b'\n_START_ARTICLE_\nLojze Ilija\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nSprva je v Ljubljani \xc5\xa1tudiral bogoslovje, se prepisal in diplomiral na ljubljanski Pravni fakulteti. Delal je v uredni\xc5\xa1tvu \xc4\x8dasopisa Slovenec in bil odvetni\xc5\xa1ki pripravnik. Med 2. svetovno vojno se je najprej priklju\xc4\x8dil gorenjskim domobrancem, nato pa Jugoslovanski vojski v domovini kjer je bil \xc5\xa1ef propagandnega odseka in dosegel \xc4\x8din poro\xc4\x8dnika. Po vojni je emigriral v Venezuelo. Pisal je kratko, Doma\xc4\x8de zgodbe (Celovec 1958), in dalj\xc5\xa1o prozo, med drugim je napisal povest iz \xc5\xbeivljenja ljudi v okolici Cerkelj na Gorenjskem Gospod \xc5\xa0imen I-II (Celovec 1961-1962), roman o stiskah gorenjskega \xc4\x8dloveka med 2. svetovno vojno Huda pravda (Buenos Aires, 1971) in zgodovinski roman iz 16. stoletja Zadnji rabin v Ljubljani (Celovec, 1975).'