b"\n_START_ARTICLE_\nRodney Porter\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je kot mlaj\xc5\xa1i od dveh bratov o\xc4\x8detu uradniku pri \xc5\xbeelezni\xc4\x8darskem podjetju in materi u\xc4\x8diteljici. Kot u\xc4\x8denec ni izstopal, a mu je uspelo izpolniti pogoje za vpis na Univerzo v Liverpoolu, kjer se je usmeril v biokemijo, v prostem \xc4\x8dasu pa je se aktivno ukvarjal s plezanjem._NEWLINE_Po diplomi je pri\xc4\x8del doktorski \xc5\xa1tudij biokemije na temo fosfolipidov, ki pa ga je \xc5\xbee po nekaj tednih prekinila druga svetovna vojna, med katero je slu\xc5\xbeil v Kraljevem in\xc5\xbeenirskem korpusu na severnoafri\xc5\xa1kem in sredozemskem boji\xc5\xa1\xc4\x8du ter zaklju\xc4\x8dil aktivno slu\xc5\xbeenje s \xc4\x8dinom majorja. Po tistem je \xc5\xa1el na Univerzo v Cambridgeu, kjer je postal prvi doktorski \xc5\xa1tudent kasnej\xc5\xa1ega nobelovca Fredericka Sangerja. Za imunologijo ga je navdu\xc5\xa1ila knjiga Karla Landsteinerja Die Spezifizit\xc3\xa4t der serologischen Reaktionen (Specifi\xc4\x8dnost serolo\xc5\xa1kih reakcij, 1933), zato se je za\xc4\x8del ukvarjati z vpra\xc5\xa1anjem, kako se lahko protitelesa s svojo navidez enotno zgradbo specifi\xc4\x8dno ve\xc5\xbeejo na prakti\xc4\x8dno neomejen nabor antigenov. V tem obdobju je spoznal svojo bodo\xc4\x8do \xc5\xbeeno Julio New, ki je takrat delovala kot asistentka na drugem oddelku univerze, in se poro\xc4\x8dil z njo marca 1948._NEWLINE_Po doktoratu istega leta se je zaposlil na Nacionalnem in\xc5\xa1titutu za medicinske raziskave (NIMR) v Londonu, kjer je dobil dodatno spodbudo in se lotil raziskav. V tem \xc4\x8dasu so \xc5\xbee obstajale tehnike za ugotavljanje primarne zgradbe (aminokislinskega zaporedja) peptidov, ki pa niso bile uporabne za tako velike molekule, zato je \xc5\xbeelel s cepitvijo protiteles na funkcionalne enote najti manj\xc5\xa1o enoto, odgovorno za specifi\xc4\x8dnost vezave. Uporabil je pristop s proteoliti\xc4\x8dnimi encimi in se naslednjih \xc5\xa1est ukvarjal s problemom stabilnosti produktov. S\xc4\x8dasoma je sicer postal nezadovoljen nad svojim polo\xc5\xbeajem na in\xc5\xa1titutu, ki mu dolgo \xc4\x8dasa ni omogo\xc4\x8dal vzpostavitve lastne raziskovalne skupine, a bolj\xc5\xa1ega delovnega mesta zaradi spleta okoli\xc5\xa1\xc4\x8din ni dobil, tako da je ostal. S pomo\xc4\x8djo takrat nove tehnologije ionsko-izmenjevalna kromatografije je ob delnem izbolj\xc5\xa1anju pogojev (imel je majhno skupino, ki so jo sestavljali kemi\xc4\x8darka Betty Press, dva tehnika in ob\xc4\x8dasni podoktorski sodelavci) konec 1950. let dosegel preboj, ki je nato omogo\xc4\x8dil dolo\xc4\x8ditev natan\xc4\x8dne zgradbe podenot._NEWLINE_Kljub temu dolgoro\xc4\x8dno na in\xc5\xa1titutu zanj ni bilo dovolj prilo\xc5\xbenosti, zato se je leta 1960 prijavil na razpis medicinske fakultete bolni\xc5\xa1nice St. Mary's (takrat del Univerze v Londonu) s financiranjem podjetja Pfizer in bil izbran za prvega profesorja imunologije v Zdru\xc5\xbeenem kraljestvu, kljub temu, da ni imel medicinske izobrazbe. Nadaljeval je z raziskavami, pri katerih je uporabil proteoliti\xc4\x8dni encim papain iz papaje, in na podlagi rezultatov leta 1962 predpostavil model \xc5\xa1tiriveri\xc5\xbene zgradbe imunoglobulina G s stabilnimi strukturnimi verigami in variabilnimi verigami za vezavo z antigeni, ki z manj\xc5\xa1imi popravki velja \xc5\xa1e danes. Leta 1967 je po smrti Hansa A. Krebsa prevzel njegov polo\xc5\xbeaj profesorja biokemije na Univerzi v Oxfordu, kjer je vzpostavil enega prvih laboratorijev za dolo\xc4\x8danje aminokislinskega zaporedja peptidov v dr\xc5\xbeavi. Z dru\xc5\xbeino, ki je do takrat \xc5\xa1tela \xc5\xbee pet otrok, se je preselil na posestvo pri kraju Witney nedale\xc4\x8d od Oxforda. S svojo raziskovalno skupino je iz \xc5\xbeivalskih poskusnih subjektov pridobil homogen vzorec protiteles in na njih, vzporedno z Edelmanom, do leta 1969 razvozlal zaporedje aminokislin, ki tvorijo variabilni del protitelesa, odgovoren za vezavo z antigeni. Ob tem je izbolj\xc5\xa1eval tehniko sekveniranja aminokislin._NEWLINE_Tehnike je s pridom izkoristil pri svojem naslednjem cilju, dolo\xc4\x8danju zgradbe beljakovin, ki sestavljajo sistem komplementa. Ta del imunskega sistema je pritegnil njegovo pozornost, ker je za \xc4\x8dlovekovo zdravje pomemben posredno, prek aktivacije protiteles, pa tudi neposredno. S svojo raziskovalno skupino se je lotil dolo\xc4\x8danja zgradbe ve\xc4\x8d glavnih elementov sistema komplementa in biokemi\xc4\x8dne kaskade njihove aktivacije, zavedel pa se je tudi, da so tehnike molekularne biologije klju\xc4\x8dne pri preu\xc4\x8devanju tako variabilnega sistema. Zato se je pri starosti ve\xc4\x8d kot 60 let priu\xc4\x8dil povsem novih tehnik ter objavil ve\xc4\x8d zaporedij genov za beljakovine sistema komplementa._NEWLINE_Poleg raziskovalnega dela je bil nosilec razli\xc4\x8dnih funkcij na oxfordski univerzi in drugih ustanovah. Med drugim je bil delegat univerzitetne zalo\xc5\xbebe, predsednik botani\xc4\x8dnega vrta, \xc4\x8dlan uredni\xc5\xa1kih odborov ve\xc4\x8d znanstvenih revij in \xc4\x8dlan Sv\xc3\xaata za medicinske raziskave (Medical Research Council; 1970\xe2\x80\x931974)._NEWLINE_V starej\xc5\xa1ih letih je alpinizem zamenjal za pohodni\xc5\xa1tvo, poleg tega pa se je aktivno ukvarjal tudi z vrtnarjenjem. Oktobra 1985 bi Rodney Porter dosegel starost, ko bi se moral po pravilih upokojiti kot profesor, a mu je Svet za medicinske raziskave ponudil obdr\xc5\xbeati polo\xc5\xbeaj vodje oddelka za dodatna \xc5\xa1tiri leta, kar bi pomenilo, da bi se lahko povsem posvetil raziskavam. Le nekaj tednov pred tem pa je umrl v prometni nesre\xc4\x8di na avtocesti ju\xc5\xbeno od Londona, ko se je z \xc5\xbeeno peljal na po\xc4\x8ditnice v Francijo.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nKonec 1960. let, \xc5\xa1e zlasti po objavi zgradbe protiteles, so njegove raziskave pritegnile pozornost \xc5\xa1ir\xc5\xa1e strokovne javnosti. \xc5\xbde tri leta po njegovem najpomembnej\xc5\xa1em odkritju, 1972, si je z Edelmanom, s katerim sta vzporedno razre\xc5\xa1ila enega velikih biokemijskih vpra\xc5\xa1anj tiste dobe, razdelil Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Sledila so \xc5\xa1tevilna druga priznanja, med drugim mu je britanska Kraljeva dru\xc5\xbeba podelila najprej kraljevo (1973) in deset let kasneje \xc5\xa1e Copleyjevo medaljo._NEWLINE_Kraljeva dru\xc5\xbeba ga je \xc5\xbee leta 1964 sprejela za \xc4\x8dlana, kasneje pa je bil izvoljen tudi za \xc4\x8dastnega \xc4\x8dlana Ameri\xc5\xa1ke akademije umetnosti in znanosti ter tujega \xc4\x8dlana Nacionalne akademije znanosti ZDA. Ve\xc4\x8d univerz, med njimi Univerza v Liverpoolu, Univerza v Londonu in Svobodna univerza v Bruslju, mu je podelilo \xc4\x8dastne doktorate."