b'\n_START_ARTICLE_\nMannheimska \xc5\xa1ola\n_START_PARAGRAPH_\nPojem Manheimska \xc5\xa1ola ozna\xc4\x8duje glasbeni krog, ki se je izoblikoval pred vsem med vladavino volilnega kneza Karla Teodorja v Mannheimu.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav se Mannheimsko \xc5\xa1olo danes povezuje predvsem z volilnim knezom Karlom Teodorjem, je ustvril predpogoje za njeno ustanovitev \xc5\xbee njegov predhodnik Karl III. Filip Palatinski (nem\xc5\xa1ko Karl III. Philipp von der Pfalz). Ta je leta 1720 prenesel sede\xc5\xbe svojega dvora iz Heidelberga v Mannheim. V tem okviru je z zdru\xc5\xbeitvijo 16 glasbenikov iz Innsbrucka in 26 iz D\xc3\xbcsseldorfa polo\xc5\xbeil temlj za poznej\xc5\xa1o Mannheisko dvorno kapelo. Za vodjo kapele je bil imenovan Carlo Grua._NEWLINE_Karl Teodor se je po smrti svojega predhodnika posvetil z veliko pozornostjo orkestru, ki je bil po njegovem mnenju \xc5\xa1e posebej primeren za to, da je predstavljal njegovo mo\xc4\x8d in bogastvo. Iz tega razloga je anga\xc5\xbeiral Johanna (Antona Wenzla) Stammitza, na katerega je \xc5\xbee v kratkem prenesel vodstvene naloge. Danes se na Johanna Stamitza gleda kot na ustanovitelja Mannheimske \xc5\xa1ole. S tem, ko je izu\xc4\x8dil prvorazredne violiniste, npr. Christiana Cannabicha in brata Johnnesa Toeschija ter Carla Josepha Toeschija, ki so spadali med najbolj\xc5\xa1e virtuoze v orkestru, je ustvaril osnovo za vzorno Mannheimsko \xc5\xa1olo, ki so jo sodobniki zato najprej dojemali kot \xc5\xa1olo violinske in orkestrske igre, \xc5\xa1ele pozneje pa tudi kot skladateljsko \xc5\xa1olo._NEWLINE_Stammitz je dobil energi\xc4\x8dno podporo poleti leta 1753 od na novo anga\xc5\xbeiranega kapelnika Ignaza Holzbauerja. Holzbauer je sedaj Stamitzovo na\xc4\x8drtno izgradnjo orkestra raz\xc5\xa1iril na vse skupine glasov, pri \xc4\x8demer so bila nova mesta izpolnjena z virtuozi iz tujine, s specialisti na svojem podro\xc4\x8dju-strategija, ki je \xc5\xbee prav na za\xc4\x8detku polo\xc5\xbeila temelj za bodo\xc4\x8di virtuozni orkester iz 70-ih let 16. stoletja. Kajti te vodilne sile iz tujine ne samo da so ostale, pa\xc4\x8d pa so med svojim, obi\xc4\x8dajno dobrih 25 let trajajo\xc4\x8dim slu\xc5\xbebovanjem, predali svoje znanje naprej nadarjenim u\xc4\x8dencem. Posebej nadarjenim u\xc4\x8dencem je volilni knez  dal \xc5\xa1e dodatno \xc5\xa1tipendije za \xc5\xa1tudijsko bivanje v Italiji._NEWLINE_Najzgodnej\xc5\xa1i danes poznani dokaz za Mannheimsko \xc5\xa1olo kot skladateljsko \xc5\xa1olo izvira od Wolfganga Amadeusa Mozarta, ki je v posvetilnem besedilu svojih \xc5\xa1estih sonat (KV 301-306), naslovljenem na volilno kneginjo Elizabeto Avgusto Pfal\xc5\xa1ko-Sulzba\xc5\xa1ko (nem\xc5\xa1ko Elisabeth Auguste von Pfalz-Sulzbach), iz leta 1778, o\xc4\x8ditno razlikuje med dvorno kapelo in \xc5\xa1olo ter poudarja tako veliko \xc5\xa1tevilo muzicirajo\xc4\x8dih skladateljev kot tudi \xc5\xa1tevilne mojstrovine te slovite \xc5\xa1ole._NEWLINE_Najpomembnej\xc5\xa1i izpri\xc4\x8dani u\xc4\x8ditelji in\xc5\xa1trumentalne igre in kompozicije so bili Johann Stamitz, Ignaz Holzbauer, Christian Cannabich, Georg Joseph Vogler in posredno tudi Franz Xaver Richter._NEWLINE_To obse\xc5\xbeno izobra\xc5\xbeevanje je vodilo ne samo do tega, da so tu vodje kapele in koncertni mojstri praviloma skladateljevali, temve\xc4\x8d tudi do tega, da v nobenem drugem orkestru tiste dobe ni bilo toliko skladateljev in virtuozov v eni osebi: tako npr. violinisti Christian Cannabich, Wilhelm Cramer, Georg Zarth, Christian Danner, Friedrich Eck, Ignaz Fr\xc3\xa4nzl, Carl in Anton Stamitz, Carl Joseph und Johannes Toeschi, Peter Winter, violon\xc4\x8delista Innocenz Danzi in Anton Fils, fagotist Georg Wenzel Ritter,  flavtista Johann Baptist Wendling in Georg Metzger, hornist Franz Anton Dimmler, oboista Friedrich Ramm in Ludwig August Lebrun kot tudi \xc5\xbeena slednjega, koloraturna sopranistka Franziska Lebrun (rojena Danzi), nadalje basist Giovanni Battista Zonca in kapelnik ter namestnik kapelnika Ignaz Holzbauer ter Georg Joseph Vogler.\n_START_SECTION_\nMannheimska \xc5\xa1ola kot tlakovalka poti za koncertno simfonijo\n_START_PARAGRAPH_\nTa dvojna funkcija skladatelja in glasbenika je ustvarila pogoje za orkestersko in skladateljsko delavnico, ki ji v Evropi ni bilo enake. Po mnenju muzikologa Ludwiga Finscherja so Pfal\xc4\x8dani dali bistven prispevek k razvoju velike koncertne simfonije in klasi\xc4\x8dno-romanti\xc4\x8dne orkestrske tehnike. Pri zasnovi simfoni\xc4\x8dnega stavka so Pfal\xc4\x8dani razmi\xc5\xa1ljali z vidika orkestra in  ne \xe2\x80\x93 kot denimo pozneje skladatelji dunajskega klasicizma \xe2\x80\x93 z vidika strukture stavka. Dvorni glasbeniki so stavili na nizanje majhnih melodi\xc4\x8dnih motivov, na kontrast, menjavo in presene\xc4\x8denje in posebej na orkestrski zven. V tej povezavi gre posebej omeniti novo obravnavo pihal. Melodi\xc4\x8dne odseke so \xc4\x8dedalje bolj oblikovala pihala. K temu je pri\xc5\xa1la \xc5\xa1e izrazna orkestrska govorica, ki je Hugo Riemann leta 1906 ni slu\xc4\x8dajno kot tako imenovane Mannheimske manire opisal z zunajglasbenimi pojmi: mannheimski vzdih (nem. Mannheimer Seufzer), mannheimska raketa (nem. Mannheimer Rakete), mannheimski valjar (nem. Mannheimer Walze), u\xc4\x8dinek drgetanja pri klavirski igri (nem. Bebung), pti\xc4\x8dice (nem. V\xc3\xb6gelchen). Crescendi, izpiljena kontrastna dinamika (ko sta skupaj znotraj kratkega intervala tr\xc4\x8dila forte in piano), nadalje done\xc4\x8di unisono ali pa siloviti, hitro si slede\xc4\x8di udarci akordov na za\xc4\x8detku stavkov, vse to je zahvaljujo\xc4\x8d perfekciji v igralski tehniki orkestra tu ustvarjalo ve\xc4\x8dji u\xc4\x8dinek kot bi ga drugod. Te orkestrske u\xc4\x8dinke so v glasbenih zdru\xc5\xbeenjih naravnost \xc4\x8dastili, imeli so kultni status. S svojo orkestrsko zasedbo, s solisti\xc4\x8dno zapolnjenimi mesti med pihali, (od 1758 tudi klarineti)  in z opustitvijo \xc4\x8dembala (od 60-ih let dalje) so Mannheim\xc4\x8dani ustvarili tisti moderni zven tako imenovanega klasi\xc4\x8dnega simfoni\xc4\x8dnega orkestra, ki so ga Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven in ostali skladatelji postavljali za temlj svojim simfonijam tja do 19. stoletja. S svojo diferencirano instrumentacijo in s tem povezanim odprtjem novih zvo\xc4\x8dnih podro\xc4\x8dij ter zvo\xc4\x8dnih mo\xc5\xbenosti so Mannheim\xc4\x8dani dali nove spodbude, ki niso samo vzdr\xc5\xbeema vplivale na orkestralno glasbo 2. polovice 18. stoletja tja do dunajskega klasicizma, pa\xc4\x8d pa so tudi pripravile pot za orkestralne kompozicije 19. stoletja.\n_START_SECTION_\nNova \xe2\x80\x9eMannheimska dvorna kapela\xe2\x80\x9c\n_START_PARAGRAPH_\nOb 400. obletnici rojstva mesta Mannheim je bil ustanovljen nov baro\xc4\x8dni orkester pod imenom \xe2\x80\x9eMannheimska dvorna kapela\xe2\x80\x9c (nem. Mannheimer Hofkapelle). Vrhunec prireditev v jubilejnem letu je predstavljala rekonstrukcija \xe2\x80\x9eMannheimske dvorne kapele\xe2\x80\x9c na izvirnih in\xc5\xa1trumentih v vite\xc5\xa1ki dvorani Mannheimskega dvorca. Preko vsakoletnih poletnih akademij in enega tekmovanja na histori\xc4\x8dnih glasbilih (Academia Palatina) je bil izgrajen \xe2\x80\x9eGlasbeni forum Mannheim \xe2\x80\x93 Center za staro glasbo\xe2\x80\x9c (MusikForum Mannheim \xe2\x80\x93 Zentrum f\xc3\xbcr Alte Musik).'