b'\n_START_ARTICLE_\nVenceslav Bele\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v u\xc4\x8diteljski dru\xc5\xbeini o\xc4\x8detu Antonu in materi Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ki, rojeni Jakon\xc4\x8di\xc4\x8d. Osnovno \xc5\xa1olo je obiskoval v Gradnem, po o\xc4\x8detovi selitvi pa jo je kon\xc4\x8dal v Oseku. Nato je obiskoval nem\xc5\xa1ko gimnazijo in bogoslovje v Gorici \xe2\x80\x93 posve\xc4\x8den je bil 26. julija 1911. Kaplanoval je v \xc4\x8crni\xc4\x8dah (1911\xe2\x80\x931912) in v Podmelcu (1912\xe2\x80\x931914), v letih 1914\xe2\x80\x931922 pa je bil vikar v Ponikvah na Tolminskem. Od aprila 1922 do smrti je bil \xc5\xbeupnik in dekan v Kanalu. Po vojni se je uveljavil kot odli\xc4\x8den organizator \xc5\xa1olskega, verskega in gospodarskega \xc5\xbeivljenja na Gori\xc5\xa1kem.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde kot dijak je pisal leposlovne podlistke in ocene za razne gori\xc5\xa1ke \xc4\x8dasnike. Pomembnih je pet ob\xc5\xa1irnih razprav, objavljenih v katoli\xc5\xa1ki reviji \xc4\x8cas v letih 1909\xe2\x80\x931911, za\xc4\x8den\xc5\xa1i s temeljnim delom o slogu Cankarjevega pisanja \xe2\x80\x93 Cankar in biblija, v katerem je predstavil\xc2\xa0\xc2\xbbparalelizem membrorum\xc2\xab, predvsem s primeri iz knjige Hlapec Jernej in njegova pravica. V slede\xc4\x8dih \xc4\x8dlankih, predvsem nepodpisani Pravdi o beletristiki in Nekaj literarnega, je izrazil svoj pogled na knji\xc5\xbeevnost: zavrnil je Nemca Karla Mutha in njegov poziv, naj se religioznost ne vna\xc5\xa1a v knji\xc5\xbeevnost. Bele je pisatelju\xc2\xa0\xc2\xbbdovoljeval [...], da svobodno izbira, poljubno spreminja in idealizira, dokler jemlje teme iz zgodovine in narave. Zvezal pa mu je misel glede psiholo\xc5\xa1ke, filozofske in teolo\xc5\xa1ke resnice\xc2\xab. V istem \xc4\x8dasu je v Domu in svetu objavil sedem \xc4\x8drtic z realisti\xc4\x8dnimi, deloma tudi avtobiografskimi motivi (prva je Lola: Iz \xc5\xbeivljenja va\xc5\xa1kega norca, 1909; zadnja Ko je umiralo leto, 1911) ter zgodovinski spis Ob grobu zadnjih Bourbonov. Izstopa psiholo\xc5\xa1ka \xc4\x8drtica Filozof (1911), v kateri opisuje "modernega iskalca resnice o \xc4\x8dlovekovi biti. Ko pa ga je po katoli\xc5\xa1kih stopnjah iskanja vrnil v okrilje \xc5\xbeupnika doma\xc4\x8de fare, je vzkliknil:\xc2\xa0\xc2\xbbTako je priromal romar iz tujine v svoj varni dom.\xc2\xab\xc2\xa0Torej nazaj k\xc2\xa0\xc2\xbbrazodeti\xc2\xab\xc2\xa0resnici."  V letih 1912\xe2\x80\x931922 je pisal malo: \xc4\x8drtica z vojnimi motivi O\xc4\x8de v Domu in svetu, za prvi koledar Gori\xc5\xa1ke matice je 1920. pod psevdonimom Ponikovski v verzih napisal\xc2\xa0\xc2\xbbodlomek malenkostne tragikomedije v dveh slikah Zvonovi in topovi\xc2\xab, v Mladiki pa je 1920. objavil \xc5\xa1e mladinsko legendo v verzih in 1921. zgodovinski \xc4\x8dlanek o Danteju na Tolminskem, naslanjajo\xc4\x8d se na zgodovino Simona Rutarja. Ponudbo za uredni\xc5\xa1tvo Mladike je zavrnil, \xc4\x8de\xc5\xa1 da zaradi \xc5\xbeivljenja v hribih nima dovolj stikov s kulturo. 1923. je soustanovil literarni odsek pri Gori\xc5\xa1ki matici ter bil njegov odbornik in na\xc4\x8delnik. S sodelavci Stankom Stani\xc4\x8dem, Filipom Ter\xc4\x8deljem in Jankom Kraljem je osnoval natan\xc4\x8den knji\xc5\xbeevni program, ki je usmerjal razvoj knji\xc5\xbeevnosti na Gori\xc5\xa1kem. 1924. je postal urednik izdaj Gori\xc5\xa1ke Mohorjeve dru\xc5\xbebe (uredil je prve tri koledarje velikega formata, in sicer v letih 1925, 1926, 1927). Zavedal se je pomena leposlovja za preproste bralce, zato se je povrnil k ve\xc4\x8derni\xc5\xa1ki povesti \xe2\x80\x93 v koledarjih je 1925. objavil povest Dvakrat poro\xc4\x8dena, 1926. Smrekov vr\xc5\xa1i\xc4\x8dek, Kova\xc4\x8dev Jakob pa je iz\xc5\xa1el po njegovi smrti, 1939. V Na\xc5\xa1em \xc4\x8dolni\xc4\x8du je 1925\xe2\x80\x9326 objavljal kratke odrske prizore v verzih, prirejene po Gregor\xc4\x8di\xc4\x8du in Me\xc5\xa1ku. 1927. je uredil \xc5\xa1e Me\xc5\xa1kovo knjigo Mladini. Veliko se je ukvarjal s pesnikom Simonom Gregor\xc4\x8di\xc4\x8dem: Olep\xc5\xa1evalne rime pri Simonu Gregor\xc4\x8di\xc4\x8du (Mladika, 1921). Napisal je \xc5\xa1e pozitivisti\xc4\x8dno spremno besedo o nastanku in hrambi Jeremijevih \xc5\xbealostink, ugotovil pa je podobnost med Gregor\xc4\x8di\xc4\x8dem in nem\xc5\xa1kim pesnikom Bodenstedtom, ki ga je Gregor\xc4\x8di\xc4\x8d sam rad prebiral. \xc4\x8clanek Simon Gregor\xc4\x8di\xc4\x8d in Mirza Schaffy je iz\xc5\xa1el po Beletovi smrti, 1944. v Domu in svetu. V Mladiki in Koledarju Gori\xc5\xa1ke Mohorjeve dru\xc5\xbebe je objavljal zgodovinske drobtinice in kratke \xc5\xbeivljenjepise (Anton Mahni\xc4\x8d, Janez Svetokri\xc5\xa1ki, Fogar, Josip Pagliaruzzi, Valentin Stani\xc4\x8d), v Dru\xc5\xbeini pa Slike iz nebe\xc5\xa1kega sveta (1930). Napisal je ve\xc4\x8d verskih besedil: 1934. je za potrebe \xc5\xa1marnic izdal Marijine ro\xc5\xbee, za mese\xc4\x8dnik Svetogorska kraljica (1938\xe2\x80\x931939) je napisal spis Iz svetogorske zgodovine, ki je izhajal obe leti (prirejen po knjigi \xc4\x8crva: Sveta gora pri Gorici, Gorica 1883), pesmi in \xc5\xa1e nekaj \xc4\x8dlankov._NEWLINE_Zanimal se je tudi za umetnostno zgodovino: v Jadranskem almanahu je 1924. objavil razpravo Dva tolminska umetni\xc5\xa1ka spomenika, v kateri je opisal cerkvico sv. Justa v Kose\xc4\x8du pri Dre\xc5\xbenici iz 16. stol. in cerkev sv. Danijela v Vol\xc4\x8dah iz visokega srednjega veka._NEWLINE_Bele je uporabljal mnoge psevdonime: Vi\xc5\xa1njevski v mladostnih podlistkih, \xc5\xa0tefan Levkos v Domu in svetu, Ponikovski pri Koledarju Gori\xc5\xa1ke matice ter V. Antonov. Opozoriti je treba na razli\xc4\x8dice njegovega krstnega imena, ki se pojavljajo v literaturi: Ve\xc4\x8deslav v SBL, Ven\xc4\x8deslav na spletu, na enem mestu tudi Vincenc v Z\xc3\xa1drav\xc4\x8devi Zgodovini slovenskega slovstva._NEWLINE_Gori\xc5\xa1ka Mohorjeva dru\xc5\xbeba je 1953. ponatisnila nekaj Beletovih povesti v knjigi Smrekov vr\xc5\xa1i\xc4\x8dek, Zvonovi in topovi pa so bili ponatisnjeni \xc5\xbee 1946. v 41. zvezku Nove Talije pod uredni\xc5\xa1tvom L. Luke\xc5\xbei\xc4\x8da.'