b'\n_START_ARTICLE_\nSocialno kognitivna teorija\n_START_PARAGRAPH_\nSplo\xc5\xa1no priznane teorije storilnostne motivacije, povezane s \xc4\x8dlovekovimi potrebami, pravi\xc4\x8dnostjo ali pri\xc4\x8dakovanji ne dajejo zadovoljujo\xc4\x8de procesno usmerjene analize faktorjev, ki vplivajo na odnos med vedenjem in izidi le-tega. Te teorije povezujejo razli\xc4\x8dne faktorje (potrebe, zaznane neenakosti, pri\xc4\x8dakovanja) z vedenjem, ne uspe pa jim natan\xc4\x8dneje opredeliti mehanizmov, ki lahko vplivajo na mo\xc4\x8d in medsebojno povezanost omenjenih odnosov . Socialno kognitivna teorija predstavlja druga\xc4\x8den, \xc5\xa1ir\xc5\xa1i pogled na vpra\xc5\xa1anje izvora vedenja, prav tako pa se jo da prenesti na druga podro\xc4\x8dja, na primer na podro\xc4\x8dje dela oziroma kariere.\n_START_SECTION_\nIzvor vedenja\n_START_PARAGRAPH_\nS tem, kako se nau\xc4\x8dimo dolo\xc4\x8denega vedenja v odvisnosti od razli\xc4\x8dnih faktorjev, se je med drugimi ukvarjal Albert Bandura. \xc5\xbde v 60ih letih prej\xc5\xa1njega stoletja je na podlagi znanih eksperimentov z lutko Bobo postavil teorijo socialnega u\xc4\x8denja, leta 1986 pa je objavil knjigo Social foundations of thought and action: a social cognitive theory, v kateri je raz\xc5\xa1iril in preimenoval svojo originalno teorijo, s \xc4\x8dimer je \xc5\xbeelel poudariti pomen kognicije pri u\xc4\x8denju. Njegova socialno kognitivna teorija je pravzaprav \xc5\xa1ir\xc5\xa1a od behaviorizma in teorij socialnega u\xc4\x8denja. Socialni del teorije priznava socialno poreklo ve\xc4\x8dine \xc4\x8dlovekovih misli in dejanj, kognitivni del pa priznava vpliv miselnih procesov na motivacijo in vedenje. _NEWLINE_Bandura v svoji knjigi predstavlja teoreti\xc4\x8dni okvir za analiziranje \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke motivacije, mi\xc5\xa1ljenja in akcije iz socialno kognitivne perspektive. V socialno kognitivnem pogledu ljudje niso niti vodeni s strani notranjih sil niti niso avtomati\xc4\x8dno oblikovani in kontrolirani s strani zunanjih dra\xc5\xbeljajev. Bandura posameznika opredeljuje kot aktiven in interaktiven subjekt, ki predeluje informacije iz okolja. \xc4\x8clove\xc5\xa1ko delovanje (motivacija, misli, akcija...) razlaga s triadnim recipro\xc4\x8dnim vzro\xc4\x8dnim modelom, v katerem so v interakciji slede\xc4\x8de determinante: dogodki iz okolja, osebni faktorji (kognicija, \xc4\x8dustva, motivacija in biolo\xc5\xa1ke zna\xc4\x8dilnosti) in vedenje. _NEWLINE_Determinanto okolja predstavljajo lastnosti okolja, raven izzivov, ki jih to okolje dolo\xc4\x8da in odzivnost okolja na posredovanja posameznikov oz. zaznane posledice okolja (npr. pla\xc4\x8dilo za delo). Med osebne faktorje med drugim spadajo prepri\xc4\x8danja samou\xc4\x8dinkovitosti, postavljanje lastnih ciljev, kvaliteta analiti\xc4\x8dnega mi\xc5\xa1ljenja ter potreba po dose\xc5\xbekih npr. v kontekstu organizacijskega vedenja. Med vedenjske dejavnike pa lahko uvrstimo pretekla bolj ali manj uspe\xc5\xa1na vedenja ter izbiro dejavnosti, ki je dejansko tudi izpeljana  . \xc4\x8clove\xc5\xa1ko funkcioniranje po Banduri torej determinira t.i. recipro\xc4\x8dni determinizem \xe2\x80\x93 gre za proces, ki ozna\xc4\x8duje medsebojno povezanost in delovanje osebnih dejavnikov, okolja in vedenja. U\xc4\x8dinek na eni determinanti se bo na specifi\xc4\x8den na\xc4\x8din odra\xc5\xbeal tudi na drugih dveh. Znotraj te perspektive je definirana \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka narava preko \xc5\xa1tevilnih bazi\xc4\x8dnih zmo\xc5\xbenosti.\n_START_SECTION_\nZmo\xc5\xbenost simboliziranja\n_START_PARAGRAPH_\nTa zmo\xc5\xbenost ljudem omogo\xc4\x8da spreminjanje in prilagajanje na okolje. S pomo\xc4\x8djo simbolov procesiramo in transformiramo za\xc4\x8dasne izku\xc5\xa1nje v notranje modele, ki nam slu\xc5\xbeijo za nadaljnje delovanje. S simboli damo na\xc5\xa1im izku\xc5\xa1njam pomen, obliko in trajnost, poleg tega pa nam omogo\xc4\x8dajo re\xc5\xa1evanje problemov z iskanjem re\xc5\xa1itev na simbolni ravni, brez, da bi se morali truditi preko poskusov in napak. Potencialne re\xc5\xa1itve enostavno \xc2\xbbtestiramo\xc2\xab\xc2\xa0v mislih in jih nato obdr\xc5\xbeimo in izvedemo ali zavr\xc5\xbeemo. Pa vendar dejstvo, da so na\xc5\xa1e akcije posledica razmisleka, \xc5\xa1e ne zagotavlja, da so vedno objektivno racionalne \xe2\x80\x93 v\xc4\x8dasih nimamo popolnih informacij, ne upo\xc5\xa1tevamo vseh vidikov ali pa postavljamo napa\xc4\x8dne sklepe. Na\xc5\xa1e misli so lahko torej vir tako uspeha, dose\xc5\xbekov kot tudi neuspehov in distresa.\n_START_SECTION_\nZmo\xc5\xbenost predvidevanja\n_START_PARAGRAPH_\nLjudje ponavadi ne reagiramo kar direktno na okoljske dra\xc5\xbeljaje, niti nas ne vodijo zgolj izku\xc5\xa1nje iz preteklosti. Ve\xc4\x8dina na\xc5\xa1ega zavestnega vedenja je reguliranega preko predvidevanja/mi\xc5\xa1ljenja vnaprej. Ljudje anticipiramo najverjetnej\xc5\xa1e posledice na\xc5\xa1ih potencialnih dejanj, si postavljamo cilje in si \xc5\xa1e kako druga\xc4\x8de oblikujemo na\xc4\x8drte za prihodnost; tak \xc2\xbbpogled v prihodnost\xc2\xab\xc2\xa0pa lahko deluje tudi motivirajo\xc4\x8de. Tudi tu je bistvena zmo\xc5\xbenost, da si na simboli\xc4\x8dni ravni zamislimo izide na\xc5\xa1ih dejanj in tako se lahko posledice iz prihodnosti spremenijo v trenutne motivatorje.\n_START_SECTION_\nZmo\xc5\xbenost opazovanja, posrednega u\xc4\x8denja\n_START_PARAGRAPH_\nVeliko na\xc5\xa1ih zmo\xc5\xbenosti ni vrojenih, temve\xc4\x8d se razvijejo tekom \xc5\xbeivljenja preko u\xc4\x8denja \xe2\x80\x93 \xc5\xa1ele tako lahko usvajamo razli\xc4\x8dne kompetence, potrebne za spoprijemanje z \xc5\xbeivljenjskimi izzivi in nalogami. Psiholo\xc5\xa1ke teorije so tradicionalno predvidevale, da prihaja do u\xc4\x8denja zgolj preko izvajanja dejavnosti in do\xc5\xbeivljanja njenih posledic. Bandura pa poudarja, da se lahko prakti\xc4\x8dno vsega, \xc4\x8desar bi se nau\xc4\x8dili neposredno z lastno izku\xc5\xa1njo, nau\xc4\x8dimo tudi druga\xc4\x8de \xe2\x80\x93 in sicer posredno preko opazovanja vedenja drugih ljudi in posledic, ki jih ima njihovo vedenje. \xc4\x8ce je nekdo kakorkoli kaznovan za svoje vedenje, tega vedenja verjetno ne bomo posnemali. In obratno \xe2\x80\x93 \xc4\x8de je nekdo nagrajen za svoje vedenje, je ve\xc4\x8dja verjetnost, da bomo to vedenje posnemali. Zmo\xc5\xbenost u\xc4\x8denja preko opazovanja omogo\xc4\x8da usvajanje pravil vedenja brez, da bi morali iti skozi poskuse in napake, kar je ne samo zamudno, ampak lahko celo tudi fatalno. Zgolj na podlagi lastnega vedenja in posledic ne moremo npr. otroke u\xc4\x8diti plavati, mladostnike voziti avto ali pustiti \xc5\xa1tudente medicine same narediti operacijo, prav tako pa se mal\xc4\x8dki brez modelnega u\xc4\x8denja prakti\xc4\x8dno ne bi mogli nau\xc4\x8diti govoriti. Bolj, kot so morebitne posledice \xc5\xa1kodljive in tvegane, bolj pomembno je zana\xc5\xa1anje na u\xc4\x8denje preko opazovanja kompetentnega modela.\n_START_SECTION_\nZmo\xc5\xbenost samoregulacije\n_START_PARAGRAPH_\nLjudje se ne obna\xc5\xa1amo zgolj tako, kot od nas pri\xc4\x8dakujejo drugi. Veliko na\xc5\xa1ega vedenja je motiviranega in usmerjanega preko na\xc5\xa1ih lastnih notranjih standardov in samoevalvacije na\xc5\xa1ih dejanj. Diskrepanca med na\xc5\xa1imi vedenji in na\xc5\xa1imi standardi aktivira samoevalvacijo in druge reakcije, ki vplivajo na na\xc5\xa1e prihodnje vedenje.\n_START_SECTION_\nZmo\xc5\xbenost samorefleksije\n_START_PARAGRAPH_\nGre za zmo\xc5\xbenost, ki je verjetno med vsemi \xc5\xbeivimi bitji zna\xc4\x8dilna zgolj za \xc4\x8dloveka. Zmo\xc5\xbenost samorefleksije nam omogo\xc4\x8da, da analiziramo in vrednotimo na\xc5\xa1a do\xc5\xbeivetja in razmi\xc5\xa1ljamo o na\xc5\xa1ih lastnih miselnih procesih. Iz tega, ko reflektiramo na\xc5\xa1a raznolika do\xc5\xbeivetja in to, kar vemo, izpeljemo neko splo\xc5\xa1no znanje o sebi in o svetu okoli nas. Med samorefleksijo na\xc5\xa1ega mi\xc5\xa1ljenja nadzorujemo na\xc5\xa1e ideje, vplivamo nanje, predvidevamo dogodke, povezane z idejami, na podlagi posledic presojamo primernost na\xc5\xa1ih misli in jih ustrezno spreminjamo. Ti metakognitivni procesi pa vseeno lahko vodijo tudi k napa\xc4\x8dnim miselnim vzorcem in posledi\xc4\x8dno k zmotnim vedenjem, kar pa pogosto ustvari take socialne u\xc4\x8dinke, ki potrjujejo na\xc5\xa1a napa\xc4\x8dna prepri\xc4\x8danja. Verjetno vsi poznamo ljudi, ki so enostavno nagnjeni k problemom, saj s svojim nespodobnim vedenjem ustvarjajo negativno socialno klimo, kamorkoli \xc5\xbee pridejo. _NEWLINE_Izmed vseh misli in prepri\xc4\x8danj, ki vplivajo na na\xc5\xa1e delovanje, je najbolj osrednja posameznikova presoja o lastnih zmo\xc5\xbenostih u\xc4\x8dinkovitega spoprijemanja z realnostjo. Ob\xc4\x8dutek samou\xc4\x8dinkovitosti vpliva na to, kaj bomo storili, koliko truda bomo vlo\xc5\xbeili, koliko \xc4\x8dasa bomo vztrajali ter kako bomo k nalogi pristopili \xe2\x80\x93 anksiozno ali samozavestno (Bandura, 1982).\n_START_SECTION_\nNarava \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke narave?\n_START_PARAGRAPH_\nSocialno kognitivna teorija poudarja, da ljudje sami organizirajo, reflektirajo in regulirajo svoje vedenje; so proaktivni in ne le reaktivni organizmi, ki bi jih oblikovali okoljski dejavniki ali notranji impulzi (Pajares, 2000). Ljudje so tako ustvarjalci kot tudi produkti socialnih sistemov._NEWLINE_Iz socialno kognitivne perspektive je jasno, da ima \xc4\x8dlovek veliko potencialov, ki se lahko razvijejo preko direktnih izku\xc5\xa1enj in opazovanja. Pa vendar ta \xc4\x8dlovekova plasti\xc4\x8dnost ne pomeni, da pride na svet brez kakr\xc5\xa1nekoli strukture in da je njegovo obna\xc5\xa1anje rezultat zgolj in samo post-natalnih izku\xc5\xa1enj. Nekaj vzorcev imamo vrojenih. Ni nam npr. potrebno u\xc4\x8diti dojen\xc4\x8dka, kako naj joka ali sesa ali pa mal\xc4\x8dka, kako naj hodi. Ta \xc2\xbbnevrolo\xc5\xa1ki program\xc2\xab\xc2\xa0za osnovne fiziolo\xc5\xa1ke funkcije je posledica dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine na\xc5\xa1ih prednikov, zapisane v na\xc5\xa1em genskem kodu. Ve\xc4\x8dina \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega vedenja je sicer organizirana preko individualnih izku\xc5\xa1enj, a do dolo\xc4\x8dene mere vrojeni vzorci vplivajo na vsa na\xc5\xa1a vedenja \xe2\x80\x93 genetski faktorji u\xc4\x8dinkujejo na vedenjske potenciale oz. lahko re\xc4\x8demo, da je vedenje determinirano preko interakcije med fiziolo\xc5\xa1kimi faktorji in izku\xc5\xa1njami. Za primer lahko pogledamo razvoj govora \xe2\x80\x93 dojen\xc4\x8dki se rodijo z nekimi osnovnimi fonolo\xc5\xa1kimi zmo\xc5\xbenostmi (vokalizirajo), a govor se lahko razvije \xc5\xa1ele v interakciji z okoljem, preko poslu\xc5\xa1anja govora odraslih in poskusov opona\xc5\xa1anja le-tega. Plasti\xc4\x8dnost je torej del \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke narave in je odvisna od nevrofiziolo\xc5\xa1kih mehanizmov (za procesiranje, ohranjanje in uporabo informacij), ki so se oblikovali skozi \xc4\x8das \xe2\x80\x93 ti mehanizmi omogo\xc4\x8dajo kapaciteto za omenjene zna\xc4\x8dilnosti, ki so tako zelo zna\xc4\x8dilno \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke: simboliziranje, predvidevanje, samoregulacija, samorefleksija in zmo\xc5\xbenost posrednega u\xc4\x8denja.\n_START_SECTION_\nUporabnost socialno kognitivne teorije\n_START_PARAGRAPH_\nDanes se socialno kognitivna teorija uporablja na \xc5\xa1tevilnih podro\xc4\x8djih, vklju\xc4\x8dujo\xc4\x8d motivacijo, pridobivanje kognitivnih ve\xc5\xa1\xc4\x8din, izbiro kariere, karierni razvoj in motori\xc4\x8dno delovanje (Druckman in Bjork, 1994). Kadrovski strokovnjaki v organizacijah vseskozi i\xc5\xa1\xc4\x8dejo u\xc4\x8dinkovitej\xc5\xa1e pristope k motiviranju, izobra\xc5\xbeevanju in osebnemu ter poklicnemu razvoju zaposlenih. Tu se je poznavanje samou\xc4\x8dinkovitosti kot enega osrednjih pojmov socialno kognitivne teorije izkazalo za zelo primerno izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za delo z zaposlenimi._NEWLINE_Po mnenju Bandure (1997) imajo prepri\xc4\x8danja o lastni u\xc4\x8dinkovitosti za delovanje posameznika pomembno vlogo, saj vzpostavijo kontrolo nad njegovim mi\xc5\xa1ljenjem, \xc4\x8dustvovanjem in aktivnostjo. Posameznikova subjektivna prepri\xc4\x8danja naj bi v ve\xc4\x8dji meri kot objektivna resni\xc4\x8dnost oblikovala njegova \xc4\x8dustvena stanja, nivo motivacije in vedenje \xe2\x80\x93 posameznik bo torej bolj motiviran za spoprijemanje s situacijami, v katerih se bo \xc4\x8dutil osebno kompetenten. Samou\xc4\x8dinkovitost pa je povezana tudi s samopodobo, samospo\xc5\xa1tovanjem, pri\xc4\x8dakovanjem izida in lokusom kontrole; gre pravzaprav za dokaj podobne konstrukte, a med njimi obstajajo pomembne razlike. Samou\xc4\x8dinkovitost je torej \xc5\xa1irok konstrukt, ki vpliva na na\xc5\xa1e vedenje v razli\xc4\x8dnih \xc5\xbeivljenjskih situacijah, tako tudi in predvsem na delovnem podro\xc4\x8dju. Dokazano je, da so samou\xc4\x8dinkoviti posamezniki uspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1i pri svojem delu (Gist, Schwoerer in Rosen, 1989; Gist, Stevens in Bavetta, 1991). Enako velja za delo v skupinah. \xc5\xbde Bandura (1999, 2000) je poudarjal, da ljudje ne \xc5\xbeivimo izolirano od drugih, temve\xc4\x8d moramo sodelovati z drugimi, da dose\xc5\xbeemo tisto, \xc4\x8desar sami ne zmoremo. Socialno kognitivna teorija tako raz\xc5\xa1irja pojem \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke avtonomije na kolektivno avtonomijo. Bolj, kot se skupine \xc4\x8dutijo u\xc4\x8dinkovite, vi\xc5\xa1je so njihove skupne aspiracije, bolj so motivirani, vztrajni ob ovirah, odporni na razne stresorje in posledi\xc4\x8dno so tudi bolj uspe\xc5\xa1ni, dosegajo vi\xc5\xa1je dose\xc5\xbeke.\n_START_SECTION_\nSocialno kognitivna teorija kariere\n_START_PARAGRAPH_\nPa vendar je samou\xc4\x8dinkovitost le en del socialno kognitivne teorije, ki ga lahko uporabimo za razlago dejavnikov na delovnem, kariernem podro\xc4\x8dju. Avtorji Lent, Brown in Hackett so leta 1994 razvili socialno kognitivno teorijo kariere, ki temelji na Bandurovi socialno kognitivni teoriji, zraven pa integrira \xc5\xa1e druge koncepte, ki se pojavljajo v \xc5\xbee obstoje\xc4\x8dih teorijah kariere in naj bi vplivali na razvoj kariere. Njihova teorija poudarja pomembnost pri\xc4\x8dakovanj (prepri\xc4\x8danj o tem, kaj se bo zgodilo kot posledica dolo\xc4\x8denih vedenj), ki v povezavi s samou\xc4\x8dinkovitostjo (prepri\xc4\x8danj o tem, kaj posameznik zmore) napovedujejo karierne cilje, interese, odlo\xc4\x8ditve, akcije in tudi rezultate. Pomembno je, da se karierna pri\xc4\x8dakovanja ujemajo s cilji, kar pomeni dobiti ustrezno delovno mesto in s tem zadovoljiti dolo\xc4\x8dene motive, pri\xc4\x8dakovanja in vrednote._NEWLINE_Socialno kognitivna teorija kariere predstavlja socialno kognitivni okvir za razumevanje treh zapleteno povezanih vidikov razvoja kariere: razvoj akademskih in kariernih interesov; selekcija akademskih in kariernih mo\xc5\xbenosti (karierne odlo\xc4\x8ditve) ter ohranjanje uspeha na akademskem in kariernem podro\xc4\x8dju. Avtorji ta tri podro\xc4\x8dja predstavljajo v treh razli\xc4\x8dnih, a prekrivajo\xc4\x8dih se modelih. Znotraj vsakega modela poudarjajo socialno kognitivne mehanizme (intrapersonalne, interpersonalne, zgodovinske in sodobne), za katere menijo, da imajo pomemben vpliv na razvoj kariere. A avtorji opozarjajo, da modeli ne sledijo Bandurovi teoriji v vseh pogledih; zvesti pa vseeno ostajajo triadnemu recipro\xc4\x8dnemu pogledu na vzro\xc4\x8dnost. Priznavajo, da tri glavne determinante (oseba, vedenje, kontekst) dvosmerno vplivajo druga na drugo ter da ima vsaka od njih v dolo\xc4\x8denem trenutku razli\xc4\x8dno mo\xc4\x8den vpliv.\n_START_SECTION_\nModel razvoja interesov\n_START_PARAGRAPH_\nNa razvoj interesov mo\xc4\x8dno vplivata samou\xc4\x8dinkovitost in pri\xc4\x8dakovanja izidov. V \xc4\x8dasu otro\xc5\xa1tva in mladostni\xc5\xa1tva smo v \xc5\xa1oli, doma in drugje posredno in neposredno izpostavljeni mno\xc5\xbeici aktivnosti, povezanih s poklici. Prav tako smo tako ali druga\xc4\x8de nagrajevani za svoj trud in razvijanje sposobnosti na razli\xc4\x8dnih podro\xc4\x8djih, pri \xc4\x8demer so izbrana podro\xc4\x8dja odvisna od konteksta in kulture (deklice spodbujamo na razli\xc4\x8dnih podro\xc4\x8djih kot de\xc4\x8dke). Ko smo tako dlje \xc4\x8dasa izpostavljeni dolo\xc4\x8deni aktivnosti in povratni informaciji, dodelujemo svoje sposobnosti, razvijamo notranje standarde glede uspe\xc5\xa1nosti na tem podro\xc4\x8dju in pridobivamo dolo\xc4\x8dena pri\xc4\x8dakovanja izidov. Interes najverjetneje razvijemo na podro\xc4\x8djih, na katerih se po\xc4\x8dutimo samou\xc4\x8dinkovite in kjer pri\xc4\x8dakujemo pozitivne posledice. S tem podro\xc4\x8djem se potem tudi bolj ukvarjamo in preko uspehov in neuspehov \xc2\xbbobnavljamo\xc2\xab\xc2\xa0ob\xc4\x8dutek samou\xc4\x8dinkovitosti in pri\xc4\x8dakovanja ter posledi\xc4\x8dno zopet interes za to podro\xc4\x8dje \xe2\x80\x93 gre za povratno zanko. Na ta na\xc4\x8din lahko potem pride tudi do spremembe interesov, ki so sicer bolj ali manj stabilni v \xc4\x8dasu poznega mladostni\xc5\xa1tva.\n_START_SECTION_\nModel kariernih odlo\xc4\x8ditev\n_START_PARAGRAPH_\nTa model gradi na modelu razvoja interesov \xe2\x80\x93 interesi, ki izhajajo iz samou\xc4\x8dinkovitosti in pri\xc4\x8dakovanj, vplivajo na dolo\xc4\x8dene izobra\xc5\xbeevalne in poklicne odlo\xc4\x8ditve (npr. odlo\xc4\x8dimo se za dolo\xc4\x8deno poklicno pot). Cilje, ki si jih postavimo na podlagi teh odlo\xc4\x8ditev, bomo najverjetneje dosegli, \xc4\x8de bodo le-ti jasni, specifi\xc4\x8dni, odlo\xc4\x8dno postavljeni in tudi javno predstavljeni (torej, da se o svojih namenih pogovarjamo z drugimi) in podprti s strani pomembnih drugih. Preko prej opisane povratne zanke (z uspe\xc5\xa1nostjo ali neuspe\xc5\xa1nostjo se na\xc5\xa1a samou\xc4\x8dinkovitost in pri\xc4\x8dakovanja slabijo ali krepijo) obnavljamo tudi na\xc5\xa1e karierne odlo\xc4\x8ditve. Nanje v\xc4\x8dasih celo bolj kot interesi direktno vplivajo samou\xc4\x8dinkovitost, pri\xc4\x8dakovanja ali okoljski dejavniki. Zadnji so lahko \xc5\xa1e posebej pomembni, \xc4\x8de ne podpirajo posameznikovih interesov. V primerih ekonomskega pomanjkanja, pritiskov v dru\xc5\xbeini ali nezadostne izobrazbe moramo najti kompromis pri svojih interesih, samou\xc4\x8dinkovitostjo (\xc2\xbbAli sem sposoben opravljati tovrstno delo?\xc2\xab) in pri\xc4\x8dakovanjih izida (\xc2\xbbAli bom pla\xc4\x8dan dovolj, da pokrijem vse stro\xc5\xa1ke?\xc2\xab). Socialno kognitivna teorija kariere torej predpostavlja pogoje, ki zvi\xc5\xa1ujejo verjetnost, da bomo zmo\xc5\xbeni slediti svojim interesom in tudi pogoje, ki nam to ote\xc5\xbeko\xc4\x8dijo in moramo sklepati kompromise. Skupno te pogoje imenuje okoljski vplivi in ti vsebujejo: raven podpore (finan\xc4\x8dna in \xc4\x8dustvena), ovire (npr. pomanjkanje denarja ali izobrazbe) in prilo\xc5\xbenosti, ki so posamezniku dosegljive.\n_START_SECTION_\nModel uspe\xc5\xa1nosti\n_START_PARAGRAPH_\nSocialno kognitivna teorija kariere razlaga dva vidika uspe\xc5\xa1nosti: uspehi, ki jih posamezniki dose\xc5\xbeejo na podro\xc4\x8dju izobra\xc5\xbeevanja in poklica ter raven vztrajnosti ob ovirah. Na oba vidika vplivajo posameznikove zmo\xc5\xbenosti, samou\xc4\x8dinkovitost, pri\xc4\x8dakovanja izida in postavljeni cilji. Posameznikove zmo\xc5\xbenosti (merjene preko preteklih dose\xc5\xbekov in nadarjenosti, ki pa je opredeljena z vrojenimi potenciali in pridobljenim znanjem) vplivajo na uspe\xc5\xa1nost preko dveh poti \xe2\x80\x93 direktno (npr. dijaki, bolj nadarjeni na dolo\xc4\x8denem podro\xc4\x8dju, bodo tam bolj uspe\xc5\xa1ni in vztrajni kot manj nadarjeni dijaki) ter indirektno (preko ob\xc4\x8dutka samou\xc4\x8dinkovitosti in pri\xc4\x8dakovanj izidov). Samou\xc4\x8dinkovitost, pri\xc4\x8dakovanja izidov in postavljeni cilji pa imajo motivacijsko vlogo. \xc5\xa0tudenti in delavci z ve\xc4\x8djim ob\xc4\x8dutkom samou\xc4\x8dinkovitosti in bolj pozitivnimi pri\xc4\x8dakovanji si bodo postavljali vi\xc5\xa1je oz. te\xc5\xbeje dosegljive cilje, svoje sposobnosti bodo uporabili bolj u\xc4\x8dinkovito in dlje \xc4\x8dasa bodo vztrajali kljub oviram \xe2\x80\x93 posledi\xc4\x8dno bodo najverjetneje tudi bolj uspe\xc5\xa1ni pri svojem delu. A avtorji opozarjajo, da samou\xc4\x8dinkovitost ne more nadomestiti nesposobnosti. Vpliv ob\xc4\x8dutka samou\xc4\x8dinkovitosti bi videli v primeru dveh enako sposobnih posameznikov, od tega en z mo\xc4\x8dnim ob\xc4\x8dutkom samou\xc4\x8dinkovitosti, drugi pa s \xc5\xa1ibkim \xe2\x80\x93 tisti, ki se \xc4\x8duti manj kompetentnega, si bo postavil manj zahtevne cilje, do\xc5\xbeivljal bo ve\xc4\x8d anksioznosti ob delu, prej bo odnehal ob ovirah in posledi\xc4\x8dno bo tudi manj uspe\xc5\xa1en kot drugi posameznik \xe2\x80\x93 kljub enakim zmo\xc5\xbenostim. Pa vendar premo\xc4\x8den ob\xc4\x8dutek samou\xc4\x8dinkovitosti tudi ni ustrezen, saj si posledi\xc4\x8dno postavljamo previsoke cilje, ki jih nismo zmo\xc5\xbeni dose\xc4\x8di, ob neuspehu pa smo potem razo\xc4\x8darani in nemotivirani. Najbolj optimalno je, \xc4\x8de se \xc4\x8dutimo le malce bolj sposobne, kot smo v resnici \xe2\x80\x93 tako si postavljamo cilje, ki so nam v izziv, a so vseeno dosegljivi; ob dejanskem uspehu pa smo potem toliko bolj ponosni nase in krepimo svoj ob\xc4\x8dutek samou\xc4\x8dinkovitosti in imamo bolj pozitivna pri\xc4\x8dakovanja glede prihodnosti. _NEWLINE_Socialno kognitivna teorija kariere je s svojim integrativnim pristopom predstavljala pomembno izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za nadaljnje raziskovanje za razvijanje razumevanja kariernih odlo\xc4\x8ditev, razvoja in prilagajanja. Povsem enotne teorije, ki bi razlo\xc5\xbeila vse poglede in dejavnike na podro\xc4\x8dju razvoja kariere, najverjetneje ne moremo pri\xc4\x8dakovati; pa vendar nam poskusi integriranja na videz razli\xc4\x8dnih teorij in fenomenov brez dvoma veliko doprinesejo k razumevanju omenjenih podro\xc4\x8dij. Tako sta pozneje npr. avtorja Lent in Brown (2013) opisala \xc5\xa1e raz\xc5\xa1iritev socialno kognitivne teorije kariere v obliki \xc2\xbbself-management\xc2\xab\xc2\xa0modela.'