b"\n_START_ARTICLE_\nCharles Scott Sherrington\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nNjegov o\xc4\x8de je umrl, ko je bil Sherrington \xc5\xa1e majhen otrok. Njegova mati se je kasneje poro\xc4\x8dila z zdravnikom in arheologom Calebom Roseom iz Ipswitcha. Pri novemu o\xc4\x8detu je mladi Charles pri\xc5\xa1el v stik z umetnostjo in drugimi izobra\xc5\xbeenci, ki so obiskovali njihov dom. V tem stimulativnem okolju se je pri\xc4\x8del zanimati za naravoslovje, filozofijo, zgodovino in poezijo. Leta 1876 je vpisal \xc5\xa1tudij medicine v londonski bolni\xc5\xa1nici Sv. Toma\xc5\xbea (St Thomas' Hospital). Leta 1878 je opravil pripravljalni izpit za Kraljevi kolid\xc5\xbe za kirurge in leto kasneje je bil po uspe\xc5\xa1no opravljenem sprejemnem izpitu sprejet za \xc4\x8dlana. Kmalu po tistem je od\xc5\xa1el v Cambridge, kjer je na tamkaj\xc5\xa1nji univerzi vpisal \xc5\xa1tudij fiziologije pod mentorstvom\xc2\xa0\xc2\xbbo\xc4\x8deta angle\xc5\xa1ke fiziologije\xc2\xab\xc2\xa0Michaela Fosterja. Sprejet je bil v kolid\xc5\xbe Gonville and Caius. \xc5\xbde od otro\xc5\xa1tva dalje je bil tudi aktiven \xc5\xa1portnik; med drugim je za univerzitetno mo\xc5\xa1tvo Cambridgea tekmoval v veslanju in rugbyju, a se \xc5\xa1portu zaradi kratkovidnosti ni mogel resneje posvetiti.\n_START_SECTION_\nKariera\n_START_PARAGRAPH_\nZanimanje za nevrofiziologijo mu je vzbudil medicinski kongres v Londonu, kjer se je med udele\xc5\xbeenci vnela burna razprava o u\xc4\x8dinkih izrezovanja delov mo\xc5\xbeganske skorje na pse in opice. Prve poskuse na tem podro\xc4\x8dju je opravil z J.N. Langleyjem, s katerim sta leta 1884 o lokalizaciji mo\xc5\xbeganskih funkcij izdala \xc4\x8dlanek. Nevrofiziologiji je posvetil nadaljnjo kariero. Od leta 1883 je v Cambridgeu opravljal delo demonstratorja anatomije, pozimi 1883-1884 pa tudi delo demonstratorja histologije v bolni\xc5\xa1nici Sv. Toma\xc5\xbea. Leta 1885 je z odliko diplomiral iz medicine in kirurgije na Cambridgeu, leto kasneje pa je prejel \xc5\xa1e diplomo Kraljevega kolid\xc5\xbea za zdravnike._NEWLINE_Leta 1885 je od\xc5\xa1el kot predstavnik Zdru\xc5\xbeenja za medicinske raziskave (Association for Research in Medicine) v \xc5\xa0panijo in kasneje \xc5\xa1e v Benetke preu\xc4\x8devat izbruh kolere. Rudolf Virchow, ki je nadzoroval pregledovanje vzorcev, ga je kasneje poslal h Kochu na izpopolnjevanje. Pod Kochom je raziskoval bakterije celo leto, nato pa je od\xc5\xa1el nazaj v London, kjer je v bolni\xc5\xa1nici Sv. Toma\xc5\xbea dobil mesto predavatelja sistematske fiziologije. Kmalu je postal predavatelj in nadzornik v Brownovem in\xc5\xa1titutu za napredne fiziolo\xc5\xa1ke in patolo\xc5\xa1ke raziskave (Brown Institute for Advanced Physiological and Pathological Research) v Londonu, leta 1895 pa profesor fiziologije na Univerzi v Liverpoolu._NEWLINE_Navdihnjen z delom W. H. Gaskella in Ram\xc3\xb3na y Cajala je na Cambridgeu pri\xc4\x8del z raziskavami hrbtenja\xc4\x8de. Objavil je ve\xc4\x8d del o hrbtenja\xc4\x8dnih refleksih in o eferentnem o\xc5\xbeiv\xc4\x8devju mi\xc5\xa1ic. Med drugim je ugotovil pravilo, da je pribli\xc5\xbeno tretjina \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih vlaken v \xc5\xbeivcu, ki oskrbuje mi\xc5\xa1ico, eferentnih, preostala pa so motori\xc4\x8dna. S histolo\xc5\xa1kimi tehnikami je dokazal, da so vretenaste strukture v mi\xc5\xa1icah, ki jih je odkril Ruffini, pravzaprav receptorji, ki posredujejo \xc5\xbeiv\xc4\x8demu sistemu informacijo o raztegnjenosti mi\xc5\xa1ice. V Liverpoolu je preu\xc4\x8deval o\xc5\xbeiv\xc4\x8denje mi\xc5\xa1ic z nasprotujo\xc4\x8dim si delovanjem (antagonisti\xc4\x8dnih) in demonstriral, da je za njihovo funkcijo pomembna refleksna inhibicija. Ukvarjal se je tudi s povezavo med mo\xc5\xbegani in hrbtenja\xc4\x8do prek piramidnega trakta. V tem \xc4\x8dasu je pri njem osem mesecev \xc5\xa1tudiral mladi Harvey Cushing, ki danes velja za o\xc4\x8deta sodobne nevrokirurgije. Leta 1904 je kratek \xc4\x8das pou\xc4\x8deval na Univerzi Yale; predavanja je kasneje zbral v temeljnem delu The Integrative Action of the Nervous System._NEWLINE_Leta 1913 je bil povabljen za predavatelja fiziologije na Oxford in je na tem polo\xc5\xbeaju ostal do svoje upokojitve leta 1938. Pri njem sta med drugimi \xc5\xa1tudirala kasnej\xc5\xa1a nobelovca Eccles in Florey. Pou\xc4\x8devanje je prekinila prva svetovna vojna. Med vojno je preu\xc4\x8deval utrujenost v industrijskem okolju, tudi na sebi, tako da je nekaj \xc4\x8dasa delal po 13 ur dnevno v tovarni streliva, z deveturnim delavnikom med vikendi.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1e \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nPo upokojitvi se je preselil v Ipswitch, kjer si je zgradil hi\xc5\xa1o. V zadnjih letih svojega \xc5\xbeivljenja se je posve\xc4\x8dal predvsem filozofiji in poeziji. Knjiga z njegovimi filozofski pogledi na \xc4\x8dlovekovo naravo in znanost z naslovom Man and his Nature je iz\xc5\xa1la leta 1940. V njej prepleta lastna spoznanja z idejami francoskega zdravnika in misleca iz 16. stoletja Jeana Fernela, o katerem je leta 1946 izdal \xc5\xa1e knjigo The Endeavour of Jean Fernel. Kot pesnika ga je navdihoval predvsem Goethe._NEWLINE_Od leta 1891 je bil poro\xc4\x8den z Ethel Mary Wright, imela sta sina Carra E.R. Sherringtona (roj. 1897). Ostal je vitalen skoraj do svoje smrti, ko je moral zaradi revmatoidnega artritisa oditi v dom za upokojence. Umrl je 4. marca 1952 zaradi odpovedi srca.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nSherrington je bil izvoljen za \xc4\x8dlana Kraljeve dru\xc5\xbebe iz Londona 1893. Kraljeva dru\xc5\xbeba mu je leta 1905 podelila kraljevo medaljo, leta 1927 pa \xc5\xa1e presti\xc5\xbeno Copleyjevo medaljo. Med letoma 1920 in 1925 je slu\xc5\xbeil kot njen predsednik. Leta 1922 je bil povi\xc5\xa1an v viteza Britanskega imperija, dve leti kasneje je prejel \xc5\xa1e Red zaslug._NEWLINE_Za svoja odkritja na podro\xc4\x8dju raziskav funkcije nevronov sta leta 1932 z Edgarjem Douglasom Adrianom prejela Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino."