b"\n_START_ARTICLE_\nCharles-Maurice de Talleyrand-P\xc3\xa9rigord\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nTalleyrand je bil rojen v aristokratski dru\xc5\xbeini. Zaradi po\xc5\xa1kodbe noge v otro\xc5\xa1tvu je bil namesto v tradicionalno voja\xc5\xa1ko \xc5\xa1olo poslan za duhovnika na univerzo Coll\xc3\xa8ge d'Harcourt, kasneje Saint-Sulpice College. Pri tem ga je podprl tudi njegov stric, sicer Reimski nad\xc5\xa1kof. Posve\xc4\x8den je bil leta 1779, leto kasneje pa je \xc5\xbee postal cerkveni predstavnik za francosko krono, leta 1789 pa je s pomo\xc4\x8djo dru\xc5\xbeinskega vpliva postal \xc5\xa1kof v Autunu.\n_START_SECTION_\nFrancoska revolucija\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu francoske revolucije je Talleyrand podprl revolucionarne sile. V letih 1789-91 je bil poslanec tretjega stanu ustavodajne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine in njen predsednik. Sodeloval je pri pisanju Deklaracije o \xc4\x8dlovekovih pravicah. S pomo\xc4\x8djo Mirabeauja je sprejel odlok o sekularizaciji cerkvenih posesti in predlagal nacionalizacijo Cerkve. Po cerkvenem izob\xc4\x8denju s strani pape\xc5\xbea Pija VI. se je odpovedal polo\xc5\xbeaju \xc5\xa1kofa._NEWLINE_Leta 1792 je bil dvakrat neuradno poslan v Veliko Britanijo, da bi jo odvrnil od vojne. Po razglasitvi republike se je Talleyrand zna\xc5\xa1el v Angliji. Zaradi njegovega aristokratskega porekla je Narodni zbor decembra 1792 izdal nalog za njegovo aretacijo. Tudi bivanje v Angliji ni bilo prav mirno; marca 1794 jo je bil tako prisiljen zapustiti in oditi v Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave, kjer je ostal vse do padca jakobincev. Po smrti Robespierra je lobiral v Narodnem zboru in novoustanovljenem Direktoratu za njegov povratek. Njegovo ime je bilo izbrisano iz seznama emigrantov, tako da se je lahko vrnil v Francijo 25. septembra 1796._NEWLINE_Talleyrand je za\xc4\x8del svojo politi\xc4\x8dno kariero pod Napoleonom, s katerim se je zbli\xc5\xbeal v \xc4\x8dasu vojn v severni Italiji 1796-97. Talleyrand je bil proti uni\xc4\x8denju Bene\xc5\xa1ke republike, vendar mu je vseeno \xc4\x8destital po miru z Avstrijo in ukinitvijo Bene\xc5\xa1ke republike. Skupaj z Napoleonovim mlaj\xc5\xa1im bratom Lucienom je bil koristen v coup d'\xc3\xa9tat 18 Brumairea, 1799 in kmalu zatem postal zunanji minister, \xc4\x8deprav se je redko strinjal z Napoleonovo zunanjo politiko. V tem \xc4\x8dasu mu je pape\xc5\xbe odstranil status izob\xc4\x8denca iz Cerkve.\n_START_SECTION_\nFrancosko cesarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nMarca 1804 ga je Napoleon obto\xc5\xbeil sodelovanja pri ugrabitvi in usmrtitvi Vojvoda Enghiena, kot\xc2\xa0\xc2\xbbodmev\xc2\xab\xc2\xa0na usmrtitev Ludvika XVI., ker je te\xc5\xbeil k delegitimizaciji Napoleonovega re\xc5\xbeima. Maja 1804 ga je Napoleon postavil za Velikega komornika. Leta 1806 je postal knez Beneventa. Leta 1807 je Talleyrand po miru v Tilsitu nasprotoval grobemu ravnanju s Prusijo. S tem si je pridobil zaupanje elite evropskih de\xc5\xbeel zunaj Francije. Zaradi opozicijske dr\xc5\xbee v Francosko-Ruski Aliansi se je odpovedal zunanjemu ministrstvu. Na kongresu v Erfurtu leta 1812 ga je Napoleon postavil za predstavnika Francije. Na kongresu je Talleyrand prepri\xc4\x8dal ruskega carja Aleksandra I., da je zavzel odlo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o dr\xc5\xbeo proti Napoleonu in njegovim gro\xc5\xbenjam evropskim dr\xc5\xbeavam. Postal je ruski tajni agent. S francoskim napadom na Rusijo se je dokon\xc4\x8dno raz\xc5\xa1el z Napoleonom, njegove politi\xc4\x8dne kariere pa je bilo konec vse do Napoleonovega padca._NEWLINE_Med samim slu\xc5\xbeenjem Napoleonu je Talleyrand postal zaradi naveli\xc4\x8danosti Napoleonovih rasto\xc4\x8dih ambicij dojemljiv za sprejemanje podkupnin sovra\xc5\xbenih dr\xc5\xbeav v zameno za izdajo Napoleonovih skrivnosti. Tako je postal pla\xc4\x8dan agent Avstrije in Anglije. Zaradi naprotovanja bojnemu pohodu proti \xc5\xa0paniji, za katerega je menil, da je nespameten, ga je Napoleon med drugim postavil pred mar\xc5\xa1ale in ga javno poni\xc5\xbeal.\n_START_SECTION_\nVzpostavitev Burbonov\n_START_PARAGRAPH_\nTalleyrand je bil eden glavnih tvorcev ponovne vzpostavitve Bourbonov na \xc4\x8delu oblasti v Franciji po padcu Napoleona aprila 1814. Kot ministrski predsednik je bil na kongresu na Dunaju glavni pogajalec francoskega kralja Ludvika XVIII., prav tako podpisnik predhodnjega mirovnega sporazuma v Parizu. Delno je bila tudi njegova zasluga, da so bili pogoji sporazuma dokaj prizanesljivi do Francije. Na kongresu je s pomo\xc4\x8djo \xc5\xa0panije dosegel, da so lahko odlo\xc4\x8dale tudi manj\xc5\xa1e dr\xc5\xbeave poleg velikih \xc5\xa1tirih. Talleyrand je uspel dose\xc4\x8di, da je Francija ostala v mejah pred napoleonskimi vojnami in to brez od\xc5\xa1kodnine._NEWLINE_Napoleonov povratek v Francijo leto kasneje in poznej\xc5\xa1i poraz v stotih dnevih je bil poraz za njegove diplomatske zmage; naslednji mirovni dogovor je bil precej manj prizanesljiv. Talleyrand je odstopil s polo\xc5\xbeaja 26. septembra 1815, kasneje pa se omejil na vlogo 'starej\xc5\xa1ega dr\xc5\xbeavnika'. Ob prevzemu oblasti kralja Ludvika-Filipa v julijski revoluciji 1830 je postal ambasador v Veliki Britaniji (1830-1834). V tej vlogi si je prizadeval za okrepitev legitimnosti kraljevega re\xc5\xbeima in predlagal delitveni na\xc4\x8drt za Belgijo oz. Nizozemsko._NEWLINE_Proti koncu svojega \xc5\xbeivljenja je Talleyrand zopet postal veren. Umrl je 17. maja 1838 in bil pokopan na svojem gradu Valen\xc3\xa7ayu._NEWLINE_V francoski miniseriji o Napoleonu ga je igral John Malkovich."