b'\n_START_ARTICLE_\nStara pesem (opera)\n_START_PARAGRAPH_\nStara pesem je opera v enem dejanju (treh slikah) Viktorja Parme. Libreto je napisal Guido Menasci, bolj znan kot solibretist Mascagnijeve Cavallerie rusticane. To je \xc5\xbee tretja opera skladatelja Viktorja Parme in tudi on se je zavedal, da k uspehu glasbeno-gledali\xc5\xa1kega dela svoj del prispeva besedilo. Ker doma dobrih opernih libretov ni bilo, se je za\xc2\xa0\xc2\xbbpomo\xc4\x8d\xc2\xab\xc2\xa0obrnil na takrat znanega italjanskega libretista in kot zapi\xc5\xa1e Jo\xc5\xbee Sivec je za drag denar dobil izredno slab libreto, Igor Grdina pa Menascijev libreto imenuje kar skrpucalo. Kakorkoli \xc5\xbee, Parma ga je uglasbil. Stara pesem ali v italjanskem izvirniku L\xe2\x80\x99 antica Canzoncina je dramati\xc4\x8dna romanca ter se navezuje na trokiti\xc4\x8dno pesem nem\xc5\xa1kega romantika Heinricha Heineja Neuer Fruhling. V vsaki operni sliki pesnik interpretira eno kitico Heinejeve pesmi, ki postane osnova zgodbe. Tako je v prvih dveh slikah interpretacija na samem za\xc4\x8detku, v zadnji pa na koncu. Parma, ki je bil tisti \xc4\x8das v ustvarjalnem zagonu in \xc4\x8de je \xc5\xbeelel v njem tudi ostati, je bil prisiljen kupiti to besedilo, saj bolj\xc5\xa1ega ni bilo in tako ra\xc4\x8dunati pri morebitnem uspehu predvsem na libretistovo ime. Uspeha mu slednje ni prineslo in zato kritiki to Parmovo opero \xc5\xa1tejejo kot njegovo najslab\xc5\xa1o._NEWLINE_Skladatelj je komponiral glasbo na italijansko besedilo, kar mu kot rojenemu Tr\xc5\xbea\xc4\x8danu ni delalo posebnih preglavic, vendar \xc4\x8de je hotel delo predstaviti v Ljubljani, ga je moral prevesti. Zato je Menascijev libreto poslovenil takrat \xc5\xa1e neznani in mladi Ivan Cankar. Cankarjev prevod opere je dolgo veljal za izgubljenega. Leta 1998 ga je v NUK odkril Mitja Spreizer. A kljub prevodu je opera svoj krst najprej do\xc5\xbeivela spomladi leta 1898 v Zagrebu, kjer je izvedba potekala v izvirniku - tj. v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini, prva postavitev v Ljubljani pa je bila 13. oktobra istega leta.\n_START_SECTION_\nOdmevi po premieri\n_START_PARAGRAPH_\nKritika je nekaj dni po premieri opero ocenila negativno in zato je Fran Zba\xc5\xa1nik v Ljubljanskem zvonu v bran Parmi in kot odgovor na kup podobnih negativnih o\xc4\x8ditkov zapisal tudi naslednjo resnico: \xc2\xbbVemo, s kako nezaunostjo se sprejme pri nas vsako izvirno delo, in kako zadostuje ena sama grajalna opazka, da vse plane po umetniku in obsodi in zavr\xc5\xbee njegovo delo. Bodimo veseli, da imamo Parmo, a oni drugi, ki \xc4\x8dutijo v sebi sposobnost za uglasbovanje, naj ne sodijo in obsojajo Parme, nego naj \xc5\xbe njim - tekmujejo! Le to bo na\xc5\xa1emu narodu na korist.\xc2\xab Kljub vsemu so Staro pesem kasneje \xc5\xa1e nekajkrat uprizorili in to najve\xc4\x8dkrat v celove\xc4\x8dernem tandemu s Ksenijo, spri\xc4\x8do njunih kratkih zgodb. Po mnenju Frana Govekarja Stara pesem vse do leta 1932 ni bila nikoli zadovoljivo postavljena, ker so \xc5\xa1epali tako solisti kakor tudi scena ter kostumi. Nekoliko so to popravili v vojni sezoni 1944/1945, ko so jo dajali skupaj z baletom \xc5\xa0eherezada Nikolaja Rimskega Korsakova. Zadnja uprizoritev je bila leta 2002 v Ljubljanski operi.'