b'\n_START_ARTICLE_\nPoglavitni kompleks tkivne skladnosti\n_START_PARAGRAPH_\nPoglavitni kompleks tkivne skladnosti ali poglavitni histokompatibilnostni kompleks (kratica PHK, bolj znan pod kratico MHC za angle\xc5\xa1ki izraz major histocompatibility complex) je skupni izraz za veliko skupino genov v genomu ve\xc4\x8dine vreten\xc4\x8darjev in njihove produkte (beljakovine), ki imajo v imunskem sistemu vlogo razlo\xc4\x8devanja med lastnimi in tujimi antigeni v organizmu in predstavljanja le-teh limfocitom T._NEWLINE_Pri razli\xc4\x8dnih organizmih je PHK znan pod drugimi imeni, saj je bil sistem opisan ve\xc4\x8dkrat lo\xc4\x8deno in \xc5\xa1ele kasneje so ugotovili, da gre za homologne gene. Pri \xc4\x8dloveku ga tako ozna\xc4\x8dujemo s kratico HLA (za angle\xc5\xa1ki izraz human leukocyte antigen - \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki levkocitni antigen), pri psih DLA, pri mi\xc5\xa1ih H-2 itd.\n_START_SECTION_\nOrganizacija v genomu\n_START_PARAGRAPH_\nPoglavitni histokompatibilnostni kompleks je velik odsek genoma, ki se pri \xc4\x8dloveku nahaja na kromosomu 6 in je zanj zna\xc4\x8dilno, da so geni razporejeni zelo na gosto. Odsek je razdeljen v tri regije, ki kodirajo beljakovine z razli\xc4\x8dno funkcijo - PHK I, PHK II in PHK III. Gre za eno najbolj variabilnih regij v genomu, z 10 ali ve\xc4\x8d aleli na vsakem lokusu, ki se med prepisovanjem naklju\xc4\x8dno kombinirajo, rezultat \xc4\x8desar je velika raznolikost njihovih produktov._NEWLINE_Beljakovine PHK razreda III se po funkciji zelo razlikujejo od PHK I in PHK II (za slednje se je uveljavil tudi izraz \xc2\xbbklasi\xc4\x8dni PHK\xc2\xab), vendar le\xc5\xbeijo geni zanje med regijama PHK I in PHK II, zato jih pogosto obravnavajo skupaj z njimi, \xc4\x8deprav so bistveno manj variabilni. To so geni za beljakovine, ki sestavljajo sistem komplementa, za citokine, heat shock proteine idr._NEWLINE_Gene PHK I izra\xc5\xbea ve\xc4\x8dina somati\xc4\x8dnih celic (razli\xc4\x8dno mnogo), PHK II pa samo razred celic, ki ga imenujemo antigen predstavljajo\xc4\x8de celice - npr. limfociti B in makrofagi. Izra\xc5\xbeanje je odvisno od stadija teh celic. Nezreli limfociti B ne izra\xc5\xbeajo PHK II, neaktivirani makrofagi pa zelo malo.\n_START_SECTION_\nZgradba\n_START_PARAGRAPH_\nPo zgradbi so molekule PHK I in II membranski glikoproteini z regijo za vezavo antigenov. Najve\xc4\x8d variabilnosti izra\xc5\xbeajo ravno v tej regiji, zaradi \xc4\x8desar lahko ve\xc5\xbeejo mnogo razli\xc4\x8dnih molekul. Vezava ni povsem specifi\xc4\x8dna, je pa zelo mo\xc4\x8dna; antigen se vgradi v strukturo molekule PHK in pove\xc4\x8da stabilnost njene vezave z membrano. PKH so heterodimerne molekule - zgrajene iz dveh med seboj razli\xc5\xbenih verig, ki sta vezani nekovalentno. Po zgradbi sta oba razreda teh molekul zelo podobna\n_START_SECTION_\nDelovanje in vloga v imunskem sistemu\n_START_PARAGRAPH_\nSo klju\xc4\x8dni sestavni del procesa, ki ga imenujemo predstavljanje antigenov. Da se aktivira imunski sistem, mora biti antigen vezan na molekulo PHK I ali II in skupaj z njo izpostavljen na povr\xc5\xa1ini celice, \xc5\xa1ele tak\xc5\xa1nega lahko ve\xc5\xbeejo in prepoznajo limfociti T s svojimi T-celi\xc4\x8dnimi receptorji. Proces se razlikuje glede na to, kje v celici se antigeni nahajajo.\n_START_SECTION_\nPHK I\n_START_PARAGRAPH_\nBeljakovine iz citosola predstavljajo molekule PHK I. To so v glavnem virusi, ki inficirajo celico in prevzamejo njene mehanizme za izgradnjo lastnih sestavnih delov. Nahajajo se v citosolu, prav tako se tja prenesejo virusne komponente, ki jih je celica sintetizirala. Pred tem se te beljakovine razgradijo na manj\xc5\xa1e peptide dol\xc5\xbeine od 8 do 10 aminokislin s pomo\xc4\x8djo posebne proteaze in aktivno prenesejo v lumen endoplazmatskega retikuluma. Tam se ve\xc5\xbeejo na novo sintetizirane PHK I in skupaj z njimi prenesejo do celi\xc4\x8dne membrane._NEWLINE_Kompleks PHK I:antigen na povr\xc5\xa1ini celice prepozna in se nanj ve\xc5\xbee T-celi\xc4\x8dni receptor, izra\xc5\xbeen na povr\xc5\xa1ini posebnega razreda limfocitov T, ozna\xc4\x8denega kot CD8+. Ko se to zgodi, izrazi limfocit T signal, ki preko kaskade reakcij v tar\xc4\x8dni celici spro\xc5\xbei njeno smrt. Tako organizem prepre\xc4\x8di da bi se virusi v oku\xc5\xbeeni celici dalje razmno\xc5\xbeevali. _NEWLINE_V procesu zorenja limfocitov T se izlo\xc4\x8dijo limfociti s T-celi\xc4\x8dnimi receptorji, ki reagirajo na telesu lastne peptide, kar omogo\xc4\x8da razlo\xc4\x8devanje med lastnimi in tujimi antigeni. V medicini ima sistem PHK I tudi negativen pomen. Zaradi velike raznolikosti ima vsak \xc4\x8dlovek samo sebi lastne beljakovine PHK. Ker jih imunski sistem drugega \xc4\x8dloveka prepozna kot tujek, pride zaradi njih do zavrnitve presajenih organov.\n_START_SECTION_\nPHK II\n_START_PARAGRAPH_\nBeljakovine, ki se predstavljajo z molekulami razreda PHK II, izvirajo iz veziklov. PHK II izra\xc5\xbeajo samo t. i. antigen-predstavljajo\xc4\x8de celice - limfociti B, makrofagi in nekatere druge specializirane celice, kot so celice epitela pri\xc5\xbeeljca. Limfociti B in makrofagi z endocitozo \xc2\xbbpo\xc5\xbeirajo\xc2\xab\xc2\xa0tujke. Ti se delno razgradijo v lizosomih, nato pa se lizosomu priklju\xc4\x8di vezikel, ki ima na notranji strani membrane vezane molekule PHK II. Te z aktivnim mestom ob pomo\xc4\x8di posebne katalize ve\xc5\xbeejo fragmente razgrajenega tujka, celoten kompleks pa se nato zlije z zunanjo celi\xc4\x8dno membrano in pride na povr\xc5\xa1ino celice._NEWLINE_Kompleks PHK II:antigen na povr\xc5\xa1ini celice prepozna in se nanj ve\xc5\xbee T-celi\xc4\x8dni receptor, izra\xc5\xbeen na povr\xc5\xa1ini drugega razreda limfocitov T, ozna\xc4\x8denega kot CD4+. Ko se to zgodi, spro\xc5\xbei limfocit T izdelavo protiteles, usmerjenih proti prepoznanemu antigenu, s \xc4\x8demer se za\xc4\x8dne imunski odziv na tujek.'