b'\n_START_ARTICLE_\nKarlisti\xc4\x8dne vojne\n_START_PARAGRAPH_\nKarlisti\xc4\x8dne vojne (\xc5\xa1pansko Guerras Carlistas) predstavljajo serijo dr\xc5\xbeavljanskih spopadov v \xc5\xa0paniji v 19. stoletju. Glavni vzrok za vojne je bilo nasledstveno vpra\xc5\xa1anje po smrti Ferdinanda VII., ki je umrl brez mo\xc5\xa1kih potomcev. Poleg tega pa je \xc5\xa1lo tudi za ideolo\xc5\xa1ko nasprotovanje med liberalci in konzervativci. Karlisti so namre\xc4\x8d zagovarjali tradicionalno absolutisti\xc4\x8dno monarhijo in katoli\xc5\xa1ko vero. To vidimo tudi v njihovem sloganu, ki se je glasil:\xc2\xa0\xc2\xbbBog, domovina, kralj\xc2\xab. S tem so predstavljali najve\xc4\x8djo opozicijsko stranko liberalizmu, ki je v tem obdobju postajal vedno pomembnej\xc5\xa1i. Center njihovega delovanja so predstavljale predvsem province na severu \xc5\xa0panije, kot sta Baskija in Navarra, pomemben pa je bil tudi sever Katalonije. Iz tega sledi, da je imelo gibanje Karlistov tudi pomemben regionalni zna\xc4\x8daj, saj iz teh vojn izhajajo tudi za\xc4\x8detki baskovskega in katalonskega separatizma.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nKralj Ferdinad VII (1784\xe2\x80\x931833) je bil poro\xc4\x8den kar \xc5\xa1tirikrat, a v nobenem zakonu ni dobil mo\xc5\xa1kega potomca. Vse do leta 1830 je bil sploh brez naslednika, nato pa mu je \xc4\x8detrta \xc5\xbeena Marija Kristina Burbonska rodila h\xc4\x8der Izabelo, princeso Asturije. Kralj je zato leta 1830 razglasil Pragmati\xc4\x8dno sankcijo, s katero je ukinil nasledstveno pravilo iz leta 1713, ki ga je razglasil Filip V. Ta zakon je prepovedoval, da bi \xc5\xbeenska potomka lahko nasledila kralja na prestolu. S tem, ko je Ferdinand za svojo naslednico imenoval svojo h\xc4\x8der, je spro\xc5\xbeil upor svojega brata Karla Marie Isidra, ki je do tedaj veljal za edinega legitimnega naslednika in kateremu so se pridru\xc5\xbeili zagovorniki tradicije in nasprotniki liberalizma. Po Ferdinandovi smrti leta 1833 je oblast v imenu Izabele, ki je bila stara komaj tri leta, prevzela njena mati Marija Kristina._NEWLINE_Vnel se je boj med tistimi, ki so za bodo\xc4\x8do kraljico priznavali Izabelo in karlisti, ki so \xc5\xbeeleli, da prestol zasede Karl Mar\xc3\xada Isidro. Na strani karlistov so se bojevali zagovorniki absolutizma in tradicije. Stranko so sestavljali ve\xc4\x8dinoma obubo\xc5\xbeani lastniki majhnih posesti in obrtniki, ki so ve\xc4\x8dinoma prihajali iz ruralnih obmo\xc4\x8dij. Pridru\xc5\xbeil pa se jim je tudi manj\xc5\xa1i del duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine in plemstva. Podporniki Izabele in Marije Kristine t.i. Izabelinci pa so bili predvsem liberalni intelektualci, ki so izhajali iz urbanih obmo\xc4\x8dij in so predstavljali bur\xc5\xbeoazijo in ve\xc4\x8dji del plemstva. Med obema nasprotnima stranema so se razvili trije oboro\xc5\xbeeni konflikti, ki se imenujejo karlisti\xc4\x8dne vojne.\n_START_SECTION_\nPrva karlisti\xc4\x8dna vojna (1833\xe2\x80\x931839)\n_START_PARAGRAPH_\nPrva karlisti\xc4\x8dna vojna je trajala skoraj 7 let in s konflikti preplavila skoraj celotno \xc5\xa1pansko ozemlje. Za\xc4\x8dela se je z uporom karlistov v Navarri in Baskiji. Kmalu so zavzeli obse\xc5\xbena ruralna obmo\xc4\x8dja, med tem ko so razvita urbana mesta kot so Vitoria, Pamplona, San Sebastian in Bilbao ostala na strani zaveznikov kraljice in liberalizma. Sprva so spopadi potekali z gverilskim bojevanjem, nato pa sta generala Zumalac\xc3\xa1rregui in Cabrera organizirala pravo vojsko na baskovsko-navarrskem in katalonsko-aragonskem obmo\xc4\x8dju._NEWLINE_Karl Mar\xc3\xada Isidro se je postavil na \xc4\x8delo vojske z namenom osvojiti Madrid, kar pa mu ni uspelo kljub podpori Prusije, Avstrijskega cesarstva in Rusije. Po smrti generala Zumalac\xc3\xa1rreguija med obleganjem Bilbaa leta 1835 se je za\xc4\x8del resnej\xc5\xa1i liberalni protinapad. Imeli so podporo Francije, Anglije in Portugalske. Najpomembnej\xc5\xa1i general na strani liberalcev je bil Espartero. Njegovi uspehi so zaznamovali zadnjo etapo (1836-1839) prve vojne. Bil je zmo\xc5\xbeen skleniti dogovor o miru s karlisti\xc4\x8dnim generalom Maroto. Leta 1939 sta podpisala Vergarsko konvencijo (\xc5\xa1pansko: Convenio de Vergara, baskovsko: Bergarako hitzarmena), ki je omogo\xc4\x8dala ohranitev privilegijev v Baskiji in Navarri ter mo\xc5\xbenost, da so se vojaki karlistov vklju\xc4\x8dili v vojsko liberalcev ali pa mirno od\xc5\xa1li v tujino. V provinci Arrag\xc3\xb3n so se bitke karlistov pod vodstvom Cabrere nadaljevale do njihovega kon\xc4\x8dnega poraza leta 1840._NEWLINE_Leta 1843 je bila Izabela pri 13. letih okronana za kraljico \xc5\xa0panije.\n_START_SECTION_\nDruga karlisti\xc4\x8dna vojna (1846\xe2\x80\x931849)\n_START_PARAGRAPH_\nV tem konfliktu je \xc5\xa1lo v prvi vrsti za vstajo, ki se je zgodila v obdobju najve\xc4\x8djih nestrinjaj med konzervativnimi liberalci, ki so si s podporo Izabeli pridobili mo\xc5\xbenost za obvladovanje oblasti, in med progresivnimi liberalci. Upor je vzniknil v Kataloniji (katalonsko: \xc2\xabguerra dels matiners\xc2\xbb) in je bil hitro ter lahko zadu\xc5\xa1en. Vzrok za konflikt naj bi bila neuspela poroka med Izabelo II. in njenim snubcem, ki je izhajal iz vrst karlistov, Karlom Luisem Borbonskim. Kraljica si je za mo\xc5\xbea izbrala svojega bratranca in vojvodo C\xc3\xa1diza Francisca Asi\xc5\xa1kega Burbonskega. Pravi razlog za drugo karli\xc5\xa1ko vojno oziroma upor pa je bilo dalj\xc5\xa1e obdobje dr\xc5\xbeavne nestabilnosti, saj so \xc5\xa1tevilni politi\xc4\x8dni, ekonomski in socialni konflikti ostali nere\xc5\xa1eni. Od prve karlisti\xc4\x8dne vojske se druga razlikuje predvsem po tehnolo\xc5\xa1kem napredku pri oro\xc5\xbeju.\n_START_SECTION_\nObdobje med 1855 in 1869\n_START_PARAGRAPH_\nMed leti 1855 in 1869 se je zgodila serija manj\xc5\xa1ih karlisiti\xc4\x8dnih uporov. Uporniki so \xc5\xbeeleli, da prestol zasede Karel VI., najstarej\xc5\xa1i sin Karla Marie Isidra, ki se je leta 1845 umaknil iz boja in tako je njegov sin postal karlisti\xc4\x8dni pretendent na prestol. Leta 1868 se je iz Cadiza po celotni \xc5\xa0paniji raz\xc5\xa1irila \xc5\xa1panska revolucija (\xc5\xa1pansko: La Gloriosa ali La Septembrina). Uporniki so zahtevali odstop kraljice Izabele II. in s tem tudi konec burbonske monarhije. Pri tem so bili uspe\xc5\xa1ni in za\xc4\x8del se je \xc5\xa1estletni proces demokratizacije dr\xc5\xbeave (\xc5\xa1pansko: El Sexenio Democr\xc3\xa1tico, 1868\xe2\x80\x931874).\n_START_SECTION_\nTretja karlisti\xc4\x8dna vojna (1872\xe2\x80\x931876)\n_START_PARAGRAPH_\nPo izgonu kraljice so se karlisti uveljavili kot politi\xc4\x8dna organizacija. Toda parlament ni \xc5\xbeelel preve\xc4\x8d tvegati, zato so za novega \xc5\xa1panskega kralja izbrali Amadeja Savojskega iz italijanske kraljeve hi\xc5\xa1e. Kot novi kralj je prisegel leta 1870. Njegovo vladanje je zaznamovala krepitev republikanskega gibanja in aktvni odpori karlistov, zato je leta 1873 odstopil in se vrnil v Italijo. Po volitvah leta 1872 se je za\xc4\x8delo krepiti vladno nasilje proti karlistom. V tej vojni je bil karlisti\xc4\x8dni prestolonaslednik Karel VII. Burbonski. Re\xc5\xa1itev za karliste je videl v voja\xc5\xa1kem spopadu in za\xc4\x8dela se je tretja karlisti\xc4\x8dna vojna. Leta 1875 se je s prihodom Alfonza XII. (sina Izabele II.) za\xc4\x8delo obdobje restavracije burbonske monarhije, kar je pomenilo \xc5\xa1e dodaten udarec za karliste. Vojna se je kon\xc4\x8dala 28 februarja leta 1876 z dokon\xc4\x8dnim voja\xc5\xa1kim porazom karlistov po vsej dr\xc5\xbeavi. Karel VII. je moral zapustiti dr\xc5\xbeavo, karlizem pa se je razdelil na dve veji.'