b'\n_START_ARTICLE_\nJoe Orton\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nAngle\xc5\xa1ki dramatik Joe Orton se je rodil kot John Kingsley Orton v Leicestru. Pri \xc5\xa1estnajstih letih se je John navdu\xc5\xa1il za gledali\xc5\xa1ko umetnost. Pridru\xc5\xbeil se je dramskim skupinam in se, kot amaterski igralec, zaljubil v gledali\xc5\xa1\xc4\x8de. Da bi na odrskih deskah kar najbolj blestel, je za\xc4\x8del z bodibildingom in govornimi vajami. Leta 1950 je zaprosil za \xc5\xa1tipendijo, ki bi mu omogo\xc4\x8dila \xc5\xa1tudij na Kraljevski akademiji za gledali\xc5\xa1ke umetnosti. Naslednje leto se je preselil v London, se vpisal na akademijo in tam spoznal sedem let starej\xc5\xa1ega Kennetha Halliwella. Navdu\xc5\xa1il se je nad njegovo sofisticiranostjo, svetovljanstvom, v njem je videl mentorja, ki ga zna usmerjati, svetovati, kaj naj bere, koga naj spo\xc5\xa1tuje, kako naj se obla\xc4\x8di \xe2\x80\xa6 Orton si je \xc5\xbee v \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija omislil svoj \xc5\xbeenski alter ego z imenom Mrs Edna Welthorpe. Pod tem imenom je spisal \xc5\xa1tevilna pisma bralcev, tudi taka, kjer se je zgra\xc5\xbeal nad kontroverznostjo svojih iger, in s tem spro\xc5\xbeal polemike._NEWLINE_S Halliwellom sta postala sostanovalca, prijatelja in ljubimca. Po diplomi sta se za kratek \xc4\x8das preizku\xc5\xa1ala z gledali\xc5\xa1kim delom, nato sta se z zdru\xc5\xbeenimi mo\xc4\x8dmi posvetila pisanju. Ko so njuno delo Zadnji dnevi Sodome (1957) zavrnili, sta se, ne preve\xc4\x8d navdu\xc5\xa1ena nad resnim delom, lotila\xc2\xa0\xc2\xbbstilske preobrazbe\xc2\xab\xc2\xa0knji\xc5\xbenih naslovnic \xe2\x80\x93 knji\xc5\xbeni\xc4\x8dno gradivo sta\xc2\xa0\xc2\xbbumetni\xc5\xa1ko predelala\xc2\xab. Tako je na primer pesni\xc5\xa1ka zbirka Johna Betjemana dobila ovitek s podobo golega potetoviranega mo\xc5\xa1kega srednjih let. Zabava, ki sta si jo priredila s prenavljanjem knjig, ju je stala \xc5\xa1est mesecev zapora in 262 funtov kazni. (Danes je njuna zbirka knjig najdragocenej\xc5\xa1a v Islingtonski knji\xc5\xbenici.)\n_START_SECTION_\nKariera\n_START_PARAGRAPH_\nV za\xc4\x8detku \xc5\xa1estdesetih let se je Orton posvetil pisanju dram. Na BBC so leta 1964 kot radijsko igro uprizorili\xc2\xa0\xc2\xbbThe Ruffian on the Stair\xc2\xab, gledali\xc5\xa1ki krst pa je istega leta do\xc5\xbeivel z uspe\xc5\xa1nico Zabavati gospoda Sloana (Entertaining Mr Sloane). Igro so v enem letu uprizorili v New Yorku, \xc5\xa0paniji, Izraelu in Avstraliji, po njej posneli televizijsko igro in film. John Kingsley Orton je v tem \xc4\x8dasu postal Joe Orton \xe2\x80\x93 najobetavnej\xc5\xa1i dramatik, vzhajajo\xc4\x8da zvezda angle\xc5\xa1ke dramatike. A naslednja drama Plen ni dosegla pri\xc4\x8dakovanega uspeha; Cambridge News jo je ozna\xc4\x8dil kot\xc2\xa0\xc2\xbbzelo slabo igro\xc2\xab. Do londonske premiere Plena (Loot) septembra 1966 je Orton igro popravil in dodelal. The Sunday Telegraph je po premieri zapisal,\xc2\xa0\xc2\xbbda gre za najbolj naravno, duhovito, rezko in razigrano razvedrilo izpod peresa mladega britanskega dramatika tega desetletja\xc2\xab. Najustvarjalnej\xc5\xa1i \xc4\x8das Ortonovega \xc5\xbeivljenja je trajal od oktobra 1966 do njegove smrti avgusta 1967. V tem \xc4\x8dasu se je lotil piljenja iger\xc2\xa0\xc2\xbbThe Ruffian on the Stair\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbThe Erpingham Camp\xc2\xab, ki ju je zdru\xc5\xbeil v naslov\xc2\xa0\xc2\xbbCrimes of Passion\xc2\xab, napisal je dramo\xc2\xa0\xc2\xbbFuneral Games\xc2\xab, scenarij\xc2\xa0\xc2\xbbUp Against It\xc2\xab\xc2\xa0za skupino The Beatles in kon\xc4\x8dal uspe\xc5\xa1nico Kaj je videl batler, ki je uprizoritev do\xc5\xbeivela po njegovi smrti. Po njegovih kontroverznih \xc4\x8drnih komedijah, kjer je brez zadr\xc5\xbekov obravnaval seksualnost, gejevstvo in smrt, je nastal pojem \xe2\x80\x9cortoneska\xe2\x80\x9d.\n_START_SECTION_\nUmor iz ljubosumja\n_START_PARAGRAPH_\nGledali\xc5\xa1ki uspehi doma in v tujini so dramatika polnili z energijo in veseljem, njegov partner Halliwell pa se je vedno bolj pogrezal v osamljenost, depresijo in ljubosumje. Halliwell ni prenesel misli, da bi ga Orton zapustil, zato ga je 9. avgusta 1967 ubil, sam pa naredil samomor. \xc5\xa0tiriintridesetletni Joe je devetim udarcem s kladivom podlegel kasneje kot Kenneth, ki je zau\xc5\xbeil 22 tablet z grenivkinim sokom. Ko so naslednje jutro na\xc5\xa1li njuni trupli, je bil Orton \xc5\xa1e topel. \xc5\xa0tiri dni pred krutim umorom naj bi Orton prijatelju Petru Nolanu zaupal, da ima novega fanta in da \xc5\xbeeli kon\xc4\x8dati razmerje s Halliwellom, pa ne ve, kako. Halliwell je iz nastale situacije videl samo en izhod \xe2\x80\x93 smrt. Zapustil je poslovilno pismo, kjer je obvestil policijo, da bodo Ortonovi dnevniki (\xc2\xbbposebej zadnji zapisi\xc2\xab) pojasnili tragi\xc4\x8dni dogodek.\n_START_SECTION_\nOrtonova biografija na filmskem platnu\n_START_PARAGRAPH_\nRe\xc5\xbeiser Stephen Friers je po Ortonovi biografiji \xe2\x80\x9cPrick up Your Ears\xe2\x80\x9d posnel istoimenski film z Garyjem Oldmanom (Orton), Alfredom Molino (Halliwell) in Vanesso Redgrave (Ortonova agentka Peggy Ramsay) v glavnih vlogah.'