b'\n_START_ARTICLE_\nPajki\n_START_SECTION_\nTelesne zna\xc4\x8dilnosti\n_START_PARAGRAPH_\nNajmanj\xc5\xa1i opisani pajki niso ve\xc4\x8dji od pol milimetra; samci pajkov vrste Patu digua iz Kolumbije dose\xc5\xbeejo 0,37\xc2\xa0mm v dol\xc5\xbeino, \xc5\xa1e manj\xc5\xa1i pa so verjetno predstavniki vrste Anapistula caecula iz Slonoko\xc5\xa1\xc4\x8dene obale, pri katerih so do sedaj na\xc5\xa1li samo samice (samci pajkov so po navadi manj\xc5\xa1i od samic). Ve\xc4\x8dina prepoznavnej\xc5\xa1ih pajkov je centimetrskih velikosti, najve\xc4\x8dji pti\xc4\x8dji pajki, kot je vrsta Theraphosa blondi, pa dose\xc5\xbeejo tudi 10\xc2\xa0cm v dol\xc5\xbeino in imajo razpon nog preko 25\xc2\xa0cm. Prevladujejo rjave in sive barve._NEWLINE_V grobem je njihovo telo grajeno iz dveh delov: glavoprsja spredaj in zadka, ki ju povezuje zo\xc5\xbeitev \xe2\x80\x93 pedicel. \xc4\x8clenjenost obeh je zabrisana, le primitivni predstavniki imajo \xc5\xa1e nakazano \xc4\x8dlenjenost zadka. Glavoprsje prekriva enoten \xc5\xa1\xc4\x8ditek (karapaks), ob sprednjih in stranskih robovih katerega je do osem o\xc4\x8desc. Njihova razporeditev je pomemben taksonomski znak. Spredaj izra\xc5\xa1\xc4\x8data dva para okon\xc4\x8din \xe2\x80\x93 pipalke (helicere) in pedipalpi. Pipalke so iz dveh delov, bazalnega dela in gibljivega kremplja, ki se zlo\xc5\xbei v \xc5\xbelebi\xc4\x8d bazalnega dela. Krempelj je oster in votel, skozenj se odpirajo strupne \xc5\xbeleze. Pedipalpi so podobni nogam in imajo \xc4\x8dutilno vlogo, le pri samcih predstavljajo tudi sekundarni spolni organ in imajo kon\xc4\x8dni \xc4\x8dlen zelo pove\xc4\x8dan. \xc5\xa0tirje pari nog izra\xc5\xa1\xc4\x8dajo ob strani glavoprsja. Njihova dol\xc5\xbeina in oblika je odvisna od \xc5\xbeivljenjskih navad dolo\xc4\x8dene vrste._NEWLINE_Posebnost pajkov je skupina spremenjenih okon\xc4\x8din na koncu zadka \xe2\x80\x93 predilnih bradavic. Ve\xc4\x8dina pajkov ima tri pare, od tega je en par zelo majhen. To so kratke in zelo gibljive sto\xc5\xbe\xc4\x8daste strukture, ki jih lahko \xc5\xbeival premika neodvisno drugo od druge. Vsaka ima mno\xc5\xbeico odprtin, kamor se odpirajo svilnate \xc5\xbeleze. Te izlo\xc4\x8dajo teko\xc4\x8dino iz aminokislin, ki se zaradi vle\xc4\x8denja (in ne zaradi su\xc5\xa1enja na zraku) spremeni v svilo, podobno svili gosenic metuljev.\n_START_SECTION_\nOrganski sistemi\n_START_PARAGRAPH_\nDihala pajkov so dveh tipov: izvorno imajo dva para predalastih plju\xc4\x8d v drugem in tretjem \xc4\x8dlenu zadka, pri ve\xc4\x8dini skupin pa se je zadnji par spremenil v sistem vzdu\xc5\xa1nic. Dihala se odpirajo navzven z dvema paroma spiraklov na spodnji strani zadka. Pajki z vzdu\xc5\xa1nicami imajo v splo\xc5\xa1nem vi\xc5\xa1jo bazalno presnovo in u\xc4\x8dinkoviteje zadr\xc5\xbeujejo vodo._NEWLINE_Krvo\xc5\xbeilje je odprto; cevasto srce se nahaja na hrbtni strani zadka. Hemolimfa te\xc4\x8de po veliki aorti proti glavoprsju, po manj\xc5\xa1i pa proti konici zadka. V srce vstopa skozi parne ostije, odprtine z zaklopkami v vsakem izvornem \xc4\x8dlenu zadka. Pri skupinah, kjer vlogo prenosa kisika prevzemajo vzdu\xc5\xa1nice, je srce manj\xc5\xa1e in z manj\xc5\xa1im \xc5\xa1tevilom ostij; pri nekaterih zelo majhnih pajkih sta oba para predalastih plju\xc4\x8d spremenjena v vzdu\xc5\xa1nice in srce ima samo dva para ostij. Krvni pritisk mirujo\xc4\x8dega pajka je podoben kot pri \xc4\x8dloveku. Hemolimfa sodeluje tudi pri premikanju \xe2\x80\x93 \xc5\xbeival s pove\xc4\x8danjem svojega hidrostati\xc4\x8dnega tlaka izteguje noge, mi\xc5\xa1ice pa jih kr\xc4\x8dijo. Hemolimfa mnogih pajkov, ki imajo predalasta plju\xc4\x8da, vsebuje dihalni pigment hemocianin, ki slu\xc5\xbei u\xc4\x8dinkovitej\xc5\xa1emu prenosu kisika po celotnem telesu._NEWLINE_Pajki imajo med vsemi \xc4\x8dlenono\xc5\xbeci najbolj centralizirano \xc5\xbeiv\xc4\x8devje, saj so vsi gangliji povezani v enotno maso, ki se nahaja v glavoprsju. Izjema so le pajki iz podreda mezotel, pri katerih so gangliji v zadku in stranskem delu glavoprsja nepovezani._NEWLINE_Tudi izlo\xc4\x8dala so dveh tipov \xe2\x80\x93 kot koksalne \xc5\xbeleze, ki se odpirajo v kol\xc4\x8dke (kokse) nog, in Malpighijeve cevke. Pri pajkih so koksalne \xc5\xbeleze reducirane in je par razvejanih Malpighijevih cevk, ki se odpirata v kloakalno odprtino na zadnji strani zadka, pomembnej\xc5\xa1i pri izlo\xc4\x8danju. Odve\xc4\x8dni du\xc5\xa1ik se izlo\xc4\x8da v obliki gvanina in se\xc4\x8dne kisline.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjski krog\n_START_PARAGRAPH_\nSpolno zrel pajek iztisne semen\xc4\x8dice na podlago iz niti in jih posrka s konico pedipalpov, kjer so kompleksno grajene strukture v ta namen. Potem najde spolno zrelo samico s pomo\xc4\x8djo feromonov, ki jih ta izlo\xc4\x8da. Dvorjenje pajkovih samcev je lahko zelo kompleksno, pa tudi tvegano opravilo, saj jih utegnejo samice zamenjati za plen in napasti. Vsebuje lahko vidne, kemi\xc4\x8dne in vibracijske komponente, ki so zna\xc4\x8dilne za dolo\xc4\x8deno vrsto. Pri drugih vrstah so samci tako majhni, da lahko neopa\xc5\xbeeni splezajo po samici do njene spolne odprtine. V vsakem primeru sledi na koncu vstavitev sam\xc4\x8devega pedipalpa v sami\xc4\x8dino spolno odprtino in izpust semen\xc4\x8dic, ki lahko traja od nekaj sekund do ve\xc4\x8d ur._NEWLINE_Samica izle\xc5\xbee od nekaj do 3.000 jaj\xc4\x8dec v eno ali ve\xc4\x8d svilnatih jaj\xc4\x8dnih vre\xc4\x8dk, ki jih pritrdi v svoje skrivali\xc5\xa1\xc4\x8de, ali pa jih prena\xc5\xa1a s seboj. Samice mnogih vrst pajkov poginejo, ko kon\xc4\x8dajo z izleganjem. Pravkar izlegli pajki ostanejo v vre\xc4\x8dki do prve levitve, potem pa se po\xc4\x8dasi razkropijo. Samice volkcev skrbijo za potomstvo in prena\xc5\xa1ajo li\xc4\x8dinke nekaj \xc4\x8dasa naokrog na svojem hrbtu._NEWLINE_Pajki \xc5\xbeivijo ve\xc4\x8dinoma leto ali dve. V obmo\xc4\x8djih z zmernim podnebjem prezimijo kot neodrasli osebki, skriti v prsti ali rastlinskem opadu, redkeje pa kot jaj\xc4\x8deca ali odrasli osebki. Ve\xc4\x8dji pajki \xc5\xbeivijo dlje, pti\xc4\x8dji pajki lahko v ujetni\xc5\xa1tvu dose\xc5\xbeejo tudi do 25 let starosti in se levijo do petnajstkrat, preden spolno dozorijo.\n_START_SECTION_\nEkologija in vedenje\n_START_PARAGRAPH_\nPajki so, podobno kot drugi pajkovci, skoraj izklju\xc4\x8dno plenilska skupina; znana je natanko ena vrsta, ki je prete\xc5\xbeno rastlinojeda, poleg tega pa se li\xc4\x8dinke mnogih vrst prehranjujejo z rastlinskim nektarjem. Vsi ostali pajki lovijo druge \xc5\xbeivali, najve\xc4\x8dkrat \xc5\xbeu\xc5\xbeelke, veliki pajki pa lahko ujamejo tudi majhne vreten\xc4\x8darje. Znotraj skupine sta se razvili dve strategiji lova: aktivni lovci sko\xc4\x8dijo na plen in ga obvladajo (v to skupino sodijo skaka\xc4\x8di), bolj prepoznavna pa je druga skupina, ki ujame plen v mre\xc5\xbeo._NEWLINE_Gradnja mre\xc5\xbee je kompleksen, prirojen vedenjski vzorec, na katerega vplivajo \xc5\xa1tevilni okoljski dejavniki in tudi fiziolo\xc5\xa1ko stanje pajka. Razli\xc4\x8dne predilne bradavice izlo\xc4\x8dajo dva tipa niti; strukturne niti so nelepljive, lepljive lovilne niti pa imajo zunanjo plast iz nepolimeriziranih aminokislin. Razli\xc4\x8dne vrste pletejo razli\xc4\x8dne tipe mre\xc5\xbe. Najenostavnej\xc5\xa1i tip so le posamezne niti, napete iz skrivali\xc5\xa1\xc4\x8da, ob katere zadene plen, pajek pa te vibracije za\xc4\x8duti in plane nadenj. Iz tega tipa naj bi se razvila lijakasta mre\xc5\xbea s prepletom niti tudi izven skrivali\xc5\xa1\xc4\x8da, iz te pa ikoni\xc4\x8dna kolesasta mre\xc5\xbea, kakr\xc5\xa1ne gradijo kri\xc5\xbeevci in sorodne dru\xc5\xbeine pajkov. V mre\xc5\xbee tega tipa se premikajo\xc4\x8d plen zaleti in prilepi na lepljive niti, pajek pa to za\xc4\x8duti na podlagi vibracij, ki ob tem nastanejo._NEWLINE_Natan\xc4\x8dna oblika kolesaste mre\xc5\xbee in njena lokacija sta odvisna od strategije lova. Navpi\xc4\x8dne mre\xc5\xbee kri\xc5\xbeevcev so za lov na vodoravno lete\xc4\x8de \xc5\xbeu\xc5\xbeelke, vodoravno polo\xc5\xbeene kolesaste mre\xc5\xbee pa ujamejo \xc5\xbeu\xc5\xbeelke, ki izletavajo navpi\xc4\x8dno iz vegetacije. Pajek lahko \xc4\x8daka na plen bodisi v sredini mre\xc5\xbee bodisi skrit med rastlinjem ob njej. Kompleksnej\xc5\xa1e mre\xc5\xbee imajo lahko tudi do 1.500 kri\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8d in so grajene iz 10 do 30 m niti. Mokre niti se po nekaj dneh izsu\xc5\xa1ijo, zato pajki vsak dan nadomestijo vsaj lepljivo spiralo. Odstranjene niti po\xc5\xberejo in aminokisline ponovno uporabijo. Zaenkrat \xc5\xa1e ni znano, kako lahko pajki hodijo po lastni mre\xc5\xbei, ne da bi se prilepili nanjo._NEWLINE_Domnevajo, da je gradnja mre\xc5\xbe izvorna lastnost pajkov in da so se pajki, ki jih ne uporabljajo za lov, razvili kasneje. Ti bodisi aktivno zalezujejo plen bodisi \xc4\x8dakajo nanj v zasedi. Skaka\xc4\x8di imajo v ta namen izredno dobro razvite o\xc4\x8di, pajki, ki lovijo iz zasede, pa pogosto posnemajo barve svoje okolice, npr. cvetov, na katerih pre\xc5\xbeijo na \xc4\x8debele in druge \xc5\xbeu\xc5\xbeelke. Med pajki so tudi t. i. kleptoparaziti, ki kradejo plen iz mre\xc5\xbe drugih pajkov. Posebnost so t. i. \xc2\xbbbola pajki\xc2\xab, ki ne pletejo mre\xc5\xbe, temve\xc4\x8d nit uporabljajo kot orodje za aktiven lov. Izdelajo kratko nit s kapljico lepljive teko\xc4\x8dine na koncu in jo zavihtijo proti plenu, podobno kot ju\xc5\xbenoameri\xc5\xa1ki Gav\xc4\x8di svoje bole. Drugi poseben primer so vodni pajki, ki edini med pajki prebivajo pod vodo, svojo mre\xc5\xbeo pa zgradijo v obliki potaplja\xc5\xa1kega zvona, v katerem se nahaja zrak. Zvon uporabljajo za prebavljanje plena, levitev, odlaganje jaj\xc4\x8dec, parjenje in skrb za mlade pajkce._NEWLINE_Odvisno od velikosti in nevarnosti plena ga pajki bodisi omrtvi\xc4\x8dijo s strupom takoj, bodisi ovijejo v nit, ali pa po\xc4\x8dakajo, da se zaplete sam in \xc5\xa1ele potem spustijo strup vanj. Pipalke zarijejo skozi njegovo povrhnjico, hkrati se spro\xc5\xbeijo mi\xc5\xa1ice, ki iztisnejo strup. Potem skozi usta v odprtino izlo\xc4\x8dijo me\xc5\xa1anico prebavnih encimov, ki za\xc4\x8dnejo razkrajati tkiva, nekateri pajki pa imajo na pipalkah drobne zobce, ki tudi mehansko drobijo plen. Nastalo teko\xc4\x8dino posrkajo z mo\xc4\x8dno omi\xc5\xa1i\xc4\x8denim \xc5\xbeelodcem, neprebavljive ostanke skeleta pa zavr\xc5\xbeejo._NEWLINE_Naravni sovra\xc5\xbeniki pajkov so predvsem pti\xc4\x8di in zajedavske ose, ki vanje izlegajo svoja jaj\xc4\x8deca. Mnogi pajki imajo zato varovalno obarvanost - bodisi njihova barva posnema podlago bodisi imajo vzorce, ki razbijejo njihovo silhueto, da jih je te\xc5\xbeje opaziti (tako pti\xc4\x8di kot ose imajo dober barvni vid). Nekatere vrste imajo v populaciji razli\xc4\x8dne vzorce v pribli\xc5\xbeno konstantnih razmerjih, kar naj bi ote\xc5\xbeilo prepoznavo. Nekateri ve\xc4\x8dji pajki so pora\xc5\xa1\xc4\x8deni z nazob\xc4\x8danimi dla\xc4\x8dicami, ki dra\xc5\xbeijo sluznice in jih lahko tudi me\xc4\x8dejo v napadalca. Pajki s tak\xc5\xa1nimi obrambnimi mehanizmi pogosto s svarilno obarvanostjo opozarjajo na neu\xc5\xbeitnost. Poseben primer so pajki, ki posnemajo izgled drugih \xc5\xbeivali. Posebej pogosto je posnemanje mravelj, lahko zgolj z namenom odvra\xc4\x8danja \xc5\xbeivali, ki se bojijo mravelj, ali pa tak\xc5\xa1ni pajki plenijo mravlje. Lahko so presenetljivo podobni mravljam, s podobno obarvanostjo, za\xc5\xbeetkom v glavoprsju, ki spominja na delitev na glavo in oprsje, ter sprednjimi nogami, ki jih dr\xc5\xbeijo naprej kot tipalnice mravelj.\n_START_SECTION_\nSocialni pajki\n_START_PARAGRAPH_\nNekatere vrste pajkov, ki gradijo mre\xc5\xbee, \xc5\xbeivijo skupaj v velikih kolonijah in ka\xc5\xbeejo socialno vedenje, \xc4\x8deprav ni tako zapleteno kot pri socialnih \xc5\xbeu\xc5\xbeelkah. Pajek vrste Anelosimus eximius lahko tvori kolonijo, ki \xc5\xa1teje tudi do 50.000 osebkov. Druge vrste v dru\xc5\xbeini Theridiidae so neodvisno razvile socialno vedenje. Tako pajek Theridion nigroannulatum, ki spada v rod, za katerega ni zna\xc4\x8dilno socialno vedenje, skupinsko gradi kolonije, lovi plen in si deli hrano. Ve\xc4\x8dje kolonije se tudi uspe\xc5\xa1no branijo pred kleptoparaziti. Rastlinojedi pajek Bagheera kiplingi \xc5\xbeivi v majhnih kolonijah, ki slu\xc5\xbeijo za\xc5\xa1\xc4\x8diti jaj\xc4\x8dec in pajkcev. Tudi \xc4\x8drne vdove, ki sicer slovijo po svoji agresivni naravi in kanibalizmu, v ujetni\xc5\xa1tvu nemalokrat tvorijo majhne kolonije, pri \xc4\x8demer si delijo mre\xc5\xbee in se hranijo skupaj._NEWLINE_Obstaja \xc5\xa1e ve\xc4\x8d socialnih pajkov iz razli\xc4\x8dnih dru\xc5\xbein, kot so rod Philoponella ter vrsti Agelena consociata in Mallos gregalis.\n_START_SECTION_\nEvolucija in sistematika\n_START_PARAGRAPH_\nKer imajo mehak zunanji skelet, je ohranjenih fosilnih ostankov pajkov razmeroma malo. Opisanih je pribli\xc5\xbeno 1000 izumrlih vrst, od tega velika ve\xc4\x8dina po osebkih, ohranjenih v jantarju. Najstarej\xc5\xa1e ostanke \xc5\xbeivali, ki imajo vse pomembne zna\xc4\x8dilnosti sodobnih pajkov, datirajo v pozni karbon. \xc5\xa0e starej\xc5\xa1i znani pajkovci iz devona, stari ve\xc4\x8d kot 370 milijonov let, so imeli za pajke zna\xc4\x8dilne svilne \xc5\xbeleze, vendar te niso bile name\xc5\xa1\xc4\x8dene na predilnih bradavicah, katerih gibljivost je pomembna za gradnjo mre\xc5\xbe. Zato je danes uveljavljeno mnenje, da so svilo uporabljali zgolj za oblogo gnezd ali ovijanje jaj\xc4\x8dec in jih nimamo za prave pajke. Iz perma, v katerem se je zgodila izjemna eksplozija raznovrstnosti krilatih \xc5\xbeu\xc5\xbeelk, je ohranjenih izredno malo pajkov. Predstavniki danes raz\xc5\xa1irjenih sodobnih skupin pajkov so se pojavili v triasu, pred nekaj ve\xc4\x8d kot 200 milijoni let. Iz jure in krede je mnogo fosilnih ostankov, tudi predstavnikov danes \xc5\xbeive\xc4\x8dih dru\xc5\xbein._NEWLINE_Pajki tvorijo jasno definirano, monofiletsko skupino, ki jo od vseh drugih \xc4\x8dlenono\xc5\xbecev lo\xc4\x8di ve\xc4\x8d klju\xc4\x8dnih zna\xc4\x8dilnosti, med njimi predilne bradavice, pedipalpi, spremenjeni za prenos sperme pri samcih, in strupne \xc5\xbeleze, ki se odpirajo skozi pipalke. Polo\xc5\xbeaj pajkov znotraj pajkovcev je manj jasen in obstaja ve\xc4\x8d teorij, katera skupina pajkovcev jim je najbolj sorodna (\xc2\xbbsestrska\xc2\xab) ter v kak\xc5\xa1nem zaporedju je potekala evolucija iz predni\xc5\xa1ke skupine._NEWLINE_Red delimo v dva podredova, mezotele (Mesothelae) in opistotele (Opisthothelae). Podred mezotel velja za primitivnega v odnosu do ostalih pajkov in ga sestavlja samo ena danes \xc5\xbeive\xc4\x8da dru\xc5\xbeina, Liphistiidae, ki \xc5\xbeivi v tropskih predelih Azije. Imajo hitinaste plo\xc5\xa1\xc4\x8de na hrbtu, ki razkrivajo izvorno \xc4\x8dlenjenost zadka, in sedem ali osem predilnih bradavic pribli\xc5\xbeno na sredini spodnje strani zadka, na kar se nana\xc5\xa1a predpona \xc2\xbbmezo\xc2\xab. Za razliko od tega imajo opistotele zgolj enega do tri pare predilnih bradavic na konici zadka. Nadalje se ta skupina deli na migalomorfe (Mygalomorphae) in araneomorfe (Araneomorphae); nekateri avtorji ti dve skupini obravnavajo na ravni podreda, enakovredno podredu mezotel in ju ne zdru\xc5\xbeujejo v podred opistotel. Migalomorfi pajki so \xc4\x8dokati in kosmati, z mo\xc4\x8dnimi pipalkami; v to skupino sodijo na primer pti\xc4\x8dji pajki. Araneomorfi predstavljajo z okrog 37.000 znanimi vrstami 90\xc2\xa0% vseh pajkov, sem sodijo ostali znani pajki, kot so kri\xc5\xbeevci, skaka\xc4\x8di in drugi. Skupini najzanesljiveje lo\xc4\x8dimo po orientaciji pipalk: migalomorfi imajo podobno kot mezoteli pipalke obrnjene navzdol, zato lahko plen nabodejo samo z vrha. Araneomorfi imajo vsaksebi obrnjene pipalke, ki spominjajo na kle\xc5\xa1\xc4\x8dice.\n_START_SECTION_\nPajki v Sloveniji\n_START_PARAGRAPH_\nZa slovensko ozemlje je znanih pribli\xc5\xbeno 700 vrst pajkov. Favnisti\xc4\x8dno zanimive so predvsem visokogorske in jamske vrste, od katerih je tudi nekaj endemnih. Med najpogostej\xc5\xa1imi in najbolj znanimi je navadni kri\xc5\xbeevec (Araneus diadematus), ki \xc5\xbeivi v vrtovih, ob gozdnih robovih ter na jasah po vsej Evropi in v delih Severne Amerike._NEWLINE_Prvi je pajke v Sloveniji raziskoval \xc5\xbee Giovanni Antonio Scopoli v 18. stoletju, ki je nekatere od njih tudi prvi\xc4\x8d znanstveno opisal (med njimi denimo osastega pajka). Naslednjih 200 let so bili novi podatki o pajkih redki, v drugi polovici 20. stoletja pa je tu deloval zoolog Anton Polenec, ki je svojo kariero posvetil sistemati\xc4\x8dnemu raziskovanju favnistike in ekologije pajkov ter s tega podro\xc4\x8dja objavil preko 70 znanstvenih del. Sestavil je tudi do danes edini katalog pajkov za katalog favne Jugoslavije (1981), v katerem za slovensko ozemlje navaja 416 vrst. To \xc5\xa1tevilo pove\xc4\x8dujejo danes aktivni raziskovalci, kot sta Matja\xc5\xbe Kuntner z Biolo\xc5\xa1kega in\xc5\xa1tituta Jovana Had\xc5\xbeija ZRC SAZU in Rok Kostanj\xc5\xa1ek z Oddelka za biologijo Biotehni\xc5\xa1ke fakultete v Ljubljani.'