b'\n_START_ARTICLE_\nLatinsko cesarstvo\n_START_SECTION_\nUstanovitev\n_START_PARAGRAPH_\nPo osvojitvi Bizanca leta 1204 se je po pogodbi o delitvi ozemlja Bizantinskega cesarstva (Partitio terrarum imperii Romanie), ki so jo podpisali 1. oktobra 1204, ozemlje Bizantinskega cesarstva razdelilo po naslednjem klju\xc4\x8du: tri osmine ozemlja s Kreto in sredozemski otoki so pripadle Bene\xc5\xa1ki republiki, ostalih pet osmin pa je pripadlo Latinskemu cesarstvu. Na gr\xc5\xa1kem delu cesarstva je nastalo Solunsko kraljestvo, kne\xc5\xbeevina Ahaja, vojvodini Atene in Arhipelag (Naxos) in kratkotrajne vojvodine Nikeja, Filipopolis in Filadelfija. Bene\xc5\xa1ki do\xc5\xbe ni bil vazal Latinskega cesarstva, vendar je imel zaradi kontrole nad tremi osminami cesarstva in delom samega Bizanca na dvoru zelo velik vpliv._NEWLINE_Grki so kasneje ponovno osvojili dele biv\xc5\xa1ega Bizantinskega cesarstva in na gr\xc5\xa1kem ozemlju ustanovili Epirski despotat, v Mali Aziji pa Nikejsko in Trapezundsko cesarstvo, katerim so vladali gr\xc5\xa1ki aristokrati.\n_START_SECTION_\nLatinsko cesarstvo v Mali Aziji\n_START_PARAGRAPH_\nV prvih voja\xc5\xa1kih pohodih v Malo Azijo leta 1205 so Latinci v bitkah pri Poemanenumu in Prusi porazili vojsko Teodorja I. Laskarisa in osvojili ve\xc4\x8dino Bitinije. Voja\xc5\xa1ki uspehi so se nadaljevali in leta 1207 so z Laskarisom, ki je bil ravno imenovan za cesarja Nikeje, podpisali premirje. Latinci so oktobra 1211 ob reki Ryndakos \xc5\xa1e enkrat porazli Nikejce in tri leta kasneje so jim Nikejci s pogodbo v Nimfejumu priznali oblast nad ve\xc4\x8dino Bitinije in Misije._NEWLINE_Obdobje miru je trajalo do leta 1222. Takrat je Nikejsko cesarstvo postalo dovolj mo\xc4\x8dno, da je napadlo Latince, katerih mo\xc4\x8d je zaradi stalnih vojn v evropskih provincah mo\xc4\x8dno oslabela. Leta 1124 so v bitki pri Poemanenumu porazili latinsko vojsko in \xc5\xbee naslednje leto je bil cesar Robert I. Courtenayski prisiljen prepustiti Nikejcem vsa svoja azijska ozemlja. Ostala mu je samo Nikomedija (\xc4\xb0zmit) in majhno ozemlje nasproti Bizanca. Nikeja je osvojila tudi neka egejskih otokov. Leta 1235 so Nikeji pripadla vsa latinska ozemlja v Mali Aziji.\n_START_SECTION_\nLatinsko cesarstvo v Evropi\n_START_PARAGRAPH_\nV nasprotju z Malo Azijo, kjer se je Latinsko cesarstvo soo\xc4\x8dalo samo s \xc5\xa1ibko Nikejo, je imelo cesarstvo v Evropi mnogo mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega sovra\xc5\xbenika: bolgarskega carja Kalojana. Ko se je Baldvin odpravil na vojni pohod proti uporni\xc5\xa1kim bizantinskim plemi\xc4\x8dem v Trakiji, ki so za pomo\xc4\x8d prosili carja Kalojana, so ga v Bitki pri Adrianoplu (Edirne) 14. aprila 1205 Bolgari zvabili v zasedo in potolkli njegovo te\xc5\xbeko konjenico, njega pa ujeli. Novi latinski cesar Henrik Flandrijski je imel sre\xc4\x8do, da so Kalojana med obleganjem Soluna leta 1207 ubili in leto kasneje so Bizantinci dokon\xc4\x8dno porazili Bolgare. Po zmagi nad Bolgari je Henrik do leta 1210 osvojil ve\xc4\x8dino izgubljenih ozemelj v Trakiji. Leta 1210 je z Bolgari sklenil mirovno pogodbo in se naslednje leto poro\xc4\x8dil z Marijo, h\xc4\x8derko novega bolgarskega carja Borila._NEWLINE_V istem \xc4\x8dasu je na zahodu cesarstva druga gr\xc5\xa1ka nasledstvena dr\xc5\xbeava, Epirski despotat, kateremu je vladal Mihael I. Komnen Dukas, za\xc4\x8dela pritiskati na cesarjeve vazale v Tesaliji in Atenah. Henrik je od Mihaela I. zahteval, da prizna njegovo suverenost in Mihael mu je bil pripravljen ustre\xc4\x8di. V znak dobre volje je poleti 1209 svojo h\xc4\x8derko poro\xc4\x8dil s Henrikovim bratom Evstahijem. Zavezni\xc5\xa1tvo z Epirom je Henriku omogo\xc4\x8dilo, da se je odpravil na vojni pohod v Makedonijo, Tesalijo in osrednjo Gr\xc4\x8dijo, kjer se je uprl langobardsko plemstvo iz Soluna. Mihael je isto\xc4\x8dasno napadel Solun, vendar mu napad ni uspel in moral se je umakniti._NEWLINE_Leta 1214 je Mihael umrl. Nasledil ga je Teodor Komnen Dukas, ki se je odlo\xc4\x8dil osvojiti Solun. 11. junija 1216 je Henrik med pregledovanjem obnove solunskega obzidja umrl. Nasledil ga je Peter II. Courtenayski, katerega je Teodor \xc5\xbee naslednje leto ujel in ga usmrtil. Prestol je kot regentka zasedla Petrova vdova Jolanda Flandrijska in vladala do leta 1221, ko jo je nasledil sin Robert I. Courtenayski. _NEWLINE_Zaradi nove vojne z Nikejo in neprispele pomo\xc4\x8di pape\xc5\xbea Honorija III. in francoskega kralja Filipa II, Latinskemu cesarstvu ni uspelo prepre\xc4\x8diti padca Soluna in mesto je leta 1224 pri\xc5\xa1lo pod epirsko oblast. Epirska vojska je potem zasedla celo Trakijo in leta 1126 pri\xc5\xa1la do samega Bizanca. Propad Latinskega cesarstva je prepre\xc4\x8dil bolgarski car Ivan Asen II., ki je Teodoru vsilil mirovno pogodbo, ki so jo podpisali leta 1128.\n_START_SECTION_\nPropadanje in padec\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1228 je Robert umrl in regent je postal Ivan Briennski. Zaradi katastrofalnega poraza Epira v bitki z Bolgari pri Klokotnici je epirski pritisk na Latinsko cesarstvo prenehal, zamenjal pa ga je pritisk Nikeje, ki je za\xc4\x8dela osvajati ozemlja v Gr\xc4\x8diji. Nikejski cesar Ivan III. Dukas Vatac je sklenil zavezni\xc5\xa1tvo z Bolgari in leta 1235 so skupaj napadli Latince. Naslednje leto so neuspe\xc5\xa1no oblagali Bizanc. Leta 1237 je Baldvin II. postal polnoleten in je prevzel oblast nad ostanki dr\xc5\xbeave. Negotovo stanje v dr\xc5\xbeavi ga je prisililo, da je pogosto potoval v zahodno Evropo in iskal pomo\xc4\x8d. Potovanja so bila obi\xc4\x8dajno neuspe\xc5\xa1na. Da bi pri\xc5\xa1el do denarja, je bil prisiljen pose\xc4\x8di po skrajnih ukrepih - prodal je celo svin\xc4\x8deno streho Velike pala\xc4\x8de, svojega edinega sina Filipa pa je predal bene\xc5\xa1kim trgovcem kot garanta za najete kredite. _NEWLINE_Leta 1247 so Nikejci popolnoma obkolili Bizanc in samo utrjeno mestno obzidje jih je zadr\xc5\xbealo, da niso osvojili mesta. Bitka pri Pelagoniji leta 1258, v kateri so Latinci do\xc5\xbeiveli hud poraz, je pomenila za\xc4\x8detek konca latinske prevlade v Gr\xc4\x8diji. Sredi leta 1261, ko je bila ve\xc4\x8dina latinske vojske na vojnih pohodih, je nikejski general Aleksej Strategopul odkril nebranjen del mestnega obzidja in 25. julija 1261 osvojil mesto. Mesto je razglasil za del Bizantinskega cesarstva, kateremu je takrat vladal Mihael VIII. Paleolog.\n_START_SECTION_\nNaslovni nasledniki\n_START_PARAGRAPH_\nNasledniki Baldvina II. so \xc5\xa1e kak\xc5\xa1no stoletje uporabljali naslov cesarja propadlega Latinskega cesarstva in se imeli za neomejene gospdarje ostalih latinskih dr\xc5\xbeav v Gr\xc4\x8diji. Svojo oblast so resni\xc4\x8dno izvajali smo v letih 1333-1338, ko so bili knezi Ahaje. \xc4\x8ceprav se je nanje gledalo kot na naslovne cesarje, jim pre\xc5\xbeivele latinske dr\xc5\xbeave v Gr\xc4\x8diji suverenosti niso priznale, zato bi bil zanje bolj primeren naslov \xc2\xbbcesarji v izgnanstvu\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nUprava\n_START_PARAGRAPH_\nCesarstvo je bilo organizirano in upravljano po zahodnoevropskih fevdalnih na\xc4\x8delih z nekaterimi elementi, ki so jih prevzeli od bizantinske uprave. Cesarju je pri vladanju pomagal svet, ki so ga sestavljali plemi\xc4\x8di, predstavniki bene\xc5\xa1ke podeste in \xc5\xa1est osebnih svetovalcev. Svet je imel odlo\xc4\x8dilno vlogo pri vodenju dr\xc5\xbeave, posebno v \xc4\x8dasih regentstev, ko je bil regent (moderator imperii) popolnoma odvisen od njegovega soglasja. Izjemno pomemben vpliv je imel tudi bene\xc5\xa1ki pode\xc5\xa1tat, ki je bil prakti\xc4\x8dno neodvisen od cesarja. Bene\xc4\x8dani so imeli popolno oblast v svojih \xc4\x8detrtih v Bizancu in svojih dominijonih znotraj cesarstva. Tam so imeli  svoje uradnike, pode\xc5\xa1tat pa je bil bolj bene\xc5\xa1ki ambasador in podkralj kot cesarjev vazal.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeba\n_START_PARAGRAPH_\nDr\xc5\xbeavna elita so bili frankovski in bene\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8di, ki jih je vodil cesar, baroni, ni\xc5\xbeje plemstvo in mnogo biv\xc5\xa1ih bizantinskih aristokratov. Preprosto ljudstvo so sestavljali predvsem pravoslavni Grki, ki so bili v skladu z bizantinskim razvr\xc5\xa1\xc4\x8danjem po dohodkih njihovih zemlji\xc5\xa1kih gospodov razdeljeni v ve\xc4\x8d razredov.\n_START_SECTION_\nCerkev\n_START_PARAGRAPH_\nPodobno, kot v vseh drugih latinskih dr\xc5\xbeavah, Latinci pravoslavne duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine niso zatrli, ampak so jo zamenjali s katoli\xc5\xa1ko. Obse\xc5\xbena katoli\xc5\xa1ka duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina je imela dvojen nadzor: nadzirala sta jo latinski nad\xc5\xa1kof Bizanca in pape\xc5\xa1ki legat, dokler niso leta 1231 ustanovili dveh lo\xc4\x8denih uradov. Katoli\xc5\xa1ki monasti\xc4\x8dni redi, na primer cistercijanci, dominikanci in fran\xc4\x8di\xc5\xa1kani, so v cesarstvu dobili svoje ustanove. Pravoslavna cerkev je obdr\xc5\xbeal svoje obrede in obi\xc4\x8daje, vklju\xc4\x8dno s pravico do sklepanja zakonov, vendar je bila poni\xc5\xbeana in podrejena lokalnim latinskim \xc5\xa1kofom.'