b'\n_START_ARTICLE_\nAntidepresiv\n_START_PARAGRAPH_\nAntidepres\xc3\xadvi, tudi timoleptiki, so skupina zdravil, ki izbolj\xc5\xa1ujejo razpolo\xc5\xbeenje depresivnih bolnikov; posamezne u\xc4\x8dinkovine se uporabljajo tudi za laj\xc5\xa1anje tesnobnosti, pani\xc4\x8dnih motenj, obsesivno-kompulzivnih motenj, fobij, motenj hranjenja (npr. anoreksija in bulimija), motenj spanja in drugih motenj. Obstajajo razli\xc4\x8dne skupine antidepresivov z razli\xc4\x8dnimi mehanizmi delovanja, praviloma pa prete\xc5\xbeno delujejo tako, da pove\xc4\x8dajo koncentracijo dolo\xc4\x8denih \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih prena\xc5\xa1alcev (serotonina, noradrenalina ali dopamina) v ustreznih sinapsah. Danes se med antidepresivi najpogosteje predpisujejo selektivni zaviralci privzema serotonina.\n_START_SECTION_\nMehanizem delovanja\n_START_PARAGRAPH_\nObstaja ve\xc4\x8d skupin antidepresivov, ki se razlikujejo v mehanizmu delovanja, vendar je vsem skupno, da pove\xc4\x8dajo koncentracijo dolo\xc4\x8denih \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih prena\xc5\xa1alcev (serotonina, noradrenalina ali dopamina) v ustreznih sinapsah. \xc5\xbde kmalu po naklju\xc4\x8dnem odkritju prvih antidepresivov so ugotovili, da ta zdravila zvi\xc5\xa1ujejo zunajceli\xc4\x8dno koncentracijo dveh pomembnih \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih prena\xc5\xa1alcev, monoaminov serotonina in noradrenalina. Iz tega so razvili t. i monoaminsko teorijo, ki pravi, da je depresivna motnja posledica sprememb v delovanju serotonina in noradrenalina na receptorskih mestih v mo\xc5\xbeganih. Serotoninski, noradrenalinski in dopaminski nevroni s celi\xc4\x8dnimi telesi v mo\xc5\xbeganskem deblu naj bi izlo\xc4\x8dali premalo \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih prena\xc5\xa1alcev v sinapti\xc4\x8dne \xc5\xa1pranje, predvsem v \xc4\x8delnem re\xc5\xbenju. Ta teorija pa ne pojasni vseh vidikov depresivnih motenj, na primer, zakaj za\xc4\x8dnejo zdravila delovati \xc5\xa1ele \xc4\x8dez nekaj tednov, \xc4\x8deravno se koncentracija monoaminov pove\xc4\x8da veliko hitreje po za\xc4\x8detku uporabe antidepresivov. Novej\xc5\xa1a je t. i. teorija nevrotransmiterskih receptorjev. Po tej teoriji je za razvoj depresivnih motenj odgovorno pove\xc4\x8dano \xc5\xa1tevilo nevrotransmiterskih receptorjev. Antidepresivi pove\xc4\x8dajo koncentracijo monoaminov v sinaptipni \xc5\xa1pranji in posledi\xc4\x8dno, vendar nekoliko zakasnelo, pride do zmanj\xc5\xa1anja \xc5\xa1tevila receptorjev (t. i. navzdolnje uravnavanje).\n_START_SECTION_\nZaviralci ponovnega privzema noradrenalina in dopamina\n_START_PARAGRAPH_\nGre za antidepresive (in psihustimulanse), ki zavirajo transport spro\xc5\xa1\xc4\x8denega noradrenalina in dopamina nazaj v \xc5\xbeiv\xc4\x8dne kon\xc4\x8di\xc4\x8de. Mednje spada bupropion.\n_START_SECTION_\nZaviralci ponovnega privzema noradrenalina\n_START_PARAGRAPH_\nSelektivni zaviralci privzema noradrenalina (NRI) delujejo zaviralno na prena\xc5\xa1alec za noradrenalin (NAT). Mednje spadata na primer reboksetin in viloksazin. Podobno delovanje ima tudi izvle\xc4\x8dek zeli \xc5\xa1entjan\xc5\xbeevke, saj vsebuje dva osrednje delujo\xc4\x8da zaviralca privzema noradrenalina, hiperforin in adhiperforin. NRI imajo poleg antidepresivnega delovanja izra\xc5\xbeene amfetaminom podobne u\xc4\x8dinke: izbolj\xc5\xa1anje koncentracije in motivacije ter odpravljanje ob\xc4\x8dutka nemo\xc4\x8di in brezupa.\n_START_SECTION_\nZaviralci ponovnega privzema serotonina in noradrenalina\n_START_PARAGRAPH_\nNeselektivni zaviralci privzema serotonina in noradrenalina (SNRI) delujejo podobno kot SSRI, a zavirajo privzem tako serotonina kot noradrenalina. Mednje sodijo na primer venlafaksin, duloksetin, desvenlafaksin in milnacipran. Delujejo selektivneje kot tricikli\xc4\x8dni antidepresivi, saj le neznatno zavirajo privzem dopamina.\n_START_SECTION_\nNoradrenergi\xc4\x8dni in selektivni serotoninski antidepresivi\n_START_PARAGRAPH_\nNoradrenergi\xc4\x8dni in selektivni serotoninski antidepresivi delujejo tako, da blokirajo \xce\xb12-receptorje. Na ta na\xc4\x8din pove\xc4\x8dajo spro\xc5\xa1\xc4\x8danje noradrenalina in serotonina ter s tem aktivnost omenjenih \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih prena\xc5\xa1alcev. Predstavnika te skupine sta mianserin, prvi antidepresiv iz te skupine, in novej\xc5\xa1i mirtazapin. Njihovo delovanje obsega poleg antidepresivnega tudi anksioliti\xc4\x8dno, uspavalno, antiemeti\xc4\x8dno in antihistaminsko delovanje.\n_START_SECTION_\nSelektivni pospe\xc5\xa1evalci privzema serotonina\n_START_PARAGRAPH_\nPospe\xc5\xa1evalci privzema serotonina imajo ravno obraten mehanizem delovanja od SSRI in zmanj\xc5\xa1ujejo u\xc4\x8dinek serotonina v limbi\xc4\x8dnem sistemu. Glavni predstavnik tianeptin, ki deluje tudi na dopaminergi\xc4\x8dne receptorje D2 in D3 ter glutamatne receptorje NMDA in AMPA. Tianeptin ima poleg antidepresivnega \xc5\xa1e kratkotrajni stimulirajo\xc4\x8di u\xc4\x8dinek na osrednje \xc5\xbeiv\xc4\x8devje in anksioliti\xc4\x8dni u\xc4\x8dinek.\n_START_SECTION_\nMelatonergi\xc4\x8dni antidepresivi\n_START_PARAGRAPH_\nMed agoniste melatonina sodi agomelatin, ki ima dvojni mehanizem delovanja \xe2\x80\x93 poleg tega, da aktivira melatoninergi\xc4\x8dne receptorje, pove\xc4\x8da tudi izlo\xc4\x8danje noradrenalina in dopamina. Za razliko od ve\xc4\x8dine antidepresivov agomelatin ne povzro\xc4\x8da pove\xc4\x8danja telesne mase, spolna disfunkcijawspolne disfunkcije, sedacije in odtegnitvenega sindroma.\n_START_SECTION_\nNe\xc5\xbeeleni u\xc4\x8dinki\n_START_PARAGRAPH_\nAntidepresivi imajo lahko zgodnje ne\xc5\xbeelene u\xc4\x8dinke, ki se pojavijo v za\xc4\x8detku zdravljenja in kmalu izzvenijo, obi\xc4\x8dajno v tednu ali dveh.Nadalje pa lahko povzro\xc4\x8dajo tudi dolgoro\xc4\x8dne ne\xc5\xbeelene u\xc4\x8dinke, ki se lahko pojavijo kadarkoli v poteku zdravljenja. Trajajo razli\xc4\x8dno dolgo in so lahko vzrok za prekinitev zdravljenja, saj zmanj\xc5\xa1ajo kakovost \xc5\xbeivljenja bolnika. Ob uvajanju antidepresiva se pogosteje pojavljajo ne\xc5\xbeeleni u\xc4\x8dinki, kot so motnje v delovanju avtonomnega \xc5\xbeiv\xc4\x8devja, prebavne te\xc5\xbeave, motnje spanja, utrujenost, tremor, potenje, spolne motnje (zlasti nekateri zaviralci ponovnega privzema serotonina), vrtoglavica. Ob nadaljevanju zdravljenja z antidepresivi utegnejo nekateri ne\xc5\xbeeleni u\xc4\x8dinki, na primer spolne motnje, motnje spanja, \xc4\x8dustvena otopelost, vztrajati. Pojavijo se lahko tudi sprememba telesne te\xc5\xbee in motnje spoznavnih sposobnosti. Pri uporabi nekaterih antidepresivov, zlasti ob kombinaciji dveh, se lahko pojavi \xc5\xbeivljenjsko ogro\xc5\xbeajo\xc4\x8di serotoninski sindrom. Prav tako se lahko pojavljajo ne\xc5\xbeeleni u\xc4\x8dinki ob opu\xc5\xa1\xc4\x8danju zdravila. Znaki odtegnitve zdravila se lahko pojavijo, kadar je terapija trajala dlje \xc4\x8dasa in se nenadoma prekine. Pojavijo se lahko pri vseh zdravilih, pogosteje pri tistih s kratko razpolovno dobo (paroksetin, venlafaksin). Bolniki imajo gripi podobne znake, slabost in omotico.\n_START_SECTION_\nUporaba med nose\xc4\x8dnostjo\n_START_PARAGRAPH_\nMed nose\xc4\x8dnostjo so se izkazala kot sorazmerno varna zdravila antidepresivi iz skupine tricikli\xc4\x8dnih antidepresivov in selektivnih zaviralcev serotonina. Tricikli\xc4\x8dni antidepresivi imajo po podatkih iz smernic najni\xc5\xbeje tveganje za uporabo v nose\xc4\x8dnosti, vendar je v primeru prevelikega odmerjanja ve\xc4\x8d te\xc5\xbeav kakor pri uporabi SSRI. Raziskave teratogenosti selektivnih zaviralcev ponovnega privzema serotonina (fluoksetin, sertralin in citalopram) niso pokazale ve\xc4\x8djega \xc5\xa1tevila po\xc5\xa1kodb pri razvoju plodu v primerjavi s kontrolirano skupino brez zdravila, odsvetuje pa se uporaba paroksetina zaradi dokazanih sr\xc4\x8dnih napak na plodu. Zaviralci monoaminooksidaze spadajo po podatkih iz literature in po podatkih metaanaliz med zdravila, ki niso primerna za zdravljenje v nose\xc4\x8dnosti zaradi dolo\xc4\x8dene stopnje teratogenosti.'