b'\n_START_ARTICLE_\nApokalipsa (Stanko Majcen)\n_START_SECTION_\nDogajanje\n_START_PARAGRAPH_\nApokalipsa je dramska vizija. Konec sveta, naslovna beseda, je eno od gesel ekspresionizma in s tem tudi napoved rojstva novega. Strogo uveljavlja enotnost kraja \xc4\x8dasa in dejanja, ves \xc4\x8das imamo en kolektivni prostor (mno\xc5\xbeica v predsmrtni grozi). Drama je polna grotesknosti, absurdnosti, biblijske apokalipti\xc4\x8dnosti. Ljudje razmi\xc5\xa1ljajo o smrti, bolje re\xc4\x8deno o usmrtitvi, o izdajstvu in izdajalcu. Je izredno psiholo\xc5\xa1ko napeta, kar naka\xc5\xbeeta molk in krik. Dramati\xc4\x8dnost situacije odpira pogled v golo bitnost posameznih oseb.\n_START_SECTION_\nOsebe\n_START_PARAGRAPH_\nV drami ni imen, karakter zamenja tip, \xc4\x8dlovek kot nosilec nekega du\xc5\xa1evnega stanja. Osebe so poimenovane po poklicu (profesor, pop, \xc5\xa1tudent) ali po svoji lastnosti (plahi \xc4\x8dlovek, preprosti \xc4\x8dlovek, bleda \xc5\xbeenska, spe\xc4\x8da \xc5\xbeenska, blazna \xc5\xbeenska). \xc5\xa0tirje, ki bodo obsojeni, dobijo proti koncu tudi svoja lastna imena. Vsi so skrajno vznemirjeni, prestra\xc5\xa1eni, obupani, bojijo se za \xc5\xbeivljenje. To jih zdru\xc5\xbeuje v mno\xc5\xbeico.\n_START_SECTION_\nDogajalni \xc4\x8das in prostor\n_START_PARAGRAPH_\nDogajalni \xc4\x8das je vojni \xc4\x8das, dogajalni prostor pa je: "\xc5\xa0tirikotno vla\xc5\xbeno dvori\xc5\xa1\xc4\x8de sredi velikega golega poslopja. Pred lisastim ometom desne stene voz, nalo\xc5\xbeen s smetmi. Pred vozom prevrnjeni zaboji. Ob levi steni klopi. V vseh treh stenah dvoje vrst oken. Na dvori\xc5\xa1\xc4\x8du okrog trideset ljudi, ki stoje, sede, pole\xc5\xbeavajo, hodijo nestrpno sem in tja. Nekateri se \xc5\xa1e niso zavedeli ... Voja\xc5\xa1ka patrulje so jih polovile, in kjer so bili in kakor so bili, bo jih segnale na ta kraj, kjer \xc4\x8dakajo na zasli\xc5\xa1evanje. V prvem nadstropju zadnje stene dvorana z okni na dvori\xc5\xa1\xc4\x8de. Tu je za\xc4\x8dasno nastanjeno voja\xc5\xa1ko sodi\xc5\xa1\xc4\x8de, nagli. Svetilke v dvorani gore, \xc4\x8deprav je \xc5\xa1e dan. Vhod sredi zadnje sobe."\n_START_SECTION_\nDidaskalije in dialog\n_START_PARAGRAPH_\nDidaskalije so prisotne v oklepajih na za\xc4\x8detku pri opisu dogajalnega prostora in tudi med samim besedilom, ki opisujejo premikanje, pozicijo oseb ter njihova trenutna oziroma naslednja dejanja. Pojavlja se glasni govor, monologe popa pa spremljajo medklici dramskih oseb. Na za\xc4\x8detku prevladuje dialog med osebami, \xc4\x8deprav se najve\xc4\x8dkrat sploh zares ne sli\xc5\xa1ijo in vsak zase govori in razmi\xc5\xa1lja, dramski liki vsaj delno uporabljajo notranji samogovor.\n_START_SECTION_\nDramski in dramatikov subjekt\n_START_PARAGRAPH_\nStavki oseb so kratki, nedokon\xc4\x8dani, kar je tudi zna\xc4\x8dilnost ekspresionizma. "Pop (se med vso epizodo dr\xc5\xbei sredi dvori\xc5\xa1\xc4\x8da. Sedi na zaboju in govori z monotonim, ekstati\xc4\x8dnim glasom. Mlad, zelen v obraz, z redko brado okrog \xc4\x8deljusti. V \xc5\xa1kornjih, ki so obrozgani do kolen)". Ker pa imajo liki ob\xc4\x8da imena, gre za grozo \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva in ne za grozo posameznika. \xc4\x8clove\xc5\xa1ki odnosi so razkrojeni, \xc4\x8dlovek kot posameznik je izgubljen. V drami ni apokalipti\xc4\x8dnega konca, oziroma je samo delno apokalipti\xc4\x8den, ko nasilni \xc4\x8dlovek \xc5\xbee od za\xc4\x8detka drame kri\xc4\x8di, da Bogi ni in simbolno umori kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo, ko zadavi popa.'