b'\n_START_ARTICLE_\nRimska republika\n_START_SECTION_\nOsnovanje republike\n_START_PARAGRAPH_\nPrehod iz monarhije v novo ureditev, ki je bila poimenovana res pubblica (= javna zadeva), je zahteval porazdelitev pravic in dol\xc5\xbenosti, ki jih je prej imel kralj, predvsem v zvezi z zakonodajo, z voja\xc5\xa1kimi odlo\xc4\x8danji in z verskimi zadevami. Zato so bili najprej dolo\xc4\x8deni trije najvi\xc5\xa1ji predstavniki oblasti, dva konzula in pontifex, iz vrst patricijev. S \xc4\x8dasom se je ureditev dr\xc5\xbeave izpopolnjevala in nastala je potreba po novih kadrih. To so bili edili, cenzorji, kvestorji in ljudski tribuni, ki so sestavljali upravne organe republike. Za vse te osebnosti je veljal osnovni republi\xc5\xa1ki zakon o letni veljavnosti, kolegialnem delovanju in brezpla\xc4\x8dnosti. Sestavljali so prvi temelj republike._NEWLINE_Drugi temelj republike so bila javna zborovanja dr\xc5\xbeavljanov, pri katerih je bila natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8dena pravica do udele\xc5\xbebe glede na predmet debate, vendar je s \xc4\x8dasom prevladal vpliv patricijev, ki so bili po \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnosti bolje zastopani._NEWLINE_Tretji in najva\xc5\xbenej\xc5\xa1i temelj republike je bil senat, edina ustanova, ki je ostala od monarhije. Njegova naloga je bila, da odobri odlo\xc4\x8ditve javnih zborovanj in da svetuje ostalim organom, normalno pa so bili ti nasveti obvezujo\xc4\x8di.\n_START_SECTION_\nOd nastanka do padca Vejev (509 \xe2\x80\x93 396 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\nV prvih letih obstoja se je Rimska republika morala soo\xc4\x8dati bodisi z notranjimi neredi, kot tudi z napadi sosedov, ki so v spremembah uvideli mo\xc5\xbenost, da si spet pridobijo izgubljene posesti. To so bili na primer Ekvi (Aequi) in Volski (Volsci), pa tudi Sabinci (Sabini) in Avrunki (Aurunci), ki so zadali republiki velike izgube. Isto\xc4\x8dasno so se v Rimu samem odvijali odprti spopadi med patriciji in plebejci, ki so zahtevali predstavni\xc5\xa1tvo v dr\xc5\xbeavni upravi in prepoved zasu\xc5\xbenjenja vsled vojne. Oboje jim je bilo obljubljeno v zameno za strjeno udele\xc5\xbebo v spopadih z zunanjimi sovra\xc5\xbeniki, a po koncu vojne so bile obljube preklicane. Zaradi tega so se plebejci umaknili iz mesta, zapustili vse delavnice in trgovine in se naselili izven obzidij, s \xc4\x8dimer je zapadla njihova dol\xc5\xbenost, da se udele\xc5\xbeijo vojne.  To je bila prva secessio plebis (= odcepitev plebejcev) v rimski zgodovini in se je zaklju\xc4\x8dila, ko so bile sprejete nekatere zahteve upornikov. Najva\xc5\xbenej\xc5\xa1a pridobitev je bila imenovanje ljudskega tribuna (leta 494 pr. n. \xc5\xa1t.), kar pa ni privedlo do notranjega so\xc5\xbeitja.  Nezadovoljstvo se ni poleglo in leta 460 pr. n. \xc5\xa1t. je celo pri\xc5\xa1lo do oboro\xc5\xbeenega napada plebejcev, ki so zasedli Kapitolski gri\xc4\x8d, sede\xc5\xbe mestne uprave. Dr\xc5\xbeavne sile so sicer gri\xc4\x8d  izvojevale \xc5\xbee po \xc5\xa1tirih dneh, a dogodek je postavil v ospredje nevzdr\xc5\xbeno socialno napetost v dr\xc5\xbeavi, ki je ogro\xc5\xbeala obstanek republike. Komisija treh patricijev, biv\xc5\xa1ih konzulov, je od\xc5\xa1la v Atene, kjer si je prepisala Solonove zakone, ki so bili potem predmet preu\xc4\x8devanja v naslednjih letih. Tudi po zaslugi vztrajnih zahtev ljudskih tribunov, je bil sprejet zakon o decemviratu. Na\xc4\x8deloma je bil decemvirat ustanovljen kot skupina modrijanov, ki naj bi prenovila zakonodajo, vendar je bil sestavljen iz samih patricijev, kar je vodilo proti \xc5\xa1e bolj elitarnemu vodstvu dr\xc5\xbeave, ki je plebejcem popolnoma prepovedala vsako javno udejstvovanje. Na to so plebejci odgovorili z gro\xc5\xbenjo ponovne secessio in s tem dosegli razpust decemvirata, izgon njegovih predstavnikov in obnovo prej\xc5\xa1nje zakonodaje, ki je prepu\xc5\xa1\xc4\x8dala plebejcem dosego dolo\xc4\x8denih dr\xc5\xbeavnih slu\xc5\xbeb. Premirje med strankama je trajalo dolgo \xc4\x8dasa, bodisi zaradi pritiska zunanjih napadalcev, kot tudi vsled postopne emancipacije plebejcev. Slednji so na primer leta 420 pr. n. \xc5\xa1t. dosegli dostop do slu\xc5\xbebe kvestorja, ki je bil med drugim eden od upraviteljev dr\xc5\xbeavne blagajne._NEWLINE_\xc4\x8ceprav so se nadaljevali spopadi z raznimi sosedi, so se najhuj\xc5\xa1e vojne bile z Etru\xc5\xa1\xc4\x8dani. Trajale so od leta 477 pr. n. \xc5\xa1t. do leta 396 pr. n. \xc5\xa1t., ko je padlo mesto Veji (Veii ali Veius). Za razliko od ostalih vojn, kjer so se Rimljani borili za pridobitev in ohrano oblasti na novih ozemljih, so bile etru\xc5\xa1\xc4\x8danske vojne prave ekonomske vojne, kjer so si napadalci prisvojili najprej dostop do morja in donosnih solin, nato bogato mesto samo in preko njega prehod proti severu. Obleganje Vejev je prelomnica v zgodovini te dobe. Ko je postalo jasno, da je treba zavzeti mesto z nepretrganim obleganjem, je senat sprejel predlog, da ostane vojska na mestu tudi preko zime, kar se dotlej ni \xc5\xa1e nikoli zgodilo, saj so se normalno vojaki vra\xc4\x8dali domov za prezimovanje.  Tako so bili Veji zavzeti leta 396 pr. n. \xc5\xa1t.. Vojni plen je bil ogromen in zelo bogat in njegova porazdelitev med vojake, dr\xc5\xbeavno blagajno, verske ustanove in ostale dr\xc5\xbeavljane je bila nov vzrok za spore in nemire.\n_START_SECTION_\nOd vdora Galcev do podjarmljenja Samnitov (396 - 290 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\nZavzetje Vejev je pomenilo za Rimljane odprto pot na sever, a isto\xc4\x8dasno odprto pot na jug za keltska plemena, ki so tedaj naseljevala razne predele Evrope. Eno teh plemen, Senoni (Senones), se je toliko spustilo na jug, da je napadlo etru\xc5\xa1\xc4\x8dansko mesto Klevsi (za Rimljane Clusium in dana\xc5\xa1nji Chiusi), ki je zaprosilo Rimljane za pomo\xc4\x8d. Tako se je Rimska republika zna\xc5\xa1la v vojni z galskimi Senoni, ki so leta 390 pr. n. \xc5\xa1t. prodrli vse do Rima in ga oplenili.  Zaradi tega poni\xc5\xbeanja se je morala republika \xc5\xa1e ve\xc4\x8d kot desetletje opravi\xc4\x8devati svojim dr\xc5\xbeavljanom in, v zunanji politiki, stalno odbijati napade sosednjih ljudstev, ki so po plenitvi Rima spet dvigala glavo. To stanje je samo zaostrilo probleme med patriciji in plebejci. V tej dobi so bili sicer izglasovani na pobudo tribunov Gaja Licinija in Lucija Sekstija zakoni Liciniae Sextiae, ki so dovoljevali izvolitev plebejca za enega od dveh konzulov, vendar s tem \xc5\xa1e dale\xc4\x8d ni bila dose\xc5\xbeena dejanska enakopravnost ni\xc5\xbejega sloja prebivalstva. Bolj\xc5\xa1e uspehe je republika dosegala na voja\xc5\xa1kem podro\xc4\x8dju. Sklenila je ve\xc4\x8d zavezni\xc5\xa1tev in dogovorov o sodelovanju, na primer z ve\xc4\x8dino etru\xc5\xa1\xc4\x8danskih mest in celo s Karta\xc5\xbeani, ki so bili zavezniki vse od nastankov republike. Z Latinci (Latini) si je bilo treba mir izvojevati v krvavih spopadih (340 - 338 pr. n. \xc5\xa1t.) in prav tako s Samniti (Samnites), ki so se Rimljanom najdlje zoperstavljali (343 - 290 pr. n. \xc5\xa1t.). Z dokon\xc4\x8dnim podjarmljenjem Samnitov je Rimska republika dosegla oblast nad osrednjim predelom Apeninskega polotoka in zanimanje osvajalcev se je obrnilo na jug._NEWLINE_V tem obdobju, sicer pozno za sredozemske kulture, je nastala v republiki potreba po pla\xc4\x8devanju blaga z denarjem, saj se je dotlej trgovalo samo z izmenjavo. Prvo pla\xc4\x8dilno sredstvo so bile kepice grobega bakra (aes rude = grobi baker), pozneje bakreni izdelki (aes signatum = ozna\xc4\x8deni baker). Kmalu se je baker za\xc4\x8del izoblikovati v palicah in okoli leta 335 pr. n. \xc5\xa1t. so se v mestu Rim pojavile palice z napisom "Romano(ru)m", kar pomeni "last Rimljanov". Prvi kovanci so nastali okoli leta 300 pr. n. \xc5\xa1t..  Leta 312 pr. n. \xc5\xa1t. je bila tudi dograjena prva rimska cesta in istega leta prvi akvedukt\n_START_SECTION_\nProdor na jug (290 - 264 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\nNa jugu so zavirali pot rimljanski ekspanziji Lukani (Lucani) in mesta Velike Gr\xc4\x8dije (Magna Graecia), od katerih je bilo najpomembnej\xc5\xa1e Tarentum, dana\xc5\xa1nji Taranto. Prav spopadi med Lukani in Tarentinci so dali Rimljanom povod in priliko za napad na mesto. Tarentum se je obrnil za pomo\xc4\x8d na "mati\xc4\x8dno domovino", Gr\xc4\x8dijo, in poklical Epirskega kralja Pira, ki se je odzval s \xc5\xa1tevilno vojsko. V prvi bitki (280 pr. n. \xc5\xa1t.) je porazil Rimljane, \xc4\x8deprav z velikimi izgubami, odtod izrek "Pirova zmaga". V drugi bitki (275 pr. n. \xc5\xa1t.) je bil pa sam dokon\xc4\x8dno pora\xc5\xbeen in izgnan s polotoka. Tarentum se je moralo podati Rimljanom, ki so tako zavladali vsemu polotoku (272 pr. n. \xc5\xa1t.). _NEWLINE_Obdobje kolonizacije ju\xc5\xbenega dela polotoka je va\xc5\xbeno predvsem iz kulturnega vidika. Rimljanski narod, ki je bil sestavljen prete\xc5\xbeno iz voj\xc5\xa1\xc4\x8dakov in politikov, se je sre\xc4\x8dal z gr\xc5\xa1ko kulturo in civilizacijo. Rimski aristokrati so za\xc4\x8deli posnemati gr\xc5\xa1ke navade in preu\xc4\x8devati njihove filozofske nazore, kar je - med drugim - v veliki meri spremenilo dotedanje stali\xc5\xa1\xc4\x8de patricijev do plebejcev. Po vojnah s Pirom je njihov direktni stik z "originalnimi" Grki iz Epira navdu\xc5\xa1il Rimljane za sredozemsko kulturo in za\xc4\x8deli so se potegovati za priznanja s strani Grkov, kar jim je uspelo \xc5\xbee leta 228 pr. n. \xc5\xa1t., ko jim je bil dovoljen pristop h Korintskim igram. Vendar so Rimljani ostali v bistvu voj\xc5\xa1\xc4\x8daki in osvajalci. Pripadnost neki \xc5\xa1ir\xc5\xa1i sredozemski kulturi je zanje pomenila samo vklju\xc4\x8ditev te kulture v meje Rimske republike.\n_START_SECTION_\nPunske vojne (264 - 146 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi korak do hegemonije nad Sredozemljem so bile tri vojne s Kartagino, pomembnim mestom na severu Afrike in nevarnim tekmecem za nadoblast na morju. Sovra\xc5\xbenosti so v presledkih trajale 118 let in na koncu je bila Kartagina uni\xc4\x8dena in Rimska republika je gospodarila velikemu delu severne Afrike ter vsem pomorskim potem Sredozemlja. Zanimivo je, da v za\xc4\x8detku vojne Rimljani niso imeli mornarice in niso bili ve\xc5\xa1\xc4\x8di pomorskega bojevanja, zato so sku\xc5\xa1ali obdr\xc5\xbeati spopade na kopnem. Medtem pa so v naglici gradili ladje in ve\xc5\xbebali posadke s posnemanjem sovra\xc5\xbenikov. Njihova bojevita narava je pripomogla k izpopolnitvi ladij in pomorskega oro\xc5\xbeja do nastanka mogo\xc4\x8dne bojne mornarice, ki je kmalu zagospodovala po Sredozemlju. _NEWLINE_Zaradi potreb vojne so bile v Rimu ustvarjene nove dr\xc5\xbeavne slu\xc5\xbebe z novimi na\xc4\x8dini upravljanja. V glavnem so to bili prokonzuli, to je pomo\xc4\x8dniki konzulov v vojnem \xc4\x8dasu, pa tudi razni novi pretorji za posestva (province) izven polotoka, in sicer za Sicilijo (241 pr. n. \xc5\xa1t.), Sardinijo in Korziko (238 - 239 pr. n. \xc5\xa1t.), Bli\xc5\xbejo \xc5\xa0panijo (Hispania Citerior) in Daljno \xc5\xa0panijo (Hispania Ulterior) leta 197 pr. n. \xc5\xa1t., Makedonijo (168 pr. n. \xc5\xa1t.), Afriko (146 pr. n. \xc5\xa1t.). Ustanovljene so bile nove kolonije (nam najbli\xc5\xbeja leta 181 pr. n. \xc5\xa1t. v Ogleju), kar je znatno pove\xc4\x8dalo \xc5\xa1tevilo dr\xc5\xbeavljanov._NEWLINE_Kar se ti\xc4\x8de socialnih problemov republike, je treba omeniti postopno manj\xc5\xa1anje najni\xc5\xbeje stopnje v dav\xc4\x8dnem imeniku (census), kar je pomenilo vklju\xc4\x8devanje v vojsko vedno manj premo\xc5\xbenih osebkov. S tem se je po\xc4\x8dasi kru\xc5\xa1ila elitarnost rimske vojske, pa tudi razmejitvena \xc4\x8drta med patriciji in plebejci. Vedno dalj\xc5\xa1e odsotnosti zdoma manj\xc5\xa1ih pridelovalcev, ki so morali slu\xc5\xbeiti vojsko, so privedle do propada dru\xc5\xbeinskih kmetij in vzpona velikih latifundijev ali veleposestev, kjer so zastonj delale mno\xc5\xbeice su\xc5\xbenjev iz vrst premaganih ljudstev.  Ti veleposestniki so bili najve\xc4\x8dkrat obogateli plebejci, tako da je popolnoma zapadla delitev na patricije in plebejce. Nova razlika je bila med plemenita\xc5\xa1i (nobilitas) in navadnim ljudstvom (populus), kjer je nobilitas bila prakti\xc4\x8dno samo stranka bogatinov in pripadnost nekdanji aristokraciji ni igrala ve\xc4\x8d nobene vloge. Poleg teh je treba omeniti \xc5\xa1e konjenike (equites), ki so bili prvotno tisti dr\xc5\xbeavljani, ki so imeli svojega konja in so se torej vklju\xc4\x8dili v vojsko kot konjeniki, pozneje pa je naslov pomenil bogatina, ki se ni zanimal za politiko in se ni potegoval za mesto v senatu. In ker se senatorji po tradiciji niso bavili s trgovino, so prav equites postali glavni ekonomski dejavnik tiste dobe. Zanje je zna\xc4\x8dilno, da jih je zanimala samo gmotna stran polo\xc5\xbeaja in si niso prizadevali za naslove in dru\xc5\xbebeni status plemenita\xc5\xa1ev,\n_START_SECTION_\nNova socialna ureditev (146 - 31 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\nRimska republika je s pridobitvijo Pergamona (v dana\xc5\xa1nji Mali Aziji) in  z dokon\xc4\x8dnim zavzetjem \xc5\xa0panije (133 pr. n. \xc5\xa1t.) zavladala vsemu Sredozemlju. Nove voja\xc5\xa1ke pridobitve so globoko vplivale na razvoj rimske kulture, bodisi v javnih zadevah, na primer v zakonodaji, kot tudi pri nastajanju nove samozavesti med ljudstvom. Velike spremembe v dru\xc5\xbebenih obi\xc4\x8dajih in v zakonodaji so bile povod dr\xc5\xbeavljanskim vojnam za politi\xc4\x8dno prevlado v Rimu in vzrok za tako imenovane su\xc5\xbeenjske vojne med plebejci in dr\xc5\xbeavno oblastjo . Senat je postopoma izgubljal svoj stoletni ugled in v politiki vedno manj pomenil, kar je dovolilo trem najvidnej\xc5\xa1im osebnostim tedanjega Rima, to je Krasu, Pompeju in Cezarju, da so sklenili sporazum o sodelovanju, ki ga zgodovinarji imenujejo prvi triumvirat. Po Cezarjevi smrti (44 pr. n. \xc5\xa1t.) je prevzel njegovo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino Oktavijan, ki je sklenil drugi triumvirat z Antonijem in Lepidom. To ni bil ve\xc4\x8d samo privatni dogovor kot v prvem triumviratu, temve\xc4\x8d z rednim zakonom (lex Titia) dolo\xc4\x8dena vloga vodilnih osebnosti v dr\xc5\xbeavi. Ob zapadlosti se triumvirat ni obnovil in Oktavijan je prevzel vso oblast v svoje roke takoj po bitki pri Akciju leta 31 pr. n. \xc5\xa1t.\n_START_SECTION_\nPrincipat (po letu 31 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je Oktavijan osebno gospodoval vsej dr\xc5\xbeavi, legalno ni imel nikakega polo\xc5\xbeaja v republiki. Njegova oblast je slonela na popolni vdanosti vojske in na splo\xc5\xa1ni priljubljenosti pri vsem rimskem narodu. Njegova izredna politi\xc4\x8dna sposobnost je prepri\xc4\x8dala senat, da mu je postopoma priznal najvi\xc5\xa1je pristojnosti in dr\xc5\xbeavne slu\xc5\xbebe. Imenoval ga je princeps s pomenom prvi med enakimi, zato se z Oktavijanom za\xc4\x8dne doba principata. To je uradno razvojna doba republike, ko je senat \xc5\xa1e vedno imel vso oblast, a je v njem glavno besedo imel princeps. Dejansko je to bila prva doba cesarstva, ko je dosegel vodstvo dr\xc5\xbeave en sam \xc4\x8dlovek, ki je sicer sedel v senatu kot prvi med enakimi, v resnici pa je senat samo odobraval njegove predloge. Oktavijanu je leta 27 senat podelil vzdevek Augustus (= vzvi\xc5\xa1eni, veli\xc4\x8dastni), s \xc4\x8dimer se je Oktavijan zapisal v zgodovino kot Avgust, prvi rimski cesar. Seveda senat s tem ni "pooblastil" Oktavijana, temve\xc4\x8d je samo sprejel dejansko stanje. Formalna nominacija je bila ponudba sodelovanja, ne pa investitura za cesarja, saj senat ni imel ve\xc4\x8d mo\xc4\x8di, da bi brez Oktavijanovega pristanka investiral kogarkoli za katerikoli politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj.'