b'\n_START_ARTICLE_\nZgodovina nevroznanosti\n_START_SECTION_\nStari Egipt\n_START_PARAGRAPH_\nPrva omemba mo\xc5\xbeganov v pisni obliki se pojavi v Kirur\xc5\xa1kem papirusu Edwin Smith, ki je najstarej\xc5\xa1i nam do sedaj poznan kirur\xc5\xa1ki dokument in izvira iz dobe Starih Egip\xc4\x8danov izpred 17. Stoletja pr.n.\xc5\xa1t.  Zapis obravnava 48 primerov po\xc5\xa1kodovancev, med njimi so primeri pacientov s po\xc5\xa1kodbo glave in zlomi lobanje ter po\xc5\xa1kodbami hrbtenice. V opisu primera 6 se pojavi hieroglif, ki pojmuje mo\xc5\xbegane. Medtem ko je ve\xc4\x8dina delov telesa imela svoje unikatno poimenovanje, je bil ta zapis sestavljen iz \xc5\xa1tirih glifov. Zapis je tudi prvi poskus opisa anatomije mo\xc5\xbeganov, saj njihovo povr\xc5\xa1ino primerja s teksturo vijug taljenega bakra, kar se nana\xc5\xa1a na sulcuse in gyruse. Primer 20 iz tega zapisa opisuje najzgodnej\xc5\xa1i opis afazije kot posledico po\xc5\xa1kodbe glave. Drugi primeri opisujejo \xc5\xa1e, kako je po\xc5\xa1kodba glave vplivala na njihovo sposobnost hoje, sledenju predmetom z o\xc4\x8dmi in povzro\xc4\x8dila druge simptome, omenjene v papirusu. Glede na papirus se v dobi Starih Egip\xc4\x8danov pomembnosti in funkcij mo\xc5\xbeganov verjetno \xc5\xa1e niso zavedali. O tem pri\xc4\x8da tudi dejstvo, da so jih med postopkom mumifikacije zavrgli, medtem ko so druge organe previdno shranili v posebne posode, kanopi\xc4\x8dne \xc5\xbeare, ki so bile pokopane skupaj z mumijo. Srce so pustili na svojem mestu, saj so verjeli, da je le-to center inteligence in \xc4\x8dustvovanja ter da ga bo pokopani potreboval v posmrtnem \xc5\xbeivljenju.\n_START_SECTION_\nAnti\xc4\x8dna Gr\xc4\x8dija\n_START_PARAGRAPH_\nPo ve\xc4\x8d stoletjih prepri\xc4\x8danja, da mo\xc5\xbegani niso pomembni, so v Anti\xc4\x8dni Gr\xc4\x8diji 700 let pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem za\xc4\x8deli raziskovati mo\xc5\xbegane kot center zavesti in fiziolo\xc5\xa1kih funkcij. Prvi, ki je mo\xc5\xbegane ozna\xc4\x8dil za sredi\xc5\xa1\xc4\x8de razumevanja, je bil filozof Alcmaeon iz Crotona v 6. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. Odkril je, da so mo\xc5\xbegani sredi\xc5\xa1\xc4\x8de senzorike in da so vsi senzori\xc4\x8dni organi, kot na primer o\xc4\x8di, povezani z njimi preko poti (gr. poroi), na primer z opti\xc4\x8dnim \xc5\xbeivcem. Ker so mo\xc5\xbegani sposobni sintetizirati \xc4\x8dustva, so posledi\xc4\x8dno tudi vir na\xc5\xa1ih misli. Ko shranjujemo zaznave, temu re\xc4\x8demo spomin, ko se ta utrdi, dobimo znanje. Prvi je poimenoval 4 izmed 5 \xc4\x8dutil, in sicer vid, sluh, okus in vonj. Ve\xc4\x8dina kasnej\xc5\xa1ih filozofov v 4. stoletju pr. n. \xc5\xa1t., med njimi tudi Hipokrat in Platon, je ohranilo prepri\xc4\x8danje, da so mo\xc5\xbegani en izmed najpomembnej\xc5\xa1ih organov, odgovorni za razumevanje in inteligenco. Zanimivo pa je, da Platonov sodobnik Aristotel tega prepri\xc4\x8danja ni nikoli sprejel in vztrajal, da je srce center vsega in da je \xc4\x8dlovek bolj racionalno bitje od ostalih \xc5\xbeivali, ker ima ve\xc4\x8dje mo\xc5\xbegane, ki\xc2\xa0\xc2\xbbhladijo njegovo vro\xc4\x8dekrvnost\xc2\xab. \xc5\xa0e eden izmed velikih gr\xc5\xa1kih filozofov, Hipokrat, se je ukvarjal s pomembnostjo mo\xc5\xbegan in boleznijo, ki so ji v njegovem \xc4\x8dasu rekli\xc2\xa0\xc2\xbbSveta bolezen\xc2\xab, danes pa jo poznamo pod imenom epilepsija. Do takrat je bilo splo\xc5\xa1no sprejeto dejstvo, da to bolezen povzro\xc4\x8dajo ma\xc5\xa1\xc4\x8devalni bogovi. Svoje dokaze, da epilepsija izvira v mo\xc5\xbeganih in podroben opis anatomije in \xc5\xbeilja mo\xc5\xbeganov je zapisal v svoji knjigi\xc2\xa0\xc2\xbbO sveti bolezni\xc2\xab. Ker je zavra\xc4\x8dal sekcijo, je epilepsijo pripisoval prese\xc5\xbeku mukusa. V helenisti\xc4\x8dni dobi, 4. In 3. stoletje pr. n. \xc5\xa1t., sta k poznavanju anatomije in fiziologije \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema pomembno prispevala Herophilus, ki je lo\xc4\x8dil velike mo\xc5\xbegane od malih, ter prvi podrobno opisal ventrikularni sistem in Erasistratus, ki je znanje preizku\xc5\xa1al v praksi. Njuni zapisi so v ve\xc4\x8dini izgubljeni.\n_START_SECTION_\nRimski imperij\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu rimskega imperija je bil za razvoj nevroznanosti in poznavanja mo\xc5\xbegan zelo pomemben anatom Claudius Galen, \xc4\x8digar spoznanja so obveljala vse do 16. stoletja. S seciranjem mo\xc5\xbegan ovc, svinj, psov in drugih \xc5\xbeivali je svoja odkritja ekstrapoliral tudi na \xc4\x8dloveka. Lo\xc4\x8dil je med motori\xc4\x8dnimi in senzori\xc4\x8dni nevroni, ugotovil je, da so mali mo\xc5\xbegani gostej\xc5\xa1i od velikih in so predvsem odgovorni za nadzor mi\xc5\xa1ic. Opazil je, da dolo\xc4\x8deni spinalni \xc5\xbeivci nadzirajo posamezne mi\xc5\xa1ice in si ustvaril teorijo o delovanju teh \xc5\xbeivcev. Razumevanja funkcije hrbtenja\xc4\x8de po Galenu sta uspe\xc5\xa1no nadgradila \xc5\xa1ele Bell in Magendie v 19. Stoletju.\n_START_SECTION_\nRENESANSA\n_START_PARAGRAPH_\nAndreas Vesalius (1514-1564) je opisal mnogo strukturnih zna\xc4\x8dilnosti osrednjega \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema s pomo\xc4\x8djo seciranja \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih kadavrov. Poleg tega, da je opazil in zabele\xc5\xbeil veliko anatomskih posebnosti, kot sta putamen in corpus callosum, je Vesalius predlagal hipotezo, da mo\xc5\xbegani vsebujejo sedem parov mo\xc5\xbeganskih \xc5\xbeivcev, vsak s svojo specifi\xc4\x8dno funkcijo. Vesalius je prav tako predlagal trepanacijo za odstranitev epiduralnih strdkov. Ostali znanstveniki, med drugim tudi Leonardo da Vinci, so nadgradili Vesaliusovo delo s svojimi podrobnimi skicami \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih mo\xc5\xbeganov. Thomas Willis je preu\xc4\x8deval mo\xc5\xbegane, \xc5\xbeivce in vedenje z namenom, da bi razvil primerno zdravljenje za nevrolo\xc5\xa1ke bolezni. Podrobno je opisal strukturo mo\xc5\xbeganskega debla, malih mo\xc5\xbeganov, ventriklov in mo\xc5\xbeganskih hemisfer. Ambroise Pare je bil francoski zdravnik, ki je veliko prispeval k nevrokirurgiji, med drugim nove kirur\xc5\xa1ke instrumente in na\xc4\x8din, kako najti in odstraniti fragmante kosti, ki so za\xc5\xa1li v podro\xc4\x8dje mo\xc5\xbeganov. Kirurg Wilhelm Fabry von Hilden pa je predlagal mnogo kirur\xc5\xa1kih tehnik kako oskrbeti otroka s po\xc5\xa1kodbo glave in kako oskrbeti depresijo lobanjskega sekvestra. Eden izmed renesan\xc4\x8dnih znanstvenikov je bil tudi Rene Descartes, ki pa je preu\xc4\x8deval fiziologijo mo\xc5\xbeganov in predlagal teorijo dualizma, s katero je \xc5\xbeelel pojasniti povezavo med mo\xc5\xbegani in zavestjo. Menil je, da je epifiza sredi\xc5\xa1\xc4\x8de te povezave.\n_START_SECTION_\nMODERNA DOBA\n_START_PARAGRAPH_\nOb koncu 18. stoletja je italijanski fiziolog Luigi Galvani objavil svoje izsledke elektri\xc4\x8dne stimulacije \xc5\xbeabjih \xc5\xbeivcev in predpostavil, da \xc5\xbeiv\xc4\x8devje deluje prek prenosa elektri\xc4\x8dnih signalov. V 20. letih 18. stoletja je Jean Pierre Flourens predstavil u\xc4\x8dinke lokaliziranih lezij v mo\xc5\xbeganih eksperimentalnih \xc5\xbeivali na motori\xc4\x8dne in senzori\xc4\x8dne funkcije ter spremembe vedenja.  Leta 1837 je Jan Purkinje opisal velike celice v malih mo\xc5\xbeganih s \xc5\xa1tevilnimi povezavami, ki so tako postale prvi identificirani nevroni in so jih po njem poimenovali Purkinjeve celice. Leta 1862 je Paul Broca opisal del mo\xc5\xbeganov, ki je odgovoren za govor in je po njem dobilo ime Brocovo podro\xc4\x8dje. Konec 19. stoletja je Camillo Golgi razvil poseben postopek histolo\xc5\xa1kega barvanja s srebrovimi solmi, ki je omogo\xc4\x8dal prikaz posameznih struktur \xc5\xbeiv\xc4\x8dne celice. Njegovo tehniko je kmalu za tem uporabil Santiago Ram\xc3\xb3n y Cajal in oblikoval hipotezo, da je nevron osnovna funkcionalna enota mo\xc5\xbeganov.\n_START_SECTION_\nDVAJSETO STOLETJE\n_START_PARAGRAPH_\nAngle\xc5\xa1ki nevrolog John Hughlings Jackson je s pomo\xc4\x8djo opazovanja progresivnega spreminjanja motori\xc4\x8dnih okvar med epilepti\xc4\x8dnim napadom dokon\xc4\x8dno opredelil funkcionalno organizacijo primarne motori\xc4\x8dne skorje. Nem\xc5\xa1ki nevropatolog Carl Wernicke je objavil svojo teorijo o vlogi posameznih mo\xc5\xbeganskih struktur pri razumevanju in tvorbi jezikovnega sporazumevanja. Nem\xc5\xa1ki nevrolog Korbinian Brodmann je razdelil mo\xc5\xbegansko skorjo na 52 podro\xc4\x8dij glede na njihovo histolo\xc5\xa1ko zgradbo in funkcijo. Njegova delitev je \xc5\xa1e danes v rabi in je poznana pod nazivom\xc2\xa0\xc2\xbbBrodmannove aree\xc2\xab.  V dvajsetem stoletju je pri\xc5\xa1lo do velikega napredka na podro\xc4\x8dju slikovnih diagnosti\xc4\x8dnih metod. V prvi polovici 20. stoletja je Hans Berger izna\xc5\xa1el EEG, napravo za merjenje elektri\xc4\x8dne aktivnosti v mo\xc5\xbeganih. Leta 1938 je ameri\xc5\xa1ki fizik Isidor Isaac Rabi odkril jedrsko magnetno resonanco, ki predstavlja osnovo za magnetnoresonan\xc4\x8dno slikanje (MRI). Za svoje odkritje je leta 1944 prejel Nobelovo nagrado za fiziko. Leta 1974 so izdelali prvi pozitronski emisijski tomograf, s katerim je mogo\xc4\x8de pridobiti tridimenzionalni vpogled v procese v mo\xc5\xbeganih. Funkcionalno slikovno diagnostiko so \xc5\xa1e nadgradili leta 1991, ko so prvi\xc4\x8d izvedli funkcionalno magnetnoresonan\xc4\x8dno slikanje. Moderne tehnike slikovne diagnostike so povzro\xc4\x8dile hiter napredek v razumevanju delovanja mo\xc5\xbeganov, kljub temu veliko vpra\xc5\xa1anj \xc5\xa1e do danes ostaja nepojasnjenih.'