b'\n_START_ARTICLE_\nVrba (Gregor Strni\xc5\xa1a)\n_START_SECTION_\nZunanjeformalne zna\xc4\x8dilnosti pesmi\n_START_PARAGRAPH_\nPesem je sestavljena iz petih sklopov ( I, II, III, IV, V). Vsak sklop ali razdelek je sestavljen iz treh kitic. Vsaka kitica je sestavljena iz \xc5\xa1tirih verzov ali vrstic. V prvem sklopu pesmi Vrba imamo pojav rim: umrla - vrba, reki - kletki, \xc5\xa1umi - stoji, \xc4\x8darovnija - ubija, neba - pokon\xc4\x8da. Imamo tudi primerke asonanc: v drugem verzu druge kitice:\xc2\xa0\xc2\xbbv lastni lepi listni kletki\xc2\xab\xc2\xa0in pa v zadnjem verzu zadnje kitice:\xc2\xa0\xc2\xbbnikdar ni\xc4\x8d ne pokon\xc4\x8da\xc2\xab._NEWLINE_Kontaktna smer lirskega subjekta je naravnana do\xc2\xa0\xc2\xbbtebe\xc2\xab\xc2\xa0, \xc5\xbeenskega spola in do vrbe. \xc4\x8cas je abstrakten.\n_START_SECTION_\nNotranjeformalne zna\xc4\x8dilnosti pesmi\n_START_PARAGRAPH_\nLirski subjekt se obra\xc4\x8da do \xc5\xbeenske osebe, do tako imenovane\xc2\xa0\xc2\xbbtebe\xc2\xab. Pesem se za\xc4\x8dne s paralelizmom, ki je zgrajen na prav poseben na\xc4\x8din. Gre seveda tudi za paralelizem na vsebinski ravni - glede besede umrla - umrla, ampak tudi za paralelizem na ravni sklepanja. Tudi to sklepanje je dokaj neobi\xc4\x8dajno, lahko re\xc4\x8demo, da je paradoksno. Saj pesnik trdi nekaj, kar je v nasprotju z vsakdanjo resni\xc4\x8dnostjo vedenja o smrti in \xc5\xbeivljenju \xc5\xbeivih bitij, predmetov, stvari...Lahko re\xc4\x8demo tudi, da je podobno sklepanjem, ki jih delajo otroci. Glasi se namre\xc4\x8d takole:\xc2\xa0\xc2\xbbTi ne bo\xc5\xa1 nikoli umrla,/ ker tudi vrba ne umre.\xc2\xab\xc2\xa0Lirski subjekt opredeljuje svoje razmerje do bivanjskega vpra\xc5\xa1anja, v tem primeru vpra\xc5\xa1anja o smrti in \xc5\xbeivljenju. Vemo namre\xc4\x8d, da v stvarnem \xc5\xbeivljenju je stvarem, \xc5\xbeivalim, \xc4\x8dloveku... namenjena biolo\xc5\xa1ka smrt. Dolo\xc4\x8den individuum premine, ko prenehajo njegove biolo\xc5\xa1ke funkcije in dolo\xc4\x8deno drevo na primer umre, ko opazimo, da ve\xc4\x8d ne ozeleni, se veje za\xc4\x8dno su\xc5\xa1iti in podobno. Lirski subjekt pa ne priznava tega biolo\xc5\xa1kega spoznanja \xc4\x8dloveka, ampak zatrjuje ravno obratno, da\xc2\xa0\xc2\xbbti ne bo\xc5\xa1 nikoli umrla,/ ker tudi vrba ne umre.\xc2\xab\xc2\xa0Govora je torej o metafori nesmrtnosti. To stanje konkretizira tretja in \xc4\x8detrta vrstica, v katerih lirski subjekt opredeljuje nevidno \xc5\xbeivljenje stvari, predmetov in oseb, ki temelji na \xc4\x8dlovekovi zavesti, njegovem spominu.\xc2\xa0\xc2\xbbTu neko\xc4\x8d je stala vrba,/ pravi kdo in gre naprej.\xc2\xab\xc2\xa0V tej vrstici se lirski subjekt obrne do\xc2\xa0\xc2\xbbnekoga\xc2\xab, ki mimobe\xc5\xbeno omeni, da je na dolo\xc4\x8denem mestu neko\xc4\x8d stala vrba. Njena fizi\xc4\x8dna navzo\xc4\x8dnost je prenehala, obstaja le \xc5\xa1e v spominu posameznika. Ta subjektivizem pa s tem preide v objektivno realnost.'