b"\n_START_ARTICLE_\nJohn Dunstaple\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nO skladateljevem \xc5\xbeivljenju in delovanju je le malo znanega, ni\xc4\x8d ni gotovega. Njegovo ime je povezano s \xc5\xa1tevilnimi slu\xc5\xbebami pri plemi\xc5\xa1kih ali kraljevih dru\xc5\xbeinah. Ni zanesljivo dokazano, da bi deloval pri kak\xc5\xa1ni katedrali, cerkvi, samostanu ali dr\xc5\xbeavni kapeli._NEWLINE_V obdobju od konca 1420 do sredine 1430 (pri\xc4\x8dajo zapisi v astronomskem traktatu, ki je hranjen v knji\xc5\xbenici univerze St. John v Cambridgeu), naj bi deloval kot glasbenik na dvoru vojvode Bedfordskega (brat kralja Henrika V.). V tem traktatu je tudi omenjen kraj Dunstable v grofiji Bedford, iz katerega izhaja tudi skladateljev priimek in v katerem naj bi bil Dunstable tudi rojen. Da je bil Dunstable resni\xc4\x8dno v slu\xc5\xbebi vojvode ter da je z njim verjetno potoval v tujino, lahko sklepamo iz velikih zemlji\xc5\xa1\xc4\x8d v Normandiji, ki so bila neko\xc4\x8d v lasti vojvode, kasneje pa Dunstabla. Skladatelj je bil tudi pokopan v londonski cerkvi Sv. \xc5\xa0tefana, ki je pripadala vojvodi do leta 1432. Med letoma 1422 (letnica smrti kralja Henrika V.) in 1435 (letnica smrti vojvode) je bil vojvoda Bedfordski kraljevi namestnik v Franciji. Dunstable naj bi ga spremljal tudi na vojnem pohodu v Pariz in Rouen. V letu 1420 (ni dokumentirano), naj bi se sre\xc4\x8dal tudi s skladateljema L. Powerjem in Pyamourjem. Vsi trije naj bi slu\xc5\xbeili v glasbeni kapeli vojvode Bedfordskega. Kasneje, sredi leta 1420, pa naj bi se v Parizu sre\xc4\x8dal tudi s skladateljem G. Binchoisom._NEWLINE_Leta 1427 je nastopil slu\xc5\xbebo osebnega uradnika ali slu\xc5\xbeabnika kraljice Ivane (vdova ter ma\xc4\x8deha dveh sinov Henrika IV.), ki je po obto\xc5\xbebi zaradi \xc4\x8darovni\xc5\xa1tva med letoma 1419 in 1422, \xc5\xbeivela odmaknjena od politi\xc4\x8dnega dogajanja. Po njeni smri leta 1437 je okrog 10 let ostal v slu\xc5\xbebi njenega pastorka Humphreyja vojvode Gloucesterskega. Vojvoda je vzdr\xc5\xbeeval stike z Leonellom D'Este, o \xc4\x8demer pri\xc4\x8djo ohranjeni rokopisi Dnstableovih skladb v Ferari. Za skladatelja je bila velikega pomena tudi benediktinska opatija Sv. Albana. Za \xc4\x8dast dveh svetih opatov, Sv. Albana in Sv. Germana, naj bi napisal in uglasbil dva moteta, za opatijo pa naj bi nastala tudi Ma\xc5\xa1a\xc2\xa0\xc2\xbbRex seculorum\xc2\xab._NEWLINE_O koncu slu\xc5\xbebovanja pri vojvodi Gloucesterskem in o skladateljevih zadnjih letih ni to\xc4\x8dnih podatkov. Mogo\xc4\x8de pa je, da je leta pokoja pre\xc5\xbeivljal v kraju Sv. Alban in v Londonu. Delo na dvoru \xc4\x8dlanov angle\xc5\xa1ke kraljeve hi\xc5\xa1e mu je doprineslo veliko dobi\xc4\x8dka. Leta 1436 je \xc5\xbee razpolagal z bogatim dohodkom od svojih posesti v Cambridgeu, Essexu in Londonu ter z do\xc5\xbeivljenjsko rento od kraljice Ivnae. Po letu 1445 je prejemal dohodek tudi od najete posesti v \xc5\xbeupniji Sv. \xc5\xa0tefana v Walbrooku. Iz zemlji\xc5\xa1kih knjig te \xc5\xbeupnije izvira podatek, da naj bi bil Dunstable tudi poro\xc4\x8den. Posest v Walbrooku naj bi zapustil Margaret, ki naj bi bila njegova vdova. Prav ta podatek, v primeru da dr\xc5\xbei, izklju\xc4\x8duje mo\xc5\xbenost, da bi bil identi\xc4\x8den z nekaterimi drugimi kleriki podpbnega imena (kanonik v katedrali Hereford, benediktinec v opatiji Sv. Albana ali Avgu\xc5\xa1tinom v samostanu Dunstable).\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nJohn Dunstable je bil najbolj plodovit angle\xc5\xa1ki skladatelj 15. stoletja, ki je do\xc5\xbeivel vi\xc5\xa1ek svojih glasbenih mo\xc4\x8di do leta 1440 in je mo\xc4\x8dno vplival na ostale celinske skladatelje. Bil je glavni predstavnik novega angle\xc5\xa1kega stila in ustanovitelj nove glasbene dobe. Predstavljal je glavno vlogo pri prenosu angle\xc5\xa1ke glasbe v Francijo. Njegove kompozicije naj bi nastale med letoma 1430 in 1435, v prvih 20 letih njegove \xc5\xbeivljenjske poti._NEWLINE_Vsi raziskovalci so ga obravnavali predvsem kot glasbenika, \xc4\x8deprav je bil aktiven tudi na podro\xc4\x8djih astronomije, astrologije in matematike. Iz nagrobnega zapisa je razvidna oznaka Dunstabla kot novodobnega Ptolemaja (po aleksandrijskem astronomu Klavdiju Ptolemaju v 2. stol.), velikega poznavalca znanja o zvezdah, svetovalca Uranie, gr\xc5\xa1ke muze astronomije in kot mladega Atlasa. Pogosto mu je bil o\xc4\x8ditan status znanstvenika, ki glasbo dojema in obravnava matemati\xc4\x8dno in kot del kvadrivija (po Boetij-u, teoretiku iz srednjega veka). Dunstableovo nagibanje k matematiki in numerologiji se ka\xc5\xbee predvsem v izoritmi\xc4\x8dnih motetih, ma\xc5\xa1nih stavkih in antifonah. Ni znano, da bi bil avtor razprave, vendar se njegovo ime pojavlja v dveh kopijah glasbeno teoreti\xc4\x8dne razprave. Tudi trije neglasbeni rokopisi imenujejo njegovo ime; razprave o astronomiji, astrologiji in matematiki. Dve izvirata iz njegove osebne biblioteke; ena, astronomska razprava, je zbirni rokopis, druga pa kopija razli\xc4\x8dnih rokopisov, med katerimi so nekatere podprte s podpisom Dunstablea. Tretji rokopis (ve\xc4\x8d razprav o astronomiji in astrologiji) pa vsebuje astrolo\xc5\xa1ke risbe, ki bi lahko bile njegove._NEWLINE_Veliko vlogo v skladateljevem \xc5\xbeivljenju je imel vojvoda Von Gloucester, ki je bil velik mecen pesnikov in znanstvenikov, hkrati pa tudi sam velik ljubitelj in zbiralec knjig s podro\xc4\x8dja zgodovine, medicine, astronomije, astrologije. V njegovi hi\xc5\xa1i je imel Dunstable vi\xc5\xa1jo vlogo kot ostali \xc5\xa1tudenti matematike, znanstveniki ali glasbeniki. Prav podpora vojvode mu je v poznej\xc5\xa1ih letih odprla pot do spoznavanja podro\xc4\x8dij angle\xc5\xa1kega in italijanskega humanizma, matematike in astrologije._NEWLINE_Skladateljeva dela so bila prvi\xc4\x8d izdana leta 1953 (Manfred Bukofzer), kasneje je bila ta zbirka \xc5\xa1e dvakrat predelana (leta 1970 in 1983) z na novo odkritimi deli, novimi razmisleki avtorstva ter novimi notnimi izdajami, s strani avtorja Briana Trowella. Ve\xc4\x8dina obstoje\xc4\x8dih glasbenih del je znana iz dveh rokopisnih zbirk, italijanske in nem\xc5\xa1ke, ki se nahajajo v Trentu (41 del s kopijami), Modeni (32 del), Aosti (24) Bologni (6) in Muenchenu (6) Ti podatki pri\xc4\x8dajo o dejstvu, da je skladatelj moral pre\xc5\xbeiveti del svojega \xc5\xbeivljenja v Italiji, vendar ni potrjeno iz arhivskih virov. V angle\xc5\xa1ke vire je bilo kopiranih 22 njegovih del._NEWLINE_Dunstable je zagotovo avtor 52-ih kompozicij, vendar natan\xc4\x8dne \xc5\xa1tevilke vseh njegovih skladb ni mogo\xc4\x8de dolo\xc4\x8diti, zaradi \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnega pripisa avtorstva del drugim skladateljem in anonimnosti del angle\xc5\xa1kega stila, ozna\xc4\x8dene z naslovi\xc2\xa0\xc2\xbbDe anglia\xc2\xab\xc2\xa0ali\xc2\xa0\xc2\xbbAnglikanus\xc2\xab, pod katerimi se lahko nahajajo tudi skladateljeva neznana dela. Veliko del, katerih avtorstvo je pripisano Dunstableu, je \xc5\xa1e vedno dvomljivih. Mnoga so v razli\xc4\x8dnih krajih pripisana skladatelju Leonelu Powerju. Ostala, neliturgi\xc4\x8dna dela, ki so ohranjena, vendar anonimna in bi lahko bila dela Dunstablea, se nahajajo v zbirki\xc2\xa0\xc2\xbbLieder des 15. Jh\xc2\xab\xc2\xa0D. Fallowsa ali zbirki\xc2\xa0\xc2\xbbAngle\xc5\xa1ki hvalospevi\xc2\xab\xc2\xa0J. Stevensa. Ma\xc5\xa1ni stavki, so uglasbeni skupno v ma\xc5\xa1ni ciklus, posami\xc4\x8dno ali v paru. Skoraj vsi so vsebinsko dolo\xc4\x8deni za Marijin praznik, dva stavka pa za praznik Vseh svetih in praznik Sv. Katarine. Skupina kompozicij, ki je uglasbenih na besedila antifon in sekvenc je najve\xc4\x8d triglasnih, \xc5\xa1tiriglasnih pa tudi petglasnih. Vse so svobodno komponirane; ali so uglasbene na tekst gregorijanskega korala ali pa na tekst tujega korala ter predelane iz tenorskega glasu v zgornji glas. Skupina \xc5\xa1tirih kompozicij, uglasbitev himne in tri uglasbitve stavkov Magnifikat, ki temeljijo na besedilu tujih koralih, je bila namenjena izklju\xc4\x8dno izvedbi znotraj Marijinih ve\xc4\x8dernic. Skupina izoritmi\xc4\x8dnih motetov, so sestavljeni iz treh delov z redukcijo tenorske linije v razmerju 3:2:1 ali 6:4:3, vsak del razdeljen v dve ali tri talee. Ohranjenih je tudi pet posvetnih skladb na ljudsko besedilo, hvalospev, dva rondoja ter dve baladi. Nekatere je Dunstable le prepisal, za nekatere je njegovo avtorstvo vpra\xc5\xa1ljivo. Le za rondo\xc2\xa0\xc2\xbbPuisque m'amour\xc2\xab\xc2\xa0avtorstvo Dunstablea ni dvomljivo._NEWLINE_Nem\xc5\xa1ki raziskovalec Bukofzer je izpostavil nekaj zna\xc4\x8dilnosti za stilisti\xc4\x8dno klasifikacijo skladateljevih del. Prva zna\xc4\x8dilnost, izometrija, se pojavlja v tenorju pri ma\xc5\xa1nih stavkih, v ve\xc4\x8dini motetov pa v vseh glasovih. Druga, neizometri\xc4\x8dna enoglasna pesem oz.\xc2\xa0\xc2\xbbplainsong\xc2\xab, se nahaja v kateremkoli od treh glasov, \xc4\x8de se pojavlja v zgornjem glasu, je pogosto okra\xc5\xa1ena. Tretji, baladni stil, vklju\xc4\x8duje svobodno komponirano melodi\xc4\x8dno linijo in dva po\xc4\x8dasnej\xc5\xa1a, podpirajo\xc4\x8da glasova. \xc4\x8cetrta zna\xc4\x8dilnost je deklamacija, kjer glasba slu\xc5\xbei kot predstavitev celotnega besedila; obe (melodija in besedilo) potekata silabi\xc4\x8dno, v dveh ali enem glasu. Peta, je dru\xc5\xbeenje v pare posameznih ma\xc5\xa1nih stavkov (napr. Credo- Gloria, Sanctus- Agnus), ki si niso bistveno sorodni med seboj. \xc5\xa0esta zna\xc4\x8dilnost pa je postavitev skupne tenorske melodije vsem petim ma\xc5\xa1nim stavkom, ki je vodena svobodno._NEWLINE_Zna\xc4\x8dilnost kompozicijskega stavka skladatelja je, da je melodi\xc4\x8dna linija zgornjih glasov izmi\xc5\xa1ljena in se sestoji iz osnovne sekvence z nekaj skoki, z manj\xc5\xa1imi notnimi vrednostmi in razli\xc4\x8dnim ritmi\xc4\x8dnim gibanjem. Melodi\xc4\x8dno gibanje poteka izmeni\xc4\x8dno s tercami, ki ustvarja asimetri\xc4\x8dne vzorce. Melodi\xc4\x8dna linija se razvija postopoma, pogosto se za\xc4\x8dne s trozvo\xc4\x8dno frazo navzgor do durove sekste. Uporablja tudi deklamacijsko linijo s ponavljajo\xc4\x8dimi notnimi vrednostmi, ki poteka silabi\xc4\x8dno z besedilom. Pri zdru\xc5\xbeevanju glasov (dveh, tudi treh, \xc5\xa1tirih), uporablja medigro le teh, ki prinesejo ritmi\xc4\x8dno imitacijo. Prevladuje durovska harmonija z veliko disonancami, zanj zna\xc4\x8dilen je tudi pankonsonan\xc4\x8den stil. Ve\xc4\x8dina njegovih del je triglasnih, izjemoma izoritmi\xc4\x8dnih motetov ki so tudi \xc5\xa1tiriglasni. Tenor in kontratenor sta si enakovredna v tonskem obsegu, vendar kontratenor te\xc5\xbei ki vi\xc5\xa1jim tonskim vi\xc5\xa1inam ter k aktivnej\xc5\xa1i ritmi\xc4\x8dnosti. Ve\xc4\x8dina skladb se za\xc4\x8dnejo v tridobnem taktovskem na\xc4\x8dinu, nekateri ma\xc5\xa1ni stavki in antifone v dvodobnem. Pogosto v skladbah pride do spremembe iz tridobnega v dvodobni na sredini skladbe ter proti koncu nazaj v tridoben; izjemoma pa so skladbe pisane v celoti v tridobnem taktovskem na\xc4\x8dinu._NEWLINE_Izogibal se je ritmi\xc4\x8dnim in notacijskim zapletenostim kompozicijskega stavka. Novosti je vpeljal predvsem na podro\xc4\x8dju menzuralnosti in ritma. Uporabljal je tri in \xc5\xa1tiri dobne metrume s ternarno razdelitvijo dobe ter ritem dvo in tri dobnih metrumov z binarno razdelitvijo. Pogosto je uporabljal tvorjenje hemiol znotraj posameznih taktov ter velike notne vrednosti brevis in semibrevis. Kontrapunkti\xc4\x8dno vodenje glasov je melodi\xc4\x8dno in ritmi\xc4\x8dno, skoraj neodvisno od homoritmije in besedila v vseh glasovih. Vsa triglasna dela so pisana v stilu \xc5\xa1ansone (zgornji glas z besedilom, pod njim po\xc4\x8dasen tenorski in ritmi\xc4\x8dno raznolik kontratenorski glas brez besedila). Pri triglasnih motetetih pa sta glasova triplum in motetus z besedilom, tenor pa slu\xc5\xbei kot globok in po\xc4\x8dasen glas brez besedila. \xc5\xa0tiriglasni moteti se sestojijo iz treh glasov z besedilom, ki sovpadajo v tonski legi in ritmi\xc4\x8dnem gibanju, \xc4\x8detrti glas pa ima vlogo tenorja. Za triglasne antifone je zna\xc4\x8dilen kontratenor v legi tenorskega glasu, ki pa je kontrapunkti\xc4\x8dno nepomemben. Pri nekaterih antifonah in ma\xc5\xa1nih stavkih, je opremljen samo en glas z besedilom, lahko pa sta tudi dva ali vsi trije, vklju\xc4\x8dno s tenorjem, kar velja za posebnost angle\xc5\xa1kih skladateljev 15. stoletja. Pri Credo in Gloria ma\xc5\xa1nih stavkih je besedilo razdeljeno med dva ali vse tri glasove. Dunstable je sprva pogosteje postavljal besedilo korala v zgornji glas, tudi v primeru tuje koralne melodije. Kasnej\xc5\xa1a novost pri ma\xc5\xa1nih stavkih in antifonah, je bila postavitev besedila tujih koralnih melodij tudi v tenorski glas._NEWLINE_O skladatelju so pisali mnogi teoretiki. Johannes Tinctoris je leta 1477 izrekel, da je vredna poslu\xc5\xa1anja samo glasba preteklih 40 let. Ozna\xc4\x8dil ga je kot\xc2\xa0\xc2\xbbprvega izmed enakih\xc2\xab. Tudi Martin le Franc je trdil, da morajo vsi skladatelji mlaj\xc5\xa1e generacije slediti starej\xc5\xa1im, kot so Dunstable, Dufay in Binchois. Gaffurius ga je v svoji razpravi Practica Musica (1496) ozna\xc4\x8dil kot avtorja, ki uporablja minljive notne vrednosti, Sebald Heyden pa kot\xc2\xa0\xc2\xbbizumitelja kontrapunkta\xc2\xab."