b'\n_START_ARTICLE_\nPeroksisom\n_START_PARAGRAPH_\nPeroksis\xc3\xb3m je majhen, z dvoslojno membrano obdani celi\xc4\x8dni organel, ki vsebuje encime za razli\xc4\x8dne metaboli\xc4\x8dne reakcije. Ve\xc4\x8dina celic vsebuje okoli 500 peroksisomov. Peroksisom nima lastnega genoma, zato so vsi proteini v organelu, imenovani peroksini, kodirani na jedrnem genomu. Ve\xc4\x8dina peroksinov je sintetizirana na prostih ribosomih v citoplazmi in nato transportirana v peroksisome. Tako kot mitohondriji in kloroplasti nastajajo novi peroksisomi iz \xc5\xbee obstoje\xc4\x8dih, ki se razcepijo na dva dela, ko dose\xc5\xbeejo dolo\xc4\x8deno velikost. V nasprotju s prvima pa se lahko peroksisomi zelo hitro obnovijo v primeru uni\xc4\x8denja. Pomembni so predvsem za razgradnjo toksi\xc4\x8dnega vodikovega peroksida (H\xe2\x82\x82O\xe2\x82\x82), oksidacijo raznih molekul, pri \xc5\xbeivalih pa tudi za sintezo dolo\xc4\x8denih lipidov, pri rastlinah pa so udele\xc5\xbeeni v glikoksilatnem ciklu v semenih in fotorespiraciji v listih._NEWLINE_Peroksisome je leta 1967 odkril belgijski citolog Christian de Duve.\n_START_SECTION_\nNastanek peroksisomov\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je ve\xc4\x8dina peroksinov sintetizirana na citosolnih ribosomih in nato transportirana do peroksisoma, nastaja organel v za\xc4\x8detnih fazah na zrnatem endoplazemskem retikulumu (ER), kjer se lokalizirata peroksina Pex3, integralni transmembranski protein, in Pex19, protein v citosolu. Pex3 rekrutira Pex19 na ER membrano, pri \xc4\x8demer skupna interakcija le-teh povzro\xc4\x8di odcep veziklov s proteinoma, ki se bodisi zdru\xc5\xbeijo z \xc5\xbee obstoje\xc4\x8dimi peroksisomi bodisi se zdru\xc5\xbeijo med sabo za tvorbo novega organela. Pex3, Pex19 in drugi peroksini nato slu\xc5\xbeijo kot receptorji za prevzem drugih peroksinov. _NEWLINE_Obstajata dve tar\xc4\x8dni sekvenci za privzem v organel: peroksisom tar\xc4\x8dni signal 1 ali PTS1 je sestavljen iz treh aminokislin, Ser-Lys-Leu na karbonilnem koncu, peroksisom tar\xc4\x8dni signal 2 ali PTS2 pa je sestavljena iz devetih aminokislin na amino koncu. PTS1 in PTS2 prepoznajo dolo\xc4\x8deni citosolni receptorji, s pomo\xc4\x8djo katerih so peroksini translocirani preko membranskih kanalov v matriks organela; pri tem so receptorji pridobljeni iz organeli in reciklirani. V nasprotju s translokacijami polipeptidov skozi membrano ER, mitohondrija in kloroplasta, tar\xc4\x8dni signali v tem primeru niso odstranjeni.\n_START_SECTION_\nMedicinski pomen\n_START_PARAGRAPH_\nMutacije genov, ki kodirajo peroksine ali receptorje za te, lahko povzro\xc4\x8dijo resna obolenja pri \xc4\x8dloveku. Pri nekaterih boleznih je mutiran en ali ve\xc4\x8d genov za dolo\xc4\x8dene peroksine. Pri drugih pa je pride do mutacije na odsekih za PTS1 ali PTS2, posledica katerih je, da peroksini niso zmo\xc5\xbeni preiti v organel in so zato prisotni v citosolu. Prototip takega obolenja je Zellwegerjev sindrom, ki je smrten (letalen) v prvih desetih letih \xc5\xbeivljenja, zelo pogosta pa je tudi adrenolevkodistrofija. Obstajajo tudi razne druge mutacije za receptorje.'