b'\n_START_ARTICLE_\nNikolaas Tinbergen\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini u\xc4\x8diteljev, kot tretji od petih otrok. Njegov brat je bil ekonomist Jan Tinbergen, ki je leta 1969 prejel Nobelovo nagrado za ekonomijo. Zgodnje \xc5\xa1olanje je kon\xc4\x8dal v Haagu, a \xc4\x8deprav ga je naravoslovje zanimalo \xc5\xbee od otro\xc5\xa1tva, ga suhoparna laboratorijska zoologija in botanika nista navdu\xc5\xa1ili, zato sprva ni pomislil na kariero biologa. Poleg naravoslovja se je aktivneje ukvarjal tudi s \xc5\xa1portom, predvsem hokejem na travi. Za \xc5\xa1tudij biologije se je odlo\xc4\x8dil \xc5\xa1ele leta 1925, ko je na pobudo u\xc4\x8diteljev od\xc5\xa1el za tri mesece na ornitolo\xc5\xa1ko postajo Rossitten na Kurskem polotoku pri Kaliningradu, kjer je imel prilo\xc5\xbenost opazovati spektakularno jesensko selitev ptic._NEWLINE_Januarja 1926 je tako vpisal \xc5\xa1tudij zoologije na Univerzi v Leidnu, ki pa ga prav tako ni navdu\xc5\xa1il, a je imel na sre\xc4\x8do neformalnega mentorja, ki ga je spodbujal k terenskim raziskavam. Po Frischevem vzoru se je lotil enostavnih, a objektivnih poskusov z vedenjem samotarskih os. Kljub skepticizmu takratne biolo\xc5\xa1ke skupnosti se mu je uspelo izogniti subjektivizmu zgodnjih etologov, kot je bil Bierens de Haan in je spomladi 1932 obranil doktorsko disertacijo, ki je bila povrh vsega najkraj\xc5\xa1a v dotakratni zgodovini univerze. Mudilo se mu je namre\xc4\x8d na petnajstmese\xc4\x8dno meteorolo\xc5\xa1ko odpravo na vzhod Grenlandije, ki se je je udele\xc5\xbeil v sklopu Mednarodnega polarnega leta 1932/1933. Z \xc5\xbeeno Elisabeth, s katero se je poro\xc4\x8dil tik pred tem, in ostalimi raziskovalci so \xc5\xbeiveli med Inuiti in se nau\xc4\x8dili njihovega jezika ter ob\xc4\x8dudovali neokrnjeno naravo, za znanstven cilj pa je imel preu\xc4\x8devanje teritorialnega vedenja sne\xc5\xbenega strnada._NEWLINE_Po vrnitvi na Nizozemsko je postal asistent na Oddelku za zoologijo Univerze v Leidnu, za kar je bil izvoljen \xc5\xbee leta 1931. Uvedel je u\xc4\x8dni program za dodiplomske \xc5\xa1tudente laboratorijskimi in terenskimi vajami, v sklopu katerega je s \xc5\xa1tudenti raziskoval vedenje ribe navadnega zeta, pa tudi \xc5\xbeu\xc5\xbeelk in pti\xc4\x8dev. Med drugim se je posve\xc4\x8dal dra\xc5\xbeljajem, ki spro\xc5\xbeijo napadalno vedenje in dvorjenje pri zetu. V tem \xc4\x8dasu je na znanstvenem sre\xc4\x8danju spoznal Konrada Lorenza, s katerim sta se hitro ujela, saj sta se oba zavzemala za objektivisti\xc4\x8den pristop k preu\xc4\x8devanju vedenja. Hkrati sta se Lorenzova sposobnost intuitivne sinteze podatkov in postavljanja teorij ter Tinbergnova natan\xc4\x8dnost pri eksperimentiranju zelo dobro dopolnjevali. Spomladi 1937 je od\xc5\xa1el na raziskovalni obisk h Lorenzu na njegov dom v Altenbergu, kjer sta izvedla ve\xc4\x8d elegantnih poskusov v podporo teorij o pro\xc5\xbeilcih prirojenih vedenjskih vzorcev._NEWLINE_Vendar je njuno sodelovanje prekinila druga svetovna vojna, v kateri sta se zna\xc5\xa1la na nasprotnih straneh. Ostala sta v stikih \xc5\xa1e po letu 1940 ko je Tretji rajh zasedel Nizozemsko, kar pa se je kon\xc4\x8dalo leta 1942, ko so Tinbergna zaprli, ker se je uprl poskusu\xc2\xa0\xc2\xbbnacifikacije\xc2\xab\xc2\xa0univerze. Lorenz, ki je tudi v novem re\xc5\xbeimu u\xc5\xbeival ugled, je ponudil, da bo posredoval za njegovo izpustitev, a je Tinbergen to odklonil. Do osvoboditve septembra 1944 je ostal zaprt v tabori\xc5\xa1\xc4\x8du za talce Beekvliet v kraju Sint-Michielsgestel. \xc5\xa0e dolgo po vojni je Lorenzu o\xc4\x8dital sodelovanje z nacisti._NEWLINE_Po vojni si je Tinbergen zadal nalogo obnoviti etologijo in je v ta namen med drugim ustanovil znanstveno revijo Behaviour. Poleg tega je izvedel turnejo predavanj po \xc5\xa0vici, Zdru\xc5\xbeenem kraljestvu in ZDA, ki jih je leta 1951 zbral v temeljnem delu The Study of Instinct (Preu\xc4\x8devanje nagona), prvem splo\xc5\xa1nem u\xc4\x8dbeniku etologije. Leta 1947 je postal vodja novoustanovljenega oddelka za eksperimentalno biologijo na Univerzi v Leidnu, ki pa ga je dve leti kasneje zapustil in se z \xc5\xbeeno in otroki preselil v Oxford kot predavatelj na tamkaj\xc5\xa1nji univerzi. Potezo, ki je na Nizozemskem po\xc5\xbeela precej neodobravanja, je utemeljil z \xc5\xbeeljo po uveljavitvi etologije tudi v angle\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem svetu. Z Lorenzom, ki je bil medtem osvobojen iz ruskega ujetni\xc5\xa1tva, sta obdr\xc5\xbeala vodilno vlogo na tem raziskovalnem podro\xc4\x8dju. Tinbergen je bil aktiven tudi kot popularizator znanosti: napisal je ve\xc4\x8d poljudnoznanstvenih knjig in s filmarjem Hughom Falkusom ustvarjal filme o vedenju \xc5\xbeivali. Leta 1955 je pridobil britansko dr\xc5\xbeavljanstvo in do leta 1966 na Oxfordu napredoval do polo\xc5\xbeaja rednega profesorja._NEWLINE_V zadnjih letih kariere se je posvetil \xc5\xa1ir\xc5\xa1emu pomenu etologije in njenega potenciala za pojasnjevanje \xc4\x8dlovekovega vedenja in s tem re\xc5\xa1evanje dru\xc5\xbebenih problemov. Med drugim je sodeloval pri vzpostavitvi \xc5\xa1tudijskega programa s podro\xc4\x8dja ved o \xc4\x8dloveku na Oxfordu. Leta 1977 se je upokojil in se preselil v skromno hi\xc5\xa1o na obali Irskega morja, kjer je \xc5\xbeivel med pticami, odmaknjeno od ljudi. V sodelovanju z \xc5\xbeeno se je med drugim posve\xc4\x8dal mo\xc5\xbenosti uporabe spoznanj s podro\xc4\x8dja etologije pri delu z avtisti\xc4\x8dnimi otroci, vendar ve\xc4\x8dje pozornosti njune ideje niso bile dele\xc5\xbene. Umrl je v 82. letu starosti v Oxfordu.\n_START_SECTION_\nDelo in pomen za etologijo\n_START_PARAGRAPH_\nTinbergnovo eksperimentalno delo je bilo usmerjeno v razmeroma majhno \xc5\xa1tevilo specifi\xc4\x8dnih vedenjskih vzorcev, a je bilo klju\xc4\x8dno za podporo Lorenzovih teorij o dra\xc5\xbeljajih, pro\xc5\xbeilnih mehanizmih in prirojenih motori\xc4\x8dnih vzorcih. Od prvih poskusov s samotarskimi osami je pre\xc5\xa1el na raziskave navadnih zetov, kjer je z izdelovanjem umetnih rib s \xc5\xa1tudenti preu\xc4\x8deval klju\xc4\x8dne dra\xc5\xbeljaje, ki spro\xc5\xbeijo vedenje. Pokazal je, da so u\xc4\x8dinkoviti \xc5\xbee enostavni dra\xc5\xbeljaji, kot je rde\xc4\x8da lisa na spodnji strani modela, in da je lahko nenaravno mo\xc4\x8dan dra\xc5\xbeljaj u\xc4\x8dinkovitej\xc5\xa1i od naravnih pri pro\xc5\xbeenju vedenja._NEWLINE_Delo je nadaljeval s pti\xc4\x8di, kjer sta z Lorenzom znova demonstrirala, da je pro\xc5\xbeenje dolo\xc4\x8denega vedenjskega vzorca odvisno od zelo enostavnih lastnosti vidnega dra\xc5\xbeljaja. V enem bolj znanih poskusov iz tega \xc4\x8dasa sta premikala iz kartona izrezane silhuete ptic prek vidnega polja mladi\xc4\x8dev puranov. Silhueta je imela\xc2\xa0\xc2\xbbperuti\xc2\xab\xc2\xa0in razli\xc4\x8dno dolga\xc2\xa0\xc2\xbbvrat\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbrep\xc2\xab. Mladi\xc4\x8di so se vedli bistveno bolj prestra\xc5\xa1eno, \xc4\x8de se je premikala tako, da je bil kraj\xc5\xa1i del spredaj (kar je bilo podobno ujedi), kot \xc4\x8de je bil spredaj dalj\xc5\xa1i del (kar je bilo podobno gosi). Podobno enostaven in eleganten je bil poskus s pro\xc5\xbeenjem zevanja mladih drozgov v gnezdu, katerega u\xc4\x8dinkovitost je bila odvisna od razmerja velikosti med glavo in trupom silhuete star\xc5\xa1a._NEWLINE_Razvil je nekoliko druga\xc4\x8dno razlago vedenjskih vzorcev od Lorenzove; za slednjega so bili vedenjski vzorci enakovredni in neodvisni, Tinbergen pa je predpostavil hierarhi\xc4\x8dno organizacijo, odvisno od motiva, pri \xc4\x8demer na vsaki ravni dolo\xc4\x8deni dra\xc5\xbeljaji spro\xc5\xbeijo prehod na dolo\xc4\x8den vedenjski vzorec ali podvzorec. T.i. nadomestno vedenje (npr. \xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denje pti\xc4\x8da sredi boja ali dvorjenja) je razlo\xc5\xbeil s konfliktom med ve\xc4\x8d enakovrednimi vzorci kadar je motivacija mo\xc4\x8dna. Po selitvi v Oxford se je lotil primerjalnih \xc5\xa1tudij vedenja pri pti\xc4\x8dih in odkril specifi\xc4\x8dne pro\xc5\xbeilce in vedenjske vzorce, ki so se ujemali s habitatom neke vrste. To je v njegovo delo vneslo element evolucijske biologije. Z opazovanjem valjenja re\xc4\x8dnih galebov je nadalje odkril, da vedenje v\xc4\x8dasih predstavlja kompromisni odziv na nasprotujo\xc4\x8de si selekcijske pritiske v okolju: re\xc4\x8dni galebi odna\xc5\xa1ajo jaj\xc4\x8dne lupine iz gnezda, saj ga sicer najdejo vrane, vendar ob zapustitvi gnezda tvegajo, da bodo mladi\xc4\x8de po\xc5\xberli sosednji galebi v koloniji. \xc4\x8cas odna\xc5\xa1anja lupin je tu kompromis med tveganji, ki je odvisen od konkretne situacije. Ti poskusi so spodbudili nastanek podro\xc4\x8dja vedenjske ekologije._NEWLINE_V 1950. letih so njegovo in Lorenzovo hipotezo o prirojenih vedenjskih vzorcih ostro kritizirali ameri\xc5\xa1ki psihologi na \xc4\x8delu z Danielom Lehrmanom, ki so zagovarjali mnogo ve\xc4\x8dji vpliv okolja. Razlika v mnenjih je bila deloma ideolo\xc5\xa1ke in deloma semanti\xc4\x8dne narave, a mu je uspelo zbli\xc5\xbeati stali\xc5\xa1\xc4\x8da z najpomembnej\xc5\xa1imi kritiki. Na podlagi svojega dela je Tinbergen oblikoval znamenita\xc2\xa0\xc2\xbb\xc5\xa1tiri vpra\xc5\xa1anja v etologiji\xc2\xab, koncept etolo\xc5\xa1kih raziskav, ki je njegov najpomembnej\xc5\xa1i prispevek k tej vedi in je iz\xc5\xa1el v \xc4\x8dlanku leta 1963. Zagovarjal je tezo, da je treba za popolno razumevanje nekega vedenja razlo\xc5\xbeiti \xc5\xa1tiri vidike: fiziolo\xc5\xa1ki mehanizem, funkcijo oz. vlogo pri pre\xc5\xbeivetju osebka, razvoj tega vedenja v sklopu evolucije te vrste in njegov ontogenetski razvoj pri konkretnem osebku. S tem je etologijo lo\xc4\x8dil od psihologije, ki obravnava samo vpra\xc5\xa1anja na ravni osebka (proksimalna razlaga), in evolucijske biologije.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa prispevek k utemeljitvi etologije kot znanstvene vede je prejel ve\xc4\x8d priznanj. Leta 1962 je bil imenovan za \xc4\x8dlana Kraljeve dru\xc5\xbebe in leta 1964 za tujega \xc4\x8dlana Kraljeve nizozemske akademije umetnosti in znanosti. Postal je tudi \xc4\x8dlan Nem\xc5\xa1ke akademije znanosti Leopoldina in tuji \xc4\x8dlan Nacionalne akademije znanosti ZDA. Leta 1973 so Lorenz, Tinbergen in on prejeli Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Univerza v Edinburgu mu je tega leta podelila \xc4\x8dastni doktorat._NEWLINE_Za dokumentarni film Signals for Survival, ki sta ga leta 1968 za BBC ustvarila s Falkusom, sta prejela italijansko nagrado Prix Italia in modri trak na newyor\xc5\xa1kem filmskem festivalu.'