b'\n_START_ARTICLE_\nKobilje\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nKobilje oziroma Kobiljanski potok je v starih dokumentih prvi\xc4\x8d omenjen leta 1208 kot aguam Kobula in potem \xc5\xa1e kot Kebela (1236), Kebelie (1329) in Kebele (1338). Vas pa so imenovali Kebeleszentmarton - Kobiljanski sv. Martin. Razvila se je ob cerkvi Sv.Martina na vzpetini, pribli\xc5\xbeno kilometer stran od sedanje \xc5\xbeupnijske cerkve hrib ljudje \xc5\xa1e vedno imenujejo Szen(t) Marton - Sveti Martin, medtem ko je sredi\xc5\xa1\xc4\x8de fare zdaj ob potoku Kobilje. Cerkev na hribu je leta 1271 \xc5\xbee stala, tedaj je omenjena v neki mad\xc5\xbearski kraljevi listini. Tej vasi so pravili tudi slovenski otok v mad\xc5\xbearskem morju. Mad\xc5\xbearski zgodovinar Istvan Kniezsa trdi v svoji knjigi Narodi na Mad\xc5\xbearskem v XI. stoletju, da so vzdol\xc5\xbe Ledave, Kobiljanskega potoka in Krke tudi \xc5\xa1e v 11. stoletju bivali Slovenci. Mad\xc5\xbearski zgodovinar dr. Jo\xc5\xbeef Holub pa omenja na tem obmo\xc4\x8dju \xc2\xbbhospites\xc2\xab\xc2\xa0- tuje naseljence nemad\xc5\xbearske narodnosti. Do 12. stoletja so bili to Slovani, po 12. stoletju tudi Nemci. Po teh in \xc5\xa1e nekaterih podatkih sklepajo strokovnjaki, da so na Kobilju leta 1271 \xc5\xbeiveli Slovenci._NEWLINE_Leta 1562 je bilo Kobilje \xc5\xa1e naseljeno, prav tako 1566. V \xc4\x8dasu tur\xc5\xa1kih pohodov so bile naselbine ob Kobiljanskem potoku povsem uni\xc4\x8dene. Zato vizitacijski zapisniki zagreb\xc5\xa1ke \xc5\xa1kofije, kamor je ta del Prekmurja spadal do leta 1777, Kobilja v drugi polovici 17. stoletja in v za\xc4\x8detku 18. stoletja sploh ne omenjajo. Na Turke spominjata le ledinsko ime Tur\xc5\xa1ko pokopali\xc5\xa1\xc4\x8de in legenda, ki pravi, da je v eni od gomil pokopan tur\xc5\xa1ki poveljnik. Ko so bile poru\xc5\xa1ene, so Kobilje imenovali Kebele pusta. Leta 1683 je bila vas \xc5\xa1e nenaseljena. Leta 1747 pa so poklicali tiste, ki so se javili pri knezu zaradi naselitve Kobilja, in jim sporo\xc4\x8dili pogoje za naselitev. Kmalu zatem je 37 dru\xc5\xbein sklenilo ve\xc4\x8dno pogodbo fevdalne narave z Eszterhazyjevim gospostvom, Eszterhazyji so bili namre\xc4\x8d lastniki Kobilja ve\xc4\x8d stoletij. Po imenih sode\xc4\x8d so pri\xc5\xa1li v Kobilje ve\xc4\x8dinoma Slovenci, v glavnem iz bogojinske \xc5\xbeupnije. Zaradi tega je bilo Kobilje po novi naselitvi dodeljeno Bogojini in ostalo do leta 1839. Potem je bila vas priklju\xc4\x8dena prete\xc5\xbeno mad\xc5\xbearski \xc5\xbeupniji Dobrovnik. Novi naseljenci so si v Kobilju postavili lesene hi\xc5\xa1e in si zgradili leseno kapelo z zvonikom, ki jo je leta 1814 zamenjala zidana cerkvica in leta 1925 sedanja cerkev. V tej je 8 vitra\xc5\xbeev, izdelanih po na\xc4\x8drtih Staneta Kregarja, iz leta 1972 in 1973. \xc5\xa0tevilo dru\xc5\xbein v vasi se je pove\xc4\x8devalo, kr\xc4\x8dili so gozdove in \xc5\xa1irili njive. Vas je imela svojega svinjskega pastirja, kanasa, ki je vsako jutro z velikim volovskim rogom \xc5\xa1el po vasi in trobil ter zbiral svinje v \xc4\x8dredo. Vsak dan je dobil po enega de\xc4\x8dka ali deklico v pomo\xc4\x8d. V 19. stoletju so znali skoraj vsi mo\xc5\xa1ki v vasi delati lonce. V Kobilju je tedaj delovalo deset lon\xc4\x8darskih pe\xc4\x8di. \xc5\xbdgane lonce so vozili na sejme in jih ponujali v zamenjavo za p\xc5\xa1enico, r\xc5\xbe ali koruzo. Gospodinja, ki je hotela imeti lonec, ga je morala dvakrat ali trikrat zvrhano napolniti s p\xc5\xa1enico. Zadnja lon\xc4\x8darska pe\xc4\x8d je ugasnila leta 1960._NEWLINE_Leta 1848 je bilo z dr\xc5\xbeavnim zakonom dolo\xc4\x8deno, da se kmetom odmeri zemlja, ki jo imajo v posesti in jo obdelujejo. Kobiljan\xc4\x8darjem so jo odmerili po pogodbi iz leta 1748, a jim ni bila pogodu, zato so se pravdali, uspeli pa le deloma. Ker je bilo zemlje premalo za vse, so nekateri za\xc4\x8deli opravljati sezonska dela ali od\xc5\xa1li na tuje s trebuhom za kruhom. V Kobilje pa so pri\xc5\xa1li Kranjci, ti so bili strokovnjaki za sekanje gozdov, veliko jih je ostalo in se poro\xc4\x8dilo s kobiljanskimi dekleti. Kranjci so Kobiljan\xc4\x8darje preusmerili od lon\xc4\x8darstva k tesarstvu. Doma so govorili in molili slovensko, v cerkvi pa le mad\xc5\xbearsko, dokler ni leta 1935 kaplan \xc5\xa0tefan Lejko uvedel slovenske pridige. Prvo pro\xc5\xa1\xc4\x8denje sv. Marti\xc5\x86a, ki je patron cerkve, je bilo v slovenskem jeziku 15. 11. 1937. Dve leti zatem je o\xc5\xbeivelo prosvetno dru\xc5\xa1tvo, ustanovljen je bil Fan\xc8\x9bovski odsek in odprta knji\xc5\xbenica. Leta 1937 je bil na Kobilju velik prosvetni tabor. \xc5\xa0est let zatem je bila imenovana redna \xc5\xbeupnija.'