b'\n_START_ARTICLE_\nProtipape\xc5\xbe Bonifacij VII.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nBil je po rodu Rimljan; njegov o\xc4\x8de je bil Ferucij (latinsko Ferrucius; italijansko Ferruccio) in je bil v dobrih odnosih z rodovino Krescencijev.\n_START_SECTION_\nPrvi poskus zavzetja pape\xc5\xa1kega sede\xc5\xbea\n_START_PARAGRAPH_\nPo nezanesljivih zgodovinskih podatkih, ki mejijo na legendo, je imel Francone prednika: od 20. decembra 973 do svoje smrti v marcu 974, se je baje \xc5\xbee kardinal Don zaman posku\xc5\xa1al upreti Benediktu VI.._NEWLINE_Junija 974, leto dni po smrti svetorimskega cesarja Otona je Krescencij (latinsko Crescentius; italijansko Crescenzio), sin Teodore Teofilaktove in brat Janeza XIII. na\xc5\xa1\xc4\x8duval Rimljane k uporu. Drhal je ujela Benedikta VI. in ga zaprla v Angelski grad; za njegovega naslednika \xe2\x80\x93 dokler je bil \xc5\xa1e pravi pape\xc5\xbe \xc5\xbeiv \xe2\x80\x93 je postavila kardinala-diakona Franka (Francone, Franco), ki si je privzel ime Bonifacij VII.. Tri mesece po domnevni smrti Dona II. je torej Francone di Ferruccio uspel strmoglaviti Benedikta in bil izvoljen na sede\xc5\xbe sv. Petra kot Bonifacij VII. \xc4\x8ce je potekal zoper Benedikta VI. kak postopek, ni ostalo od njega ni\xc4\x8desar; pravzaprav je bil predlagan in postavljen Bonifacij kot naslednik pape\xc5\xbea Janeza XIII. \xc5\xbee takoj po njegovi smrti._NEWLINE__NEWLINE_Ker Oton II. ni mogel posredovati sam, je to storil prek svojega poobla\xc5\xa1\xc4\x8denca grofa Siccona (Siccone, Sicco, Sico), ki ga je poslal cesarski zaupnik Pandolfo Capodiferro iz Spoleta. Ker sta Bonifacij in Krescencij II. vedela, da ho\xc4\x8de Sico osvoboditi pape\xc5\xbea Benedikta VI., sta ga dala zadaviti. _NEWLINE__NEWLINE_V manj kot enem mesecu je cesarski opolnomo\xc4\x8denec grof Sico zasedel uporno mesto; Bonifacij se ni hotel vdati, ampak je oropal zaklad Vatikanske bazilike  ter z njim pobegnil. Tudi ljudska ogor\xc4\x8denost zaradi pape\xc5\xa1kega umora je bila tako velika, da je prisilila Bonifacija VII. k begu v ju\xc5\xbeno Italijo, ki je bila pod bizantinsko oblastjo; od tam je pobegnil v Carigrad. Njegov prvi pontifikat je trajal le en mesec in dvanajst dni. Carigrajski patriarh Antonij III. Studit  ga je z veseljem sprejel in mu dajal potuho, saj so te nasilne in pogoste menjave na pape\xc5\xa1kem prestolu ustrezale njegovi \xc4\x8dastihlepnosti, ker so hudo omajale ugled Rimskega apostolskega sede\xc5\xbea.\n_START_SECTION_\nDrugi poskus zasedbe pape\xc5\xa1kega prestola\n_START_PARAGRAPH_\nKo je oktobra 974 bil izvoljen za pape\xc5\xbea \xc5\xa1kof iz Sutrija Benedetto, ne\xc4\x8dak Alberika Spoletskega in sorodnik tuskulskih grofov, si je privzel ime Benedikt VII.. Takoj je sklical zborovanje, na katerem je razveljavil prej\xc5\xa1nje volitve in obsodil vrinjenca Bonifacija VII. Leta 980, ko je bil Benedikt VII. odosten, se je Bonifacij VII. spet vrnil v Rim in zasedel Lateran, toda krdela Otona II., ki jih je Benedikt poklical na pomo\xc4\x8d, so Bonifacija znova pregnala, da je pobegnil v Carigrad\n_START_SECTION_\nKratka vladavina Janeza XIV.\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Benedikta VII. je bil izvoljen za pape\xc5\xbea pavijski \xc5\xa1kof Pietro Canepanova, ki si je izbral ime Janez XIV.. Kakor je smrt Otona I. pomenila konec za Benedikta VI., prav tako je smrt Otona II. ozna\xc4\x8dila konec Janeza XIV. Oton III. je imel komaj tri leta, mati pa je imela zadosti skrbi z nem\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavljansko vojno, ki jo je zopet za\xc4\x8del sorodnik, vojvoda Henrik Bavarski. Ni imela niti \xc4\x8dasa niti na\xc4\x8dina, kako za\xc5\xa1\xc4\x8dititi \xc5\xa1kofa v oddaljenem Rimu. Janez XIV., ki je dal odvezo umirajo\xc4\x8demu 28-letnemu Otonu II. 7. decembra 983, je dojel, da bo moral pobegniti, \xc4\x8de si ho\xc4\x8de re\xc5\xa1iti \xc5\xbeivljenje.\n_START_SECTION_\nTretji poskus zasedbe, vladanje in smrt\n_START_PARAGRAPH_\nBonifacija je spodbujala podpora bizantinskega cesarja Bazilija II., ki je bil sovra\xc5\xbeno razpolo\xc5\xbeen do pravkar umrlega Otona II. Po devetletnem izgnanstvu se je Franko, po smrti Otona II. (7. XII. 983), hitro vrnil v Rim aprila 984. Tam je vdrl v Lateran ter strmoglavil, dal ujeti in zapreti v Angelski grad zakonitega pape\xc5\xbea Janeza XIV., kjer ga je dal zlostavljati, stradati ali zastrupiti, da je 20. avgusta istega leta umrl. Bonifacij se je vsilil za pape\xc5\xbea \xc5\xbee aprila, ko je odstavila Janeza rimska sinoda. Tako se je zopet polastil vodstva Cerkve. Pravijo, da je dal obesiti truplo pokojnega pape\xc5\xbea Janeza na utrdbe Angelskega gradu. Bonifacij je vladal le \xc5\xa1e kako leto do svoje nenadne smrti. Samodr\xc5\xbeec je sebe vedno smatral za zakonitega pape\xc5\xbea in je \xc5\xa1tel leta svojega vladanja od odstavitve pape\xc5\xbea Benedikta VI., od leta 974.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nO njegovem vladanju ni znanega drugega kot da je izdal dve buli, s katerima je urejal notranja vpra\xc5\xa1anja rimskega plemstva v korist svojih podpornikov Krescencijev. Bonifacijeva ma\xc5\xa1\xc4\x8devalnost, kakor tudi umori in raznovrstna hudodelstva so mu oddaljila celo najbolj privr\xc5\xbeene in naklonjene zaveznike in je nenadoma umrl kot \xc5\xbertev zarote.'