b'\n_START_ARTICLE_\nOtokar IV. \xc5\xa0tajerski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nOtokar je bil sin \xc5\xa1tajerskega mejnega grofa Otokarja III. _NEWLINE_Za \xc4\x8dasa njegove vladavine je \xc5\xa0tajerska iz mejne grofije, podrejene Bavarski napredovala v neodvisno vojvodino. _NEWLINE_Otokar je leta 1165 z ustanovno listino potrdil ustanovitev \xc5\xbdi\xc4\x8dke kartuzije , ki jo je okoli leta 1160 ustanovil njegov o\xc4\x8de, \xc5\xa1tajerski mejni grof Otokar III. \xc5\xa0tajerski. _NEWLINE_Na smrt bolni Otokar, ki se je na kri\xc5\xbearskem pohodu oku\xc5\xbeil z gobavostjo in ni imel potomcev, je leta 1186 s cesarjevim soglasjem  z Leopoldom V., avstrijskim vojvodo in njegovim sinom Frederikom  sklenil pogodbo (potrjeno na dr\xc5\xbeavnem zboru 1187), da po Traungaucih podedujejo njihove posesti \xc5\xa1tajerski Babenber\xc5\xbeani._NEWLINE_Pokopan je bil v redovni cerkvi sv. Janeza Krstnika v \xc5\xbdi\xc4\x8dki Kartuziji, v t.i. Otokarjevi kapeli. Po razpustitvi kartuzije so njegove posmrtne ostanke leta 1827 premestili v cistercijanski samostan Rein blizu Gradca._NEWLINE_V cerkvi sv. Areha je otokarjeva marmorna nagrobna plo\xc5\xa1\xc4\x8da, ki jo umetnostni zgodovinarji datirajo v sredino 13. stoletja in je bila iz \xc5\xbdi\xc4\x8dke kartuzije med leti 1756 in 1848 preseljena v cerkev sv. Areha, kjer je \xc5\xa1e danes. Zaradi pokojnikovega nekoliko kroni podobnega vojvodskega klobuka na njej so dolgo domnevali, da gre za relief sv. Henrika.'