b'\n_START_ARTICLE_\nHeinrich B\xc3\xb6ll\n_START_SECTION_\nMladost in vojno obdobje (1917-1945)\n_START_PARAGRAPH_\nHeinrich B\xc3\xb6ll se je rodil v ju\xc5\xbenem predelu K\xc3\xb6lna, kot osmi otrok in tretji sin Viktorja B\xc3\xb6lla, ki je bil mizar, ter mame Marie, rojene Hermann. V malome\xc5\xa1\xc4\x8danski dru\xc5\xbeini B\xc3\xb6ll je bilo odklanjanje nacionalsocializma samoumevno. Od leta 1924 do leta 1928 je obiskoval ljudsko katoli\xc5\xa1ko \xc5\xa1olo Raderthal in se kasneje prepisal na dr\xc5\xbeavno humanisti\xc4\x8dno gimnazijo Friedricha-Wilhelma. Po maturi, leta 1937, je pri\xc4\x8del s prakso knji\xc5\xbenega prodajalca v knjigarni Math v Bonnu, ki jo je po 11 mesecih prekinil. V tem \xc4\x8dasu je \xc5\xa1ir\xc5\xa1a javnost postala pozorna na njegove pisateljske podvige. Leta 1938 je bil za eno leto vpoklican v Delavsko organizacijo Nem\xc5\xa1kega rajha Reichsarbeiterdienst (RAD), ki je skrbela za predvsem za ekonomska in vzgojno izobra\xc5\xbeevlna podro\xc4\x8dja v Tretjem rajhu. Leta 1939 se je vpisal na Univerzo v K\xc3\xb6lnu, kjer je \xc5\xa1tudiral germanistiko in klasi\xc4\x8dno filologijo (v tem \xc4\x8dasu je napisal svoj prvi roman Na robu cerkve (nem. Am Rande der Kirche), vendar je bil \xc5\xbee poleti vpoklican v vojsko. Vojak je ostal vse do leta 1945, ko je pristal v ameri\xc5\xa1kem ujetni\xc5\xa1tvu, iz katerega so ga izpustili septembra istega leta. Med dopustom leta 1942 se je B\xc3\xb6ll poro\xc4\x8dil z Anamarijo \xc4\x8cech, ki jo je poznal \xc5\xbee dalj \xc4\x8dasa. Njun prvi sin Christoph je umrl \xc5\xbee v prvem letu po rojstvu. Sinovi Raimund, Rene in Vincent so se rodili leta 1947, 1948 in leta 1950.\n_START_SECTION_\nLiterarni za\xc4\x8detki (1945-1950)\n_START_PARAGRAPH_\nMed drugo svetovno vojno je B\xc3\xb6ll pisal prete\xc5\xbeno pisma. Po koncu vojne pa je ponovno pri\xc4\x8del z literarnim udejstvovanjem. Sproti je opravljal razli\xc4\x8dna prilo\xc5\xbenostna dela. Ponovno se je vpisal na univerzo, vendar v glavnem le zaradi \xc5\xbeivilskih kart. V tem \xc4\x8dasu je dru\xc5\xbeino ve\xc4\x8dinoma pre\xc5\xbeivljala njegova \xc5\xbeena, kar so ji kot u\xc4\x8diteljici, omogo\xc4\x8dali njeni redni prihodki. Pod naslovom Kri\xc5\xbe brez ljubezni (nem. Kreuz ohne Liebe) je v juliju leta 1946 nastal njegov prvi povojni roman (prispevek za nate\xc4\x8daj). V letu 1947 so bili prve kratke b\xc3\xb6llove pripovedi so bile objavljene v razli\xc4\x8dnih revijah. Lahko jih ozna\xc4\x8dimo kot povojno ali domoljubno literaturo. Osrednje teme so izku\xc5\xa1nje, pridobljene v vojni in razvoj dru\xc5\xbebe v povojnem \xc4\x8dasu v Nem\xc4\x8diji. Nekatere najbolj\xc5\xa1e kratke pripovedi so iz\xc5\xa1le leta 1950 v zborniku Popotnik pride\xc5\xa1 ti v \xc5\xa0pa... (nem. Wanderer, kommst du nach Spa...). S tem si je B\xc3\xb6ll pridobil slavo kot avtor kratkih pripovedi. Druge kratke pripovedi iz obdobja po prvi svetovni vojni so bile resda v nekoliko predelani obliki, objavljene leta 1983 v zborniku Rana (nem. Die Verwundung). Za tisti \xc4\x8das pomemben vir je objavljeno dopisovanje z njegovim tesnim prijateljem in pisateljem Ernstom Adolfom Kunzom (oz. Philippom Wiebejem), ki ga je spoznal v \xc4\x8dasu vojnega ujetni\xc5\xa1tva v Franciji.\n_START_SECTION_\nGlavna dela (1951-1971)\n_START_PARAGRAPH_\nV maju, leta 1951, svojem debitantskem nastopu pred Skupino 47 (nem. Gruppe 47), je do\xc5\xbeivel veliko odobravanje za svojo delo. Sicer je v tem \xc4\x8dasu B\xc3\xb6ll \xc5\xbee objavil nekatera svoja dela, vendar \xc5\xa1e niso naletela na ve\xc4\x8dji odziv. Povabilo k sedmemu zasedanju v Skupini 47 je pri\xc5\xa1lo na pobudo Alfreda Anderscha. B\xc3\xb6ll je bral satiro \xc4\x8crne ovce (nem. Die schwarzen Schafe) in zmagal v tesnem odlo\xc4\x8danju proti Milu Doru. Pri svojem prvem nastopu je prejel denarno nagrado v vi\xc5\xa1ini 1000 nem\xc5\xa1kih mark in avtorsko pogodbo pri zalo\xc5\xbebi Kiepenheuer & Witsch. V naslednjih letih je pri B\xc3\xb6llu nastopilo ustvarjalno obdobje. To dokazujejo \xc5\xa1tevilna dela, ki so iz\xc5\xa1la v tem \xc4\x8dasu, kot na primer Kje si bil, Adam? (1951; sl. Janko Moder 1973), In ni rekel niti besede (1953; sl. Janko Moder 1978), Hi\xc5\xa1a brez varuhov (1954; sl. Janko Moder 1978), Irski dnevnik (1957; sl. Vital Klabus 1995), Zbrana mol\xc4\x8danja doktorja Murkeja in ostale satire (Doktor Murkes gesammeltes Schweigen und andere Satiren (1958)), Biljard ob pol desetih (1959; sl. Dora Vodnik 1962), Klovnovi pogledi (1963; sl. Janez Gradi\xc5\xa1nik 1966) in Konec slu\xc5\xbebene vo\xc5\xbenje (1966; sl. Martina Rotar 1968).\n_START_SECTION_\nJavna osebnost in dru\xc5\xbebena anga\xc5\xbeiranost (ob koncu 1960-ih let)\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu, ko je Adenauer deloval kot razmeroma konservativni kancler, je B\xc3\xb6ll ohranjal bolj levo orientirani intelektualni profil. Leta 1970 je bil progla\xc5\xa1en za predsednika kluba poetov, esejistov in novelistov Nem\xc4\x8dije (PEN-klub), kar je ostal vse do leta 1972. Med letoma 1971 - 1974 je bil tudi mednarodni predsednik PEN-kluba. Leta 1972, ko je prejel tudi Nobelovo nagrado, in eno leto po izidu njegovega romana Skupinska slika z gospo (sl. Drago Grah 1973), je B\xc3\xb6ll poskrbel za notranjepoliti\xc4\x8dni \xc5\xa1kandal, ko se je v enem izmed esejev za \xc4\x8dasnik Der Spiegel pod naslovom \xc5\xbdeli Ulrike milost ali varen prehod? (nem. Will Ulrike Gnade oder freies Geleit?) ukvarjal z osebnostjo in razvojem teroristke Ulrike Meinhof. Naslov eseja je \xc4\x8dasnik Der Spiegel spremenil proti B\xc3\xb6llovi volji, saj se je z imenonovanjem teroristke v samem naslovu vzpostavila med avtorjem in teroristko precej\xc5\xa1nja doma\xc4\x8dnost, kar pa ni bil B\xc3\xb6llov namen. Od takrat dalje je veljal v konzervativnih krogih za duhovnega simpatizerja terorizma, zaradi \xc4\x8desar je B\xc3\xb6ll trpel. Nem\xc5\xa1ki poslanec kr\xc5\xa1\xc4\x8danske demokratske stranke Friedrich Vogel je takrat govoril o B\xc3\xb6llih in Br\xc3\xbccknerjih kot o intelektualnih pomaga\xc4\x8dih terorizma. Ker oblast ni izklju\xc4\x8devala mo\xc5\xbenosti, da bi si iskani \xc4\x8dlani teroristi\xc4\x8dne organizacije pri B\xc3\xb6llu lahko poiskali zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de, so 1. junija 1972 in preiskali njegovo hi\xc5\xa1o v Langenbroichu, vendar se je B\xc3\xb6ll pet dni kasneje zaradi tega pisno prito\xc5\xbeil zveznemu ministru Hansu-Dietrichu Genscherju. Natan\xc4\x8dne okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine te akcije, \xc5\xa1e posebej \xc5\xa1tevilo vklju\xc4\x8denih, so \xc5\xa1e danes nejasne. Medtem ko B\xc3\xb6ll zatrjuje, da je bilo v preiskavo vklju\xc4\x8denih 20 policistov, pa takratni vodja Helmut Conrads trdi nasprotno, in sicer da naj bi namre\xc4\x8d le on in njegov sodelavec z oddelka za kriminalistiko, preiskala B\xc3\xb6llovo hi\xc5\xa1o. Robert Spaemann, ki se je tistega dne nahajal v B\xc3\xb6llovi hi\xc5\xa1i, pa zatrjuje, da je videl ve\xc4\x8d te\xc5\xbeko oboro\xc5\xbeenih policistov. Leta 1974 je iz\xc5\xa1lo \xc5\xa1e do danes najbolj poznano delo Izgubljena \xc4\x8dast Katharine Blum ali Kako nastane in kam lahko vodi nasilje (sl. Mira Miladinovi\xc4\x8d 1983), ki je doprineslo k debati o nasilju 1970-ih let in se kriti\xc4\x8dno spopadlo z nem\xc5\xa1kim medijskim koncernom Axel Springer AG. Pripoved je bila prevedena v 30 jezikov, posnet je tudi film (re\xc5\xbeiser: Volker Schl\xc3\xb6ndorff) in samo v Nem\xc4\x8diji je bilo do leta 2007 prodanih skoraj \xc5\xa1est milijonov izvodov. Knjigo so v konzervativnih krogih mo\xc4\x8dno kritirali in jo \xe2\x80\x93 v popolnem nasprotju z njegovo osrednjo idejo - ozna\xc4\x8dili kot \xc2\xbbupravi\xc4\x8devanje teroristi\xc4\x8dnega nasilja\xc2\xab. Med drugim je s temi besedami nastopil tudi kasnej\xc5\xa1i predsednik Zvezne republike Nem\xc4\x8djije, Karl Carstens. V naslednjih letih se je Heinrich B\xc3\xb6ll prete\xc5\xbeno ukvarjal in kriti\xc4\x8dno spopadal s politi\xc4\x8dnimi problemi svoje domovine in drugih dr\xc5\xbeav, kot na primer Poljske ali Sovjetske zveze. Tako sta bila na primer gosta v njegovem domu sovjetska disidenta Aleksander Sol\xc5\xbeenicin in Lev Koepelev. V tem \xc4\x8dasu pa se je ukvarjal tudi z ve\xc4\x8djimi konflikti v Ju\xc5\xbeni Ameriki. Poizku\xc5\xa1al je govoriti z ustreznimi politi\xc4\x8dnimi strankami, na primer z \xc5\xbdensko delegacijo v Boliviji, da bi na mestu re\xc5\xa1ili probleme. V tem \xc4\x8dasu je Heinrich B\xc3\xb6ll v Ekvadorju zaradi prevelikega u\xc5\xbeivanja tobaka zbolel na o\xc5\xbeilju desne noge. Kasneje je bil v Nem\xc4\x8diji tudi operiran. Ob koncu 70-tih let je podpiral Ruperta Neudecka in njegovo anga\xc5\xbeiranost za vietnamske \xe2\x80\x9cboat people\xe2\x80\x9d (ljudje, ki so se v letih po koncu vietnamske vojne iz Vietnama na \xc4\x8dolnih in ladjicah zatekli v sosednje dr\xc5\xbeave Jugovzhodne Azije, nato pa so se mnogi preselili v razvite dr\xc5\xbeave), kar je kasneje vodilo v nastanek Zdru\xc5\xbeenja nem\xc5\xa1kih zdravnikov v sili (Komitee Cap Anamur / Deutsche Not\xc3\xa4rzte). B\xc3\xb6ll se je tudi kriti\xc4\x8dno spopadal s katoli\xc5\xa1ko cerkvijo in leta 1976 demonstrativno iz nje tudi izstopil. B\xc3\xb6ll je podpiral nasprotnike NATA, s t. i. mirovnimi gibanji in se leta 1983 udele\xc5\xbeil protesta na raketni postaji Mulangen. Njegovo zadnje delo \xc5\xbdenske pred re\xc4\x8dno pokrajino (sl. Stanko Jarc 1987) je nastalo in iz\xc5\xa1lo leta 1985. Ta roman, tako kot tudi roman Rastlinjak (nem. Das Treibhaus) Wolfganga Koeppena, nikakor ni literarni spomenik, ki bi poveli\xc4\x8deval Zvezno republiko Nem\xc4\x8dijo med letoma 1949 in 1989.\n_START_SECTION_\nBolezen in smrt\n_START_PARAGRAPH_\nV za\xc4\x8detku julija leta 1985 so B\xc3\xb6lla pripeljali na operacijo v bolni\xc5\xa1nico v K\xc3\xb6lnu. Po operaciji 15. julija se je hitro vrnil v svojo hi\xc5\xa1o v Langenbroichu, 16. julija zjutraj je tam tudi umrl. Tri dni pozneje je bil pokopan po katoli\xc5\xa1kem obredu v Mertu v bli\xc5\xbeini K\xc3\xb6lna. Za to je poskrbela njegova dru\xc5\xbeina, ki je prijateljevala z lokalnim duhovnikom. \xc5\xa0irile so se govorice, da je B\xc3\xb6ll pred smrtjo zopet pristopil k cerkvi, kar pa seveda ni dr\xc5\xbealo. Na pogrebu je bilo prisotnih veliko njegovih prijateljev in pomembnih politikov, kot na primer takratni predsednik parlamenta Richard von Weizs\xc3\xa4cker, kar ka\xc5\xbee na enormno zanimanje za B\xc3\xb6lla v tistih \xc4\x8dasih.'