b'\n_START_ARTICLE_\nMichel de Montaigne\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nMontaigne je bil sin o\xc4\x8deta trgovca, ki pa je opustil ta poklic in si s premo\xc5\xbeenjem kupil funkcijo okrajnega kraljevega uradnika ter s tem pripadajo\xc4\x8di plemi\xc5\xa1ki naziv. Priimek\xc2\xa0\xc2\xbbMontagnie\xc2\xab\xc2\xa0je prevzel po lokalnem gradu, ki ga je prenovil. Sinu je priskrbel zelo strogo vzgojo in kvalitetno izobrazbo. Med drugim je zaposlil izobra\xc5\xbeeno slu\xc5\xbeni\xc4\x8dad in od nje zahteval, da se s sinom pogovarja samo v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini. V skladu s te\xc5\xbenjo, da bi uradni\xc5\xa1ko funkcijo, ga je usmeril v \xc5\xa1tudij prava. Po \xc5\xa1tudiju se je poro\xc4\x8dil z o\xc4\x8detovo finan\xc4\x8dno pomo\xc4\x8djo zaposlil kot svetovalec vrhovnega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da v okrajnem najpomembnej\xc5\xa1em mestu Bordeauxu. Leta 1565 se je poro\xc4\x8dil. Od \xc5\xa1estih h\xc4\x8dera je otro\xc5\xa1tvo pre\xc5\xbeivela zgolj ena. Po smrti o\xc4\x8deta je osvobojen vseh obvez in prepri\xc4\x8dan o zagotovljenih sredstvih pre\xc5\xbeivljanja leta 1570 prodal uradni\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo in se umaknil v doma\xc4\x8di grad, kjer je naslednjih deset let pre\xc5\xbeivel v samoti svoje knji\xc5\xbenice, vendar je \xc5\xa1e naprej opravljal usluge za sodi\xc5\xa1\xc4\x8de v Bordeauxu. V tem desetletnem obdobju je napisal\xc2\xa0\xc2\xbbEseje\xc2\xab, ki jih je objavil leta 1580.\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nMichel Eyquem de Montaigne, ali kraj\xc5\xa1e le Michel de Montaigne, je bil francoski filozof ter pisatelj, predstavnik francoskega renesan\xc4\x8dnega humanizma. Rojen je bil med enajsto uro in poldnevom zadnjega februarskega dne leta 1533. Njegov o\xc4\x8de Pierre Eyquem je bil prvi \xc4\x8dlan rodbine nekdanjih bordeauxskih trgovcev rojen na gradu Montaingne. Michel je ime gradu kasneje v \xc5\xbeivljenju prevzel kot priimek. Njegova vzgoja in \xc5\xa1olanje sta potekala pod budnim o\xc4\x8desom njegovega o\xc4\x8deta, ki je skrbel, da je Michel \xc5\xbeivel v udobju, kakr\xc5\xa1no si je dru\xc5\xbeina le lahko privo\xc5\xa1\xc4\x8dila.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0olanje\n_START_PARAGRAPH_\nPo rojstvu so malega Montaigna oddali v nego v vasico Papessus, od koder so ga kmalu spet vzeli nazaj domov. Kmalu po tem, ko se je nau\xc4\x8dil materinega jezika, mu je o\xc4\x8de najel zasebnega u\xc4\x8ditelja, nem\xc5\xa1kega porekla. Z Montaignom se je sporazumeval le v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini, de\xc4\x8dek pa je tako \xc5\xbee v otro\xc5\xa1tvu osvojil ta jezik, ki mu je v \xc5\xbeivljenju slu\xc5\xbeil bolje kot materin\xc5\xa1\xc4\x8dina. Ko mu je bilo \xc5\xa1est let, ga je o\xc4\x8de poslal v guyenneski kolegij, kjer se je odvadil latin\xc5\xa1\xc4\x8dine, v kolegiju u\xc4\x8dena gr\xc5\xa1\xc4\x8dina pa mu ni bila najljub\xc5\xa1a. Tako mu je \xc5\xa1tudij v gimnaziji, kot navaja sam, prinesel ve\xc4\x8d \xc5\xa1kode kot koristi. Pri trinajstih letih je tako zapustil gimnazijo in se leta 1549 domnevno posvetil \xc5\xa1tudiju prava v Toulousu.\n_START_SECTION_\nMladostno obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nPri dvajsetih letih, leta 1554, je mladi Montaigne nasledil svojega o\xc4\x8deta na mestu svetovalca na dav\xc4\x8dnem sodi\xc5\xa1\xc4\x8du v Perigueuxu, saj je bil isto leto njegov o\xc4\x8de izvoljen za \xc5\xbeupana. isto leto je s privolitvijo svojega fevdnega gospoda, tamkaj\xc5\xa1njega nad\xc5\xa1kofa, utrdil in prenovil rojstni dvorec. Ko so kasneje dav\xc4\x8dno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de ukinili, se je Michel zaposlil kot svetovalec bordeauxskega parlamenta oz. vrhovnega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da. Tam je delal vse do leta 1570, nato pa je svoje delovno mesto prodal, ter se za\xc4\x8del zadr\xc5\xbeevati v prostorih svojega gradu._NEWLINE_V mladostnem obdobju je spoznal Etienna de la Boetieja, ki je bil izredno nadarjen u\xc4\x8denjak. Njuno prijateljstvo je pustilo velik pe\xc4\x8dat mlademu Michelu. vendar pa jima prijateljstvo na \xc5\xbealost ni bilo usojeno, kajti La Boetie je umrl mlad, leta 1563. Montaigne pa mu je posvetil esej O prijateljstvu. Prav tako je v tem obdobju ve\xc4\x8dkrat odpotoval v Pariz kot svetovalec parlamenta ter je med letoma 1561 in 1562 tam pre\xc5\xbeivel celih 7 mesecev. V tem \xc4\x8dasu se je zaprisegel katoli\xc5\xa1ki veri, kraj\xc5\xa1i \xc4\x8das je pre\xc5\xbeivel tudi v Rimu._NEWLINE_Leta 1565 se je poro\xc4\x8dil s Fran\xc3\xa7oise de la Chassaigne, nekaj let kasneje pa mu je umrl ljubljeni in spo\xc5\xa1tovani o\xc4\x8de. Tako je Montaigne kot prvorojenec podedoval o\xc4\x8detovo posest, grad Montaigne. Na o\xc4\x8detovo pobudo je prevedel Theologie naturelle, delo Raymonda Senbonda, ki jo je nato objavil leta 1569. Nato je \xc5\xa1e dvakrat obiskal Pariz; prvi\xc4\x8d, da je odjavil dela pokojnega prijatelja La Boetija, ter drugi\xc4\x8d, da je na pobudo kralja Karla IX. prejel odlikovanje redu sv. Mihaela.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1e obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nMontaigne se je nato kljub ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8di karieri zaprl za zidove svojega novo pridobljenega posestva, kjer se je intenzivno posvetil \xc5\xa1tudiju in predvsem premi\xc5\xa1ljevanju. Temu pri\xc4\x8da tudi napis v njegovi privatni knji\xc5\xbenici, ki ga je dal napisati 28. februarja leta 1571, na svoj osemintrideseti rojstni dan, ki govori o tem, kako se je naveli\xc4\x8dal izkori\xc5\xa1\xc4\x8danja v javnih slu\xc5\xbebah ter da upa, da mu je ostalo \xc5\xa1e dovolj \xc5\xbeivljenja, da bi dokon\xc4\x8dno prenovil grad ter se odpo\xc4\x8dil in prepustil premi\xc5\xa1ljevanju. Prebirati je za\xc4\x8del knji\xc5\xbenico, ki se je nahajala v grajskem stolpu, knji\xc5\xbeico po knji\xc5\xbeico, in sicer bolj za zabavo kot za namene \xc5\xa1tudiranja. Prebiral je zgodovinske kronike ter posebno rad posegal po pesnikih, kot so Vergil, Horac, Katul, Properc, in mnogo drugih. Zapisoval si je misli, ki so se mu porodile ob prebiranju, in tako so po\xc4\x8dasi nastajala prva poglavja njegovega najve\xc4\x8djega dela, Esejev._NEWLINE_Montaigne na za\xc4\x8detku sicer ni imel namena pisati filozofskih del, vendar pa je nanj mo\xc4\x8dno vplival izid Oeuvres morales de Plutarque (Plutarhova moralna dela), ki jih je iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine v franco\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedel Jacques Amyot. To je navdihnilo Montaigna, ki si je \xc5\xbeelel posnemati Plutarha. Veliko besedo pri navdihu za pisanje pa je imela tudi bolezen, za katero je trpel Montaigne, in sicer \xc5\xbeol\xc4\x8dni kamni, saj se je tako \xc5\xa1e bolj poglabljal vase. Pisanje je postajalo vse bolj pomembno v Montaignevem \xc5\xbeivljenju, vi\xc5\xa1ek pa je doseglo leta 1578, ko se je dokon\xc4\x8dno odlo\xc4\x8dil izdati zbirko esejev, ki je nato dokon\xc4\x8dno iz\xc5\xa1la leta 1580._NEWLINE_Leto 1572 ozna\xc4\x8dujemo kot leto prvih Montaignovih del, nato pa je sledil osemletni premor, v katerega \xc4\x8dasu je Montaigne vpijal znanje, misli in ideje knjig ter samega sebe. Vseeno pa obdobje ni potekalo nemoteno, saj je mora filozof ve\xc4\x8dkrat pose\xc4\x8di v javne zadeve takratnega \xc4\x8dasa. Tako je bil leta 1574 prisiljen podati navodila za obrambo Bordeauxa pred protestanti vojvodi Montpensieru. Med leti 1574 ter 1575 se je nato spet zadr\xc5\xbeeval v Parizu, leta 1580 je bil pri\xc4\x8da tudi obleganju mesteca La Fere. Prav tako se je leta 1580 skupaj z bratom Bertrandom ter nekaj bli\xc5\xbenjimi prijatelji odpravil na popotovanje do italije preko Nem\xc4\x8dije in \xc5\xa0vice. Medtem je pial Dnevnik, ki je poleg Esejev edino besedilo, ki je plod zgolj Montaignovega dela. V \xc4\x8dasu poti proti domu so ga v doma\xc4\x8dem Bordeauxu izvolili za \xc5\xbeupana, to dol\xc5\xbenost pa so mu za \xc5\xa1e nadaljnja \xc5\xa1tiri leta naklonili leta 1583._NEWLINE_Julija 1585 je v mestecu izbruhnila kuga, zato se je Montaigne z dru\xc5\xbeino umikal iz kraja v kraj, na koncu pa je pristal na doma\xc4\x8dem grajskem posestvu, kjer se je ponovno lahko posvetil delu. Dve leti kasneje se je Montaigne ponovno zna\xc5\xa1el v Parizu, kjer je prisko\xc4\x8dil na pomo\xc4\x8d pri begu kralja Henrika III., za kar so ga po vrnitvi v mesto zaprli v politi\xc4\x8dni zapor Bastilla, iz katerega so ga po zaslugi uradnikov tudi kmalu izpustili. Zadnja \xc5\xa1tiri leta svojega \xc5\xbeivljenja je pre\xc5\xbeivel spokojno, zatopljen v svoje delo. Pripravljal je ponovno izdajo Esejev, ki je na \xc5\xbealost ni do\xc4\x8dakal, saj je umrl 13. septembra leta 1592, v dvainpetdesetem letu starosti.\n_START_SECTION_\nVpliv in pomen\n_START_PARAGRAPH_\nMontaigne je bil pionir esejisti\xc4\x8dnega izra\xc5\xbeanja mislecev in eseja samega. To je subjektivna pol literarna zvrst, ki omogo\xc4\x8da pozitivno ali negativno kritiko dolo\xc4\x8dene teme, analizo stvarnosti z osebno noto, ki da bralcu razmi\xc5\xa1ljati ter spodbudi njegovo razmi\xc5\xa1ljanje in ustvarjanje lastnega mnenja. Je odprt za dialoge, druga\xc4\x8dna mnenja, ter bralca ne zavezuje k strinjanju. S subjektivnim dvomom (skepso) je bil predhodnik Descartesovega metodi\xc4\x8dnega dvoma, saj se zana\xc5\xa1a na sposobnosti \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega lastnega uma in intelekta in ne na avtoriteto._NEWLINE_Na njegovo delo je vplivalo kar nekaj predhodnih filozofov, kot so na primer Sokrat ali Erazem Rotterdamski s svojim delom Adagia. Najbolj pa je nanj slogovno in snovno vplival Plutarh, katerega Montaigne v Esejih citira ve\xc4\x8d kot petstokrat.\n_START_SECTION_\nEseji\n_START_PARAGRAPH_\nRenesan\xc4\x8dni miselni tokovi se zrcalijo v Montaignovih esejih, knji\xc5\xbeevni vrsti, ki ima svoj izvor prav pri njem._NEWLINE_Esej je prvotno pomenil razpravo ne glede na njeno vsebino ali obseg, za katero je bilo zna\xc4\x8dilno, da je bila pisana v nevezani besedi in v razumljivem stilu. Danes je pojem eseja o\xc5\xbeji in pomeni knji\xc5\xbeevno prozo, sorodno znanstveni razpravi ali \xc4\x8dlanku, po tematiki pa je lahko razli\xc4\x8dnih vsebin (biografija, zgodovina, filozofija, politika, kjni\xc5\xbeevnost ...)._NEWLINE_Eseji, ki jih je Montaigne pisal od leta 1572 do smrti leta 1592, zrcalijo vse faze njegovega filozofskega mi\xc5\xa1ljenja, zlasti, ker jih ni nikdar popravljal, temve\xc4\x8d vedno znova dodajal nove misli in spoznanja. Tako se zasledijo tri faze Montaignovih tekstov, to so stoicizem, skepticizem ter njegova lastna filozofija, ki temelji na neposredni \xc5\xbeivljenjski izku\xc5\xa1nji._NEWLINE_Od za\xc4\x8detnega stoicizma preko vmesnega skepticizma je Montaigna pot vodila do lastne, povsem osebne filozofije, ki je temeljila na neposredni \xc5\xbeivljenjski izku\xc5\xa1nji. Montaigne je med vsemi filozofi tistega \xc4\x8dasa renesan\xc4\x8dno miselnost in na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja v svojih delih najbolj \xc5\xa1iroko in mnogostrano zajel, saj se je v svojih razmi\xc5\xa1ljanjih dotaknil skoraj vsake \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke lastnosti in dejavnosti. \xc4\x8ce bi strnili njegove misli v glavna na\xc4\x8dela, ki jih je imel Montaigne pred o\xc4\x8dmi, bi bila: prou\xc4\x8devanje samega sebe, prilagoditev dolo\xc4\x8dene morale lastni naravi, svoboda vesti in svoboda volje. Avtoritativno moralo srednjega veka je sku\xc5\xa1al nadomestiti z moralo, ki naj bi jo \xc4\x8dlovek sam sprejel po svobodni presoji, torej z moralo \xc5\xbeivljenjske radosti, ki je izraz resni\xc4\x8dne \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke modrosti. Montaigne je menil, da je smisel \xc5\xbeivljenja sre\xc4\x8da, v imenu katere je zavrgel vse brezkoristne, toge filozofske sisteme in teorije, ki \xc5\xbeivljenja ne laj\xc5\xa1ajo. Sre\xc4\x8do si mora \xc4\x8dlovek najti v samemu sebi, tako da samega sebe spozna ter uredi svoje \xc5\xbeivljenje razumno in v skladu s svojo naravo, pri \xc4\x8demer pa se mora podrediti zgolj lastni vesti, hkrati pa ukrotiti svojo voljo in strasti.\n_START_SECTION_\nStoicizem\n_START_PARAGRAPH_\nSprva se je Montaigne pod vplivom branja Senekovih "Pisem Luciliju" in Lukanovih "Pharsalia" priznaval za stoika; navdu\xc5\xa1eval se je ob velikih anti\xc4\x8dnih zgledih poguma in velikodu\xc5\xa1ja, ob\xc4\x8dudoval je juna\xc5\xa1ko smrt Katona Uli\xc4\x8dana ter priporo\xc4\x8dal ravnodu\xc5\xa1nost spri\xc4\x8do trpljenja in smrti. Vendar stroga stoi\xc4\x8dna doktrina, ki je zahtevala od \xc4\x8dloveka skrajni napon volje, Montaignu ni bila po du\xc5\xa1i. \xc5\xbde v prvi dobi njegovega pisanja se najdejo misli, ki nam pisca predstavijo kot vedrega brezskrbne\xc5\xbea in nasladne\xc5\xbea, skratka kot \xc4\x8dloveka, ki je zelo blizu renesan\xc4\x8dni ideji. V tej fazi Montaigne \xc5\xa1e ni prodrl v bistvo svoje narave, ko je iskal samega sebe in svoji naravi ustrezno filozofsko doktrino.\n_START_SECTION_\nSkepticizem\n_START_PARAGRAPH_\nV drugi fazi svojega ustvarjanja se je Montaigne, \xc5\xa1e vedno pod vplivom \xc4\x8dtiva, oprijel pironizma, nauka, ki odreka \xc4\x8dloveku sposobnost, da bi se dokopal do kakr\xc5\xa1nekoli trdne resnice, in je trdil, da je vse samo videz in da \xc4\x8dloveku ne preostane ni\xc4\x8d drugega, kot da o vseh stvareh dvomi. Pisec je poudarjal slabosti \xc4\x8dlovekove narave in zmotnost njegovih \xc4\x8dutnih in razumskih zaznav ter spoznanj. Verjel je tudi, da se \xc4\x8dlovek ne more in se ne bo mogel povzpeti do absolutne resnice._NEWLINE_V tej dobi je nastal Montaignov najdalj\xc5\xa1i tekst z naslovom "Apologijo Raymonda Sebonda", v katerem je pri\xc5\xa1la njegova skepti\xc4\x8dna miselnost najbolj do izraza. Montaigne si je vseskozi postavljal vpra\xc5\xa1anje: "Que sais-je?", v slovenskem prevodu: "Kaj pa sploh vem?"\n_START_SECTION_\nMontaignova lastna filozofija\n_START_PARAGRAPH_\nKjub skepticizmu Montaigne ni zabredel v brezizhodnost, nasprotno, kriza, ki jo je pre\xc5\xbeivel, mu je vlila zaupanje v sposobnost lastne razumske presoje. Razumu so bile postavljene meje in \xc4\x8de je \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki razum nesposoben, da bi se dokopal do absolutne resnice, se pa lahko dokoplje do delnih resnic o samemu sebi in svetu. Montaigne je kasneje te delne resnice iskal v sebi. To je njegova filozofska metoda, s katero je dosegel vi\xc5\xa1je spoznanje o \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki naravi._NEWLINE_S \xc5\xa1tudijem samega sebe in s primerjanjem lastnih \xc5\xbeivljenjskih izku\xc5\xa1enj z dognanji iz knjig se je Montaigne povzpel do \xc5\xbeivljenjske modrosti, ki je bila skladno z njegovo naravo pod mo\xc4\x8dnim vplivom epikurejstva, vendar na sebi ni imela ni\xc4\x8d sistemati\xc4\x8dno togega in doktriniranega.'