b'\n_START_ARTICLE_\nVoltaire\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nPisatelj in filozof Fran\xc3\xa7ois-Marie Arouet se je rodil v pari\xc5\xa1ki uradni\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini. \xc5\xa0ele leta 1718 prevzel ime Voltaire, ki je bilo le eno izmed stosedemintridesetih psevdonimov, s katerimi je podpisoval svoja dela. Voltaira \xc5\xa1tejemo med voditelje razsvetljenstva, ki so, kot sta zapisala Marx in Engels, pripravili\xc2\xa0\xc2\xbbv Franciji duhove, da so spo\xc4\x8deli poznej\xc5\xa1o mogo\xc4\x8dno revolucijo\xc2\xab. Voltaire je \xc5\xbee od rane mladosti utele\xc5\xa1al najbistvenej\xc5\xa1e poteze naprednega mi\xc5\xa1ljenja znamenite dobe, saj je \xc5\xbee pri dvajsetih letih slovel kot drzen in duhovit pisec epigramov in pamfletov. Njegov drzen jezik je \xc5\xbealil aristokracijo, s \xc4\x8dimer si je ve\xc4\x8dkrat prislu\xc5\xbeil zapor v Bastilji \xe2\x80\x93 simbolu fevdalnega absolutisti\xc4\x8dnega nasilja. V je\xc4\x8di je dokon\xc4\x8dal prvo dramsko igro\xc2\xa0\xc2\xbbOjdip\xc2\xab\xc2\xa0(Oedipe), ki je utrdila njegov sloves. Iz zloglasne Bastilje je pri\xc5\xa1el kot \xc5\xa1e odlo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i borec za napredek, branilec civilnih svobo\xc5\xa1\xc4\x8din, zagovornik socialnih reform, odlo\xc4\x8den kritik cerkve in dr\xc5\xbeave. Zaradi spora z vitezom Rohanom je moral leta 1726 pobegniti v Anglijo, kjer je med drugim napisal\xc2\xa0\xc2\xbbFilozofska pisma\xc2\xab\xc2\xa0(Lettres philosophiques sur les Anglais, 1733), ki so jih v Londonu izdali pod naslovom Pisma o angle\xc5\xa1kem narodu. Filozofska pisma so v domovini spro\xc5\xbeila burne obsodbe, francoski parlament pa jih je obsodil na grmado. S kratkimi presledki je do leta 1750 \xc5\xbeivel pri ljubici, prijateljici in za\xc5\xa1\xc4\x8ditnici markizi du Ch\xc3\xa2telet na gradu Ch\xc3\xa2teau de Cirey. Z markizo ga je povezovala intelektualna vez in nenaklonjenost do francoskega dvora. Po njeni smrti se je Voltaire preselil v Berlin, na dvor kralja Friderika II., a si je tudi tam z ostrimi \xc5\xbealitvami predsednika tamkaj\xc5\xa1nje Akademije nakopal te\xc5\xbeave. V svojih spisih je ostro polemiziral, se ukvarjal z religijo, filozofijo, zakonodajo, politi\xc4\x8dno ekonomijo, se boril proti zlorabam, nestrpnosti, fanati\xc4\x8dnosti, je po kraj\xc5\xa1em tavanju po nem\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelah leta 1755 prispel v \xc5\xa0vico, kjer si je na francosko-\xc5\xa1vicarski meji postavil bivali\xc5\xa1\xc4\x8de. Napisal je\xc2\xa0\xc2\xbbFilozofski slovar\xc2\xab\xc2\xa0(Dictionnaire philosophique, 1764\xe2\x80\x931777), v katerem je zajel \xc5\xa1tevilna kriti\xc4\x8dna stali\xc5\xa1\xc4\x8da in ideje, s filozofskim romanom\xc2\xa0\xc2\xbbKandid ali optimizem\xc2\xab\xc2\xa0(1759) pa je svoj filozofski in razsvetljenski nazor pribli\xc5\xbeal \xc5\xa1ir\xc5\xa1emu krogu bralcev. Kandid je nastal po pestrih \xc5\xbeivljenjskih izku\xc5\xa1njah v domovini, Angliji in na pruskem dvoru, v \xc4\x8dasu, ko so po Starem in Novem svetu divjale vojne in so se filozofi na vse pretege ukvarjali z doumevanjem sre\xc4\x8de na Zemlji izven dogmati\xc4\x8dnih kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih poti._NEWLINE_Pred smrtjo ga je hotel opat Gauthier vrniti katolicizmu, a je bilo tudi v Voltairovem iz\xc4\x8drpanem telesu dovolj duha, da je ostal trden v svojih deisti\xc4\x8dnih prepri\xc4\x8danjih in v svojem energi\xc4\x8dnem antiklerikalizmu. Februarja leta 1778 se je vrnil v domovino na premiero njegove zadnje tragedije Ir\xc3\xa8ne, a je hudo zbolel. Umrl je 30. maja 1778. Vladajo\xc4\x8di (predvsem cerkveni) sloji niso dovolili, da bi filozofovo truplo le\xc5\xbealo v Parizu, zato je pot v pari\xc5\xa1ki Panteon, zadnje po\xc4\x8divali\xc5\xa1\xc4\x8de najzaslu\xc5\xbenej\xc5\xa1ih Francozov, na\xc5\xa1el \xc5\xa1ele med francosko revolucijo leta 1791.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nOb vseh Voltairovih literarnih in filozofskih delih ne smemo spregledati njegovih pisem (objavljenih je bilo ve\xc4\x8d deset tiso\xc4\x8d), ki pri\xc4\x8dajo o neiz\xc4\x8drpni zakladnici Voltairovega duha, razuma in idej, s svojo raznolikostjo pa, kot pi\xc5\xa1e Van Tieghem,\xc2\xa0\xc2\xbbzajemajo prvo mesto med vsemi korespondencami, ki so se ohranile v katerem koli jeziku. Njegov \xc4\x8dudovito pravilni, jasni in duhoviti stil je tako preprost, da ga lahko razume vsak otrok, in tako slasten, da ob njem u\xc5\xbeivajo prefinjeni izobra\xc5\xbeenci; nih\xc4\x8de ni obilneje zadostil razumu in okusu. Njegov uspeh in vpliv sta bila velikanska; v stoletju razsvetljenstva je bil v vsej Evropi nenehno posneman vzor; njegova mnenja so \xc5\xa1e dolgo \xc4\x8dasa bolj ali manj razumno povzemali voltairjanci vseh de\xc5\xbeel\xc2\xab.'