b'\n_START_ARTICLE_\nAndr\xc3\xa9 Gide\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nOdra\xc5\xa1\xc4\x8dal je v protestantski dru\xc5\xbeini in bil dele\xc5\xbeen stroge puritanske vzgoje. Njena posledica je bilo dobro poznavanje vsebine Svetega pisma, ki se ka\xc5\xbee v njegovih delih. Njegovi mladostni deli sta Dnevniki Andreja Walterja in Poezije Andreja Walterja (1891). Obiskoval je Mallarm\xc3\xa9jev literarni kro\xc5\xbeek\xc2\xa0\xc2\xbbtorkovcev\xc2\xab, kjer se je sre\xc4\x8deval z drugimi tedanjimi pisateljskimi imeni Val\xc3\xa9ryjem, Rilkejem, Claudelom itd. Leta 1893 in 1894 je potoval v severno Afriko. Na tem potovanju je odkril svojo homoseksualnost, v svoj slog dobil nekaj eksotizma. Sre\xc4\x8dal se je tudi z Oscarjem Wildom. Po vrnitvi je napisal delo Sade\xc5\xbei zemlje (Les Nourritures Terrestres, 1897), namenoma fragmentarno delo, napisano v obliki dialogov med mojstrom in u\xc4\x8dencem, delno v prozi, delno pa v poeziji. V tem delu je zagovarjal tezo, da \xc4\x8dlovek v \xc5\xbeivljenju ne sme preve\xc4\x8d tehtati odlo\xc4\x8ditev, temve\xc4\x8d mora \xc5\xbeiveti v polnosti in na impulz._NEWLINE_Pozneje je Gide svoj slog popolnoma spremenil in za\xc4\x8del zagovarjati klasicizem. Zagovarjal je prozno obliko pripovedi (un r\xc3\xa9cit), ki naj bo zgodba z malo osebami, naj poteka linearno, zgo\xc5\xa1\xc4\x8deno in brez skakanja v \xc4\x8dasu. Roman je kot neklasi\xc4\x8dno zvrst odklanjal, pozneje ga je branje Dostojevskega v odnosu do njega nekoliko omeh\xc4\x8dalo, saj je ugotovil, da je psiho junaka mogo\xc4\x8de najbolje opisati prav v romanu. Njegove tri najbolj znane pripovedi so Imoralist (1902), Ozka vrata (1909) in Pastoralna simfonija (1919). V Imoralistu in Ozkih vratih razmi\xc5\xa1lja o dveh skrajnostih sledenja moralni normi, v Pastoralni simfoniji pa o moralni slepoti protestantskega pastorja. Svoja dela, ki bi jih danes klasificirali kot romane (npr. Vatikanske je\xc4\x8de), je imenoval burke (la sotie), edino delo, ki ga je sam imenoval kot roman, je delo Ponarejevalci denarja (1925)._NEWLINE_V svojem \xc4\x8dasu je bil Gide eden najbolj cenjenih francoskih pisateljev in kritikov. Nekaj \xc4\x8dasa je delal pri ugledni zalo\xc5\xbebi Gallimard, iz njegove uredni\xc5\xa1ke kariere je znano dejstvo, da je zavrnil Proustov rokopis Iskanja izgubljenega \xc4\x8dasa. V Franciji je Gide dolgo zagovarjal komunizem \xe2\x80\x93 vse do leta 1936, ko je potoval v Sovjetsko zvezo in se prepri\xc4\x8dal o realnosti tega re\xc5\xbeima. Po vrnitvi se je javnosti opravi\xc4\x8dil. Nekateri sodobniki so mu o\xc4\x8ditali ne\xc4\x8dimrnost. K o\xc4\x8ditkom je dosti pripomoglo dejstvo, da je Gide od mladosti dalje pisal\xc2\xa0\xc2\xbbosebni\xc2\xab\xc2\xa0dnevnik z namenom objave. Sicer je napisal tudi svojo avtobiografijo z naslovom Si le grain ne meurt.'