b'\n_START_ARTICLE_\nRagnar Granit\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini \xc5\xa1vedskega porekla v kraju Vantaa blizu Helsinkov na Finskem. \xc5\xa0olal se je v Helsinkih, kamor se je preselila njegova dru\xc5\xbeina in se leta 1919 vpisal na tamkaj\xc5\xa1njo univerzo. \xc5\xa0e kot dijak je sodeloval v Finski osamosvojitveni vojni in bil tudi odlikovan. Odlo\xc4\x8dil se je za \xc5\xa1tudij eksperimentalne psihologije, \xc4\x8demur je po nasvetu strica dodal \xc5\xa1e medicino. Magistriral je leta 1923._NEWLINE_\xc5\xbde med \xc5\xa1tudijem medicine se je pri\xc4\x8del ukvarjati z vidnim sistemom \xc5\xbeivali; ko je spoznal, da bi mu lahko fiziologija dala bolj\xc5\xa1o podlago za to delo kot psihologija, je sprejel mesto demonstratorja na Fiziolo\xc5\xa1kem in\xc5\xa1titutu univerze. Naziv doktorja medicine je pridobil leta 1927, dve leti kasneje pa je postal docent fiziologije. Medtem se je eno leto izpopolnjeval v Sherringtonovem laboratoriju v Oxfordu, kamor se je vrnil \xc5\xa1e med letoma 1932 in 1933 s podporo Rockefellerjevega sklada. Med letoma 1929 in 1931 je na povabilo Detleva Bronka deloval na Univerzi Pensilvanije v ZDA._NEWLINE_Po vrnitvi na Finsko je leta 1935 postal profesor fiziologije. Ko je izbruhnila zimska vojna med Finsko in Sovjetsko zvezo, je dobil zdravni\xc5\xa1ko zadol\xc5\xbeitev v treh oto\xc5\xa1kih ob\xc4\x8dinah v Baltskem morju, kar je vklju\xc4\x8devalo tudi opori\xc5\xa1\xc4\x8da na teh otokih. Leta 1940, po koncu vojne, je bil povabljen na Univerzo Harvard in \xc5\xa1vedski Karolinski in\xc5\xa1titut. Odlo\xc4\x8dil se je za selitev v Stockholm, kar mu je zaradi \xc5\xa1vedske nevtralnosti omogo\xc4\x8dilo razmeroma mirno nadaljevanje raziskav. Pridobil je \xc5\xa1vedsko dr\xc5\xbeavljanstvo, poleg katerega je obdr\xc5\xbeal tudi finsko. Po drugi svetovni vojni je in\xc5\xa1titut njegov laboratorij spremenil v oddelek in zanj zgradil nove prostore. Od leta 1946 dalje je njegove raziskave neposredno financiralo Ministrstvo za izobra\xc5\xbeevanje. Kot \xc4\x8dastni profesor se je upokojil leta 1967.\n_START_SECTION_\nRaziskovalno delo\n_START_PARAGRAPH_\nNjegovo zgodnje delo je navdihnila teorija Ram\xc3\xb3na y Cajala o o\xc4\x8desni mre\xc5\xbenici kot\xc2\xa0\xc2\xbbpravem \xc5\xbeiv\xc4\x8dnem sredi\xc5\xa1\xc4\x8du\xc2\xab. Na Univerzi Pensilvanije je raziskoval vpliv jakosti svetlobe in velikosti osvetljenega obmo\xc4\x8dja mre\xc5\xbenice na fuzijsko frekvenco, tj. frekvenco utripanja, pri kateri oko zazna dva svetlobna bliska kot enega. Leta 1930 sta s Harperjem ugotovila, da frekvenca nara\xc5\xa1\xc4\x8da z logaritmom osvetljenega obmo\xc4\x8dja, kar po njima imenujemo Granit-Harperjev zakon. Po vrnitvi v Helsinke se je posvetil elektrofiziolo\xc5\xa1kim meritvam mre\xc5\xbenice, saj je bil mnenja, da opazovani pojavi izvirajo v mre\xc5\xbenici. V ta namen je razvil tudi primerne oja\xc4\x8devalnike in merilne priprave. V Oxfordu so si s kolegi medsebojno merili elektroretinograme (ERG) - sumari\xc4\x8dne elektri\xc4\x8dne pojave na mre\xc5\xbenicah, kasneje pa se je lotil sistemati\xc4\x8dne analize komponent ERG-ja ma\xc4\x8djega o\xc4\x8desa in njihove primerjave s pro\xc5\xbeenjem o\xc4\x8desnega \xc5\xbeivca._NEWLINE_S sistemati\xc4\x8dnim preu\xc4\x8devanjem lastnosti odziva mre\xc5\xbenice je nadaljeval po selitvi v Stockholm. Meril je adaptacijo in ob\xc4\x8dutljivost razli\xc4\x8dnih tipov \xc4\x8depnic na razli\xc4\x8dne valovne dol\xc5\xbeine svetlobe ter pro\xc5\xbeenje ganglijskih celic v mre\xc5\xbenici._NEWLINE_V kasnej\xc5\xa1i karieri se je preusmeril na \xc5\xbeiv\xc4\x8dne procese, ki igrajo vlogo pri motoriki. V hrbtenja\xc4\x8di je s tehnikami, ki jih je razvil, meril pro\xc5\xbeenje akcijskih potencialov, s \xc4\x8demer preu\xc4\x8deval medsebojno ekscitacijo in inibicijo udele\xc5\xbeenih nevronov, pomembno za nadzor gibov.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoje delo je poleg Nobelove nagrade prejel ve\xc4\x8d priznanj. Izvoljen je bil za tujega \xc4\x8dlana Kraljeve dru\xc5\xbebe iz Londona in ve\xc4\x8d akademij ter strokovnih zdru\xc5\xbeenj. Med letoma 1963 in 1965 je deloval kot predsednik Kraljeve \xc5\xa1vedske akademije znanosti.'