b'\n_START_ARTICLE_\nNikolaj I. Ruski\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nNikolaj je bil tretji sin velikega kneza Pavla in njegove soproge Marije Fjodorovne (po rojstvu Sophie Dorothee von W\xc3\xbcrttemberg). Njegova starej\xc5\xa1a brata, Aleksander in Konstantin sta bila 19 oz. 17 let starej\xc5\xa1a od njega. O\xc4\x8deta Pavla, voja\xc5\xa1kega obsedenca, ki pa je bil do svojih mlaj\xc5\xa1ih otrok prijazen in razumevajo\xc4\x8d, so zarotniki ubili, ko je bil Nikolaj star 5 let. Nikolajeva mati je bila v odnosu do otrok hladna in preve\xc4\x8d zahtevna._NEWLINE_Nikolajevo \xc5\xa1olanje je bilo zastavljeno zelo vsestransko, od uvajanja v dru\xc5\xbeabno \xc5\xbeivljenje, u\xc4\x8denja jezikov, naravoslovnih in tehni\xc5\xa1kih znanosti do filozofije, politike in ekonomije. Vendar so Nikolaja zanimale le voja\xc5\xa1ke znanosti in iz\xc5\xa1olal se je v dobrega voja\xc5\xa1kega in\xc5\xbeenirja. Vse \xc5\xbeivljenje je ostal po du\xc5\xa1i vojak. Leta 1814 so mu dovolili, da se je pridru\xc5\xbeil vojski. \xc4\x8ceprav se ni udele\xc5\xbeil nobene bitke, je u\xc5\xbeil ob\xc4\x8dutje zmagoslavja nad Napoleonom in prilo\xc5\xbenosti bivanja v Parizu in drugih evropskih mestih._NEWLINE_Za zaklju\xc4\x8dek vzgoje so Nikolaja poslali na potovanje po Rusiji, ki je trajalo od maja do septembra 1816; v tem \xc4\x8dasu je na hitro prepotoval veliko ozemlja in si ustvaril povr\xc5\xa1inski vtis o razmerah v domovini. Potem je za \xc5\xa1tiri mesece obiskal Anglijo. Obisk parlamenta ga ni navdu\xc5\xa1il, ve\xc4\x8d somi\xc5\xa1ljenikov je na\xc5\xa1el v voja\xc5\xa1kih in mornari\xc5\xa1kih krogih._NEWLINE_Nikolajeva poroka leta 1817 s prusko princeso \xc5\xa0arloto je bila namenjena utrditvi vezi med dr\xc5\xbeavama, izkazala pa se je tudi kot sre\xc4\x8dna zakonska zveza. Nikolaj se je lepo ujel s tastom Friderikom Viljemom III.; o\xc4\x8darala sta ga pruski dvor in pruska vojska._NEWLINE_Nekaj mesecev po poroki so Nikolaja imenovali za glavnega in\xc5\xa1pektorja voja\xc5\xa1kih enot in in\xc5\xbeenirjev. Imel je tudi druge manj pomembne voja\xc5\xa1ke zadol\xc5\xbeitve.\n_START_SECTION_\nPrihod na prestol\n_START_PARAGRAPH_\nNenadna smrt carja Aleksandra I., decembra 1825, je pripeljala do dinasti\xc4\x8dne krize. Ker Aleksander ni zapustil zakonitega naslednika, je vladalo splo\xc5\xa1no mi\xc5\xa1ljenje, da ga bo nasledil dve leti mlaj\xc5\xa1i brat Konstantin, ki je operativno vladal Poljski. Vendar se je ta leta 1820 poro\xc4\x8dil s Poljakinjo nekraljevske krvi in se odpovedal pravici do nasledstva. Leta 1822 je Aleksander v o\xc5\xbejem krogu podpisal listino, ki je Nikolaja dolo\xc4\x8dala za naslednjega ruskega carja. Toda listina ni bila objavljena in zanjo tudi Nikolaj ni vedel. Vsekakor sta Konstantin in poljska vlada takoj po Aleksandrovi smrti prisegla zvestobo Nikolaju, isto\xc4\x8dasno pa so Nikolaj, ruska prestolnica in ruska vojska prisegli zvestobo Konstantinu. \xc5\xa0ele potem, ko je Konstantin ponovno potrdil svojo odlo\xc4\x8ditev, je Nikolaj objavil tajno Aleksandrovo listino in sprejel polo\xc5\xbeaj carja._NEWLINE_\xc4\x8cas, ko se ni vedelo, kdo je car, in je v dr\xc5\xbeavi vladala negotovost, je Severno tajno dru\xc5\xa1tvo izkoristilo za organizacijo upora proti carizmu. Med gardo je raz\xc5\xa1irilo la\xc5\xbeno vest, da se Konstantin sploh ni odrekel prestolu, ampak da je listina ponarejena in da bo vsaka ponovna prisega vojske bogoskrunstvo._NEWLINE_26. decembra 1825, ko bi morala garda v Petrogradu drugi\xc4\x8d prise\xc4\x8di zvestobo carju, to pot carju Nikolaju, se je 3.000 vojakov, zbranih na Senatnem trgu (danes Trg dekabristov) uprlo. Protest se je razvil v t. i. upor dekabristov, ki se je kon\xc4\x8dal krvavo, s \xc5\xa1tevilnimi \xc5\xbertvami; kakih 500 upornikov so zaprli. Malo kasneje, 6. januarja 1926, je pri\xc5\xa1lo do upora tudi v Ukrajini. Tudi tam je topni\xc5\xa1tvo razbilo upornike; zaprtih je bilo kaki 700 upornikov._NEWLINE_Sledile so obsodbe. Obsojenih je bilo 121 upornikov, dekabristov, 5 voditeljev na smrt. Obveljal je vtis, da je Nikolaj zasedel prestol preko trupel svojega ljudstva in v spopadu s prete\xc4\x8do revolucijo.\n_START_SECTION_\nNikolajeva osebnost\n_START_PARAGRAPH_\nNikolaj I. je bil avtokrat po izgledu in vedenju, \xc4\x8deden po postavi, dostojanstven, odlo\xc4\x8den, trd in nepopustljiv. V ozadju njegove vzvi\xc5\xa1ene strogosti pa je ti\xc4\x8dal strah pred spremembami in revolucijo, katere duh se je \xc5\xa1iril iz Evrope in se ga je bal \xc5\xbee njegov predhodnik. Zato je bil nezaupljiv, sku\xc5\xa1al je postoriti vse sam, izgubljal se je v dol\xc5\xbenostih in trdem delu in kmalu postal od vseh osovra\xc5\xbeen. Bil je vdan svoji dru\xc5\xbeini in iskrenemu religioznemu prepri\xc4\x8danju._NEWLINE_Ideolo\xc5\xa1ko je njegova oblast temeljila na treh stebrih: absolutni oblasti vladarja, dani od Boga, uradni ruski cerkvi kot viru etike in idealov, ki dajejo smisel \xc4\x8dlove\xc5\xa1kemu \xc5\xbeivljenju, in naravi ruskega \xc4\x8dloveka, ki neomajno podpira vladajo\xc4\x8do dinastijo. Bil je trdno odlo\xc4\x8den, da bo tak\xc5\xa1no stanje ohranil tudi v bodo\xc4\x8de.\n_START_SECTION_\nZunanja politika\n_START_PARAGRAPH_\nCar Nikolaj I. se je v zunanji politiki zana\xc5\xa1al na mo\xc4\x8d svoje dr\xc5\xbeave in se ni oziral na interese drugih evropskih dr\xc5\xbeav, kar je na koncu pripeljalo do katastrofe v krimski vojni.\n_START_SECTION_\nVojna s Perzijo\n_START_PARAGRAPH_\nNikolaj I. se je najprej soo\xc4\x8dil z napetimi odnosi s Perzijo zaradi ozemelj, ki jih je Rusija zavzela v \xc4\x8dasu Aleksandra I. na obmo\xc4\x8dju Kavkaza. Tamkaj\xc5\xa1nje prebivalstvo je bilo na robu vstaje in perzijski princ Abas Mirza je julija 1826 (tudi zaradi pritiska Angle\xc5\xbeev) s kakimi 30.000 vojaki prodrl preko ruske meje. Ruskim posadkam je z obrambo mesteca \xc5\xa0u\xc5\xa1a v Karabahu uspelo zadr\xc5\xbeati Perzijce za 6 tednov, dokler niso prispele ruske okrepitve. Ruski general Ivan Fjodorovi\xc4\x8d Paskevi\xc4\x8d je v protiofenzivi ve\xc4\x8dkrat premagal Perzijce in jih potisnil za reko Aras. V maju 1827 so Rusi prekora\xc4\x8dili reko, vdrli v Armenijo, oktobra zavzeli Erevan in kmalu za tem Tabris ter prispeli na obale Urmijskega jezera. Z mirom v Turkman\xc4\x8daju, februarja 1828, je postala reka Aras meja med Rusijo in Perzijo, Rusija je dobila veliko vojno od\xc5\xa1kodnino in trgovske ugodnosti. Pove\xc4\x8danje ruskega vpliva na obmo\xc4\x8dju je \xc5\xa1lo v \xc5\xa1kodo Angle\xc5\xbeev.\n_START_SECTION_\nVojna s Tur\xc4\x8dijo in bojevanje na Kavkazu\n_START_PARAGRAPH_\nNikolaj se je za\xc4\x8del javno progla\xc5\xa1ati za za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika pravoslavnih kristjanov, zlasti tistih pod tur\xc5\xa1ko oblastjo. Marca 1826 je postavil Turkom ultimat, naj zapustijo obdonavska ozemlja (Moldavijo in Vla\xc5\xa1ko) in izpolnijo obveznosti, ki so jih z mirom v Bukare\xc5\xa1ti (1812) sprejeli do Srbov (avtonomija, vrnitev ozemelj). Tur\xc5\xa1ka vojska je bila tedaj zaradi reforme sultana Mahmuda II., ki je pripeljala do razpustitve jani\xc4\x8darjev, zelo oslabljena in sultan je moral s konvencijo v Akermanu (danes Bilgorod Dnistrovskij v Ukrajini, oktober 1826) na vse te zahteve pristati in tudi zagotoviti svobodno plovbo ruskih vojnih ladij iz \xc4\x8crnega v Sredozemsko morje._NEWLINE_\xc4\x8ceprav je bil Nikolaj v splo\xc5\xa1nem nenaklonjen osvobodilnim gibanjem, pa je pravoslavne Grke podpiral v boju za osamosvojitev. Julija 1827 se je pridru\xc5\xbeil Angliji in Franciji pri ultimatu, s katerim so od Tur\xc4\x8dije zahtevali, da prekine sovra\xc5\xbenosti z gr\xc5\xa1kimi revolucionarji in podeli Grkom avtonomijo. Ker se Tur\xc4\x8dija na ultimat ni odzvala, je rusko ladjevje sodelovalo v bitki pri Navarinu (20. oktober 1827), kjer so zavezniki potopili ve\xc4\x8dino tur\xc5\xa1kega in egip\xc4\x8danskega ladjevja. Zaradi sodelovanja v bitki je sultan ruskim ladjam zaprl pot skozi Bospor in razveljavil akermansko konvencijo, na kar je Rusija odgovorila z vojno napovedjo._NEWLINE_Ruska vojska je spomladi leta 1828 pre\xc5\xa1la reko Prut. Nikolaj je osebno prisostvoval prehodu vojske \xc4\x8dez Donavo. Rusi so zavzeli Br\xc4\x83ilo in Bukare\xc5\xa1to in septembra tudi bolgarsko Varno. Pred zimo so se zaradi bolezni v vojski umaknili v Besarabijo. Maja 1829 je general Dibi\xc4\x8d ponovno prodrl preko Donave, vkorakal julija v Bolgarijo in avgusta 1829 zavzel Odrin._NEWLINE_Med tem je druga ruska vojska pod vodstvom generala Paskevi\xc4\x8da preko Gruzije prodrla v severno Anatolijo, kjer je med drugim zavzela trdnjave Kars, Do\xc4\x9fubeyaz\xc4\xb1t in, junija 1829, Erzurum. Lokalno armensko prebivalstvo ji je nudilo veliko podpore._NEWLINE_Nikolaj bi tedaj lahko Tur\xc4\x8dijo tudi uni\xc4\x8dil, a mu je bolj kot razkosana ustrezala oslabljena Tur\xc4\x8dija. Zato je 2. septembra 1829 v Odrinu sklenil s Turki mir. Z mirom je Rusija dobila velik del \xc4\x8drnomorske obale z delto Donave; Tur\xc4\x8dija je Rusiji priznala oblast v Gruziji in dana\xc5\xa1nji Armeniji; Tur\xc4\x8diji je bila nalo\xc5\xbeena velika od\xc5\xa1kodnina, dokler pa od\xc5\xa1kodnina ni bila pla\xc4\x8dana, je imela Rusija pravico protektorata nad Moldavijo in Vla\xc5\xa1ko (kar je potem trajalo do konca krimske vojne); Srbom je bila priznana avtonomija. Zagotovljena je bila prosta plovba ruskih vojnih vojnih ladij iz \xc4\x8crnega v Sredozemsko morje. Grki so dobili suverenost leta 1830, z londonskim sporazumom._NEWLINE_Rusija je imela tedaj dobre odnose s Kitajsko; leta 1827 si je s pogodbo zagotovila trgovske in druge ugodnosti, kar je pripeljalo do tega, da se je po kitajskih pokrajinah naselilo veliko Rusov._NEWLINE_Rusi so obvladovali ju\xc5\xbeni Kavkaz in z osvojitvijo Dagestana za\xc4\x8deli prodirati tudi na njegovo severno stran. Ruski kolonisti so tam prihajali v stik in kmalu tudi v spore s \xc4\x8cerkezi in Abha\xc5\xbeani. Ko je doma\xc4\x8de prebivalstvo sprejelo verski fanatizem imama \xc5\xa0amila, so spori prerasli v vojno. Upornike so podpirali Angle\xc5\xbei, tako da je ta vojna trajala 25 let in do leta 1844 vezala 200.000 ruskih vojakov.\n_START_SECTION_\nVstaja na Poljskem\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1830 je v Rusiji izbruhnila kolera in za njo upori v Sevastopolu, Novgorodu in Stari Rusiji. \xc5\xa0e ve\xc4\x8dji udarec za carja Nikolaja pa je bila leta 1831 vstaja Poljakov, ki jim je Nikolajev brat Konstantin vzel \xc5\xa1e tisto svobodo, ki so jo dobili z ustavo carja Aleksandra I. Poljaki, ki so mrzili Ruse, so si \xc5\xbeeleli samostojnosti. Revolucija v Franciji in osamosvojitev Belgije sta jim vzbudili upanje, da se bodo tudi oni s pomo\xc4\x8djo Zahoda lahko osamosvojili._NEWLINE_Vstajo so pozimi 1831 za\xc4\x8deli gojenci vojne \xc5\xa1ole v Var\xc5\xa1avi. Napadli so Konstantinov dvor. Konstantin (kraljevi namestnik na Poljskem) je zbe\xc5\xbeal, tiste pa, ki niso uspeli zbe\xc5\xbeati, so uporniki brez milosti pobili. Vstaja je dobila velike razse\xc5\xbenosti. Vstajnikom se je pridru\xc5\xbeila poljska vojska (razen enega konjeni\xc5\xa1kega polka, ki je varoval Konstantina v vasi Vir\xc5\xbebo). Pet generalov, ki tega niso hoteli storiti, so ubili._NEWLINE_Del vstajnikov je kmalu spoznal, da proti Rusom nimajo veliko izgleda za uspeh. Predlagali so pogovore s Konstantinom, toda Nikolaj je zavrnil vsako mo\xc5\xbenost pogovarjanja, dokler vstajniki ne priznajo brezpogojne pokor\xc5\xa1\xc4\x8dine. Vodstvo vstaje je tedaj prevzel knez Rad\xc5\xbeivil in poljska skup\xc5\xa1\xc4\x8dina je, v (naivnem) pri\xc4\x8dakovanju pomo\xc4\x8di Francozov in Angle\xc5\xbeev, Romanove odstavila s poljskega prestola. Za\xc4\x8dasna poljska vlada je pod oro\xc5\xbeje vpoklicala 80.000 mo\xc5\xbe._NEWLINE_Nikolaj je pozimi 1831 poslal na Poljsko generala Dibi\xc4\x8da s 120.000 vojaki. Za\xc4\x8delo se je dolgotrajno bojevanje s spremenljivimi uspehi, najve\xc4\x8d vojakov pa je na obeh straneh pobrala kolera; za njo sta umrla tudi knez Konstantin in general Dibi\xc4\x8d. Med tem so se Poljaki med seboj sprli in borba za oblast je pripeljala do njihovega medsebojnega ubijanja. To je Poljake tako oslabilo, da je ruska vojska kmalu vkorakala v Var\xc5\xa1avo. Nikolaj je temeljito obra\xc4\x8dunal z vsemi osvobodilnimi te\xc5\xbenjami Poljakov._NEWLINE_Mno\xc5\xbeica poljskih beguncev je preplavila Evropo in po njej so \xc5\xa1irili mr\xc5\xbenjo proti Rusiji. V Parizu so demonstranti razbili okna ruske ambasade. Odnosi med Francijo in Rusijo so postali vse bolj napeti. Tedaj je pri\xc5\xa1el car Nikolaj na idejo, da bi z obnovo Svete alianse zaustavil evropske svobodnja\xc5\xa1ke te\xc5\xbenje. O\xc4\x8ditno ni opazil, da je bil njegov polo\xc5\xbeaj najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega evropskega vladarja le \xc5\xa1e formalen. Dejansko ni imel vpliva, ki bi alianso ponovno povezal.\n_START_SECTION_\nVse ve\xc4\x8dja izoliranost Rusije\n_START_PARAGRAPH_\nEgiptovski sultan Muhamed Ali Pa\xc5\xa1a (tur\xc5\xa1ki vazal) ki se mu je zdelo, da ni bil dovolj nagrajen za pomo\xc4\x8d Tur\xc4\x8diji v gr\xc5\xa1ki osamosvojitveni vojni, je leta 1831 napadel Tur\xc4\x8dijo, zavzel ozemlja do Sirije in \xc5\xbee ogro\xc5\xbeal Carigrad. Ker Anglija in Francija nista kazali pripravljenosti, da ga zaustavita, je tur\xc5\xa1ki sultan Mahmud II. zaprosil za pomo\xc4\x8d Ruse. Nikolaj I. je pomo\xc4\x8d rade volje obljubil in decembra 1832 poslal vojsko na reko Prut. Ruska gro\xc5\xbenja je zaustavila egiptovskega sultana. Naslednje leto sta Rusija in Tur\xc4\x8dija sklenili pogodbo, s katero je Nikolaj I. nudil sultanu vsakr\xc5\xa1no pomo\xc4\x8d za ohranitev oblasti. V tajnem delu pogodbe je sultan carju obljubil, da bo na njegovo zahtevo zaprl plovbo skozi Dardanele. S tem je Tur\xc4\x8dija postala popolnoma odvisna od Rusije, \xc4\x8desar pa Evropa ni mogla dopustiti. Leta 1841 je bila plovba skozi Dardanele urejena s sporazumom med Rusijo, Veliko Britanijo, Francijo, Avstrijo, Prusijo in Tur\xc4\x8dijo po katerem so bile Dardanele zaprte za vse vojne ladje, razen tur\xc5\xa1kih in v primeru vojne tudi vojnih ladij sultanovih zaveznikov._NEWLINE_Nikolaj je bil \xc5\xbee od nekdaj nerazpolo\xc5\xbeen do Francozov, od katerih so prihajale vse svobodnja\xc5\xa1ke te\xc5\xbeenje, kar je bilo \xc4\x8dutiti tudi v njegovi diplomaciji. Do Prusije se je obna\xc5\xa1al pokroviteljsko in se neprestano vme\xc5\xa1aval v njeno politiko. Nasprotoval je prizadevanju Prusov, da bi narodnostna gibanja izkoristili za prevzem vodstva nem\xc5\xa1kih de\xc5\xbeel. Leta 1849 je podprl Franca Jo\xc5\xbeefa, da je ob uporu Mad\xc5\xbearov ohranil habsbur\xc5\xa1ko oblast v avstrijskem cesarstvu._NEWLINE_Po me\xc5\xa1\xc4\x8danskih revolucijah v letu 1848 se je razpolo\xc5\xbeenje Evrope do Nikolaja I. in njegovega ro\xc5\xbeljanja z oro\xc5\xbejem \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1alo. Anglija je posku\xc5\xa1ala Tur\xc4\x8dijo obrniti proti Rusiji in Francija ji je pri tem pomagala. Niti Avstrija ni kazala hvale\xc5\xbenosti za pomo\xc4\x8d v letu 1849. Evropske dr\xc5\xbeave zato tudi niso bile naklonjene Nikolajevim prizadevanjem, da bi postal verski in politi\xc4\x8dni za\xc5\xa1\xc4\x8ditnik vseh pravoslavnih kristjanov. To svojo idejo je prvi\xc4\x8d predstavil Angle\xc5\xbeem leta 1844 in potem \xc5\xa1e nekajkrat, vendar nikdar ni dobil odgovora.\n_START_SECTION_\nUvod v krimsko vojno\n_START_PARAGRAPH_\nKo je leta 1852 pri\xc5\xa1lo do nesoglasja med Rusijo Tur\xc4\x8dijo in Francijo glede pravice protektorata nad svetimi mesti v Palestini, je Nikolaj, kljub angle\xc5\xa1ki neodzivnosti, naivno mislil, da bo lahko Angle\xc5\xbee pritegnil na svojo stran. Na zaupnem sre\xc4\x8danju z angle\xc5\xa1kim poslanikom je govoril preve\xc4\x8d odkrito, tako da je ta razumel, da namerava car razkosati Tur\xc4\x8dijo in njen ve\xc4\x8dji del pripojiti Rusiji._NEWLINE_To so potrjevala tudi Nikolajeva dejanja. Ruski general Gor\xc4\x8dakov je zasedel Vla\xc5\xa1ko in Moldavijo. Anglija in Francija sta v odgovor poslali svoji ladjevji proti o\xc5\xbeinam, ki vodijo v \xc4\x8crno morje. Avstrija in Prusija sta posku\xc5\xa1ali sklicati mednarodno konferenco, do katere pa ni pri\xc5\xa1lo. O\xc4\x8ditna nenaklonjenost velesil Rusiji je dala Turkom koraj\xc5\xbeo, da so za\xc4\x8deli proti Rusiji vojno. Voja\xc5\xa1ke operacije so potekale ob Donavi. Ruski admiral Nahimov je pozimi 1853 pri Sinopu potopil tur\xc5\xa1ko \xc4\x8drnomorsko ladjevje. 5 decembra 1853 so se na Dunaju sestale velike sile brez Rusije. Od Nikolaja so zahtevale, da kon\xc4\x8da vojno, ker ne bodo dopustile nikakr\xc5\xa1nih ozemeljskih sprememb na vzhodu. Kot vedno je car zavrnil tudi ta poziv, na kar je francosko in angle\xc5\xa1ko ladjevje (ve\xc4\x8d kot 360 ladij, jadrnic in parnikov) zaplulo v \xc4\x8crno morje. Zastarele ruske jadrnice tolik\xc5\xa1nemu ladjevju niso bile kos in so se umaknile v za\xc5\xa1\xc4\x8dito pristani\xc5\xa1\xc4\x8d._NEWLINE_V za\xc4\x8detku leta 1854 je Napoleon III. lastnoro\xc4\x8dno napisal Nikolaju I. pismo, da bi ga pridobil za pogajanja. Potem ko je Nikolaj tudi to zavrnil, so Angle\xc5\xbei javno objavili vse, kar je car na sre\xc4\x8danju z angle\xc5\xa1kim poslanikom nespo\xc5\xa1tljivega govoril o Prusih, Francozih in Avstrijcih. Tedaj so se vsi zdru\xc5\xbeili proti Rusiji in spomladi 1854 obljubili podporo Tur\xc4\x8diji._NEWLINE_Septembra 1854 so se vojske Tur\xc4\x8dije, Francije in Anglije izkrcale na Krimskem polotoku. Obkolili so Sevastopol. Rusi so sami potopili svoje ladje na vhodu v Sevastopolski zaliv, da bi prepre\xc4\x8dili vstop v pristani\xc5\xa1\xc4\x8de. Sevastopol se je branil 349 dni. Nikolaj njegovega padca (september 1855) ni do\xc4\x8dakal. Februarja 1855 je umrl.\n_START_SECTION_\nNa\xc4\x8din Nikolajevega vladanja\n_START_PARAGRAPH_\nV skladu s svojim zna\xc4\x8dajem in pogledi na vladanje je \xc5\xbeelel imeti Nikolaj vsa dogajanja pod nadzorom. Za najbli\xc5\xbeje sodelavce si je izbral vojake in jih po voja\xc5\xa1ko vodil. Institucije starega upravnega sistema (ministrstva, dr\xc5\xbeavni svet in senat) so med njegovim vladanjem izgubile na pomenu. Njihovo vlogo je prevzela\xc2\xa0\xc2\xbbosebna pisarna njegovega veli\xc4\x8danstva\xc2\xab, ki je bila prvotno namenjena le re\xc5\xa1evanju zadev, ki so zahtevale vladarjevo osebno prisotnost, potem pa je dobila \xc5\xa1est novih oddelkov, med katerimi je bil najpomembnej\xc5\xa1i tretji, v katerem je bila skoncentrirana vsa represivna mo\xc4\x8d dr\xc5\xbeave, saj je imel nadzor nad politi\xc4\x8dno policijo, cenzuro in vojsko. Njegovi vodji, Alexander von Benckendorff in Aleksej Fjodorovi\xc4\x8d Orlov, sta bila cesarjeva najtesnej\xc5\xa1a sodelavca in sta ga spremljala na in\xc5\xa1pekcijah po Rusiji, na katerih se je sku\xc5\xa1al kazati kot pravi o\xc4\x8de, ki se zanima za vsakdanje \xc5\xbeivljenje svojega ljudstva, njegova upanja in strahove._NEWLINE_Nikolaj se je za vodenje dr\xc5\xbeavnih poslov najraje poslu\xc5\xbeeval prilo\xc5\xbenostnih odborov, sestavljenih iz njegovih malo\xc5\xa1tevilnih zaupnikov, in posebnih odposlancev, ki so njegove ukaze izvr\xc5\xa1evali neposredno, hitro in natan\xc4\x8dno. To pa je v ozadju pogosto vodilo v zmedo in korupcijo.\n_START_SECTION_\nDelo okrog reform\n_START_PARAGRAPH_\nTak\xc5\xa1na naravnanost carja in na\xc4\x8din dela pa niso mogli pripeljati do nobenih pomembnih reform, kljub temu da se je Nikolaj zavedal, da Rusija reforme nujno potrebuje. Takoj po prevzemu oblasti je ustanovil t. i.\xc2\xa0\xc2\xbbodbor 6. december\xc2\xab\xc2\xa0(ker je bil ustanovljen na ta dan leta 1826), ki je dobil nalogo, da pregleda zapu\xc5\xa1\xc4\x8dino Aleksandra I. Odbor je v \xc5\xa1tirih letih pre\xc5\xa1tudiral vse probleme tedanje Rusije. Predlagal je \xc5\xa1tevilne reforme in zakone (pri \xc4\x8demer si bistvenih sploh ni upal predlo\xc5\xbeiti), a Nikolaj z njimi ni bil zadovoljen in je odbor razpustil._NEWLINE_Ponovno je aktiviral Mihaila Speranskega, reformista Aleksandra I., ki je v 25 knjigah zbral vse ruske zakone od leta 1649 in nato v 14 knjigah \xc5\xa1e vse veljavne zakone (\xd0\xa1\xd0\xb2\xd0\xbe\xd0\xb4 \xd0\xb7\xd0\xb0\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xbd\xd0\xbe\xd0\xb2 \xd0\xa0\xd0\xbe\xd1\x81\xd1\x81\xd0\xb8\xd0\xb9\xd1\x81\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xb9 \xd0\xb8\xd0\xbc\xd0\xbf\xd0\xb5\xd1\x80\xd0\xb8\xd0\xb8). Zbornik zakonov je leta 1835 postal obvezni zakonik Rusije (Nikolaj je za to delo Speranskega nagradil z nazivom grofa). Tem zakonom je bila dodana 15. knjiga, nekak kazenski zakonik, eden najbolj drakonskih sploh; za vsako delovanje proti dr\xc5\xbeavi je bila zahtevana smrtna kazen._NEWLINE_Nikolaj je vedel, da je tla\xc4\x8danstvo, ki ga je ohranjala edino \xc5\xa1e Rusija, velika krivica in slabost ruske dru\xc5\xbebe, a je menil, da bi bilo spreminjanje tak\xc5\xa1ne ureditve \xc5\xa1e slab\xc5\xa1e. Zato je dopustil le minimalne spremembe: prepovedano je bilo prodajanje kmetov brez zemlje in omejena je bila pravica gospodarjev, da tla\xc4\x8dane kaznujejo s prisilnim delom v Sibiriji. Izbolj\xc5\xa1ali so polo\xc5\xbeaj tla\xc4\x8danov na dr\xc5\xbeavnih posestvih, \xc4\x8demur pa drugi zemlji\xc5\xa1ki gospodje niso sledili. \xc5\xa0tevilo tla\xc4\x8danov se je le po\xc4\x8dasi zmanj\xc5\xa1evalo.\n_START_SECTION_\nRazvoj revolucionarne misli\n_START_PARAGRAPH_\nNikolaj izobra\xc5\xbeevanja ni podpiral. Kljub temu se je v njegovem \xc4\x8dasu v Rusiji pojavila vrsta znanstvenikov. Vzniknili so vrhovi ruske knji\xc5\xbeevnosti Pu\xc5\xa1kin, Lermontov, Gogolj, Dostojevski, Turgenjev, Gon\xc4\x8darov, Belinski (knji\xc5\xbeevni kritik). Izobra\xc5\xbeenci so se delili v dve skupini: prvo, slovanofile, ki so bodo\xc4\x8dnost Rusije videli v tradiciji ruskega ljudskega \xc5\xbeivljenja in se bi najraje izognili liberalizmu in vsem oblikam demokracije, je oblast podpirala, medtem ko je drugo,\xc2\xa0\xc2\xbbzahodnjake\xc2\xab, ki bi \xc5\xbeeleli po evropski poti razvoja, preganjala; mnogi med njimi so se umaknili v tujino (Bakunin, Hercen), mnogi so bili zaprti; prepovedana je bila marsikatera knjiga, predstava, opera._NEWLINE_Vse to je oblikovalo rusko revolucionarno misel, ki je, \xc4\x8deprav sprva romanti\xc4\x8dna in utopi\xc4\x8dno socialisti\xc4\x8dna, izzvala surovo cesarjevo obra\xc4\x8dunavanje. Znan je obra\xc4\x8dun z intelektualci, ki so se zbirali okrog Mihaila Petra\xc5\xa1evskega: enaindvajset (med njimi so bili Dostojevski, Saltikov) so jih leta 1849 obsodili na smrt in jim pred pu\xc5\xa1kinimi cevmi (na Semjonovskem trgu v Petrogradu) sodbo spremenili v prisilno delo v Sibiriji. Zelo odmeven je bil tudi spor med carjem in Pjotrom \xc4\x8caadajevom, ki je tedanje veliko zanimanje za zgodovino Rusije preusmeril na problem usode Rusije. Znan je postal po svojih osmih\xc2\xa0\xc2\xbbfilozofskih pismih\xc2\xab, od katerih je bilo leta 1836 objavljeno samo prvo.V njem vidi minulo in sodobno Rusijo zelo \xc4\x8drno, napoveduje pa ji bleste\xc4\x8do prihodnost, ki bo re\xc5\xa1ila Evropo, ki je na svoji poti za\xc5\xa1la). Nikolaj je \xc4\x8caadajeva proglasil za norega in ga dal zapreti v nori\xc5\xa1nico.\n_START_SECTION_\nNikolajeva smrt\n_START_PARAGRAPH_\nZ voja\xc5\xa1kimi zmagami v Tur\xc4\x8diji, Perziji, Kavkazu, Poljski, Ogrski je Nikolaj I. ruskemu narodu krepil samozavest in vzdr\xc5\xbeeval sanje o mogo\xc4\x8dni, vseslovanski Rusiji, ki bo zavzela Carigrad in Jeruzalem. Te sanje so se kruto podrle \xc5\xa1ele ob spoznanju bli\xc5\xbeajo\xc4\x8de se katastrofe v krimski vojni. Tedaj se je po Rusiji bliskovito raz\xc5\xa1irila nenaklonjenost do Nikolaja; za\xc4\x8deli so kro\xc5\xbeiti tajno tiskani pamfleti, ki so opisovali obupne razmere v Rusiji in pozivali ljudstvo k prebujenju. Vmes so bile hude obto\xc5\xbebe, ki jih je Nikolaj bral, vedel je da so resni\xc4\x8dne, a ni mogel ni\xc4\x8desar popraviti. Smrt je zanj pri\xc5\xa1la kot odre\xc5\xa1itev. \xc5\xbde mo\xc4\x8dno prehlajen se februarja 1855 (morda namerno) ni varoval pred mrazom in kmalu umrl za plju\xc4\x8dnico._NEWLINE_Nikolaja I. je nasledil njegov sin Aleksander II.'