b'\n_START_ARTICLE_\n\xc3\x81rp\xc3\xa1dovci\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x81rp\xc3\xa1dovci, dinastija, ki je na prehodu v 10. stoletje ustanovila mad\xc5\xbearsko dr\xc5\xbeavo in ji je vladala \xc5\xa1e vse 13. stoletje._NEWLINE_Mad\xc5\xbearska plemena so se pod \xc3\xa1rp\xc3\xa1dskimi vladarji preselila v novo domovino zahodno od Karpatov, se ustalila, sprejela kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo in se za\xc4\x8dela zelo po\xc4\x8dasi preobra\xc5\xbeati v fevdalno dru\xc5\xbebo. G\xc3\xa9za, pravnuk za\xc4\x8detnika dinastije \xc3\x81rp\xc3\xa1da, se je opredelil za kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Njegovega sina \xc5\xa0tefana I. sta pape\xc5\xbe in cesar Svetega rimskega cesarstva povi\xc5\xa1ala v kralja; \xc5\xa0tefan je vzpostavil dobre odnose tudi z bizantinskim cesarjem. Toda njegovemu vladanju so sledila \xc5\xa1tiri nemirna desetletja, ko so \xc4\x8dlani rodbine eden drugemu pulili oblast iz rok. Dr\xc5\xbeavo sta ponovno umirila in jo gospodarsko in upravno utrdila preudarna vladarja Ladislav I. in Koloman. Potem ko je ponovno pre\xc5\xbeivela nekaj dinasti\xc4\x8dnih sporov, je vladavina \xc3\x81rp\xc3\xa1dovcev  dosegla vi\xc5\xa1ek mo\xc4\x8di in mednarodnega vpliva v \xc4\x8dasu  B\xc3\xa9le III., katerega prirojene voditeljske sposobnosti je nadgradila vzgoja na bizantinskem dvoru. V njegovem \xc4\x8dasu je imela dr\xc5\xbeava velike prihodke od kronskih posesti in rudnikov srebra in zlata. A \xc5\xbee v naslednji generaciji je za\xc4\x8dela kraljeva mo\xc4\x8d slabeti; Belov mlaj\xc5\xa1i sin Andrej II. je v borbi za oblast s svojim starej\xc5\xa1im bratom Emerikom kupoval naklonjenost vplivnih baronov. Ko je sam postal kralj, jim je nepremi\xc5\xa1ljeno delil kronska ozemlja v dedno last; leta 1222 je bil prisiljen z zlato bulo priznati privilegije tudi ni\xc5\xbejemu plemstvu. Po  invaziji Mongolov, ki so leta 1241 preplavili in opusto\xc5\xa1ili na boj nepripravljeno Ogrsko, je moral B\xc3\xa9la IV. nadaljevati s politiko razdeljevanja kronskih posesti, ker je lahko le v sodelovanju z baroni zve\xc4\x8dal voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d in obrambno sposobnost dr\xc5\xbeave. Toda mo\xc4\x8d oblasti je s tem vse bolj prehajala od kralja k bogatim baronom-magnatom, ki so samostojno vladali na svojih obmo\xc4\x8djih in si jemali vse ve\xc4\x8d pravic. Dr\xc5\xbeava je vse bolj drsela v anarhijo, ki ji zadnji \xc3\x81rp\xc3\xa1dovci niso bili kos; \xc5\xbee preden je dinastija dokon\xc4\x8dno izumrla, so nekateri magnati na ogrski prestol vabili tuje vladarje. \xc3\x81rp\xc3\xa1dovce so nasledili neapeljski An\xc5\xbeujci.\n_START_SECTION_\nUstanovitev dinastije\n_START_PARAGRAPH_\nDinastija je dobila ime po vrhovnem voja\xc5\xa1kem poveljniku (gyula), ki je leta 895 pripeljal sedem mad\xc5\xbearskih plemen iz step severno od \xc4\x8crnega morja preko Karpatov na podro\xc4\x8dje Transilvanije in doline reke Mures.  Po izro\xc4\x8dilu si je vsak od sedmih plemenskih poglavarjev postavil preprost grad in se zato ta de\xc5\xbeela danes imenuje tudi Sedmogra\xc5\xa1ka. \xc3\x81rp\xc3\xa1dov o\xc4\x8de \xc3\x81lmo\xc5\xa1 je verjetno umrl \xc5\xbee pred selitvijo._NEWLINE_Mad\xc5\xbeari ali Ogri_NEWLINE__NEWLINE_so prvi\xc4\x8d resneje pre\xc4\x8dkali Donavo leta 899, ko jih je vladar Karantanskega kraljestva Arnulf Koro\xc5\xa1ki, tedaj \xc5\xbee cesar Svetega rimskega cesarstva, najel za boj proti tekmecu, langobardskemu kralju Berengarju, ki je tudi uveljavljal pravico do cesarske krone. Pri reki Brenti so spektakularno premagali Berengarjevo vojsko. Poleg plena so si nabrali novih izku\xc5\xa1enj v politi\xc4\x8dnih odnosih ter odkrili najkraj\xc5\xa1e poti proti ozemljem, ki so bila naslednjega pol stoletja tar\xc4\x8da njihovih roparskih pohodov. Ob vra\xc4\x8danju domov so izkoristili zmedo, ki jo je proti koncu leta 899 v vzhodnofrankovskem kraljestvu povzro\xc4\x8dila Arnulfova smrt in si v letu 900 z lahkoto podjarmili Panonijo (Transdanubijo vklju\xc4\x8dno z vzhodnim robom dana\xc5\xa1nje Avstrije). Do leta 906 so zavzeli Velikomoravsko in naslednje leto pri Bratislavi premagali bavarsko vojsko pod vodstvom Luitpolda Bavarskega._NEWLINE_Zmaga nad Bavarci je Mad\xc5\xbearom odprla pot v Evropo. V plenilskih pohodih so pri\xc5\xa1li celo do Burgundije, Kastilije in Apulije. Najve\xc4\x8d pa so plenili po Nem\xc4\x8diji, severni Italiji in Bizantinskem cesarstvu. Po de\xc5\xbeelah so redno pusto\xc5\xa1ili, dokler si niso njihovi vladarji odkupili miru z dogovorom o letni odkupnini; te so bile nato glavni vir njihovega dohodka._NEWLINE_Tak\xc5\xa1na politika je naletela na prve te\xc5\xbeave, ko je nem\xc5\xa1ki prestol zasedel sa\xc5\xa1ki knez Henrik I. Pti\xc4\x8dar. Leta 924 je od Mad\xc5\xbearov kupil devet let miru in v tem \xc4\x8dasu okrepil in preuredil nem\xc5\xa1ko konjenico. Leta 933 je odklonil ponovno pla\xc4\x8dilo in v bitki pri Merseburgu Mad\xc5\xbearom zadal prvi resen poraz. Tak\xc5\xa1nih porazov je bilo potem \xc5\xa1e ve\xc4\x8d, usodnega pa jim je zadala vojska cesarja Otona I. leta 955 v bitki pri Augsburgu, s katero je bilo konec mad\xc5\xbearskih pohodov proti zahodu. Bizantinske odkupnine so usahnile leta 970, ko je Bizanc pri Arkadiopoli blizu Konstantinopla premagal zdru\xc5\xbeeno vojsko Mad\xc5\xbearov in kijevskega kneza Svjatoslava._NEWLINE_Porazi so Mad\xc5\xbeare prisilili, da so se postopoma odrekli nomadskemu na\xc4\x8dinu \xc5\xbeivljenja in so se ustalili._NEWLINE_Leta 971 si je Bizanc priklju\xc4\x8dil Bolgarijo in tudi meje nem\xc5\xa1kega cesarstva so se vztrajno pribli\xc5\xbeevale bavarsko-mad\xc5\xbearski mejni krajini. Leta 972 sta nem\xc5\xa1ki in bizantinski cesar sklenila zavezni\xc5\xa1tvo in ga zape\xc4\x8datila z dinasti\xc4\x8dno poroko med Otonovim  sinom Otonom II. in bizantinsko princeso Teofano. \xc3\x81rp\xc3\xa1dov vnuk G\xc3\xa9za (vladal 972-97), ki je zavladal Ogrski, je spoznal, da je v  tem kriti\xc4\x8dnem polo\xc5\xbeaju pokristjanjenje edino jamstvo za trajen mir. Zaradi desetletja trajajo\xc4\x8dih napetosti med Ogrsko in Bizancem se je raje odlo\xc4\x8dil za sodelovanje s Svetim rimskim cesarstvom.  Cesar Oton I. mu je nemudoma poslal na Ogrsko benediktinskega meniha Bruna iz Sankt Gallna, ki je postal prvi mad\xc5\xbearski \xc5\xa1kof. G\xc3\xa9za se je dal skupaj s tiso\xc4\x8di veljaki krstiti._NEWLINE_\xc4\x8ceprav kr\xc5\xa1\xc4\x8den, je G\xc3\xa9za ostal grob polbarbar, ki si je zagotavljal oblast nad nepokornimi poglavarji tako s politi\xc4\x8dno pronicljivostjo kot z grobo silo. Temelj njegove mo\xc4\x8di je bilo uspe\xc5\xa1no pobiranje davkov; omogo\xc4\x8dilo mu je vzdr\xc5\xbeevanje elitne te\xc5\xbeke konjenice, sestavljene prete\xc5\xbeno iz najemnikov (Varjagov, Hrvatov, Bolgarov). Ob koncu njegovega vladanja je bil samostojen na svojem ozemlju le \xc5\xa1e Gyula , vladar Transilvanije.\n_START_SECTION_\nUstanovitev kraljestva\n_START_PARAGRAPH_\nG\xc3\xa9zov sin \xc5\xa0tefan I. (997-1038) je bil vzgojen v kr\xc5\xa1\xc4\x8danskem duhu. Po o\xc4\x8detovi smrti je v prestolnici Esztergom sklical mad\xc5\xbearske velika\xc5\xa1e. Udele\xc5\xbeenci shoda so ga izbrali za velikega kneza. Z imenovanjem pa se niso strinjali nasprotniki kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva, ki so \xc5\xbeeleli za kneza najstarej\xc5\xa1ega mo\xc5\xa1kega v rodbini,  Kopp\xc3\xa1nyja. Spor je razre\xc5\xa1il spopad njunih vojska, v katerem je Kopp\xc3\xa1ny padel (898). \xc5\xa0tefan je bil kronan v Sz\xc3\xa9kesfeh\xc3\xa9rv\xc3\xa1ru za bo\xc5\xbei\xc4\x8d leta 1000 (ali na novo leto teden dni kasneje). Kraljevske insignije je morda dobil celo od pape\xc5\xbea Silvestra II., vsekakor pa sta se oba, pape\xc5\xbe in cesar Oton III., z njegovim novim polo\xc5\xbeajem strinjala._NEWLINE_\xc5\xa0tefan  je izpeljal pokristjanjevanje ljudstva. S pape\xc5\xbeevo pomo\xc4\x8djo je ustanovil ogrsko cerkveno hierarhijo pod vodstvom primasa, ki je bila neposredno podrejena svetemu sede\xc5\xbeu. Ustanovil je nad\xc5\xa1kofiji v Esztergomu in Kalosci in osem \xc5\xa1kofij, \xc5\xa1tevilne kapitlje in samostane; dolgo \xc4\x8dasa je imela najve\xc4\x8dji ugled kapiteljska cerkev v Sz\xc3\xa9kesfeh\xc3\xa9rv\xc3\xa1ru, ki je hranila sveto krono, simbol ogrske dr\xc5\xbeavnosti. \xc5\xa0tefan je za vzdr\xc5\xbeevanje Cerkve ukazal pobiranje desetine, toda glavni temelj cerkvene mo\xc4\x8di so bila velikanska zemlji\xc5\xa1ka posestva, ki so jih \xc5\xa0tefan in njegovi nasledniki darovali \xc5\xa1kofijam, kapitljem in samostanom. _NEWLINE_\xc5\xa0tefan je na novo organiziral tudi upravljanje kraljestva. Na kronskih ozemljih, ki so bila tedaj \xc5\xa1e v ve\xc4\x8dini, je dal zgraditi \xc5\xa1tevilne gradove, okrog katerih so zrasla naselja, ki so postala sredi\xc5\xa1\xc4\x8da nove upravne strukture. Na\xc4\x8delovali so jim ispani, ki so v imenu kralja upravljali okoli\xc5\xa1ke posesti, pobirali davke in vzdr\xc5\xbeevali voja\xc5\xa1ke posadke, ki so bile na razpolago kralju, kadar jih je potreboval. Kralju je pomagal upravljati dr\xc5\xbeavo kraljevi svet, sestavljen v glavnem iz \xc5\xa1kofov in ispanov. Pomembna je bila vloga palatina, ki je bil kraljevi namestnik in glavni sodnik na kraljevem dvoru. \xc5\xa0tefan je ob za\xc4\x8detku vladanja izdal dva zakonika, ki sta urejala cerkvene in lastninske odnose._NEWLINE_\xc5\xa0tefanovo dolgo vladanje je potekalo v harmoniji s cerkvijo in v zavezni\xc5\xa1tvu z bizantinskim cesarjem Vasilijem II. in cesarjem Svetega rimskega cesarstva Henrikom II., s katerega sestro, Giselo Bavarsko, je bil poro\xc4\x8den.\n_START_SECTION_\nBoji za oblast med sorodniki\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0tefanov edini odrasli sin Emerik je leta 1031 nesre\xc4\x8dno umrl na lovu. \xc5\xa0tefan tako ni mogel nadaljevati s pravkar uveljavljenim na\xc4\x8delom prvorojenstva. Dedi\xc4\x8d po na\xc4\x8delu stare\xc5\xa1instva, najstarej\xc5\xa1i \xc4\x8dlan rodbine bratranec Vazul, se mu za kralja ni zdel primeren, ker je nasprotoval kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu. Zato je za svojega dedi\xc4\x8da izbral Petra, sina sestre Marije in bene\xc5\xa1kega do\xc5\xbea Otona Orseole. Vazul je leta 1037 proti \xc5\xa0tefanu skoval zaroto, ki jo je \xc5\xa0tefan pravo\xc4\x8dasno odkril in dal Vazula oslepiti in oglu\xc5\xa1iti. Vazulovi sinovi so se zatekli na Poljsko, kjer jih je sprejel kralj Mieszko II._NEWLINE_Peter (1038-41, 1044-46) se kot kralj ni izkazal; zapletal se je v nekoristne avanture na Poljskem, se obdajal s tujci in pri\xc5\xa1el v spor s Cerkvijo. Uporni plemi\xc4\x8di so ga leta 1041 izgnali in postavili za kralja \xc5\xa0tefanovega svaka, S\xc3\xa1muela Abo (1041-44). Ta je naletel na te\xc5\xbeke notranje razmere, poleg tega pa mu je grozil nem\xc5\xa1ki kralj Henrik III., h kateremu se je zatekel Peter. Leta 1044 je nem\xc5\xa1ka vojska premagala vojsko S\xc3\xa1muela Abe, ki je bil na begu ubit. Henrik III. je ponovno ustoli\xc4\x8dil Petra, ki mu je prisegel vazalsko zvestobo. Leta 1046 se je pod vodstvom \xc5\xbeupana Vata del plemstva Petru ponovno uprl. Med \xc5\xa1tevilnimi kristjani je bil ubit tudi \xc5\xa1kof Gell\xc3\xa9rt, ki velja za prvega pisca cerkvenih tekstov na Mad\xc5\xbearskem. Uporniki so postavili na prestol Vazulovega sina Andreja, od katerega so zahtevali obnovitev poganstva. Petra so oslepili ali ga morda celo usmrtili._NEWLINE_Andrej I. (1047-60), ki je na Poljskem spoznal pomen kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva za stabilnost monarhije, je s pomo\xc4\x8djo duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine in dela plemstva obra\xc4\x8dunal s tistimi, ki so ga poklicali na prestol, in nadaljeval z uvajanjem kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. V letih 1051 in 1052 je odbil dva napada vojske Henrika III., tedaj \xc5\xbee cesarja, ki je \xc5\xa1e vedno sku\xc5\xa1al uveljaviti svojo nadvlado._NEWLINE_Andrej je bil sprva pripravljen dolo\xc4\x8diti za svojega naslednika brata B\xc3\xa9lo; zanj je celo ustvaril naziv vojvoda ter mu prepustil severni iz vzhodni del Ogrske (tretjino kraljestva). Potem pa se mu je, razmeroma pozno, rodil sin Solomon. Da bi mu zagotovil vladarski polo\xc5\xbeaj, ga je takoj poro\xc4\x8dil s h\xc4\x8derko Henrika III., Judito. Tedaj je B\xc3\xa9li v slavnem prizoru, ki ga omenjajo vse kronike, ponudil, naj izbira med krono in me\xc4\x8dem, simboloma kraljevega in vojvodskega polo\xc5\xbeaja; posvarjeni B\xc3\xa9la je modro izbral me\xc4\x8d, nato pa kmalu pobegnil na Poljsko. Vrnil se je z vojsko poljskega kralja Boleslava II. V odlo\xc4\x8dilni bitki je bil Andrej smrtno ranjen._NEWLINE_Med vladanjem B\xc3\xa9le I. (1060-63) so se \xc5\xa1e nekr\xc5\xa1\xc4\x8deni Mad\xc5\xbeari ponovno uprli. Kralj je upor zadu\xc5\xa1il. Ogro\xc5\xbeal pa ga nem\xc5\xa1ki kralj Henrik IV., ki se je pripravljal, da na ogrskem prestolu ustoli\xc4\x8di Andrejevega sina Solomona, ki se je bil z materjo zatekel na njegov dvor. A \xc5\xa1e preden je pri\xc5\xa1lo do spopada, se je B\xc3\xa9la smrtno ponesre\xc4\x8dil._NEWLINE_Z nastopom Solomona (1063-74) so se v izgnanstvo umaknili B\xc3\xa9lovi sinovi, vendar so se s Solomonom  kmalu pobotali in najstarej\xc5\xa1i G\xc3\xa9za je celo dobil nazaj o\xc4\x8detove posesti in sodeloval s kraljem pri pohodih na Pe\xc4\x8denege in na Bizanc. Toda bratranca sta se ponovno sprla in zmagal je starej\xc5\xa1i in bolj izku\xc5\xa1eni G\xc3\xa9za. Komaj dvaindvajsetletni Solomon je \xc5\xbee drugi\xc4\x8d zbe\xc5\xbeal k Henriku IV. in odnesel s seboj kraljevo zakladnico in mad\xc5\xbearsko krono; v zameno za pomo\xc4\x8d mu je prisegel vazalsko zvestobo. A G\xc3\xa9za je odbil nem\xc5\xa1ki napad._NEWLINE_G\xc3\xa9za I. Ogrski (1074-77) je sicer imel oblast, \xc5\xbeelel pa si je tudi kraljevo krono. V \xc4\x8dasu investiturnega boja jo je upravi\xc4\x8deno pri\xc4\x8dakoval od pape\xc5\xbea Gregorja VII., vendar je ta v zameno zahteval priznanje vazalstva. G\xc3\xa9za je to odklonil in sprejel krono raje od bizantinskega cesarja Michaela VII. _NEWLINE_Ob G\xc3\xa9zovi smrti sta bila njegova sinova Koloman in \xc3\x81lmo\xc5\xa1 \xc5\xa1e otroka, zato je prestol brez nemirov zasedel G\xc3\xa9zov brat Ladislav I. Za nekaj \xc4\x8dasa se je kon\xc4\x8dalo obdobje sporov za krono.\n_START_SECTION_\nObdobje dveh trdnih vladarjev\n_START_PARAGRAPH_\nLadislav I. (1077-95), postaven, hraber in politi\xc4\x8dno nadarjen, je podobno kot \xc5\xa0tefan I. zdru\xc5\xbeeval lastnosti viteza, svetnika in dr\xc5\xbeavnika. Za utrditev kraljevine je bilo zelo pomembno, da je kot Vazulov vnuk leta 1083, poleg kanonizacije \xc5\xa1kofa Gell\xc3\xa9rta, dosegel tudi kanonizacijo kralja \xc5\xa0tefana I. in princa Emerika (kasneje, 1192, so razglasili za svetnika tudi Ladislava I.). _NEWLINE_Ladislav je sprva dovolil Solomonu, da se je vrnil v domovino, a ga je kasneje, ko je koval zaroto proti kralju, dal zapreti v vi\xc5\xa1egrajski stolp, od koder je u\xc5\xa1el na Hrva\xc5\xa1ko in do konca \xc5\xbeivljenja (1087) predstavljal gro\xc5\xbenjo za stabilnost kraljevine._NEWLINE_Ladislavovo vladanje je bilo za Ogrsko mirno obdobje (tudi zato, ker so se sosedje ukvarjali s svojimi problemi). Kralj se je lahko lotil urejanja notranjega delovanja dr\xc5\xbeave. Izdal je tri knjige zakonikov (njegov naslednik Koloman \xc4\x8detrto), s katerimi je \xc5\xbeelel uveljaviti predvsem pojem zasebne lastnine; za njeno kr\xc5\xa1enje je vpeljal stroge kazni. Poskrbel je za u\xc4\x8dinkovito pobiranje prihodkov dr\xc5\xbeavne zakladnice. Sinoda mad\xc5\xbearskih prelatov je ob dveh prilo\xc5\xbenostih (v \xc4\x8dasu vladanja Ladislava in Kolomana) izdala cerkveni red._NEWLINE_Leta 1090 je skupina hrva\xc5\xa1kih plemi\xc4\x8dev Ladislavu ponudila izpraznjeni hrva\xc5\xa1ki prestol, ki ga je leta 1091 brez ve\xc4\x8djega odpora zasedel in za upravitelja Hrva\xc5\xa1ke (oz. stare Slavonije) postavil svojega ne\xc4\x8daka \xc3\x81lmo\xc5\xa1a. S tem se je za\xc4\x8dela zgodovinska povezava Hrva\xc5\xa1ke z ogrsko kraljevino, ki je trajala vse do konca prve svetovne vojne. Ladislav pa tedaj ni uspel zavzeti Dalmacije, ker se je moral zaradi napada nomadskih Kumanov pred\xc4\x8dasno vrniti na ogrsko vzhodno mejo._NEWLINE_Ladislava I., ki ni imel sinov, je nasledil G\xc3\xa9zov sin Koloman (1095-1116). Tudi on je bil preudaren vladar. Neuspe\xc5\xa1no se je vme\xc5\xa1al v rodbinski spor kijevskih knezov v Galiciji in leta 1099 so njegovo vojsko porazili kumanski zavezniki Kijev\xc4\x8danov. Mnogo spretneje se je pribli\xc5\xbeal Hrvatom, ki so ga leta 1102 v Biogradu okronali za  kralja Dalmacije in Hrva\xc5\xa1ke. Leta 1103 se mu je predal Split in dve leti kasneje Zadar. Vsa ta mesta so dobila od \xc3\x81rp\xc3\xa1dovcev mestne privilegije. A Bene\xc4\x8dani se niso pustili izriniti iz obalnega pasu in so \xc5\xbee leta 1115 ponovno osvojili Zadar._NEWLINE_Koloman je z gospodarsko politiko in zakonodajo nadaljeval Ladislavovo politiko utrjevanja in centralizacije kraljevine. Sam zelo izobra\xc5\xbeen (nadeli so mu vzdevek "ljubitelj knjig"), je skrbel tudi za \xc5\xa1irjenje kulture zapisovanja v kraljevi upravi, pisanja kronik in za vzpon romanske umetnosti po evropskem vzoru. Na njegovo vladanje pa je padla senca spora z bratom \xc3\x81lmo\xc5\xa1em. \xc4\x8ceprav je bratu v znak naklonjenosti podelil donosno vojvodsko provinco-apana\xc5\xbeo, je ta od leta 1098 proti kralju neprestano koval zarote in pri tem prosil za pomo\xc4\x8d zdaj nem\xc5\xa1kega cesarja, zdaj kijevske in poljske sorodnike svoje soproge. Po \xc5\xa1esti zaroti je Koloman, po nasvetu kraljevega sveta, kaznoval \xc3\x81lmo\xc5\xa1a in njegovega sina B\xc3\xa9lo z oslepitvijo. To je bila slaba popotnica za odnose v rodbini. Pa tudi Boris Kolomanovi\xc4\x8d, sin Kolomanove druge \xc5\xbeene Evfemije (h\xc4\x8derke kijevskega velikega kneza Vladimirja Monomaha), ki ga Koloman ni priznal in je \xc5\xbeeno kot pre\xc5\xa1u\xc5\xa1tnico napodil nazaj na njen dom, je po Kolomanovi smrti spro\xc5\xbeal vedno nove dinasti\xc4\x8dne spore._NEWLINE_Trije mo\xc4\x8dni vladarji, \xc5\xa0tefan I., Ladislav I. in Koloman so prisilili prvotno polnomadsko ogrsko dru\xc5\xbebo, da je za\xc4\x8dela spo\xc5\xa1tovati lastni\xc5\xa1ke odnose in kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vrednote in se za\xc4\x8dela pribli\xc5\xbeevati evropski fevdalni ureditvi. Vendar ogrska dru\xc5\xbeba teh vrednot \xc5\xa1e ni povsem sprejela. \xc5\xa0e vedno je prevladovala absolutna premo\xc4\x8d vladarja; de\xc5\xbeelana elita je bila omejena na cerkvene in posvetne funkcionarje (prelate, dvorne uradnike, upravitelje provinc - vojvode v Transilvaniji ali bane v ju\xc5\xbenih provincah ter isp\xc3\xa1ne v komitatih). Edini, ki so imeli kot \xc4\x8dlani kraljevega sveta besedo v oblikovanju politike, so se po zahodnem vzoru vse pogosteje omenjali kot "baroni", \xc4\x8deprav ne njihova funkcija ne naslov nista bila dedna in v\xc4\x8dasih celo niti ne dosmrtna. V \xc4\x8dasu opravljanja svoje funkcije so dobivali del prihodka od ozemelj, ki so jih upravljali, in imeli so pravico, da pod svojim praporom vodijo svoje vojake v boj.\n_START_SECTION_\nPonovni boji za oblast\n_START_PARAGRAPH_\nKolomanov sin, nemirni \xc5\xa0tefan II. (1116-31), se je zapletel v vojno skoraj vsako leto svojega kraljevanja. V bojih z Benetkami je izgubil Dalmacijo, jo znova osvojil in spet izgubil. Zaradi neuspe\xc5\xa1nih vojn s sosedami, \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, Rusijo in Bizancem (kamor se je zatekel slepi \xc3\x81lamo\xc5\xa1), ga je skupina nasprotnikov posku\xc5\xa1ala odstraniti, vendar je pre\xc5\xbeivel._NEWLINE_\xc5\xa0tefan II. ni imel mo\xc5\xa1kega potomca in nasledil ga je oslepljeni sin princa \xc3\x81lmo\xc5\xa1a, B\xc3\xa9la II. (1131-41). Dejansko je v njegovem imenu vladala njegova srbska \xc5\xbeena Helena (Jelena Ra\xc5\xa1ka) ob pomo\xc4\x8di svojega brata Belo\xc5\xa1a, ki je bil ogrski palatin. Kruto je obra\xc4\x8dunala z vsemi, ki jih je imela za odgovorne za mo\xc5\xbeevo in tastovo trpljenje. Temeljita \xc4\x8distka je okrepila kraljevo oblast. Ogrska vojska je leta 1132 odbila poskus Borisa Kolomanovi\xc4\x8da, da bi se s pomo\xc4\x8djo poljskega kralja Boleslava III. dokopal do ogrskega prestola. V B\xc3\xa9lovem \xc4\x8dasu je Hrva\xc5\xa1ka za\xc4\x8dasno ponovno osvojila Dalmacijo_NEWLINE_Boris je sku\xc5\xa1al uveljavljati svoje zahteve tudi v \xc4\x8dasu vladanja B\xc3\xa9lovega sina G\xc3\xa9ze II. (1141-62), najprej z nem\xc5\xa1ko in potem z bizantinsko pomo\xc4\x8djo, dokler ni ob bizantinskem napadu na Ogrsko leta 1153/54 v boju umrl. G\xc3\xa9za se je tudi \xc5\xa1e potem bojeval z Bizancem in Kijevsko Rusijo, toda te vojne mu niso prinesle nobenih koristi, ogrozile pa so v o\xc4\x8detovem \xc4\x8dasu te\xc5\xbeko pridobljeno notranjo enotnost._NEWLINE_Vladavina G\xc3\xa9zovega sina \xc5\xa0tefana III. (1162-72) je minila v znamenju bojev za nasledstvo med njim in stricema, ki sta se tudi dala okronati kot Ladislav II. (1162-63) in \xc5\xa0tefan IV. (1163-65). Bizantinski cesar Manuel I. Komnen je strica sprva podpiral, nazadnje pa priznal kraljevi naslov \xc5\xa0tefanu III., ki je cesarju moral v zameno poslati v Konstantinopel za talca sovjega mlaj\xc5\xa1ega brata B\xc3\xa9lo, vojvodo Dalmacije in Hrva\xc5\xa1ke. Ker pa \xc5\xa0tefan III. cesarju ni hotel, tako kot je ta zahteval, predati tudi bratove vojvodine-apana\xc5\xbee, je pri\xc5\xa1lo do bojevanja med hrva\xc5\xa1ko-ogrsko in bizantinsko vojsko. \xc5\xa0ele po odlo\xc4\x8dilnem porazu \xc5\xa0tefana III. pri Zemunu (1167) se je moral \xc5\xa0tefan odpovedati Sremu, Bosni in Dalmaciji do reke Krke; dalmatinska mesta in otoke pa so \xc5\xa1e vedno dr\xc5\xbeali Bene\xc4\x8dani._NEWLINE_Manuel I Komen, ki tedaj \xc5\xa1e ni imel sina, je B\xc3\xa9li zagotovil skrbno vzgojo, saj je sprva gledal nanj kot na mo\xc5\xbea svoje h\xc4\x8derke Marije, ki naj bi nekega dne morebiti zdru\xc5\xbeil Bizanc in Ogrsko pod eno krono. Ker pa se je leta 1169 cesarju rodil sin, se to ni zgodilo. Ko se je na Ogrskem leta 1172 izpraznil prestol, je cesar B\xc3\xa9li zagotovil polo\xc5\xbeaj ogrskega kralja. A Mad\xc5\xbeari v Bizancu vzgojenemu vladarju niso prav zaupali; esztergomski nad\xc5\xa1kof Lukas ga ni hotel kronati; po posredovanju pape\xc5\xbea Aleksandra III. ga je okronal \xc5\xa1kof iz Kalocse.\n_START_SECTION_\nVi\xc5\xa1ek vladavine \xc3\x81rp\xc3\xa1dovcev\n_START_PARAGRAPH_\nB\xc3\xa9la III. (1172-96) je bil dobro podkovan za vladarske naloge in njegovo vladanje predstavlja obdobje najve\xc4\x8dje mo\xc4\x8di Ogrskega kraljestva pod dinastijo \xc3\x81rp\xc3\xa1dovcev. K temu so pripomogli tudi veliki kraljevi prihodki, med drugimi od rudnikov srebra in zlata, ki so se \xc5\xa1e pove\xc4\x8dali z ustanovitvijo kraljevih pisarn in zbolj\xc5\xa1anjem vodenja dr\xc5\xbeave. _NEWLINE_\xc4\x8ceprav je moral B\xc3\xa9la Manuelu obljubiti, da bo zastopal bizantinske interese, je ponovno zavzel sovjo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino (Hrva\xc5\xa1ko in Dalmacijo) pa tudi Srem in Bosno ter sprejel v svoje okrilje Split, Trogir in Zadar. Leta 1184 je zasedel Beograd in dolino Morave in se nato pomiril z Bizantinci. Njegova h\xc4\x8di Marija se je poro\xc4\x8dila z bizantinskim cesarjem Izakom II. Angelom, ki se je za vselej odpovedal pravicam do Dalmacije; to je bil konec bizantinskih vplivov na hrva\xc5\xa1ko-dalmatinsko kraljestvo; bizantinski vladar je dobil ob poroki za doto dolino Morave._NEWLINE_Bela III. je ustvaril dinasti\xc4\x8dne zveze z Bizancem, Francijo, Nem\xc4\x8dijo, Aragonom. Njegov dvor je bil eden najimenitnej\xc5\xa1ih v Evropi. Dokaz ugleda je tudi B\xc3\xa9lovo posredovanje med nem\xc5\xa1kim cesarjem Friderikom Barbarosso in bizantinskim cesarjem, ko je leta 1190 pri\xc5\xa1lo med njima do spora v zvezi s kri\xc5\xbearskim pohodom.\n_START_SECTION_\nRazdajanje kronskih posesti in slabitev kraljeve mo\xc4\x8di\n_START_PARAGRAPH_\nB\xc3\xa9la III. je dal sina Emerika (1196-1204) prvi\xc4\x8d kronati za ogrskega kralja, ko je bil ta star 8 let, in leta 1194 ponovno; ob tej prilo\xc5\xbenosti ga je imenoval tudi za vojvodo Hrva\xc5\xa1ke in Dalmacije in s tem zaob\xc5\xa1el tradicijo, po kateri so ogrski kralji imenovali na to mesto svojega drugega sina. B\xc3\xa9la je drugemu sinu Andreju zapustil veliko vsoto denarja, s katero naj bi izpolnil o\xc4\x8detovo kri\xc5\xbearsko zaobljubo in organiziral kri\xc5\xbearski pohod. Toda Andrej je denar porabil za kupovanje prista\xc5\xa1ev v zarotah proti bratu. Po zmagi Andrejeve vojske v bitki na Mecseku (1197), mu je Emerik prepustil oblast v Hrva\xc5\xa1ki in Dalmaciji. Kljub temu se je Andrejevo rovarjenje nadaljevalo ves \xc4\x8das Emerikovega vladanja. Za podporo v medsebojnih obra\xc4\x8dunih sta brata podeljevala baronom v dedno last vse ve\xc4\x8d kraljevih posesti. Leta 1204 je Emerik, \xc5\xbee bolan, okronal za ogrskega kralja svojega \xc5\xa1tiriletnega sina Ladislava III. (1204-05), se pobotal z Andrejem in ga imenoval za regenta._NEWLINE_Toda Andrej si je prilastil denar, ki ga je Emerik za Ladislava deponiral v samostanu Pilis. Kraljica mati, Konstanca Aragonska, je z Ladislavom, da bi ga za\xc5\xa1\xc4\x8ditila, pobegnila na Dunaj k Leoopoldu VI. Babenber\xc5\xa1kemu, bratrancu Emerika in Andreja. A Ladislav je naslednje leto nenadoma umrl in Andrej je legalno zasedel ogrski prestol._NEWLINE_Andrej II. (1205-35) je kot kralj \xc5\xa1e naprej nagrajeval svoje prista\xc5\xa1e, jim delil visoke slu\xc5\xbebe in dedne posesti (na Hrva\xc5\xa1kem so tedaj zelo obogateli Frankopani in \xc5\xa0ubi\xc4\x87i). Darov so bili bogato dele\xc5\xbeni sorodniki Andrejeve prve \xc5\xbeene Gertrude Ande\xc5\xa1-Meranske_NEWLINE_, kar je nekatere doma\xc4\x8de barone tako ujezilo, da so leta 1213, ob kraljevi odsotnosti, Gertrudo ubili. _NEWLINE_Izpad dohodkov od kraljevih posesti je sku\xc5\xa1al Andrej nadoknaditi z uvajanjem izrednih davkov in z namernim zni\xc5\xbeevanjem vrednosti denarja; upravljanje kraljevih prihodkov je prepustil muslimanskim in judovskim zakupnikom in s tem izredno razdra\xc5\xbeil Cerkev. Ugled kralja je tudi kvarilo neprestano brezkoristno bojevanje zunaj kraljestva, zlasti Andrejeva prizadevanja za nasledstvo v ukrajinski kne\xc5\xbeevini Hali\xc4\x8d. Andreju sovra\xc5\xbeni baroni so za\xc4\x8deli proti njemu kovati zaroto, v katero so sku\xc5\xa1ali vplesti tudi Andrejevega mladoletnega sina B\xc3\xa9lo. _NEWLINE_Ko se je Andrej leta 1217 pred\xc4\x8dasno in brez vidnih rezultatov vrnil s kri\xc5\xbearskega pohoda, je na\xc5\xa1el dr\xc5\xbeavo skorajda v razsulu, polno nasprotujo\xc4\x8dih mu gibanj, od katerih je bilo najpomembnej\xc5\xa1e gibanje kraljevih servientes, ki ga je vodil Andrejev sin B\xc3\xa9la. "Kraljevi slu\xc5\xbeabniki" so bili zemlji\xc5\xa1ki gospodje z ne prevelikimi posestmi (niso bili baroni), ki so svojo pokor\xc5\xa1\xc4\x8dino dolgovali zgolj kralju kot vladarju. V razvoju dogodkov so se \xc4\x8dutili ogro\xc5\xbeene in so prisilili Andreja, da je leta 1222 izdal slovito zlato bulo; ve\xc4\x8dina od njenih tridesetih \xc4\x8dlenov omejuje nadaljnje razdeljevanje kraljeve zemlje, zlasti tujcem, omejuje pravice kralja in baronov in izena\xc4\x8duje pravice vseh plemi\xc4\x8dev, bogatih in revnih; v kasnej\xc5\xa1i ogrski zgodovini se je plemstvo najve\xc4\x8dkrat sklicevalo na \xc4\x8dlen, ki plemi\xc4\x8dem daje pravico, da se uprejo, kadar menijo, da kralj kr\xc5\xa1i njihove privilegije. Zlata bula je prvi korak v procesu razvoja mad\xc5\xbearskega parlamentarizma._NEWLINE_V Andrejevem \xc4\x8dasu se je  dru\xc5\xbebeno politi\xc4\x8dna ureditev, ki jo je vzpostavil \xc5\xa0tefan I., mo\xc4\x8dno spremenila. Ekonomska osnova kraljeve oblasti, kronske posesti, so v veliki meri pre\xc5\xa1le v roke na novo nastalega sloja magnatskih baronov. Kralj je posku\xc5\xa1al dohodke dr\xc5\xbeave vse boj vezati na porajajo\xc4\x8de se tr\xc5\xbene odnose._NEWLINE_Andrejev naslednik, sin B\xc3\xa9la IV. (1235-70), ki je o\xc4\x8detu nasprotoval \xc5\xbee v \xc4\x8dasu njegovega vladanja, se je nestrpno lotil vra\xc4\x8danja lastni\xc5\xa1kih odnosov v staro stanje. Zelo hitro si je nabral vse polno sovra\xc5\xbenikov in to ob najbolj nepravem \xc4\x8dasu, na predve\xc4\x8der mongolskega vdora na Ogrsko._NEWLINE_Mongoli so leta 1240 pod vodstvom kana Batuja osvojili Kijev in prisilili stepske Kumane, da so se zatekli na Ogrsko. Aprila 1241 so pri Mohiju v severovzhodni Ogrski katastrofalno porazili od medsebojnih sporov paralizirano B\xc3\xa9lovo vojsko. Mongolom so nekaj odpora nudile le enote te\xc5\xbeke konjenice v lasti bogatih baronov in redki zidani gradovi. B\xc3\xa9la se je zatekel v Dalmacijo. Avstrijski vojvoda Friderik Bojeviti, na katerega se je B\xc3\xa9la obrnil po pomo\xc4\x8d, je zasedel tri zahodne ogrske \xc5\xbeupnije. Ostalo kraljestvo so preplavili Mongoli. Ti so pred vrati Trogira izvedeli, da je v Mongoliji umrl njihov veliki kan, se obrnili in vrnili domov. Za seboj so pustili popolnoma opusto\xc5\xa1eno Ogrsko._NEWLINE__NEWLINE_B\xc3\xa9la je bil politi\xc4\x8dno dovolj moder, da je iz mongolske lekcije znal potegniti nauk, pa tudi baroni so popustili v svojih stali\xc5\xa1\xc4\x8dih. Kralj je sprevidel, da lahko le dobro oboro\xc5\xbeena konjenica zagotavlja obrambo dr\xc5\xbeave. Vrnil se je k politiki dodeljevanja posesti. Raz\xc5\xa1iril je krog vitezov, ki so bili sposobni vzdr\xc5\xbeevati dobro oboro\xc5\xbeeno vojsko. Ob tak\xc5\xa1ni politiki so bili pripravljeni s kraljem sodelovati tudi veliki baronski klani (Csaki, Abe, Koszegiji in drugi; pozneje so zasloveli po svoji samovoljnosti) in kot partnerji graditi de\xc5\xbeelni obrambni sistem kamnitih gradov. Ob koncu stoletja je bilo takih \xc5\xbee ve\xc4\x8d sto; ogrska pokrajina je dobila svoj zna\xc4\x8dilni videz, z gradovi na vrhovih gri\xc4\x8dev, naselji ob vzno\xc5\xbejih ter pristavami in vasmi v okolici._NEWLINE_Redno vite\xc5\xa1ko vojsko je B\xc3\xa9la dopolnil z u\xc4\x8dinkovito lahko nomadsko konjenico. V ta namen je na Ogrsko povabil Kumane in prijateljstvo z njimi zape\xc4\x8datil s poroko svojega sina \xc5\xa0tefana s kumansko kne\xc5\xbeno Elizabeto. V opustelo de\xc5\xbeelo je vabil nem\xc5\xa1ke goste (hospes), ki so se naseljevali na kraljevih obmo\xc4\x8djih na severu in tam dobili privilegije. \xc5\xa0e ve\xc4\x8dji je bil priliv Slovanov in Vlahov. B\xc3\xa9la je premi\xc5\xa1ljeno za\xc4\x8del uvajati politiko razvoja mest, ki so dobila samoupravo in privilegije._NEWLINE_Na ta na\xc4\x8din je B\xc3\xa9la ponovno vzpostavil mo\xc4\x8dno dr\xc5\xbeavo. Ob izumrtju dinastije Babenber\xc5\xbeanov (1246) v sosednji vojvodini Avstriji je v \xc5\xa1tiriletni vojni s \xc4\x8de\xc5\xa1kim kraljem Otokarjem gojil upanje, da se bo lahko polastil dela avstrijskega ozemlja. B\xc3\xa9lov sin \xc5\xa0tefan je \xc5\xbee bil imenovan za upravitelja Ju\xc5\xbene \xc5\xa0tajerske (1254), ko so se mu leta 1260 doma\xc4\x8di plemi\xc4\x8di uprli; B\xc3\xa9lov na\xc4\x8drt v Avstriji je s tem propadel. _NEWLINE_O\xc4\x8de je potem \xc5\xa0tefanu dodelil ozemlje nekdanje vojvodine Transilvanije in naziv "mlaj\xc5\xa1i kralj". Dva vladarja pa sta pomenila dva koncepta vladanja in veliko mo\xc5\xbenosti za intrigantske barone, da so izigravali enega proti drugemu. \xc5\xa0tefan se je zapletel v vojno na Balkanu in sklenil zavezni\xc5\xa1tvo z novim neapeljskim kraljem Karlom I. An\xc5\xbeujskim, ter ga utrdil z dvojno poroko: svojega sina Ladislava je poro\xc4\x8dil s Karlovo h\xc4\x8derko Elizabeto, svojo h\xc4\x8der Marijo pa z dedi\xc4\x8dem neapeljskega prestola, Karlom II._NEWLINE_Mad\xc5\xbearsko srednje in ni\xc5\xbeje plemstvo je leta 1267 na skup\xc5\xa1\xc4\x8dini v Esztergomu doseglo izdajo listine, ki je u\xc4\x8dvrstila njihove lastni\xc5\xa1ke pravice, okrepila plemi\xc5\xa1ko samoupravo in predstavlja nov korak v razvoju plemi\xc5\xa1kega parlamentarizma.\n_START_SECTION_\nZaton dinastije\n_START_PARAGRAPH_\nKratko obdobje samostojnega vladanja \xc5\xa0tefana V. (1270-72) so zaznamovali prepiri z baroni. Ena od baronskih frakcij je povabila na ogrski prestol \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Otokarja in si vzela za talca \xc5\xa0tefanovega mladoletnega sina. \xc5\xa0tefanova prezgodnja smrt in kronanje njegovega desetletnega sina Ladislava IV. (1272-90) sta napovedovala nadaljevanje neurejenih razmer; v naslednjih letih je divjala dr\xc5\xbeavljanska vojna med klanoma Csak in Koszegi._NEWLINE_Leta 1277 se je na pobudo \xc5\xa1kofov sestal zbor cerkvenih prelatov, nekaj baronov, plemi\xc4\x8dev in Kumanov. Zbor je zadol\xc5\xbeil Ladislava IV., ki je med tem postal polnoleten, naj z vsemi mo\xc4\x8dmi ukrepa proti kr\xc5\xa1iteljem miru. Ladislav je premagal klan Geregye in se proti Otokarju, ki je podpiral Koszege, povezal z novim nem\xc5\xa1kim kraljem Rudolfom I. Habsbur\xc5\xa1kim. S porazom in smrtjo Otokarja v bitki na Moravskem polju (1278) je napetost tudi na Ogrskem nekoliko popustila._NEWLINE_Potem pa se je v dogajanja na Ogrskem vpletla pape\xc5\xa1ka kurija, ki ji ni \xc5\xa1lo v ra\xc4\x8dun, da Ladislav, po materi Kuman, opira svojo voja\xc5\xa1ko in politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d na poganske Kumane. Kralja se je oprijel \xc5\xbealjiv vzdevek "Ladislav Kuman". Leta 1279 ga je pape\xc5\xa1ki legat izob\xc4\x8dil; leta 1290 je postal \xc5\xbertev kumanskih morilcev._NEWLINE_Prestol je zasedel Andrej III. (1290-1301), domnevni vnuk Andreja II., ki se je \xc5\xbee za \xc4\x8dasa Ladislavovega vladanja prizadeval zanj. Oligarhi, ki so si v dolgotrajni anarhiji priborili oblast in so znotraj svojih provinc vladali kot mali kralji, so pri\xc4\x8dakovali, da bo novi kralj potrdil njihove priborjene pozicije. Toda Cerkev in plemstvo sta od novega kralja izsilila dokument, imenovan "kronanjska diploma" (hitlev\xc3\xa9l), s katero se je vladar obvezal, da bo spo\xc5\xa1toval zakone kraljestva in svobo\xc5\xa1\xc4\x8dine plemstva. Plemi\xc4\x8di so od Andreja zahtevali \xc5\xa1e obljubo, da bo poru\xc5\xa1il utrdbe, ki so bile med tem zgrajene brez dovoljenja, in s tem odpravil anarhijo, da bo znova vrnil posesti, odvzete z oro\xc5\xbejem, in da bo vsako leto sklical njihov zbor, kar naj bi zagotavljalo stabilnost vladanja._NEWLINE_Andrejev status kralja ni bil splo\xc5\xa1no priznan. Kljub temu mu je z reformami, ki naj bi u\xc4\x8dvrstile vazalske odnose in sodelovanje stanov,  \xc5\xbee uspelo dose\xc4\x8di stabilnost in prisiliti nekatere barone v za\xc4\x8dasne kompromisne sporazume, ko so leta 1300 hrva\xc5\xa1ki baroni ob podpori pape\xc5\xbea Bonifacija VIII. povabili na ogrski prestol neapeljskega pretendenta Karla Roberta An\xc5\xbeujskega, ki je v Dalmaciji \xc4\x8dakal na ugodno prilo\xc5\xbenost. Januarja 1301 je Andrej III. umrl brez potomcev. Kmalu po tem je bil komaj dvanajstletni Karl Robert An\xc5\xbeujski prvi\xc4\x8d okronan za ogrskega kralja. A \xc4\x8dakalo ga je \xc5\xa1e skoraj desetletje borb s \xc5\xa1e dvema pretendentoma, ki sta si prizadevala za prestol po \xc5\xbeenski liniji (\xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj Vaclav II. v imenu svojega sina Vaclava III. kot ogrskega kralja Ladislava V.; spodnjebavarski vojvoda Oton Bavarski kot ogrski kralj Bela V.), preden je dejansko dobil oblast v svoje roke.\n_START_SECTION_\nSorodstvene povezave \xc3\xa1rp\xc3\xa1dovskih kraljev\n_START_PARAGRAPH_\nV drevesu imajo ogrski kralji rumeno podlago; leta vladanja so navedena v oklepajih. Dedi\xc4\x8di po \xc5\xbeenski liniji so podani s sivimi okvirji.'