b"\n_START_ARTICLE_\nIluminiran rokopis\n_START_PARAGRAPH_\nIluminiran rokopis je rokopis, v katerem je besedilo dopolnjeno s tak\xc5\xa1no dekoracijo, kot so okra\xc5\xa1ene velike za\xc4\x8detnice, obrobe (marginalije) in miniaturne ilustracije. V najstro\xc5\xbeji definiciji se izraz nana\xc5\xa1a samo na rokopise, okra\xc5\xa1ene z zlatom ali srebrom; vendar se tako v obi\xc4\x8dajni uporabi kot v sodobni znanosti izraz nana\xc5\xa1a na kateri koli okra\xc5\xa1en ali ilustriran rokopis iz zahodnih tradicij. Primerljiva del na Daljnem vzhodu in Mezoameriki so opisana kot poslikana. Islamski rokopisi se lahko omenjajo kot iluminirani, ilustrirani ali naslikani, \xc4\x8deprav uporabljajo v bistvu iste tehnike kot zahodnja\xc5\xa1ka dela._NEWLINE_Najstarej\xc5\xa1i vsebinsko Iluminirani rokopisi so iz obdobja od leta 400 do 600 in so nastali v Italiji in vzhodnem rimskem cesarstvu. Njihov pomen ni le v njihovi resni\xc4\x8dni umetni\xc5\xa1ki in zgodovinski vrednosti, temve\xc4\x8d tudi v ohranjanju povezave pismenosti, ki jo ponujajo neiluminirana besedila. \xc4\x8ce ne bi bilo samostanskih piscev pozne antike, bi se ve\xc4\x8dina gr\xc5\xa1ke in rimske literature izgubila. Kot je \xc5\xbee bilo, so vzorci ohranjenih besedil po uporabnosti hudo omejeni na pismeno skupino kristjanov. Iluminacija rokopisov je kot na\xc4\x8din \xc5\xa1irjenja starodavnih dokumentov pripomogla k njihovemu ohranjanju in informativni vrednosti v dobi, ko novi vladajo\xc4\x8di razredi \xc5\xa1e niso bili pismeni, vsaj v jeziku, ki se je uporabljal v rokopisih._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina obstoje\xc4\x8dih rokopisov je iz srednjega veka, \xc4\x8deprav so mnogi ohranjeni iz renesanse, skupaj z zelo omejenim \xc5\xa1tevilom iz pozne antike. Ve\xc4\x8dina je verske narave. Zlasti od 13. stoletja naprej je bilo iluminirano vse ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo posvetnih besedil. Ve\xc4\x8dina iluminiranih rokopisov je nastala kot kodeksi, ki so nadome\xc5\xa1\xc4\x8dali zvitke. Zelo malo iluminiranih fragmentov je ohranjenih na papirusu, ki ne traja tako dolgo kot pergament. Ve\xc4\x8dina srednjeve\xc5\xa1kih rokopisov, iluminiranih ali ne, je bila napisana na pergamentu (najpogosteje tele\xc4\x8dja, ov\xc4\x8dja ali kozja ko\xc5\xbea), vendar je ve\xc4\x8dina rokopisov, ki so dovolj pomembni za iluminacijo, napisana na najbolj\xc5\xa1i kakovosti pergamenta, imenovanega velum._NEWLINE_Od poznega srednjega veka so rokopise za\xc4\x8deli izdelovati na papirju.  Zelo zgodnje tiskane knjige so v\xc4\x8dasih nastajale s presledki, ki so jih pustili za rubrike in miniature ali pa so jim na robu dajali iluminirane za\xc4\x8detnice ali okraske, vendar je uvedba tiskanja hitro privedla do upada iluminacije. Iluminirani rokopisi so nastajali \xc5\xa1e naprej v zgodnjem 16. stoletju, vendar v veliko manj\xc5\xa1em \xc5\xa1tevilu, ve\xc4\x8dinoma za zelo bogate. So med najpogostej\xc5\xa1imi predmeti ohranjenimi iz srednjega veka; ve\xc4\x8d tiso\xc4\x8d jih je pre\xc5\xbeivelo. So tudi najbolj\xc5\xa1i primerki srednjeve\xc5\xa1kega slikarstva in najbolje ohranjeni. Dejansko so za mnoga podro\xc4\x8dja in \xc4\x8dasovna obdobja edini ohranjeni primeri slikanja.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nUmetnostni zgodovinarji razvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo iluminirane rokopise v njihova zgodovinska obdobja in vrste, vklju\xc4\x8dno z (vendar ne omejeno na) poznoanti\xc4\x8dnimi, oto\xc5\xa1kimi, karolin\xc5\xa1kimi, otonskimi, romanskimi, gotskimi in renesan\xc4\x8dnimi rokopisi. Je tudi nekaj primerov iz poznej\xc5\xa1ih obdobij. To je vrsta knjige, ki  je najpogosteje mo\xc4\x8dno in bogato iluminirana, v\xc4\x8dasih znana kot 'razstavna knjiga', med razli\xc4\x8dnimi obdobji. V prvem tiso\xc4\x8dletju so bili to najverjetneje evangeliariji, kot so Knjiga iz Lindisfarna in knjiga iz Kellsa. V romanskem obdobju je nastalo veliko velikih iluminiranih celovitih Biblij - ena na \xc5\xa0vedskem potrebuje tri knji\xc5\xbeni\xc4\x8darje, da jo dvignejo. \xc5\xa0tevilni psalterji so bili mo\xc4\x8dno iluminirani tako v tem kot v gotskem obdobju. Posamezne kartice ali plakati iz veluma, usnja ali papirja so bili v \xc5\xa1ir\xc5\xa1em obtoku s kratkimi zgodbami ali legendami o \xc5\xbeivljenju svetnikov, vitezov ali mitolo\xc5\xa1kih osebnosti, celo zlo\xc4\x8dinskih, dru\xc5\xbebenih ali \xc4\x8dude\xc5\xbenih dogodkov; priljubljenih dogodkov, ki so jih pripovedovalci zgodb in potujo\xc4\x8di igralci na veliko prosto uporabljali za podporo svojih iger. Kon\xc4\x8dno je bil horarij (molitvenik) zelo pogosto osebna pobo\xc5\xbena knjiga bogatega laika, v gotski dobi pogosto bogato iluminiran. \xc5\xa0tevilni so vsebovali miniature, okra\xc5\xa1ene za\xc4\x8detnice in cvetne obrobe. Papir je bil redek in ve\xc4\x8dina molitvenikov je bila sestavljena iz listov pergamenta, narejenih iz ko\xc5\xbee \xc5\xbeivali, obi\xc4\x8dajno ovc ali koz. Druge knjige, tako liturgi\xc4\x8dne kot ne, so bile ves \xc4\x8das iluminirane._NEWLINE_Bizantinski svet je rokopise izdeloval v svojem slogu, katerih razli\xc4\x8dice so se raz\xc5\xa1irile na druga pravoslavna in vzhodnokr\xc5\xa1\xc4\x8danska obmo\xc4\x8dja. Muslimanski svet in zlasti Iberski polotok s svojimi tradicijami pismenosti, ki jih prekinja srednji vek, je bil klju\xc4\x8dnega pomena za posredovanje starodavnih klasi\xc4\x8dnih del iz arabskega in gr\xc5\xa1kega sveta za potrebe nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dih intelektualnih krogov in univerzam zahodne Evrope skozi 12. stoletje, saj so tam nastajale \xc5\xa1tevilne knjige in na papirju prvi\xc4\x8d v Evropi, z njimi pa celotne razprave o znanostih, zlasti o astrologiji in medicini, kjer je bila iluminacija potrebna, da bi besedilo imelo  bogate in natan\xc4\x8dne prikaze._NEWLINE_V gotskem obdobju, ki je na splo\xc5\xa1no pove\xc4\x8dalo proizvodnjo teh artefaktov, so bila iluminirana tudi bolj posvetna dela, kot so kronike in literarna dela. Premo\xc5\xbeni ljudje so za\xc4\x8deli graditi osebne knji\xc5\xbenice; Filip Drzni je imel verjetno najve\xc4\x8djo osebno knji\xc5\xbenico tistega \xc4\x8dasa sredi 15. stoletja, po ocenah naj bi imel okoli 600 iluminiranih rokopisov, medtem ko jih je ve\xc4\x8d njegovih prijateljev in partnerjev imelo ve\xc4\x8d deset._NEWLINE_Do 12. stoletja je bila ve\xc4\x8dina rokopisov izdelanih v samostanih, da bi jih lahko dodali v knji\xc5\xbenico ali po prejemu naro\xc4\x8dila, bogatemu zavetniku. Ve\xc4\x8dji samostani so pogosto imeli lo\xc4\x8dena obmo\xc4\x8dja za menihe, ki so se specializirali za izdelavo rokopisov, imenovanih skriptorij. Znotraj zidov skriptorija so bila individualizirana obmo\xc4\x8dja, kjer je menih lahko sedel in delal rokopis, ne da bi ga motili bratje. \xc4\x8ce skriptorij ni bil na voljo, so bile lo\xc4\x8dene majhne sobe namenjene kopiranju knjig; bile so postavljeni tako, da je imel vsak pisar zase okno, ki je bilo odprto za hodnik kri\xc5\xbenega hodnika.  Lo\xc4\x8ditev teh menihov od preostalih v samostanu ka\xc5\xbee na to, kako so bili ti menihi v njihovi dru\xc5\xbebi spo\xc5\xa1tovani._NEWLINE_Do 14. stoletja so samostanski menihi, ki so pisali v skriptoriju, skoraj v celoti popustili komercialnim urbanim skriptorijem, zlasti v Parizu, Rimu in na Nizozemskem. Medtem ko se postopek ustvarjanja iluminiranega rokopisa ni spremenil, je bil prehod iz samostanov v komercialne prostore radikalen korak. Povpra\xc5\xa1evanje po rokopisih je naraslo do te mere, da so v samostanskih knji\xc5\xbenicah za\xc4\x8deli uporabljati posvetne pisce in iluminatorje. Ti posamezniki so pogosto \xc5\xbeiveli blizu samostana in se na primer obla\xc4\x8dili kot menihi vsaki\xc4\x8d, ko so vstopili v samostan, vendar so ga ob koncu dneva smeli zapustiti. V resnici so bili iluminatorji pogosto dobro znani in cenjeni in mnoge njihove identitete so ohranjene._NEWLINE_Najprej je bil rokopis poslan rubrikatorju, ki je (v rde\xc4\x8di ali drugi barvi) dodal naslove, podnaslove, za\xc4\x8detnice poglavij in podpoglavij, opombe in tako naprej in potem - \xc4\x8de bi knjigo \xc5\xbeeleli ilustrirati - je bila poslana iluminatorju. Rubrikacija je bil eden od ve\xc4\x8d korakov v srednjeve\xc5\xa1kem procesu izdelave rokopisov. Izvajalci rubriciranja, tako imenovani rubrikatorji, so bili specializirani pisarji, ki so dobili besedilo od prvotnega pisarja rokopisa in ga za poudarek dopolnili z dodatnim besedilom v rde\xc4\x8dem \xc4\x8drnilu. Izraz izhaja iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine rubrico \xe2\x80\x93 'obarvati rde\xc4\x8de'._NEWLINE_V primeru rokopisov, ki so bili prodani na trg, bi se o pisanju \xc2\xbbnedvomno najprej razpravljalo med naro\xc4\x8dnikom in pisarjem (ali pisarjevem zastopniku) a le do trenutka, ko je bilo delo predano iluminatorju, ko ni bilo ve\xc4\x8d mo\xc5\xbenosti za popravke\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nTehnike\n_START_PARAGRAPH_\nIluminacija je bila zapleten in pogosto drag postopek. Po navadi je bila rezervirana za posebne knjige,  na primer oltarno Biblijo. Premo\xc5\xbeni ljudje so pogosto imeli bogato iluminirane horarije, ki so dolo\xc4\x8dali molitve, primerne za razli\xc4\x8dne \xc4\x8dase liturgi\xc4\x8dnega dne._NEWLINE_V zgodnjem srednjem veku je ve\xc4\x8dina knjig nastajala v samostanih, bodisi za lastno uporabo, za predstavitev ali po naro\xc4\x8diluo. Vendar so v velikih mestih nastajali komercialni skriptoriji, zlasti Parizu, v Italiji in na Nizozemskem, do konca 14. stoletja pa je obstajala pomembna industrija, ki je proizvajala rokopise, vklju\xc4\x8dno z agenti, ki bi sprejemali naro\xc4\x8dila od dale\xc4\x8d, s podrobnostmi o heraldiki kupca in svetniki osebnega interesa zanj (za koledar horarija). Do konca obdobja so bile \xc5\xa1tevilne slikarke tudi \xc5\xbeenske, morda predvsem v Parizu.\n_START_SECTION_\nBesedilo\n_START_PARAGRAPH_\nBesedilo je bilo obi\xc4\x8dajno napisano, preden so rokopis iluminirali. Listi pergamenta ali veluma so bili razrezani do ustrezne velikosti. Po na\xc4\x8drtovanju splo\xc5\xa1ne postavitve strani (vklju\xc4\x8dno z za\xc4\x8detnimi velikimi \xc4\x8drkami in obrobami) je bila stran rahlo urejena s koni\xc4\x8dasto palico in pisar se je lotil dela z lon\xc4\x8dkom s \xc4\x8drnilom in bodisi ostrim gosjim ali drugim peresom. Pisava je bila odvisna od lokalnih obi\xc4\x8dajev in okusov. Robustna rimska pisma zgodnjega srednjega veka so postopoma popustila pisavam, kot sta Uncial in pol-Uncial, zlasti na Britanskih otokih, kjer so se razvili izraziti pisavi, kot sta oto\xc5\xa1ka majuskula in minuskula. Tr\xc5\xa1ata, bogato teksturirana gotica je bila prvi\xc4\x8d opa\xc5\xbeena okoli 13. stoletja in je bila \xc5\xa1e posebej priljubljena v poznej\xc5\xa1em srednjem veku._NEWLINE_Pred tem tako skrbno na\xc4\x8drtovana \xc2\xbbtipi\xc4\x8dna gotica v teh gotskih letih bi prikazala stran, na kateri so bile \xc4\x8drke utesnjene in natisnjene v format, v katerem prevladujejo ogromne okra\xc5\xa1ene velike za\xc4\x8detnice, ki so se spu\xc5\xa1\xc4\x8dale iz besedila ali ilustracij\xc2\xab\xc2\xa0. Da bi prepre\xc4\x8dili pojavljanje tako slabo izdelanih rokopisov in iluminacij, je bil po navadi najprej izdelan tekst, za dekoracijo pa so ostali prazni prostori. To predvideva, da je pisar zelo skrbno na\xc4\x8drtoval, \xc5\xa1e preden je pero spustil v pergament. \xc4\x8ce sta bila pisec in iluminator lo\xc4\x8dena, je na\xc4\x8drtovalno obdobje omogo\xc4\x8dilo vsakemu posamezniku dovolj prostora.\n_START_SECTION_\nPozlata\n_START_PARAGRAPH_\nRokopis ne velja za iluminiran, razen \xc4\x8de je ena ali ve\xc4\x8d iluminacij vsebovala zlato folijo ali je bila krta\xc4\x8dena z zlatimi pikami, postopek znan kot lo\xc5\xa1\xc4\x8denje. Vklju\xc4\x8ditev zlata namiguje na \xc5\xa1tevilne razli\xc4\x8dne mo\xc5\xbenosti za besedilo. \xc4\x8ce je besedilo verske narave, je zlato znak, da se besedilo povzdigne. V zgodnjih stoletjih kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva so bili \xc2\xbbevangeliariji v\xc4\x8dasih v celoti napisani v zlatu\xc2\xab.  Poleg tega, da so besedilu dodali svetle\xc4\x8d okras, so pisarji v tistem \xc4\x8dasu menili, da hvalijo Boga z uporabo zlata. V enem posebnem primeru je bilo \xc2\xbbKristuso usmr\xc4\x8den na zlatem ozadju s precej ve\xc4\x8djim bogastvom sredi ne\xc5\xa1tetih prizorov lova, turnirjev, iger in grotesknih tem\xc2\xab.  Poleg tega je bilo zlato uporabljeno, \xc4\x8de je bil zavetnik, ki je naro\xc4\x8dil knjigo, ki jo je bilo treba napisati, \xc5\xbeelel prikazati mo\xc4\x8d njegovega bogastva. S\xc4\x8dasoma je dodajanje zlata rokopisom postalo tako pogosto, \xc2\xbbda se je njegova vrednost kot barometer statusa rokopisa poslab\xc5\xa1ala\xc2\xab.  V tem \xc4\x8dasovnem obdobju je cena zlata postala tako nizka, da je vklju\xc4\x8ditev v iluminiran rokopis predstavljala le desetino stro\xc5\xa1kov proizvodnje.  Z dodajanjem bogastva in globine rokopisa je uporaba zlata pri iluminaciji ustvarila umetnine, ki so \xc5\xa1e danes cenjene._NEWLINE_Nanos zlatega listja ali prahu na iluminacijo je zelo podroben postopek, ki ga lahko izvajajo in uspe\xc5\xa1no dose\xc5\xbeejo le najbolj usposobljeni iluminatorji. Prva podrobnost, ki jo je mojster upo\xc5\xa1teval pri obdelavi zlata je bila ali naj bi uporablja zlato listje ali zrnca zlata, ki jih je mogo\xc4\x8de nanesti s \xc4\x8dopi\xc4\x8dem. Ko delate z zlatim listom, bi ko\xc5\xa1\xc4\x8dke tanj\xc5\xa1ali s kladivom, dokler niso postali \xc2\xbbtanj\xc5\xa1i od najtanj\xc5\xa1ega papirja\xc2\xab. Uporaba te vrste listov je omogo\xc4\x8dila, da so \xc5\xa1tevilna podro\xc4\x8dja besedila ozna\xc4\x8dena z zlatom. Obstajalo je ve\xc4\x8d na\xc4\x8dinov nana\xc5\xa1anja zlata za iluminacijo, eden najbolj priljubljenih je vklju\xc4\x8deval me\xc5\xa1anje zlata z jelenovim lepilom, nato pa so ga \xc2\xbbnalili v vodo in ga raztopiti s prstom\xc2\xab.  Ko je zlato postalo mehko in vodljivo v vodi, je bilo pripravljeno za uporabo na strani. Mojstri so morali biti zelo previdni pri nana\xc5\xa1anju zlatega lista na rokopis. Zlati listi lahko \xc2\xbbprimejo \xc5\xbee polo\xc5\xbeen pigment, kar uni\xc4\x8di zasnovo in drugi\xc4\x8d, njegovo delovanje je \xc5\xbeivahno in tvega, da se katera slika \xc5\xbee razma\xc5\xbee\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nZavetniki iluminacije\n_START_PARAGRAPH_\nSamostani so izdelovali rokopise za lastno uporabo; mo\xc4\x8dno iluminirani so bili v zgodnjem obdobju rezervirani za liturgi\xc4\x8dno uporabo, samostanska knji\xc5\xbenica pa je imela bolj preprosta besedila. V zgodnjem obdobju so vladarji pogosto naro\xc4\x8dali rokopise za svojo osebno uporabo ali kot diplomatska darila, veliko starih rokopisov pa se je \xc5\xa1e naprej delalo na ta na\xc4\x8din, tudi v obdobju zgodnje moderne. Zlasti potem, ko je postal priljubljen molitvenik, so bogati posamezniki naro\xc4\x8dali dela v znak statusa znotraj skupnosti, v\xc4\x8dasih tudi s portreti donatorjev ali heraldiko: \xc2\xbbV prizoru iz Nove zaveze bi bil Kristus prikazan ve\xc4\x8dji kot apostol, kdo bi bil ve\xc4\x8dji od zgolj opazovalca na sliki, medtem ko se skromni darovalec slike ali umetnik sam lahko pojavi kot drobna figura v kotu\xc2\xab.  Koledar je bil tudi personaliziran, saj bele\xc5\xbei praznike lokalnih oz. dru\xc5\xbeinskih svetnikov. Do konca srednjega veka je bilo izdelanih veliko rokopisov za distribucijo prek mre\xc5\xbee agentov, prazni prostori pa so bili lahko rezervirani za ustrezno heraldiko, ki jo bo lokalno dodal kupec._NEWLINE_\xc4\x8ce prika\xc5\xbeete neverjetne podrobnosti in bogastvo besedila, dodajanje iluminacije ni bilo nikoli pozno. Vklju\xc4\x8ditev te je dvojna in dodaja vrednost delu, \xc5\xa1e pomembneje pa je, da nudi nepismenim \xc4\x8dlanom dru\xc5\xbebe slike, \xc2\xbbda se branje zdi bolj \xc5\xbeivo in morda bolj verodostojno\xc2\xab."