b'\n_START_ARTICLE_\nLale Andersen\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nPo iz\xc5\xa1olanju za igralko in pevko je Lale Andersen najprej nastopala v Berlinu v Nem\xc5\xa1kem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du umetnikov (Deutscher K\xc3\xbcnstlertheater), kasneje v Igralski hi\xc5\xa1i (Schauspielhaus) v Z\xc3\xbcrichu in v m\xc3\xbcnchenskem Kammerspielenu. Hkrati je s \xc5\xa1ansoni, popevkami in \xc5\xa1lagerji nastopala v kabaretih in na manj\xc5\xa1ih odrih. Svetovno slavo si je pridobila s pesmijo Lili Marleen, ki jo je leta 1915 napisal Hans Leip. Pesem je postala priljubljena med drugo svetovno vojno, kasneje so jo pa nem\xc5\xa1ki nacisti celo zaradi morbidnosti in depresivnosti besedila za\xc4\x8dasno prepovedali._NEWLINE_Po vojni se Lale nekaj \xc4\x8dasa ni pojavljala na pevskih odrih. Leta 1949 se je omo\xc5\xbeila s \xc5\xa1vicarskim skladateljem Arturjem Beulom. Na odre se je vrnila 1952 s pesmijo Die blaue Nacht am Hafen (Modra no\xc4\x8d nad luko), za katero je sama spisala besedilo. Leta 1959 je do\xc5\xbeivela uspeh s pesmijo Ein Schiff wird kommen ..., ki jo je sicer v izvirniku pela Melina Mercouri. Obe pesmi sta ji v Nem\xc4\x8diji prinesli zlati album. Leta 1961 je zastopala Nem\xc4\x8dijo na Evroviziji s pesmijo Einmal sehen wir uns wieder ter dosegla 13. mesto. v \xc5\xa1estdesetih letih 20. stoletja je nastopala po Evropi, ZDA in Kanadi. Svojo glasbeno pot je leta 1961 zaklju\xc4\x8dila s poslovilno turnejo Goodbye memories. \xc4\x8cez dve leti je izdala knjigo Wie werde ich Haifisch? in leta 1972, kmalu pred svojo smrtjo, \xc5\xa1e avtobiografijo Der Himmel hat viele Farben, ki je v Nem\xc4\x8diji postala prodajna uspe\xc5\xa1nica._NEWLINE_Umrla je na Dunaju. Pokopana je na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du na vzhodnofrizijskem otoku Langeoog.'