. \xc5\xa0tefan Barbari\xc4\x8d je zapisal, da je Volkmer prvi dokaz, da je slovenska periferija za\xc4\x8dela \xc5\xbeiveti. Majda Potrata je mnenja, da je potrebno na Volkmerjevo delo gledati iz specifi\xc4\x8dnih zgodovinskih razmer, v katerih je odlo\xc4\x8ditev za pokrajinski knji\xc5\xbeni jezik pomenila upor prodirajo\xc4\x8di germanizaciji in kajkavizaciji severovzhodne Slovenije.'