b"\n_START_ARTICLE_\nDialekti\xc4\x8dni materializem\n_START_PARAGRAPH_\nDialekti\xc4\x8dni materializem je filozofska smer, ki sta jo razvila Karl Marx in Friedrich Engels, naslavlja pa dve vpra\xc5\xa1anji. Prvi\xc4\x8d: kak\xc5\xa1en je odnos med materialnim svetom in zavestjo; kako prvi vpliva na drugo in obratno? Drugi\xc4\x8d: kak\xc5\xa1ni so zakoni naravnega in dru\xc5\xbebenega razvoja?\n_START_SECTION_\nMaterialni svet in zavest\n_START_PARAGRAPH_\nEno izmed osnovnih vpra\xc5\xa1anj dialekti\xc4\x8dnega materializma je vpra\xc5\xa1anje, kak\xc5\xa1no je razmerje med umom in materialnimi pogoji bivanja. Ali je um tisti, ki izoblikuje materialni svet okrog sebe; ali pa je nasprotno materialni svet tisti, ki pusti odlo\xc4\x8dilni pe\xc4\x8dat na \xc4\x8dlovekovem umu in ga izoblikuje? S filozofskimi izrazi: dialekti\xc4\x8dni materializem obravnava odnos med mislijo in bit; ali misel dolo\xc4\x8da bit ali nasprotno bit dolo\xc4\x8da misel?_NEWLINE_Idealizem postavlja tezo, da misel oblikuje materialni svet okrog sebe, da se torej svet spreminja s tem, ko se spreminja misel, ki ima pri teh spremembah iniciativo (da torej misel dolo\xc4\x8da bit). Primer dialekti\xc4\x8dnega idealizma je Hegel. Ta sicer upo\xc5\xa1teva, da misel prvotno izhaja iz konkretnih, materialno pogojenih okoli\xc5\xa1\xc4\x8din, a re\xc5\xa1itev vidi v tem, da je um zmo\xc5\xbeen priti do sklepov, ki so od te materialne izku\xc5\xa1nje popolnoma neodvisni, ki so torej univerzalni. Tak\xc5\xa1na univerzalnost kot posledica umskih izpeljav naj bi tudi bila podlaga za koncepte, kot na primer Dobro, ter pravo, ki naj bi iz tega izhajalo. _NEWLINE_To ne pomeni, da idealisti\xc4\x8dna dialektika (kot npr. pri Heglu) vsako pravo pojmuje kot manifestacijo Dobrega; nadalje to ne pomeni, da zanika problemati\xc4\x8dnost zgodovinskih zakonodaj (kot npr. da je rimsko pravo dopu\xc5\xa1\xc4\x8dalo su\xc5\xbeenjstvo); ne zanika niti, da so ti problemi rezultat zgodovinskih okoli\xc5\xa1\xc4\x8din. Nasprotno pa teh zgodovinskih okoli\xc5\xa1\xc4\x8din ne pojmuje kot klju\xc4\x8dnih faktorjev pri oblikovanju same vsebine zakonov, temve\xc4\x8d kot oviro k razvoju zakona, ki bi odra\xc5\xbeal absolutno Dobro. Druga\xc4\x8de: idealizem pojmuje zgodovinski razvoj \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva kot prizadevanje razuma, da se osvobodi svojih zgodovinskih spon; za idealizem je zgodovina \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva zgodovina razvoja Zavesti._NEWLINE_Materializem je negacija idealizma; iz vidika dialektike slednjo obrne na glavo. Ne zru\xc5\xa1i povezave med mislijo in materialnim svetom, ampak obrne tezo idealizma. Materializem trdi, da ni \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki um tisti, ki oblikuje materialni svet, ampak je nasprotno materialni svet tisti, ki izoblikuje \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki um. Ni misel tista, ki oblikuje bit, ampak bit oblikuje misel. Ni zavest tista, ki dolo\xc4\x8da, kak\xc5\xa1en je svet okrog nje, ampak ta svet izoblikuje zavest._NEWLINE_Primer tak\xc5\xa1ne zavesti je religija. Marxova kritika nem\xc5\xa1ke klasi\xc4\x8dne filozofije tej o\xc4\x8dita, da ne uspe podati odgovora na vpra\xc5\xa1anje, zakaj religija sploh nastane. Marx Feuerbachu na primer o\xc4\x8dita, da ta sicer uspe vzpostaviti, da je religija projekcija samega \xc4\x8dloveka v onostranstvo, ampak da \xc5\xa1e vedno pusti odprto vpra\xc5\xa1anje, zakaj je tak\xc5\xa1na projekcija sploh potrebna . _NEWLINE_Odgovor na to vpra\xc5\xa1anje je treba iskati v materialnih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah, ki to zavest izoblikujejo: _NEWLINE_\xc2\xbbTemelj ireligiozne kritike je: \xc4\x8clovek ustvarja religijo, religija ne ustvarja \xc4\x8dloveka. In sicer je religija samozavedanje in samoob\xc4\x8dutje \xc4\x8dloveka, ki se ali \xc5\xa1e ni pridobil ali pa se je \xc5\xbee zopet izgubil. Toda \xc4\x8dlovek, to ni nikakr\xc5\xa1no abstraktno, izven sveta \xc5\xbede\xc4\x8de bitje. \xc4\x8clovek, to je svet \xc4\x8dloveka, dr\xc5\xbeava, dru\xc5\xbeba, ta dr\xc5\xbeava, ta dru\xc5\xbeba producirata religijo, sprevrnjeno zavest sveta zato, ker sta sprevrnjen svet\xc2\xab  _NEWLINE_Religijske predstave posmrtnega \xc5\xbeivljenja so tako projekcija neizpolnjenih \xc5\xbeelja materialnega sveta. V posmrtnem \xc5\xbeivljenju so popravljene krivice materialnega sveta, s \xc4\x8dimer te krivice dobijo nek vi\xc5\xa1ji smisel (da so del \xc5\xa1ir\xc5\xa1ega bo\xc5\xbejega na\xc4\x8drta). Marx iz tega zaklju\xc4\x8di, da kritika religije vzpodbudi kritiko materialnih pogojev bivanja, v katerih obstaja. Nadalje je lahko religija dokon\xc4\x8dno odpravljena le, ko so odpravljeni materialni pogoji za njen obstoj, ko so torej odpravljeni dru\xc5\xbebeni mehanizmi, ki sistemati\xc4\x8dno povzro\xc4\x8dajo bedo prebivalstva (tj. z odpravo razredne dru\xc5\xbebe).\n_START_SECTION_\nOdnos med zavestjo in materialnim svetom\n_START_PARAGRAPH_\nOpisati odnos med zavestjo in materialnim svetom kot zgolj enostranskega bi bila pretirana poenostavitev; zavest ni zgolj produkt materialnega sveta, ni le pasivni akter, ampak ravno tako vpliva na materialni svet. Dialekti\xc4\x8dni materializem tega povratnega delovanja ne zanika, ampak mu nasprotno pripi\xc5\xa1e hierarhi\xc4\x8dno razmerje. Tako so materialni pogoji bivanja tisti, ki prvotno oblikujejo zavest in tudi pogojujejo njen nadaljnji razvoj. \xc4\x8ce ho\xc4\x8de zavest spremeniti materialni svet, tega ne more storiti po svoji lastni volji, ampak jo pri tem po\xc4\x8detju omejujejo objektivne okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine. Z Marxovimi besedami:_NEWLINE_\xc2\xbbLjudje delajo svojo lastno zgodovino, toda ne delajo je, kakor bi se njim zljubilo, ne delajo je v okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah, ki so si jih sami izbrali, temve\xc4\x8d v okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah, na kakr\xc5\xa1ne so neposredno zadeli, kakr\xc5\xa1ne so bile dane in ustvarjene s tradicijo.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nEpistemologija \xe2\x80\x93 racionalizem in empirizem\n_START_PARAGRAPH_\nVpra\xc5\xa1anje racionalizma ali empirizma je za dialekti\xc4\x8dni materializma povr\xc5\xa1no postavljeno; glavni razlog je v tem, da tak\xc5\xa1no vpra\xc5\xa1anje racionalizem in empirizem obravnava kot dva medsebojno izklju\xc4\x8dujo\xc4\x8da pristopa. Racionalizem temelji na deduktivnem sklepanju in zavzema stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da vednost izhaja iz uma in logike. Za empirizem je nasprotno zna\xc4\x8dilno induktivno sklepanje, temu primerno pa so glavni vir vednosti izku\xc5\xa1nje._NEWLINE_Dialekti\xc4\x8dni materializem razvoj vednosti pojmuje kot trajajo\xc4\x8di proces, v tem \xc4\x8dasovnem obdobju pa se omenjena pristopa zamenjujeta in dopolnjujeta. Tako najprej pride do zbiranja podatkov, pri \xc4\x8demer se uporablja empirizem. Temu sledi faza racionalizma, kjer se nabran material organizira v logi\xc4\x8dne sisteme. S tem pa se proces ne kon\xc4\x8da, saj vseskozi poteka tudi empiri\xc4\x8dni del, novi podatki pa bodisi utrdijo postavljen sistem bodisi ga spremenijo. Racionalizem in empirizem tako v dialekti\xc4\x8dnem materializmu nista medsebojno izklju\xc4\x8dujo\xc4\x8da, ampak dopolnjujo\xc4\x8da pristopa. _NEWLINE_Vpra\xc5\xa1anje \xc2\xbbRacionalizem ali empirizem?\xc2\xab\xc2\xa0je tako neto\xc4\x8dno, saj sta oba pristopa sama na sebi pomanjkljiva; dialekti\xc4\x8dni materializem ju nasprotno pove\xc5\xbee v smiselno celoto, pri \xc4\x8demer upo\xc5\xa1teva \xc5\xa1e njuno hierarhi\xc4\x8dno razmerje, torej, kdo dolo\xc4\x8da koga, kako in v katerem vrstnem redu.\n_START_SECTION_\nDialektika kot nasprotje metafiziki\n_START_PARAGRAPH_\nKlju\xc4\x8den element dialekti\xc4\x8dnega materializma je, da preu\xc4\x8devani objekt ne pojmuje kot ve\xc4\x8den in nespremenljiv, ampak kot posledico preteklega razvoja dogodkov (ti potekajo \xc5\xa1e v sedanjosti). Tak\xc5\xa1no dojemanje sveta je dialekti\xc4\x8dni materializem podedoval od Heglove dialektike, ki jo postavlja nasproti metafizi\xc4\x8dnemu pojmovanju. To izhaja iz razbitja znanosti na ve\xc4\x8d specializacij, zorni kot vsake specializacije pa je omejen na preu\xc4\x8devanje lastnega podro\xc4\x8dja. Zaradi tega izgubi stik s celoto, za katero posledi\xc4\x8dno predpostavlja konstantnost. Dialekti\xc4\x8dni pristop se vzpostavi z dvema klju\xc4\x8dnima elementoma: ponovnim povezovanjem individualnih disciplin v celoto in uvedbo \xc4\x8dasovne komponente (tj. zgodovinskega pregleda). Oboje raz\xc5\xa1iri nabor znanja, iz katerega postane razvidno, da preu\xc4\x8devani objekt ni stati\xc4\x8den, ampak se tekom \xc4\x8dasa spreminja._NEWLINE_Primer iz naravoslovja je evolucija, zaradi katere se rastlinske in \xc5\xbeivalske vrste tekom (dalj\xc5\xa1ega) \xc4\x8dasovnega obdobja spreminjajo; konkreten primer je razvoj \xc4\x8dloveka iz \xc4\x8dlove\xc4\x8dnjakov ali pti\xc4\x8dev iz dinozavrov. _NEWLINE_Primer iz dru\xc5\xbeboslovja je zgodovinski razvoj dru\xc5\xbeb, zaradi katerega se vloge posameznih razredov spreminjajo skozi \xc4\x8das. Bur\xc5\xbeoazija je, na primer, revolucionarna v svojem boju proti aristokraciji in duhov\xc5\xa1\xc4\x8dini; pri tem fevdalizem nadomesti s kapitalizmom. Sam kapitalizem pa kot razredna dru\xc5\xbeba poraja lastna protislovja. S tem se bur\xc5\xbeoazija kot vladajo\xc4\x8di razred potisnjena v kontrarevolucionarno vlogo: \xc2\xbbOro\xc5\xbeje, s katerim je bur\xc5\xbeoazija zru\xc5\xa1ila fevdalizem, se zdaj obra\xc4\x8da proti njej sami.\xc2\xab_NEWLINE_Tak\xc5\xa1en dialekti\xc4\x8den odnos bur\xc5\xbeoazije do revolucije je najbolj razviden v de\xc5\xbeelah, kjer soobstajata tako kapitalizem (v embrionalnih fazah) kot fevdalizem. V tak\xc5\xa1nem primeru bur\xc5\xbeoazija v svojem boju proti fevdalizmu ravno tako mobilizira delavske in kme\xc4\x8dke mno\xc5\xbeice, a so v tem primeru razredna nasprotja med proletariatom in bur\xc5\xbeoazijo \xc5\xbee razvite. Bur\xc5\xbeoazne revolucije v tem primeru ne ogro\xc5\xbeajo le fevdalizma, ampak tudi samo bur\xc5\xbeoazijo; iste sile, ki jih je ta prisiljena mobilizirati v svojem boju (tj. delavce in kmete), se lahko kaj hitro obrnejo tudi proti njej. Bur\xc5\xbeoazija se tako sicer bori proti fevdalizmu, a je v svojem boju nedosledna; pripravljena je, na primer, sklepati kompromise s plemstvom (ki ga tudi opozarja pred nevarnostjo revolucije). Nadaljnji razvoj dogodkov vodi  do zdru\xc5\xbeenega nastopa vladajo\xc4\x8dih razredov proti gro\xc5\xbenji (komunisti\xc4\x8dne) revolucije.\n_START_SECTION_\nTeza, antiteza in sinteza\n_START_PARAGRAPH_\nTeza, antiteza in sinteza kot razvoj dogodkov izhajajo iz protislovij, ki izhajajo iz obravnavanega sistema. Prvotno stanje oziroma teza vsebuje v svojih temeljnih mehanizmih delovanja konflikte (protislovja). Z razvojem teze se ti konflikti pove\xc4\x8dujejo, dokler ne povzro\xc4\x8dijo prevrata, dokler starega sistema ne nadomestijo z novim: z antitezo. A tudi antiteza, tako kot prvotna teza, vsebuje notranja protislovja. Ta se, tako kot pri tezi, s\xc4\x8dasoma pove\xc4\x8dujejo, dokler ne postanejo neznosna tudi za antitezo, ki jo nadomestijo z novim sistemom: sintezo._NEWLINE_Antiteza je tako negacija teze, sinteza pa negacija antiteze. Proces pa ni kro\xc5\xbeen; dvojna negacija (oz. negacija negacije) ne privede nazaj v prvotno stanje. Sinteza tako ni enaka tezi; iz antiteze ne more nastati nazaj teza, saj je antiteza nastala ravno iz protislovij teze. _NEWLINE_Primer razvoja po modelu teza-antiteza-sinteza je prehod iz fevdalizma v kapitalizem, iz kapitalizma pa nato v komunizem; iz vidika lastnine je to kme\xc4\x8dka privatna lastnina-kapitalisti\xc4\x8dna privatna lastnina-dru\xc5\xbebena lastnina. Pod kme\xc4\x8dko privatno lastnino je dru\xc5\xbebena produkcija razdrobljena. Kapitalisti\xc4\x8dna privatna lastnina jo z vzpostavitvijo nacionalnega trga pove\xc5\xbee v celoto na dru\xc5\xbebeni ravni. Kapitalisti\xc4\x8dna privatna lastnina pa ima lastna notranja protislovja; njena produkcija je kolektivnega zna\xc4\x8daja, kljub temu pa prisvajanje njenih produktov poteka v okviru privatne lastnine. To protislovje se razre\xc5\xa1i s kolektivizacijo produkcijskih sredstev; s tem je tudi odpravljeno nasprotje med zna\xc4\x8dajem produkcije ter prisvajanjem njenih produktov. Delav\xc4\x8deva privatna lastnina bi bila primer vrnitve v tezo. Tak\xc5\xa1na zahteva ne razre\xc5\xa1i protislovij kapitalizma, ampak jih dodatno poglobi; s tem povsem ignorira kolektivni zna\xc4\x8daj kapitalisti\xc4\x8dne produkcije in zahteva povratek k stanju, iz katerega je kapitalizem sploh nastal.\n_START_SECTION_\nKvantiteta in kvaliteta\n_START_PARAGRAPH_\nV dialekti\xc4\x8dnem materializmu kvantitativne spremembe na dolo\xc4\x8deni stopnji povzro\xc4\x8dijo tudi kvalitativne spremembe; to je tudi pomen fraze, da kvantiteta postane kvaliteta. Koncept kvantitativno-kvalitativne ni bil odkrit \xc5\xa1ele z dialekti\xc4\x8dnim materializmom, ampak ga je ta prevzel od dialektike nem\xc5\xa1ke klasi\xc4\x8dne filozofije (natan\xc4\x8dneje: Hegla)._NEWLINE_Tak\xc5\xa1no povezavo med kvantiteto in kvaliteto lahko najdemo tudi v naravi. Primer je natezni preizkus (obremenjevanje materiala). Sprememba v notranji obremenitvi materiala je popolnoma kvantitativna. Kljub temu pa ima ta kvantitativna razlika kvalitativne posledice; ob 100MPa (1000 bar) se material npr. ne bo trajno deformiral, \xc4\x8de ga izpostavimo obremenitvi 1000MPa, bo po\xc4\x8dil. Dodaten primer je utrujanje materiala; material lahko neko obremenitev na primer prenese 1000-krat, ampak se bo ob isti obremenitvi zlomil, \xc4\x8de ji bo izpostavljen 100'000-krat._NEWLINE_Na podro\xc4\x8dju dru\xc5\xbebenih sprememb je primer kvantitativno-kvalitativnega preskoka industrijska revolucija. Prvotni stroji, ki so \xc5\xa1e bili na ro\xc4\x8dni pogon in ki jih je upravljal en \xc4\x8dlovek, \xc5\xa1e niso spodkopali kme\xc4\x8dke privatne lastnine in cehov. Ko so stroji postali zmogljivej\xc5\xa1i in ve\xc4\x8dji, ro\xc4\x8dno mo\xc4\x8d pa je zamenjala para, so dobili premo\xc4\x8d nad ro\xc4\x8dnim delom. Pove\xc4\x8dana produktivnost, ki je bila posledica razvoja strojev, je sama na sebi kvantitativna sprememba, ampak je ta kvantitativna sprememba spro\xc5\xbeila kvalitativno spremembo; bila je tehni\xc4\x8dna podlaga za vzpon kapitalizma._NEWLINE_Dodaten primer iz podro\xc4\x8dja kapitalisti\xc4\x8dne produkcije je pretvorba vrednosti v kapital. Poljubna vsota denarja se ne more pretvoriti v kapital, ampak mora prese\xc4\x8di dolo\xc4\x8den minimum. Denarja mora biti dovolj za nakup produkcijskih sredstev in najetje delovne sile; kreditni sistem in delni\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe te omejitve ne re\xc5\xa1ijo. Dokler zahtevana vsota vrednosti ni dose\xc5\xbeena, ta ne more delovati kot kapital; ko je ta vsota dose\xc5\xbeena ali prese\xc5\xbeena, se lahko vrednost pretvori v kapital, zato je ta preskok primer kvantitativno-kvalitativne spremembe. Iz Kapitala:_NEWLINE_\xc2\xbbTu kakor v prirodoznanstvu se potrjuje pravilnost zakona, ki ga je odkril Hegel v svoji \xc2\xbbLogiki\xc2\xab, da se na dolo\xc4\x8deni to\xc4\x8dki zgolj kvantitativne spremembe spremene v kvalitativne razlike._NEWLINE_Minimum vsote vrednosti, s katerim mora razpolagati posamezni lastnik denarja ali blaga, da se lahko razvije v kapitalista, je na razli\xc4\x8dnih razvojnih stopnjah kapitalisti\xc4\x8dne produkcije razli\xc4\x8den, in na dani razvojni stopnji spet razli\xc4\x8den v posameznih produkcijskih podro\xc4\x8djih v skladu z njihovimi posebnimi tehni\xc4\x8dnimi pogoji\xc2\xab"