b"\n_START_ARTICLE_\nIgra v vetru\n_START_SECTION_\nZgodba\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xbbGlavni junak Igre v vetru je pisatelj Avrel Valentin, \xc4\x8dlovek, ki si prizadeva, da bi potrdil sam sebe z literarnim ustvarjanjem, pa se mu to zaradi razmer, ki je vanje postavljen nekako zoper svojo voljo, ne posre\xc4\x8di, njegovi soigralci pa so seveda njegovi poklicni tovari\xc5\xa1i in vrstniki, pisatelji in pesniki, kritiki in gledali\xc5\xa1ke ravnateljice, ki naj bi kazali pravo vsebino in bistvo dana\xc5\xa1njega slovenskega kulturnega ustvarjanja. Vendar se Avrelova razklanost in osamljenost ne zrcalita samo na 'poklicnem' podro\xc4\x8dju, ampak tudi v intimno-\xc4\x8dlove\xc5\xa1kih sferah, v \xc4\x8dustvenih zvezah med njim in tistimi, ki je ali zunanje ali notranje zvezan z njimi. Najjasneje se to ka\xc5\xbee v zgodbi njegovega zakona s Heleno, docentko medicine, pravim poosebljenjem \xc5\xbeenskega, ki sku\xc5\xa1a v zavestnem preseganju in ignoriranju dru\xc5\xbebenih norm in predsodkov potrditi samo sebe in spopolniti svojo \xc4\x8dlove\xc4\x8dnost. Ta skoraj infernalna zgodba je pravzaprav osrednji vsebinski motiv Igre v vetru, poln dramati\xc4\x8dnih zapletov in razpletov, z njo pa se spretno prepletajo posamezni prizori, ki naj bi z ironi\xc4\x8dnega zornega kota osvetlili pravo bistvo slovenske duhovne resni\xc4\x8dnosti.\xc2\xab\xc2\xa0(Trekman 1968: 212)_NEWLINE_Roman se za\xc4\x8dne in kon\xc4\x8da z junakovim pisanjem pisma na vlaku, zgodba pa se vmes nave\xc5\xbee na obujanje spominov, s \xc4\x8dimer se za\xc4\x8dne pripoved osrednje zgodbe romana. Predstavljeno je predvsem razmerje med Avrelom in Heleno, ki se proti koncu romana sprevrne v Helenino obsesivno kontroliranje in ljubosumje, kar pripelje do Avrelove bolezni in du\xc5\xa1evne krize, zgodba pa se zaklju\xc4\x8di s Heleninim samomorom.\n_START_SECTION_\nKritike, literarna zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xbbDru\xc5\xbeinska tema o neskladnosti med mo\xc5\xa1kim in \xc5\xbeensko v eroti\xc4\x8dnem ali du\xc5\xa1evnem partnerstvu je na svojevrsten na\xc4\x8din predstavljena v romanu Igra v vetru. [...] Za razliko od pisatelji\xc4\x8dinih pripovedno (snovno in idejno) enosmernih besedil, je v romanu Igra v vetru nekaj presenetljivih novosti: poudarjena je prvina igre (\xc2\xbbje zapisal Avrel v dnevnik, ki ga ni nikoli pisal\xc2\xab, 88), s tem pa tudi navideznosti in pretvarjanja, igre s temo razkroja erosa in seksa, pripovednokriti\xc4\x8dne travestije, v katerih '\xc5\xbeenske nosijo mo\xc5\xa1ka in mo\xc5\xa1ki \xc5\xbeenske preobleke', spremlja pa jih za Miheli\xc4\x8devo zna\xc4\x8dilno, tukaj \xc5\xa1e posebej poudarjeno in vsebini zgodbe ustrezno partnerstvo ironije in sentimentalizma.\xc2\xab (Glu\xc5\xa1i\xc4\x8d 2002: 62)_NEWLINE_\xc2\xbb\xc5\xbde iz te sicer shemati\xc4\x8dne ponazoritve izpovedne fakture romana Mire Miheli\xc4\x8deve je razvidno, da se njegova pripoved in notranje dogajanje razvijata v dveh plasteh. [...] Tako zastavljen pisateljski namen je gotovo zanimiv in vreden pozornosti slehernega bravca, pa naj ta pripada istemu okolju ali ne, vendar je prvi pogoj, da dose\xc5\xbee tak namen polnokrvno umetni\xc5\xa1ko uresni\xc4\x8ditev, distanca, ki jo mora imeti avtor do vsebine in dogajanja. [...] A tega \xc5\xbeal v pri\xc4\x8dujo\xc4\x8di knjigi ni. [...] Zakaj manjka ji \xc5\xbee omenjene distance; pripomo\xc4\x8dek, ki z njim avtorica ustvarja celovito in umetni\xc5\xa1ko polnokrvno uresni\xc4\x8ditev svojega namena, ni ironi\xc4\x8dna substanca, ki bi morala prevevati tako zami\xc5\xa1ljeno upodobitev nekega konkretnega sveta, ampak izrazita pamfletisti\xc4\x8dnost z mo\xc4\x8dno zaznavnimi farsnimi elementi, ki delajo iz te plasti Igre v vetru skoraj grob in banalen pamflet: posamezni liki pa so tako zelo karikirani, da ne u\xc4\x8dinkujejo niti groteskno ve\xc4\x8d, ampak se spreminjajo v nekak\xc5\xa1ne farsne sheme.\xc2\xab\xc2\xa0(Trekman 1968: 212-13)"