b'\n_START_ARTICLE_\nWorm\xc5\xa1ka pogodba (1743)\n_START_PARAGRAPH_\nWorm\xc5\xa1ka pogodba, politi\xc4\x8dno in voja\xc5\xa1ko zavezni\xc5\xa1tvo med Veliko Britanijo, Avstrijo in Sardinskim kraljestvom, sklenjeno med avstrijsko nasledstveno vojno, 13. septembra 1743 v Wormsu.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nMed avstrijsko nasledstveno vojno so Britanci gledali na Avstrijsko monarhijo predvsem kot na nasprotnico Francije, ki je Britanijo ogro\xc5\xbeala na morjih in v kolonijah in je bila nevarna za volilno kne\xc5\xbeevino Hannover, mati\xc4\x8dno posest angle\xc5\xa1kih kraljev. Spor med pruskim kraljem Friderikom II. in avstrijsko vladarico Marijo Terezijo za \xc5\xa0lezijo se je zdel Britancem odve\xc4\x8d in nepotreben, saj so \xc5\xbeeleli imeti oba med svojimi zavezniki na kontinentu. Potem ko je britanski pogajalec lord John Carteret sku\xc5\xa1al na pogovorih v Hanauu (julij 1743) odvrniti cesarja Karla VII. od Francozov in mu to zaradi cesarjeve prevelike gospodarske in voja\xc5\xa1ke \xc5\xa1ibkosti ni uspelo, je na pogajanjih v Wormsu uspel pritegniti sardinskega kralja Karla Emanuela III. v protifrancoski tabor in ga voja\xc5\xa1ko in politi\xc4\x8dno povezati z Marijo Terezijo._NEWLINE_Na pogajanjih med Veliko Britanijo, Avstrijo in Sardinijo v Wormsu je imel Karel Emanuel mo\xc4\x8dan polo\xc5\xbeaj, ker ga je k sodelovanju vabila tudi Francija. Ta mu je v avgustu 1743 za zavezni\xc5\xa1tvo obljubila vojvodino Milano in nekatera druga ozemlja na levem bregu Pada, skupaj z naslovom kralja Lombardije. V Wormsu je tako od Avstrijcev pri\xc4\x8dakoval \xc5\xa1e ve\xc4\x8djo koncesijo. Lord Carteret je bil na njegovi strani. Avstrijci so dolgo oklevali, ker se niso hoteli lo\xc4\x8diti od svojih italijanskih posesti. Ko pa so jim pogajalci sardinskega kralja postavili ultimat (\xc4\x8de ne dobijo takoj\xc5\xa1njega pristanka na svoje pogoje, bodo podpisali zavezni\xc5\xa1tvo s Francozi), so se v stiski zaradi prete\xc4\x8dega pruskega napada odlo\xc4\x8dili za podpis pogodbe.\n_START_SECTION_\nVsebina pogodbe\n_START_PARAGRAPH_\nV pogodbi Karel Emanuel III. in Marija Terezija eden drugemu zagotavljata suverenost na ozemljih, ki jih trenutno posedujeta ali naj bi jih posedovala po \xc5\xa1tevilnih prej\xc5\xa1njih medsebojnih pogodbah (ki so v dokumentu posami\xc4\x8dno na\xc5\xa1tete). Karel Emanuel se odpoveduje svojim zahtevam po vojvodini Milano in Mariji Tereziji priznava nasledstvo v habsbur\xc5\xa1kih dednih de\xc5\xbeelah, t. j. priznava pragmati\xc4\x8dno sankcijo. V zameno mu Marija Terezija prepu\xc5\xa1\xc4\x8da vrsto italijanskih ozemelj: Vigevano, mesto in del vojvodine Piacenza, del vojvodine Pavia, de\xc5\xbeelo Anghiera in svoje pravice v mejni grofiji Finale._NEWLINE_Pogodbeni partnerji so si razdelili tudi voja\xc5\xa1ke obveznosti: Marija Terezija se je obvezala, da bo v Italiji vzdr\xc5\xbeevala vojsko 30.000 mo\xc5\xbe, Karel Emanuel pa 40.000 pe\xc5\xa1cev in 5.000 konjenikov; Velika Britanija bo v Sredozemlju zadr\xc5\xbeevala svoje ladjevje in pla\xc4\x8devala Karlu Emanuelu letno 200.000 \xc2\xa3 denarne pomo\xc4\x8di za \xc4\x8das vojne oziroma kolikor \xc4\x8dasa bo to potrebno (ta vsota je \xc5\xa1la na \xc5\xa1kodo Avstrije, saj naj bi bila od\xc5\xa1teta od 500.000 \xc2\xa3 letno, ki jih je britanski parlament prej\xc5\xa1nje leto namenil Avstriji)._NEWLINE_Pogodba je imela tudi tri tajne \xc4\x8dlene, med katerimi je bil najpomembnej\xc5\xa1i drugi, v katerem so se pogodbene stranke dogovorile, da bodo, v primeru da bodo Burboni izgnani iz severne Italije, posku\xc5\xa1ale izriniti Don Carlosa iz Neapeljskega kraljestva; \xc4\x8de jim bo to uspelo, bo dobila Marija Terezija Neapelj, Karel Emanuel pa Sicilijo._NEWLINE_Zna\xc4\x8dilna za sardinsko oz. savojsko (danes italijansko) pogajalsko taktiko je postavka, ki govori o mejni grofiji Finale. To grofijo je o\xc4\x8de Marije Terezije, Karel VI., leta 1713 prodal Genovski republiki in Marija Terezija do nje ni imela nikakr\xc5\xa1nih pravic, kar je tudi javno povedala. Kljub temu so savojski pogajalci \xc5\xbeeleli imeti prepustitev teh pravic vpisano v pogodbo, ker so ra\xc4\x8dunali, da jim bo navedba koristila pri naslednjih pogajanjih.\n_START_SECTION_\nPosledice\n_START_PARAGRAPH_\nPogodba je bila vsekakor diplomatska zmaga savojske diplomacije nad avstrijsko. Na Dunaju ni bila sprejeta z odobravanjem. V Parizu so se \xc4\x8dutili prevarane. 25 oktobra sta \xc5\xa0panija in Francija sklenili v Fontainebleauu t. i. drugi dru\xc5\xbeinski dogovor med burbonskima dr\xc5\xbeavama, v katerem se je Ludvik XV. obvezal, da bo pred za\xc4\x8detkom naslednje bojevalne sezone Karlu Emanuelu, Avstriji in Veliki Britaniji napovedal vojno ter da bo v skupno francosko-\xc5\xa1pansko (gallispan) vojsko prispeval velike sile. S tem je vojna v Italiji dobila povsem nove razse\xc5\xbenosti.'