b'\n_START_ARTICLE_\nFeliks Dev\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nFeliks Dev je bil rojen 15. januarja 1732 v Tr\xc5\xbei\xc4\x8du. Bil je prvi otrok Lovrenca, uglednega tr\xc5\xbei\xc5\xa1kega me\xc5\xa1\xc4\x8dana, in Katarine Untersinger, h\xc4\x8derke upravitelja tr\xc5\xbei\xc5\xa1kega gospostva. Elementarna znanja si je pridobil v Tr\xc5\xbei\xc4\x8du, kjer je tudi \xc5\xbeivel do leta 1743. Leta 1744 je \xc5\xa1olanje nadaljeval v ljubljanskem jezuitskem kolegiju. Poslu\xc5\xa1al je predavanja jezuitske \xc5\xa1olske poetike, retorike in se uril v imitiranju latinskih klasikov. 10. septembra 1752 je stopil v red bosonogih avgu\xc5\xa1tincev - diskalceatov avstrijsko-\xc4\x8de\xc5\xa1ke province; dobil je redovno ime Janez Damascen (latinsko Joannes Damascenus a nomine Mariae). Leto kasneje je opravil redovno zaobljubo, leta 1755 pa je bil na Dunaju posve\xc4\x8den v ma\xc5\xa1nika. Istega leta je do\xc5\xa1tudiral teologijo in filozofijo ter za\xc4\x8del opravljati delo redovnega lektorja (filozofije in teologije). Nimamo to\xc4\x8dnih podatkov o tem, kdaj je Dev pri\xc5\xa1el v ljubljanski samostan, ohranjen pa je seznam menihov ljubljanskega samostana iz leta 1764, ki dokazuje, da je bil Dev tega leta \xc5\xbee v Ljubljani. Dev je deloval na treh podro\xc4\x8djih: literarno-organizacijskem (kot urednik Pisanic), prevajalskem in pesni\xc5\xa1ko-ustvarjalnem (kot osrednji in najbolj plodovit avtor Pisanic). Na njegovo ustvarjanje sta vplivala  Marko Pohlin in \xc5\xbdiga Zois, pa tudi Vergilij, Ovid, Martial, Hancke, Denis in Valvasor s Slavo vojvodine Kranjske. Velik vtis nanj je naredila B\xc3\xbcrgerjeva Lenora. Damascen je bil \xc4\x8dlan Akademije delovnih (latinsko Academia operosorum) in velja za za\xc4\x8detnika slovenskega posvetnega pesni\xc5\xa1tva. Putika ga je prikovala na posteljo in ovirala njegovo pesni\xc5\xa1ko in uredni\xc5\xa1ko udejstvovanje. Vse do smrti je ostal dober prijatelj z Zoisom. Leta 1786 so ljubljanski diskalceatski samostan ukinili in ga preuredili v bolni\xc5\xa1nico. Dev se ni preselil drugam, saj je bilo njegovo zdravstveno stanje \xc5\xbee precej slabo. Do smrti 7. novembra 1786 so zanj skrbeli bratje lazaristi.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nPoga\xc4\x8dnik v Zgodovini slovenskega slovstva Devovo delovanje razdeli na naslednja tri podro\xc4\x8dja.\n_START_SECTION_\nLiterarno-organizacijsko delo\n_START_PARAGRAPH_\nJanez Damascen Dev se je s svojimi somi\xc5\xa1ljeniki sestajal v okviru redovni\xc5\xa1kega kro\xc5\xbeka, po letu 1775 je celo prevzel njegovo vodenje. Bil je urednik in hkrati osrednji avtor prvega slovenskega pesni\xc5\xa1kega almanaha, ki se je imenoval SKUPSPRAVLANJE / KRAYNSKEH PISSANIZ / OD / Lepeh Umetno\xe1\xba\x9bt ali Pisanice. Iz\xc5\xa1li so trije zvezki: prvi leta 1779, drugi leta 1780, tretji pa 1781, \xc4\x8detrti zvezek Pisanic je ostal v rokopisu. Zunanja spodbuda za za\xc4\x8detek izhajanja almanaha je bil Wiener Musenalmanach, ki je za\xc4\x8del izhajati leta 1777. V sedemdesetih letih 18. stoletja so tudi drugod po Evropi (npr. v Franciji in Nem\xc4\x8diji) izhajali pesni\xc5\xa1ki almanahi, ta "moda" je gotovo vplivala tudi na Pisanice. V Pisnicah so poleg Deva svoja dela objavili \xc5\xa1e Valentin Vodnik (Sadovolne Kraynz, Mila pesm pejta P. Marku A. D. \xe1\xba\x9ba odhodno, kader je v\xcb\x88lejtu 1775. is Lublane na Dunej shl, Proshna na Kraynsko Modrino)  , Janez Miheli\xc4\x8d (Mila pesm, katiro je J*. M**. k\xcb\x88hvalli teh pregovorov pejl), Martin Nagli\xc4\x8d (Nezhemerno\xe1\xba\x9bt tega svejta) in Janez Nepomuk Edling (Lubesn Jo\xe1\xba\x9bhefa II. rimskega zesarja pruti svojemu bli\xe1\xba\x9bhnemu is kraynskega, na nemshku prestavlena). Dev se pod svoje stvaritve navadno ni podpisoval - kar \xc5\xa1estintrideset njegovih pesmi je v Pisanicah brez podpisa. S priimkom se je podpisal le v prvem zvezku ob epigramu (Epigrama). Trikrat se je podpisal s \xc5\xa1iframi - kratico P. D.n. (Pater Damascen) najdemo pod verzi pesmi Lubesn Jo\xe1\xba\x9bhefa II. rimskega zesarja pruti svojemu bli\xe1\xba\x9bhnemu, F. D. (Feliks Dev) je zapisano pod pesmijo Paradish in B. E. (kar po Gspanovi razlagi pomeni "bosi eremit") zasledimo pod delom Amynth na ozhy svoje Elmire.\n_START_SECTION_\nPrevajalstvo\n_START_PARAGRAPH_\nPrva dva Devova prevoda iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine (Vergilij, Ovid) sta iz\xc5\xa1la leta 1768, in sicer v Pohlinovi slovnici. Nekoliko kasneje je v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedel Denisovega Der Zwist der F\xc3\xbcrsten in Dvoboj Pavla Ritterja Vitezovi\xc4\x87a. Prevedel in priredil je \xc5\xa1e Martiala, Lessinga, Hagedorna in Metastasia. Poga\xc4\x8dnik trdi, da je prav prevajanje dopolnilo Devov literarni nazor, ki je nihal med racionalisti\xc4\x8dnim realizmom in predromantiko.\n_START_SECTION_\nPesni\xc5\xa1ko-ustvarjalno delo\n_START_PARAGRAPH_\nMed \xc5\xa1tiridesetimi pesmimi, ki jih je Dev prispeval v Pisanice, najdemo hvalnice (Lubesn Jo\xe1\xba\x9bhefa II. Rimskega zesarja pruti svojemu bli\xe1\xba\x9bhnemu, Normalshola ta narmlajsha teh modriz, Spevprezhno\xe1\xba\x9bt na Kraynske spevorezhneke), literarne poslanice (Kraynska du\xe1\xba\x9bhella \xe1\xba\x9bhelly tudi svoj dukzijonarjum imetu), prilo\xc5\xbenostne pesmi ali prigodnice (Novu lejtu), basni (Na nahvale\xe1\xba\x9bhnost. Lev, inu podgana), epigrame (Epigramma, Na Paulo, Na pra\xe1\xba\x9bne obete), prevode (Na Paulo, Na enga gologlavza, Na pra\xe1\xba\x9bne obete) in operni libreto Belin. V njegovih pesmih zasledimo trohejske in jambske kitice, ki spominjajo na ljudsko pesem, a prevladujejo rimani aleksandrinci (ta verz se pojavlja tudi v pesmih, ki so prevedene iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine). Gspan pravi, da je za Devov izraz zna\xc4\x8dilna pou\xc4\x8dnost, veliko je podob iz mitologije ali liturgije. Pogosto se pojavljajo motivi doma\xc4\x8de stvarnosti: opisi narave in letnih \xc4\x8dasov, motiv meni\xc5\xa1ke odmaknjenosti od sveta, zasledimo domoljubno in osebnoizpovedno tematiko. _NEWLINE_Poga\xc4\x8dnik v Zgodovini slovenskega slovstva deli pesnikove pesmi na lirske in epske. Navaja, da Devove lirske pesmi ka\xc5\xbeejo avtorjevo pesni\xc5\xa1ko nadarjenost, a odra\xc5\xbeajo tudi pomanjkanje pesnikove \xc5\xa1irine izku\xc5\xa1nje, slovstvene izobrazbe in osebnostne avtenti\xc4\x8dnosti. Umetni\xc5\xa1ko vrednost priznava samo dvema liri\xc4\x8dnima to\xc5\xbebama, in sicer Ob\xc4\x8dutenju tega srca nad pesmijo Lenore in Zadovoljnemu jetniku. Koruza opozarja, da Devove lirike ne moremo vrednotiti v osebnoizpovednem smislu (kakr\xc5\xa1nega je uvedla romantika), saj v baro\xc4\x8dni poetiki (katere predstavnik je tudi Dev) ni bilo prostora za osebna do\xc5\xbeivetja in \xc4\x8dustva. Vsaka pojavitev subjektivne izpovednosti je zato za razvoj lirike dragocena in pomembna. Janez Damascen Dev je bil duhovnik, zato je zanimivo, da med njegovimi pesmimi zasledimo tudi eroti\xc4\x8dno poezijo (Amynth na ozhy svoje Elmire) in ob\xc4\x8dutenje elegi\xc4\x8dnega minevanja, ni\xc4\x8devosti sveta (Na kratkust zhloveshkega \xe1\xba\x9bhivlenja)._NEWLINE_Iz Devovih epskih pesmi (Lubesn Jo\xe1\xba\x9bhefa II. Rimskega zesarja pruti svojemu bli\xe1\xba\x9bhnemu, Normalshola ta narmlajsha teh modriz ipd.) lahko razberemo avtorjevo projo\xc5\xbeefinsko stali\xc5\xa1\xc4\x8de in odobravanje razsvetljenskih reform na podro\xc4\x8dju \xc5\xa1olstva. Pomembna so t. i. prerodna gesla v Devovih pesmih: veselje ob rojstvu slovenskega pesni\xc5\xa1tva, spodbujanje nadarjenih posameznikov k literarnemu ustvarjanju, zavzemanje za pravopisno enotnost, jezikovno \xc4\x8distost in zbiranje slovarskega gradiva. V gradivu za Pisanice zasledimo tudi pesnikovo misel o potrebi zbiranja slovenskih ljudskih pesmi._NEWLINE_Epigrami Janeza Damascena Deva so izrazito literarne in duhovni igri namenjene verzifikacije. Gre za kratke neliri\xc4\x8dne pesnitve, ki jih je pesnik sestavljal v aleksandrincih, pri ustvarjanju pa se je zgledoval po nem\xc5\xa1ki epigramatiki. Oblikovno je zanimiv epigram Napis na pokopnizi enega psa, ki ima vagantsko kitico. Za vse Devove epigrame (razen enega) je zna\xc4\x8dilna satiri\xc4\x8dnost. "Devovi epigrami sme\xc5\xa1ijo \xc4\x8dlovekove zna\xc4\x8dajske slabosti (po\xc5\xbere\xc5\xa1nost, skopost, la\xc5\xbeno srame\xc5\xbeljivost itn.) ali se zabavajo na ra\xc4\x8dun \xc4\x8dlovekove minljivosti (Na Paulo, Na enega gologlavza)."  Epigramov pesnik ni postavljal v konkreten in razpoznaven dru\xc5\xbebeni kontekst in jih ni namenjal dolo\xc4\x8deni osebi. Izjema je epigram Epigramma, ki ga je Dev namenil cesarju. Tudi satiri\xc4\x8dnosti tukaj ni, Koruza pravi, da ima epigram "panegiri\xc4\x8den zna\xc4\x8daj" in je napisan v obliki uganke in njene razre\xc5\xa1itve. _NEWLINE_Samo \xc5\xa1tirje Devovi epigrami so bili natisnjeni, in sicer Epigramma, ki je iz\xc5\xa1el leta 1779 v prvem zvezku Pisanic, v almanahu pa zasledimo \xc5\xa1e epigrame Na Shkarkona (1780), Napis na pokopnizi enega psa ter Gartro\xe1\xba\x9bha, inu merzisa (1781). Preostale epigrame (Na pra\xe1\xba\x9bne obete, Na Paulo, Na enega gologlavza, Na Skopina, Na enega namernega obiskavza) najdemo v rokopisnem gradivu za Pisanice. Tudi zato, ker so bili natisnjeni samo \xc5\xa1tirje epigrami, o odlo\xc4\x8dilnem vplivu Devovih epigramov na kasnej\xc5\xa1e avtorje ne moremo govoriti, potrebno je upo\xc5\xa1tevati tudi dejstvo, da so bili Devovi nasledniki dobro seznanjeni z anti\xc4\x8dnimi epigrami in so\xc4\x8dasnimi nem\xc5\xa1kimi zgledi. Damascen pa je pustil pe\xc4\x8dat s svojim na\xc4\x8dinom sestavljanja epigramov, Svetina navaja, da je Pre\xc5\xa1eren v dveh epigramih uporabil aleksandrinec in "[...] nemara je na izbor tega verza le vplivala Devova poezija."\n_START_SECTION_\nDevove pesmi v prvem zvezku Pisanic\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi zvezek Pisanic vsebuje le \xc5\xa1est verzifikacij. Janez Miheli\xc4\x8d je prispeval pesem z naslovom Mila pesm, katiro je J*. M**. k\xcb\x88hvalli teh pregovorov pejl, Pohlinovo delo je Wytestka pesm katiro je \xe1\xba\x9blo\xe1\xba\x9bhil P.* M.* D.,* Vodnik pa se je podpisal pod Milo pesm pejto p. Marku A. D. \xe1\xba\x9ba odhodno. Preostala dela (Epigramma, Kraynska du\xe1\xba\x9bhella \xe1\xba\x9bhelly tudi svoj dikzijonarjum imeti in Lubesn Jo\xe1\xba\x9bhefa II. Rimskega zesarja pruti svojemu bli\xe1\xba\x9bhnemu) je prispeval Dev.\n_START_SECTION_\nKraynska du\xe1\xba\x9bhella \xe1\xba\x9bhelly tudi svoj dikzijonarjum imeti\n_START_PARAGRAPH_\nPesem je nastala v za\xc4\x8detku leta 1779. Na koncu pesmi, ki je napisana v prvi osebi ednine, ne najdemo podpisa ali \xc5\xa1ifre avtorja (znano je, da se je Dev le redko podpisal pod svoje pesnitve). Zaradi te zna\xc4\x8dilnosti in verzne strukture (aleksandrinec) pesem pripisujemo Janezu Damascenu Devu. Kranjska de\xc5\xbeela, ki pesem govori, poudarja in utemeljuje potrebo po slovenskem slovarju in (enotnem) pravopisu. Tako bi se kon\xc4\x8dno dokazalo bogastvo na\xc5\xa1ega jezika, Nemci pa se nam ne bi ve\xc4\x8d posmehovali in nas obto\xc5\xbeevali kraje njihovega besedi\xc5\xa1\xc4\x8da. V pesmi izstopa predvsem agitacija, opazimo pa tudi retori\xc4\x8dno privzdignjenost in stilisti\xc4\x8dno okra\xc5\xa1enost. Pesmi ne moremo razlagati kot nagovor na slovar Devovega sobrata Pohlina (ki je dve leti kasneje (1781) res izdal Tu malu besedi\xc5\xa1e), saj de\xc5\xbeela Kranjska ne nagovarja posameznika, ampak skupino ljudi, ljubljence muz - torej kulturne delavce. Poudarja nujnost skupnega in u\xc4\x8dinkovitega dela ve\xc4\x8d ljudi. Edina skupina tistega \xc4\x8dasa, ki ustreza opisu v pesmi, je t. i. Akademija delavnih ali Academia operosorum, katere \xc4\x8dlan je bil tudi Dev. Pobudnik Akademije, ki je delovala v Ljubljani na prehodu iz 17. v 18. stoletje, je bil Bla\xc5\xbe Kumerdej.\n_START_SECTION_\nDevove pesmi v drugem zvezku Pisanic\n_START_PARAGRAPH_\nDrugi zvezek Pisanic lahko ozna\xc4\x8dimo za neke vrste pesni\xc5\xa1ko zbirko Feliksa Deva. Med petnajstimi prispevki samo Edlingov prevod Devove pesmi Lube\xe1\xba\x9bn Jo\xe1\xba\x9bhefa II. v nem\xc5\xa1\xc4\x8dino (Die Menschen Liebe Josephs II.) ni delo urednika almanaha.\n_START_SECTION_\nKraynskeh modriz \xe1\xba\x9bhaluvanje zhez tu predolgu gorider\xe1\xba\x9bhanje svojega Belina v lashkeh du\xe1\xba\x9bhelah\n_START_PARAGRAPH_\nPoezija (in ustvarjanje le-te) je osrednja tema pesmi. Modrice so obupane, ker je njihov Belin v la\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelah in se ne vrne domov. Belin je tisti, ki bi s svojo vrnitvijo znova omogo\xc4\x8dil, da bi bilo petje Modric zopet lepo in ugla\xc5\xa1eno. Pesem je bila grajena po kompozicijskem na\xc4\x8drtu, vsebinsko je izrazito dvodelna. V prvi polovici zasledimo idili\xc4\x8dne opise sprememb v naravi, v drugem delu pa prevladuje elegi\xc4\x8den ton, ki je posebej poudarjen v zadnji \xc4\x8detrtini pesmi. Pesnikovo prikazovanje letnih \xc4\x8dasov v prvem delu pesmi je primer opisne poezije. _NEWLINE_Motivno in vsebinsko se pesem ve\xc5\xbee na Vesele kranjskeh modric na prihod njeh Belina. Pesem je alegori\xc4\x8dna vlo\xc5\xbenica. To pomeni, da se avtor v njej ne izpoveduje (avtobiofgrafsko) neposredno, ampak si nadene vlogo nekoga drugega, lirska stanja izpoveduje v imenu nekoga drugega." Lirski subjekt so (kranjske) Modrice. Pohlin je v svojem slovar\xc4\x8dku zapisal, da so Modrice slovenska ina\xc4\x8dica anti\xc4\x8dnih muz. Koruza razlaga, da kranjske Modrice in Belin (njihov za\xc5\xa1\xc4\x8ditnik in voditelj) predstavljajo poseben slovenski Parnas, ki pa ga avtorji Pisanic ne razumejo v mitolo\xc5\xa1kem pomenu, ampak kot alegori\xc4\x8dno podobo literature oziroma narodne kulture v celoti.\n_START_SECTION_\nVesele kraynskeh modriz na prihod njeh Belina\n_START_PARAGRAPH_\nPesem se navezuje na prej\xc5\xa1njo, razpolo\xc5\xbeenje v tej pesmi pa je ravno nasprotno. Dogajanje in izra\xc5\xbeanje v pesmi je polno eroti\xc4\x8dnega vzdu\xc5\xa1ja in eroti\xc4\x8dnih znamenj. Belin ni smo simbol umetnosti, ampak tudi simbol ljubezni. "Ljubezenska izpoved" Modric je zapisana v zadnjem verzu - "O lube na\xc5\xa1 Belin!" - v predhodnih verzih pa eroti\xc4\x8dno vzdu\xc5\xa1je ustvarjajo besede kot so: "Belin na\xc5\xa1. O sladkust," "o sladke ogn," "nam se bo srce stopilu" ipd. Seveda moramo o eroti\xc4\x8dni liriki Deva govoriti nekoliko s pridr\xc5\xbekom, a pojav eroti\xc4\x8dnih elementov v pesmi je pomemben \xc5\xbee sam po sebi (sploh \xc4\x8de upo\xc5\xa1tevamo \xc4\x8das nastanka pesmi in poklic pesnika).    _NEWLINE_V treh petinah pesmi pesnik, ki je tudi lirski subjekt, govor pesmi podaja v imenu skupine, kateri pripada, v dveh petinah pesmi pa govor podaja preko alegori\xc4\x8dne vloge Modric. Skupina, katere del je pesnik, je o\xc4\x8ditno nosilec kulturnega \xc5\xbeivljenja na Kranjskem - torej Akademija delavnih ali Academia operosorum. Belina lahko razlagamo ko mecena, predstavnika in za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika Academije operosorum. Ne vemo, kdo je bil ta Belin v realnem \xc5\xbeivljenju, vsekakor pa gre za osebo, ki je nekaj \xc4\x8dasa bivala v Italiji, se nato vrnila v na\xc5\xa1e kraje, bila je povezana s fu\xc5\xbeinarstvom in njen prihod v Ljubljano je bil za kranjsko fu\xc5\xbeinarstvo in kova\xc5\xa1tvo vsekakor pomemben. Koruza trdi, da temu opisu najbolje ustreza Franc Lamberg.\n_START_SECTION_\nSpevorezhno\xe1\xba\x9bt na Kraynske spevorezhneke\n_START_PARAGRAPH_\nPesem vabi in poziva kranjske pesnike, naj \xc4\x8dim ve\xc4\x8d ustvarjajo in objavljajo. \xc5\xbde dejstvo, da je ve\xc4\x8dina del v drugem zvezku Pisanic Devovih, ka\xc5\xbee na to, da kaj veliko poezije drugih avtorjev ni bilo. Almanah je zapolnil s svojimi deli, saj je \xc5\xbeelel, da bi Pisanice imele periodi\xc4\x8den zna\xc4\x8daj. _NEWLINE_V naslovu pesmi je Dev uporabil termine, ki jih Pohlinova slovnica \xc5\xa1e ni poznala. Ritem pesmi posnema udarce kova\xc5\xa1kih kladiv. Devova prispodoba pesnikov kot kova\xc4\x8dev ka\xc5\xbee na to, da je Dev pesni\xc5\xa1tvo pojmoval kot obrt, zlaganja verzov se je po njegovem mnenju mo\xc5\xbeno priu\xc4\x8diti. Pesem je pomembna tudi zato, ker iz nje lahko razberemo dolo\xc4\x8dena dejstva, in sicer: da je \xc5\xbee pred Pisanicami slovensko posvetno pesni\xc5\xa1tvo obstajalo, a se je \xc5\xa1irilo le znotraj omejenih krogov in se pesmi ni objavljalo, da je Dev te pesmi o\xc4\x8ditno poznal, da je Dev enako vrednotil mimeti\xc4\x8dno in fantazijsko ustvarjalnost in da je bil avtor "[...] poetolo\xc5\xa1ko nazorsko zasidran v baro\xc4\x8dnem klasicizmu."\n_START_SECTION_\nDevove pesmi v tretjem zvezku Pisanic\n_START_PARAGRAPH_\nAlmanah vsebuje 16 pesmi: 4 (Proshna na Kraynsko Modrino, Kraynske modrine \xe1\xba\x9bhaluvanje nad smertjo Marie Tere\xe1\xba\x9bije, Sadovolne Kraynz, Klek) je prispeval Valentin Vodnik, eno (Nezhemerno\xe1\xba\x9bt tega svejta) Nagli\xc4\x8d, ostale je zlo\xc5\xbeil Dev.\n_START_SECTION_\nAmyinth na ozhy svoje Elmire\n_START_PARAGRAPH_\nPesem Admit na o\xc4\x8di svoje Elmire je iz\xc5\xa1la leta 1781, in sicer v tretjem zvezku Pisanic. Pri ustvarjanju te ljubezenske pesmi se je pesnik vsebinsko naslonil na Hanckejevo pesem Auf die Augen seiner Geliebten. Kitica se oblikovno razlikuje od Hanckejeve, in sicer jo sestavljajo trohejski osmerci in sedmerci. S tem delom je Dev dokazal, da je tudi slovenska vezana beseda sposobna besedne igre, ki opisuje upiranje in popu\xc5\xa1\xc4\x8danje \xc4\x8darom ljubezni. Pesem na dolo\xc4\x8denih mestih zveni kot osebna izpoved; ker pa bi ljubezenska tematika pesmi pesniku, ki je \xc5\xbeivel samostansko \xc5\xbeivljenje, lahko \xc5\xa1kodovala, je razumljivo, da se je Dev pod pesem podpisal s \xc5\xa1ifro - B. E. Kar nekaj \xc4\x8dasa si literarni zgodovinarji niso bili enotni glede razlage kratice. Omerza je trdil, da B. E. pomeni "Baron Edelstein" (to je bil Zoisov plemi\xc5\xa1ki naziv), Gspan je to razlago zavrnil in trdil, da okraj\xc5\xa1ava pomeni "Bosi ali Bosonogi Eremit", torej Deva. S primerjavo Devove pesmi s Hanckejevo je bilo dokazano, da je eroti\xc4\x8dna pesem Admit na o\xc4\x8di svoje Elmire gotovo delo Damascena, kajti znano je, da se je pesnik zgledoval po Hanckeju, medtem ko se je "[...] Zios orientiral po pomembnej\xc5\xa1ih pesni\xc5\xa1kih osebnostih."\n_START_SECTION_\nObzhutenje tega serza nad pesmejo od Lenore\n_START_PARAGRAPH_\nTo Devovo pesem najdemo v tretjem zvezku Pisanic; pod verzi ni podpisa pesnika, a pesem je nedvomno Devova. Povod za pisanje te pesmi je avtor dobil ob branju znamenite balade Gottfrieda Avgusta B\xc3\xbcrgerja - Lenora, ki je iz\xc5\xa1la leta 1773 v g\xc3\xb6ttingenskem pesni\xc5\xa1kem almanahu in je imela velik odmev po vsej Evropi. Dev jo je najverjetneje bral v B\xc3\xbcrgerjevi pesni\xc5\xa1ki zbirki, ki je iz\xc5\xa1la leta 1778. Recenzije B\xc3\xbcrgerjeve Lenore so bile razli\xc4\x8dne, a iz Nem\xc4\x8dije so v avstrijski prostor segle le v omejeni meri. Devova pesem je kot navdu\xc5\xa1en odziv na omenjeno literarno delo pomembna v \xc5\xa1ir\xc5\xa1em avstrijskem merilu, "tako zaradi relativno majhnega \xc4\x8dasovnega odmika od nastanka originala, kakor zaradi tega, ker ni v njej nobenih pomislekov ali moralisti\xc4\x8dnih predsodkov."Potrebno je poudariti, da se je v preteklih, pa tudi naslednjih obdobjih slovenska literatura le redkokdaj tako hitro in neposredno odzvala na literarne prese\xc5\xbeke evropske knji\xc5\xbeevnosti. _NEWLINE_Pesem je sestavljena iz osmih \xc5\xa1tirivrsti\xc4\x8dnih kitic. Stopica je jamb (U -), rima je prestopna (abab). Slodnjak je pesem ozna\xc4\x8dil za elegijo, a Koruza trdi, da je elegi\xc4\x8dnega zna\xc4\x8daja le zadnja kitica, zato o elegiji ne moremo govoriti, lahko pa pesem opredelimo kot lirski povzetek vsebine epske pesmi._NEWLINE_Pesem povzema do\xc5\xbeivetja pesnika ob branju znamenite balade. Lirski subjekt je pesnik. V pesmi nam poda najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e predstave, ki jih je do\xc5\xbeivel ob branju Lenore, bralec lahko opazi, kako je avtor pesem (predvsem pa njeno literarno vsebino) neposredno in nazorno do\xc5\xbeivljal ("[...] bral sem te, / al videl ve\xc4\x8d ked bral.") Dev primerja svoje pesnenje z B\xc3\xbcrgerjevim in v zadnji kitici zalju\xc4\x8di, da se z njim ne more kosati in sam pravi "[...] de je me mojga petja sram." Potrto priznanje na koncu je za Deva nekoliko nenavadno, saj v njegovih pesmih bralec na\xc4\x8deloma zasledi optimizem in spodbudne besede, ki so navadno namenjene pospe\xc5\xa1itvi slovenskega literarnega (pesni\xc5\xa1kega) ustvarjanja. Mnogi avtorji so zadnje verze te pesmi navajali kot primer Devove samokriti\xc4\x8dnosti in njegovo lastno spoznanje (pesni\xc5\xa1ke) nesposobnosti. A Koruza trdi, da je tak\xc5\xa1no razlaganje zadnje kitice pesmi krivi\xc4\x8dno in da se je Dev zavedal predvsem svoje \xc5\xa1ibkosti pri ustvarjanju grozljivega vzdu\xc5\xa1ja in rabi onomatopoije pri ustvarjanju te pesmi. Grozljivo vzdu\xc5\xa1je in onomatopoija sta tipi\xc4\x8dna za predromantiko in prav z onomatopoijo je Dev "na\xc5\xa1el najbolj neposreden stik s predromantiko."\n_START_SECTION_\nDevove pesmi v \xc4\x8detrtem zvezeku Pisanic\n_START_PARAGRAPH_\nZvezek ni iz\xc5\xa1el. Po Pohlinovi smrti ga je Kopitar odkupil, nato so ga nekaj \xc4\x8dasa hranili v ljubljanski licejski knji\xc5\xbenici, danes pa si ga je mo\xc4\x8d ogledati v rokopisnem oddelku Narodne in univerzitetne knji\xc5\xbenice. Ker se je pri izdaji prve razli\xc4\x8dice zvezka zataknilo, je Dev pripravil skraj\xc5\xa1an rokopis (ta je vseboval bolj ali maj predelane pesmi iz prve razli\xc4\x8dice zvezka); kljub temu Pisanice niso iz\xc5\xa1le.\n_START_SECTION_\nSadovolne Jetnik\n_START_PARAGRAPH_\nZadovolni jetnik (Zadovolne jetnik) Janeza Damascena Deva je del rokopisnega gradiva za \xc4\x8detrti zvezek Pisanic. Lirski subjekt pesmi je jetnik, ki pa ni obupan in razo\xc4\x8daran nad svojo usodo, temve\xc4\x8d je, kakor pravi \xc5\xbee naslov pesmi, zadovoljen in na zabaven na\xc4\x8din razlaga o prednostih zaporni\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. Spodbudo za pesem je avtor najverjetneje dobil pri Vodnikovem Zadovolnem Kranjcu. Najti je mogo\xc4\x8de kar nekaj vzporednic s to Vodnikovo pesmijo, ne moremo pa trditi, da je pesem parodija Zdovoljnega Kranjca. Pesem sestavljajo \xc5\xa1tiri kitice, vsaka kitica ima sedem verzov. Lino Legi\xc5\xa1a je pesem opredelil kot pesem vlo\xc5\xbenico s pavlihovskim junakom, ki "[...] humoristi\xc4\x8dno prevra\xc4\x8da vrednote svojega zgleda, ne da bi se ravno nor\xc4\x8devala iz njega, ampak da bi na zabaven na\xc4\x8din pokazala vire zadovoljnosti tudi tam, kjer bi pri\xc4\x8dakovali tarnanje." Dev je bil menih, zato je moral \xc4\x8dutiti neke vrste povezanost, sorodnost z jetnikom, z njegovo nenavezanostjo na skrbi in tegobe zunanjega oziroma dru\xc5\xbeinskega sveta.'