b"\n_START_ARTICLE_\nRonald Dworkin\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje in izobrazba\n_START_PARAGRAPH_\nDworkin se je rodil leta 1931 v mestu Worcester v Massachusettsu v ZDA. Bil je sin Madeline in Davida Dworkina. Visoko\xc5\xa1olsko izobra\xc5\xbeevanje je nadaljeval na Univerzi Harvard v Cambridgeu, Massachusetts in na kolid\xc5\xbeu Magdalen v Oxfordu, kjer \xc5\xa1tudiral pri angle\xc5\xa1kem poznavalcu anglosaksonskega prava Rupertom Crossom. Ko je Dworkin opravil zaklju\xc4\x8dne izpite na Oxfordu, so bili ocenjevalci tako navdu\xc5\xa1eni nad njegovim pisanjem, da so jih dali v branje samemu katedre Herbertu Lionelu Hartu. Dworkin je nato nadaljeval \xc5\xa1tudij prava na Harvardu in posledi\xc4\x8dno postal pripravnik pri sodniku in pravnemu filozofu Learnedu Handu, ki je Dworkina ozna\xc4\x8dil kot najbolj\xc5\xa1ega referenta, ki ga je kdajkoli zaposlil.\n_START_SECTION_\nKariera\n_START_PARAGRAPH_\nPo pripravni\xc5\xa1tvu pri Handu je Dworkin dobil prilo\xc5\xbenost za delo referenta pri Felixu Frankfurterju, ki je kot svetovalec takratnega predsednika ZDA Franklina Roosevelta dobil mesto na Vrhovnem sodi\xc5\xa1\xc4\x8du Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav Amerike. Kljub temu pa je Dworkin ponudbo zavrnil in se je raje zaposlil pri odvetni\xc5\xa1ki firmi Sullivan&Cromwell v New Yorku. Ko je zapustil pisarno, je postal profesor prava na Yaleu. Leta 1969 je postal glavni profesor pravnih znanosti na University Collegeu v Oxfordu in s tem naledil H. L. A. Harta, ki se je ob svoji upokojitvi osebno zavzel za to, da njegovo mesto zasede prav Dworkin. Tudi na Oxfordu ni ostal dolgo in njegovo naslednje profesorsko mesto je postala University College London. Kasneje je bil tudi profesor prava na pravni fakulteti NYU Law Univerze v New Yorku in profesor filozofije na Univerzi New York. Prav tu je v\xc4\x8dasih pou\xc4\x8deval skupaj s Thomasom Naglom. Dworkin je redno prispeval svoje filozofske \xc4\x8dlanke za razli\xc4\x8dne \xc4\x8dasopise. Posebno mesto za njegove kritike in komentarje o pravnem sistemu mu je namenil \xc4\x8dasopis The New York Review of Books, v katerem je Dworkin objavljal tudi nekatere izmed svojih najbolj znanih in pomembnih \xc4\x8dlankov. Prav zaradi velikega \xc5\xa1tevila objavljenih \xc4\x8dlankov nekateri filozofi poudarjajo, da so njegova \xc5\xa1tevilna dela pravzaprav samo zborniki \xc4\x8dlankov, ki so bili \xc5\xbee objavljeni v revijah in \xc4\x8dasopisih. Med vsemi deli je le ena monografija z naslovom Law's Empire. Tekom svoje kariere je imel kot gostujo\xc4\x8di profesor \xc5\xa1tevilna predavanja na razli\xc4\x8dnih univerzah, kjer ni bil redno zaposlen, na primer na Princetonu. Leta 2011, dve leti pred njegovo smrtjo, je sprejel profesuro na New College of Humanities, privatni univerzi v Londonu, kjer je pou\xc4\x8deval do svoje smrti. Umrl je za posledicami levkemije 14. februarja 2013 pri starosti 81 let.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nKo je delal za sodnika Handa, je Dworkin spoznal svojo bodo\xc4\x8do \xc5\xbeeno Betsy Ross. Betsy je bila h\xc4\x8derka uspe\xc5\xa1nega Newyor\xc5\xa1kega poslovne\xc5\xbea. Kasneje je par dobil dvoj\xc4\x8dici Anthony in Jennifer. Ronald in Betsy sta bila poro\xc4\x8dena od leta 1958 do leta 2000, ko je Betsi umrla za rakom. Dworkin se je kasneje poro\xc4\x8dil z Irene Brendel, biv\xc5\xa1o \xc5\xbeeno pianista Alfreda Brendella.\n_START_SECTION_\nRazvoj Dworkinove misli\n_START_PARAGRAPH_\nDworkin je svoje teorije in mi\xc5\xa1ljenje na temo teorije prava podajal ve\xc4\x8d kakor \xc5\xa1tiri desetletja in v tem \xc4\x8dasu svoje teorije izpopolnjeval, dopolnjeval, ni pa jih nikoli drasti\xc4\x8dno spreminjal. V pregledu zgodovine njegovega ustvarjanja se da prepoznati vpra\xc5\xa1anja, h katerim se Dworkin nenehno vra\xc4\x8da, odgovore, pri katerih skozi kariero \xc5\xa1e vedno vztraja in motive, ki jih je s\xc4\x8dasoma opustil in na podlagi katerih lahko sklepamo, da so se njegove pravne teorije razvijale in spreminjale. Njegovo ustvarjalno pot pa vendarle lahko delimo na dve glavni obdobji ustvarjanja, ki jih ob predgledu Dworkinove literature strokovnjaki s tega podro\xc4\x8dja lahko bolj ali manj jasno razmejijo. Prvo, zgodnej\xc5\xa1e obdobje se zaklju\xc4\x8di z objavo knjige Taking Rights Seriously, ki je hkrati tudi osrednje delo v tem obdobju in v katerem strne svoje takratne najpomembnej\xc5\xa1e teorije. Drugemu, njegovemu osrednjemu obdobju, ki je natopilo po letu 1977, pa daje ton knjiga Law's Empire. Prvo obdobje se osredoto\xc4\x8di na sodni\xc5\xa1ko odlo\xc4\x8danje v te\xc5\xbekih primerih in kritiko diskrecije (prostega odlo\xc4\x8danja sodnikov) v takih primerih. Ponovno odkriva in opozarja na pravna vodila, ki so bila po njegovem mnenju do takrat zapostavljena. V drugem Dworkinovem obdobju se vpra\xc5\xa1anjem pozitivizma pridru\xc5\xbeita \xc5\xa1e ameri\xc5\xa1ki pravni realizem in ekonomska analiza prava na eni strani ter teorija izvirnega namena na drugi.\n_START_SECTION_\nFilozofske teorije\n_START_PARAGRAPH_\nDworkina filozofska javnost uvr\xc5\xa1\xc4\x8da na sredino med dve filozofski smeri, ki se med seboj v veliki meri izklju\xc4\x8dujeta: teorija pozitivnega prava in teorija naravnega prava. Dworkin si je kot eden najve\xc4\x8djih filozofov zadal prav nalogo prese\xc4\x8di napetost med tema dvema skrajnostima. Za\xc4\x8del je oblikovati splo\xc5\xa1no teorijo prava, ki bi zdru\xc5\xbeila oba ideala. V sredi\xc5\xa1\xc4\x8de svojega poskusa ni postavil zakonodajalca, temve\xc4\x8d sodnika. Prepri\xc4\x8dan je bil namre\xc4\x8d, da se pri sodni\xc5\xa1kem odlo\xc4\x8danju vlogi pravnega pozitivizma in naturalizmom zamenjata in na podlagi te teorije je dokazoval harmonijo med tema smerema. Kljub temu pa je bi Dworkin eden ve\xc4\x8djih kritikov pozitivizma, filozofske smeri, ki kot zanesljivo podlago spoznanja priznava le neposredno dano (pozitivno), predvsem dano v \xc4\x8dutni zaznavi. Dworkin je teorijo pozitivizma, ki jo je v osnovi zasnoval \xc5\xbee August Comte, v ve\xc4\x8dji meri zavra\xc4\x8dal. Kritiziral je tudi pravni pozitivizem svojega mentorja in kasneje prijatelja H.L.A. Harta, kar je predstavil v eni svojih najbolj znanih knjig Law's Empire. Povdarja, da so moralna na\xc4\x8dela ljudi pogosto tudi napa\xc4\x8dna, saj so v dolo\xc4\x8denih primerih nekatera kazniva dejanja sprejemljiva. Sodi\xc5\xa1\xc4\x8da pogosto priredijo interpretacijo zakonov, tako da kar najbolje upravi\xc4\x8dijo svojo odlo\xc4\x8ditev. Dworkin povdarja, da bi morale biti vse interpretacije zakona skladne in da bi moral sodnik v vsaki kontroverzni situaciji re\xc5\xa1itev najti opirajo\xc4\x8d se na zakone. Ti naj bi po Dworkinovem mnenju s pravilno interpretacijo dali samo eno mo\xc5\xbeno in pravilno re\xc5\xa1itev, ki bo hkrati tudi edina moralno pravilna in bo tako zdru\xc5\xbeevala pravni pozitivizem in naturalizem.\n_START_SECTION_\nMoralno branje ustave\n_START_PARAGRAPH_\nRonald Dworkin je bil oza\xc4\x8den za enega najve\xc4\x8djih zagovornikov zdru\xc5\xbeljivosti presoje ustavnosti z na\xc4\x8deli demokracije. Bil je dolgoletni zagovornik na\xc4\x8dela moralnega branja ustave. Dokaze, ki ka\xc5\xbeejo v njegovo korist in podpirajo njegovo teorijo, je na\xc5\xa1el v po njegovem mnenju mo\xc4\x8dni povezavi med moralnim branjem ustave in okrepljeno verzijo presoje ustavnosti v zvezni vladi.\n_START_SECTION_\nTeorija enakosti\n_START_PARAGRAPH_\nDworkin je v dveh \xc4\x8dlankih in v knjigi z naslovom Souvereign Virtue zagovarjal teorijo, ki jo je poimenoval enakost virov in ki vklju\xc4\x8duje dve teoriji: prvi\xc4\x8d, ljudje smo odgovorni za \xc5\xbeivljenjske odlo\xc4\x8ditve, ki jih sprejemamo. Druga predpostavka pa je, da naravne danosti kot sta inteligenca in talent ne bi smele vplivati na razporeditev virov in bogastva v dru\xc5\xbebi. Kot \xc5\xbee veliko Dworkinovih razprav je tudi ta zasnovana na njegovem prepri\xc4\x8danju, da je vsak \xc4\x8dlovek upravi\xc4\x8den do enake obravnave in polo\xc5\xbeaja v dru\xc5\xbebi.\n_START_SECTION_\nPozitivna in negativna svoboda\n_START_PARAGRAPH_\nV njegovem eseju Do values conflict? A Hedgehogs approach Dworkin navaja, da ni nujno, da si vrednoti svobode in enakosti nasprotujeta. Kritizira idejo, zasnove svobode in predlaga novo, bolj dinami\xc4\x8dno obliko svobode, ki jo pojasni s tem, da \xc4\x8dlovek ne more re\xc4\x8di, da je bila njegova svoboda kr\xc5\xa1ena, \xc4\x8de mu je bil prepre\xc4\x8den npr. umor. Torej lahko re\xc4\x8demo, da svoboda ne more biti kr\xc5\xa1ena, dokler ni storjenega ni\xc4\x8d hudega, kar bi komu \xc5\xa1kodovalo. Kot v francoski revoluciji navaja, da pomeni svoboda delati kar ho\xc4\x8demo, dokler s tem ne kr\xc5\xa1imo pravic drugih ljudi.\n_START_SECTION_\nTaking Rights Seriously\n_START_PARAGRAPH_\nTaking Rights Seriously je knjiga, ki je iz\xc5\xa1la leta 1977 in v kateri je zbranih 13 razprav, ki jih je napisal Dworkin in sicer dve novi ter enajst \xc5\xbee objavljenih. Nekatere razprave so namenjene strokovnjakom na podro\xc4\x8dju pravne filozofije, nekaj razprav pa je namenjenih tudi \xc5\xa1ir\xc5\xa1i javnosti in prav te so bile predhodno objavljene predvsem v \xc4\x8dasopisu The New York Review of Books. V \xc4\x8dlankih, ki stojijo sami zase in jih je mogo\xc4\x8de brati lo\xc4\x8deno Dworkin kritizira pravni pozitivizem in njegovega zagovornika H.L.A. Harta. Prav tako izrazi svoje nasprotovanje utilitarizmu, filozofskemu nazoru, po katerem je osnova in merilo \xc4\x8dlovekovega delovanja in moralnega vrednotenja njegova lastna korist. V razpravah poudari, da pravice posameznika v razmerju do dr\xc5\xbeave obstajajo tudi izven \xc5\xbee zapisanih zakonov in da je pravica posameznika pomembnej\xc5\xa1a od kakr\xc5\xa1nih koli interesov ve\xc4\x8dine.\n_START_SECTION_\nLaw's Empire\n_START_PARAGRAPH_\nLaw's Empire, knjiga, ki je iz\xc5\xa1la leta 1986, je Dworkinovo najbolj znano in tudi najbolj citirano delo. V knjigi je razvil teorijo\xc2\xa0\xc2\xbbZakon kot integriteta\xc2\xab\xc2\xa0(Law as integrity) kjer navaja, da je dol\xc5\xbenost sodnikov, da sodne primere razsojajo na na\xc4\x8din, s katerim bodo interpretacije zakonov bolj skladne in med seboj podobne. Rezultat tega bo po mnenju Dworkina samo ena razsodba, ki se bo \xc5\xa1ir\xc5\xa1i javnosti zdela moralno upravi\xc4\x8dena in pravilna, tako da ne bo ve\xc4\x8d polemik o krivdi obsojenca in regularnosti sodbe. V knjigi je poudaril, da je ameri\xc5\xa1ka dru\xc5\xbeba usmerjena k postavki, da zakon obstaja ne samo zato, da bi zagotovil pravi\xc4\x8dne sodne postopke in vnaprej predvidene rezultate sojenj, ampak, kot je zapisano tudi v Ustavi ZDA, predvsem zato, da ima dru\xc5\xbeba koristi od napisanih zakonov. Sodniki so tisti, ki bi morali po Dworkinovem mnenju spodbujati in z njihovimi razsodbami dokazovati enakost med dr\xc5\xbeavljani, ki je prav tako zapisana v ameri\xc5\xa1ki ustavi. Skupnost bi bila s tem bolj povezana, saj bi ljudje videli, da pravna dr\xc5\xbeava deluje pravilno in moralno nesporno. S tem bi ljudstvo za\xc4\x8delo bolj zaupati v politiko in ljudi, ki vodijo dr\xc5\xbeavo.\n_START_SECTION_\nNagrade\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 2007 je Dworkin prejel nagrado Holberg International Memorial Prize za svojo teorijo prava, ker je v njej uspel povezati prej dve neusklajeni si stvari, zakon in moralo. Leta 2006 ga je \xc5\xa1tudentska pravna revija univerze New York Annual Survey nagradila s posvetilom na straneh svoje revije. Prav tako ga je leta 2006 pravni raziskovalni in\xc5\xa1titut Mehi\xc5\xa1ke univerze po\xc4\x8dastil z mednarodno nagrado za pravne raziskave Dr. H\xc3\xa9ctor Fix-Zamudio. Dworkin je v svoji karieri prejel veliko \xc5\xa1tevilo \xc4\x8dastnih doktoratov razli\xc4\x8dnih univerz \xc5\xa1irom sveta. Leta 2000 mu je podelila \xc4\x8dastni doktorat Univerza Pensilvanija. Prav tako je prejel \xc4\x8dastni doktorat leta 2009 in sicer od Harvardske univerze in \xc4\x8dastni doktorat Univerze v Buenos Airesu, za njegovo neomajno prizadevanje za \xc5\xa1\xc4\x8ditenje zakona, demokracije in \xc4\x8dlovekovih pravic. Novembra leta 2012 je prejel nagrado Balzan, ki mu jo je v Rimu podelil italijanski predsednik. Bil je tudi \xc4\x8dastni \xc4\x8dlan Queens Counsel, skupine elitnih pravnih strokovnjakov njenega Veli\xc4\x8danstva, ki imajo na sojenjih, na katerih prisostvujejo, pravico sedeti znotraj delovnega prostora v sodni dvorani, v tako imenovanem \xe2\x80\x9cprostoru za ograjo\xe2\x80\x9d."