b'\n_START_ARTICLE_\nVisoka renesansa\n_START_PARAGRAPH_\nV umetnostni zgodovini je visoka renesansa kratko obdobje najbolj izjemne umetni\xc5\xa1ke produkcije v italijanskih dr\xc5\xbeavah, zlasti v Rimu, glavnem mestu Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave in v Firencah, v \xc4\x8dasu italijanske renesanse. Ve\xc4\x8dina umetnostnih zgodovinarjev navaja, da se je visoka renesansa za\xc4\x8dela okoli leta 1495 ali 1500 in se kon\xc4\x8dala leta 1520 s smrtjo Rafaela, \xc4\x8deprav nekateri pravijo, da se je visoka renesansa kon\xc4\x8dala leta 1525 ali leta 1527 z opusto\xc5\xa1enjem Rima vojske cesarja Karla V. ali pribli\xc5\xbeno 1530 (glej naslednji odstavek za specifi\xc4\x8dna mnenja umetnostnih zgodovinarjev). Najbolj znani predstavniki slikarstva, kiparstva in arhitekture visoke renesanse so Leonardo da Vinci, Michelangelo, Rafael in Bramante. V zadnjih letih so nekateri akademski umetnostni zgodovinarji pogosto kritizirali uporabo izraza kot preve\xc4\x8d poenostavljen umetni\xc5\xa1ki razvoj, ignoriranje zgodovinskega konteksta in osredoto\xc4\x8denje le na nekaj ikoni\xc4\x8dnih del.\n_START_SECTION_\nIzvor pojma\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz \xc2\xbbvisoka renesansa\xc2\xab\xc2\xa0je prvi\xc4\x8d uporabil Jacob Burckhardt v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini (Hochrenaissance) leta 1855 in izvira iz \xc2\xbbvisokega sloga\xc2\xab\xc2\xa0slikarstva in kiparstva \xc4\x8dasovnega obdobja okoli za\xc4\x8detka 16. stoletja, ki ga je opisal Johann Joachim Winckelmann leta 1764. Z raz\xc5\xa1iritvijo splo\xc5\xa1ne rubrike renesan\xc4\x8dne kulture so vizualne umetnosti visoke renesanse zaznamovale obnovljen poudarek na klasi\xc4\x8dni tradiciji, \xc5\xa1iritvi pokroviteljskih mre\xc5\xbe in postopnemu umirjanju figuralnih oblik v kasneje poimenovani manierizem.\n_START_SECTION_\nObdobje\n_START_PARAGRAPH_\nAlexander Raunch v Umetnosti visoke renesanse in manierizma v Rimu in srednji Italiji, 2007, navaja, da se je visoka renesansa za\xc4\x8dela leta 1490, medtem ko je Marilyn Stokstad v Art History 2008, zapisala, da se je za\xc4\x8dela leta 1490. Frederick Hartt navaja, da je Da Vincijeva Zadnja ve\xc4\x8derja, katere slikanje se je za\xc4\x8delo leta 1495 in zaklju\xc4\x8dilo leta 1498, popolnoma prekinila z zgodnjo renesanso in ustvarila svet, v katerem sta delala Michelangelo in Rafael, medtem ko je Christoph Luitpold Frommel v 2012 v svojem \xc4\x8dlanku Bramante in izvori visoke renesanse navedel, da je Zadnja ve\xc4\x8derja prvo visoko renesan\xc4\x8dno delo, vendar dodaja, da je bilo najve\xc4\x8dje obdobje visoke renesanse 1505 do 1513. David Piper v The Illustrated History of Art, 1991, tudi navaja Zadnjo ve\xc4\x8derjo kot delo visoke renesanse in eno najbolj vplivnih slik iste, vendar kontradiktorno navaja, da se je visoka renesansa za\xc4\x8dela \xc5\xa1ele po letu 1500. Burchkardt je izjavil, da se je visoka renesansa za\xc4\x8dela ob koncu 15. stoletja, medtem ko je Franz Kugler, ki je napisal prvo "moderno" raziskovalno besedilo, Handbook of Art History leta 1841 in Hugh Honor in John Fleming v The Visual Arts: A History, 2009, navajajo, da se je visoka renesansa za\xc4\x8dela v za\xc4\x8detku 16. stoletja. \xc5\xa0e eno izvirno umetni\xc5\xa1ko delo, ki je nastalo v \xc4\x8dasovnem obdobju 1495-1500, je bilo Michelangelova Piet\xc3\xa0, ki je bila name\xc5\xa1\xc4\x8dena v baziliki sv. Petra v Vatikanu, ki je bila izdelana leta 1498-99._NEWLINE_Za razliko od ve\xc4\x8dine drugih umetnostnih zgodovinarjev, Manfred Wurdram, v Mojstrovinah zahodne umetnosti, 2007, dejansko navaja, da je zoro visoke renesanse napovedala da Vincijeva \xc4\x8ca\xc5\xa1\xc4\x8denje Magov iz leta 1481, za katero je bila dokon\xc4\x8dan le spodnji del ._NEWLINE_Kar zadeva konec, Hartt, Frommel, Piper, Wundrum in Winkelman vsi trdijo, da se je visoka renesansa kon\xc4\x8dala leta 1520 s smrtjo Rafaela. Honour in Fleming sta izjavila, da je bila visoka renesansa prva \xc4\x8detrtina 16. stoletja, kar bi pomenilo, da bi se kon\xc4\x8dala leta 1525. Nasprotno pa je Luigi Lanzi v svoji Zgodovini italijanskega slikarstva, 1795\xe2\x80\x9396, izjavil, da se je kon\xc4\x8dala s plenjenjem Rima leta 1527, ko je umrlo ve\xc4\x8d umetnikov in veliko drugih od\xc5\xa1lo iz Rima in Stokstad se s tem strinja. Raunch trdi, da je bilo leto 1530 smatrano kot konec visoke renesanse. Hartt dodaja, da je bilo od leta 1520 do 1530 prehodno obdobje med visoko renesanso in manierizmom.\n_START_SECTION_\nSlikarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nVisoka renesansa v slikarstvu je bila vrhunec raznolikih izraznih sredstev  in razli\xc4\x8dnih napredkov v slikarski tehniki, kot je linearna perspektiva, realisti\xc4\x8dna upodobitev tako fizi\xc4\x8dnih kot psiholo\xc5\xa1kih zna\xc4\x8dilnosti in manipulacija svetlobe in teme, vklju\xc4\x8dno s tonskim kontrastom, sfumato (ubla\xc5\xbeitev prehoda med barvami) in Chiarosc\xc3\xbaro (kontrast med svetlimi in temnimi), v enotnem slogu poenotenja, ki izra\xc5\xbea celoten kompozicijski red, ravnote\xc5\xbeje in harmonijo.  Zlasti posamezni deli slike so imeli zapleteno, vendar uravnote\xc5\xbeeno in dobro povezano razmerje s celoto. Slikarstvo visoke renesanse velja za absolutni zenit zahodnega slikarstva in je doseglo uravnote\xc5\xbeenje in spravo, v harmoniji, kontradiktornih in navidezno medsebojno izklju\xc4\x8dujo\xc4\x8dih se umetni\xc5\xa1kih pozicij, kot so: resni\xc4\x8dno proti idealu, gibanje proti po\xc4\x8ditku, svoboda proti zakonu, prostor v primerjavi z ravnino in linija proti barvi. Visoka renesansa se je tradicionalno obravnavala kot velika eksplozija ustvarjalnega genija, po modelu umetnostne zgodovine, ki ga je najprej predlagal Firen\xc4\x8dan Giorgio Vasari._NEWLINE_Slike v Vatikanu, ki sta jih naslikala Michelangelo in Rafael, pravijo nekateri znanstveniki, kot je Stephen Freedberg, da predstavljajo vrhunec visokega renesan\xc4\x8dnega sloga v slikarstvu, zaradi ambicioznega obsega teh del, skupaj s kompleksnostjo njihove sestave, ki je pozorna na \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke figure in poudarjeno ikonografsko in dekorativno sklicevanje na klasi\xc4\x8dno antiko, je mogo\xc4\x8de obravnavati kot simboliko visoke renesanse. _NEWLINE_Tudi relativno manj\xc5\xa1i slikarji tega obdobja, kot sta Fra Bartolommeo in Mariotto Albertinelli, so ustvarili dela, ki so \xc5\xa1e vedno hvaljena zaradi harmonije njihovega oblikovanja in tehnike. Podolgovata razmerja in pretirana poza v poznih delih Michelangela,  Andrea del Sarta in Correggia prefigurira tako imenovani manierizem, saj se v zgodovini umetnosti omenja slog kasnej\xc5\xa1e renesanse._NEWLINE_Mirno vzdu\xc5\xa1je in svetle barve slik Giorgioneja in zgodnjega Tiziana ponazarjajo visokorenesan\xc4\x8dni slog, kot ga izvajajo v Benetkah. Drugi prepoznavni deli tega obdobja so da Vincijeva Mona Liza in Rafaelova Atenska \xc5\xa1ola. Rafaelova freska, postavljena pod lokom, je virtuozno delo perspektive, kompozicije in risbe._NEWLINE_V zadnjih letih so umetnostni zgodovinarji visoko renesanso ozna\xc4\x8dili kot gibanje v nasprotju z obdobjem, eno izmed ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih eksperimentalnih odnosov do umetnosti konec 15. in v za\xc4\x8detku 16. stoletja. To gibanje je razli\xc4\x8dno ozna\xc4\x8deno kot konzervativno , kot odraz novega odnosa do lepote , premi\xc5\xa1ljen proces sintetiziranja eklekti\xc4\x8dnih modelov povezanih z modo v literarni kulturi  in odra\xc5\xbea nove skrbi z razlago in pomenom .\n_START_SECTION_\nKiparstvo\n_START_PARAGRAPH_\nVisoko renesan\xc4\x8dno kiparstvo, ki ga ponazarjajo Michelangelova Piet\xc3\xa0 in ikonski David, je zna\xc4\x8dilno \xc2\xbbidealno\xc2\xab\xc2\xa0ravnote\xc5\xbeje med mirno in gibalno. Obi\xc4\x8dajno so kipe naro\xc4\x8dali javnost in dr\xc5\xbeava, ki je postala vse bolj priljubljena draga oblika umetnosti. Kiparstvo se je pogosto uporabljalo za okrasitev ali poudarek arhitekture, obi\xc4\x8dajno na dvori\xc5\xa1\xc4\x8dih, kjer so drugi lahko \xc5\xa1tudirali in ob\xc4\x8dudovali naro\xc4\x8deno umetni\xc5\xa1ko delo. Bogati posamezniki, kot so kardinali, vladarji in ban\xc4\x8dniki, so bili bolj verjetno zasebni pokrovitelji skupaj z zelo bogatimi dru\xc5\xbeinami; Pape\xc5\xbe Julij II. je tudi podpiral \xc5\xa1tevilne umetnike. V \xc4\x8dasu visoke renesanse so se razvijali majhni kipci za zasebne pokrovitelje, prav tako pa se je razvijalo tudi oblikovanje doprsnih kipov in grobnic. Predmet, povezan s kiparstvom, je bil ve\xc4\x8dinoma verski, a tudi pomemben del klasi\xc4\x8dnih posameznikov v obliki grobnih kipov in slik ter stropov stolnic.'