b'\n_START_ARTICLE_\nDonald Davidson\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nDonald Herbert Davidson se je rodil 6. marca 1917 v Springfieldu, Massachusetts, ZDA, o\xc4\x8detu Clarencu ("Davie") Herbertu Davidsonu in materi Grace Cordelia Anthony. Slu\xc5\xbeba njegovega o\xc4\x8deta je zahtevala veliko slu\xc5\xbebenih potovanj, tako se je dru\xc5\xbeina Davidson kmalu po Donaldovem rojstvu za \xc5\xa1tiri leta preselila na Filipine, zatem so \xc5\xbeiveli \xc5\xa1e v Amherstu in Filadelfiji, nazadnje pa so se, ko je imel Donald devet ali deset let, ustalili na Staten Islandu, New York. Takrat je za\xc4\x8del obiskovati tudi javno \xc5\xa1olo, vendar se je moral na nezadovoljstvo star\xc5\xa1ev \xc5\xa1olati z otroki, ki so bili tri do \xc5\xa1tiri leta mlaj\xc5\xa1i od njega. Davidsonovo nadarjenost je odkrila ravnateljica zasebne osnovne \xc5\xa1ole Staten Island Academy, ki ga je za\xc4\x8dela \xc5\xa1tipendirati. Star\xc5\xa1a sta poskrbela tudi za glasbeno izobrazbo in mu omogo\xc4\x8dila, da se je nau\xc4\x8dil igrati klavir._NEWLINE_\xc5\xa0olanje je nadaljeval na Univerzi Harvard, kjer je najprej \xc5\xa1tudiral angle\xc5\xa1\xc4\x8dino in primerjalno knji\xc5\xbeevnost, med \xc5\xa1tudijem pa se je na filologijo in filozofijo. Na Harvardu je obiskoval isti razred kot skladatelj Leonard Bernstein, s katerim je postal prijatelj. Diplomiral je leta 1939 in se na to vpisal na podiplomski \xc5\xa1tudij ekonomije na Harvard Business School v okviru iste univerze. \xc5\xa0tudija ekonomije pa mu ni uspelo dokon\xc4\x8dati, ker je bil vpoklican v ameri\xc5\xa1ko mornarico in med letoma 1942 in 1945 odposlan v Mediteran. Med vojno je treniral pilote, da so prepoznavali sovra\xc5\xbena letala in se udele\xc5\xbeil invazij na Sicilijo, Salerno in Anzio._NEWLINE_Po koncu vojne je nadaljeval z izobra\xc5\xbeevanjem o klasi\xc4\x8dni filozofiji in leta 1949 doktoriral na univerzi v Harvardu z doktorsko disertacijo o Platonovem Filebu. Leta 1939 se je na Univerzi Harvard prvi\xc4\x8d sre\xc4\x8dal z analiti\xc4\x8dnim filozofom Willardom Quineom, ki je mo\xc4\x8dno vplival na Donaldov na\xc4\x8din razmi\xc5\xa1ljanja v smeri analiti\xc4\x8dnega pristopa k re\xc5\xa1evanju filozofskih problemov._NEWLINE_Svojo prvo zaposlitev je na\xc5\xa1el na Queen\'s Collegeu v New Yorku, ve\xc4\x8dino \xc4\x8dasa med letoma 1951 in 1967 je pre\xc5\xbeivel na Univerzi Stanfordu, v nadaljevanju pa je bil zaposlen \xc5\xa1e na Univerzi Princeton (1967 - 1970), Univerzi Rockfeller (1970- 1976) in Univerzi v Chicagu (1976 - 1981). Od leta 1981 pa vse do njegove smrti pa je delal na Univerzi Berkeley._NEWLINE_Davidson je bil poro\xc4\x8den trikrat; najprej z umetnico Virginio Davidson, s katero je imel tudi enega (in edinega) otroka - h\xc4\x8derko Elizabeth (Davidson) Boyer. Po lo\xc4\x8ditvi z Virginio se je poro\xc4\x8dil z Nancy Hirschberg, profesorico psihologije na Univerzi Illinois. Leta 1979 je Nancy umrla in tako se je Donald leta 1985 poro\xc4\x8dil \xc5\xa1e tretji\xc4\x8d - tokrat s filozofinjo Marcio Cavell. Umrl je 30. avgusta 2003 v Berkeleyu, Kalifornija zaradi zastoja srca, ki je bil posledica operacije kolena.\n_START_SECTION_\nDejanja, razlogi in vzroki\n_START_PARAGRAPH_\nNa pobudo kolega Patricka Suppsa je Davidson za\xc4\x8del objavljati svoje filozofske eseje. Leta 1963 je napisal esej "Delovanje, razlogi in vzroki" (Actions, Reasons, and Causes), ki je sku\xc5\xa1al ovre\xc4\x8di prevladujo\xc4\x8de konvencionalno stali\xc5\xa1\xc4\x8de, ki pravi, da razlogi osebka S za ukrepanje ne morejo biti vzroki njegovega delovanja. Namesto tega je Davidson trdil, da je racionalizacija (zagotavljanje razlogov za pojasnitev delovanja osebka S) le vrsta vzro\xc4\x8dne razlage. Menil je, da razlogi pojasnjujejo delovanje le toliko, kolikor so sami vzroki tega delovanja. Dejanje A je tako pojasnjeno s tem, \xc4\x8demur Davidson pravi glavni vzrok, ki vklju\xc4\x8duje pozitiven odnos (\xc5\xbeeljo) do nekega cilja G ter klju\xc4\x8dno prepri\xc4\x8danje, da je izvedba akcije A sredstvo za doseg cilja G. \xc4\x8ce, na primer, nekdo na de\xc5\xbeeven dan s seboj vzame de\xc5\xbenik, je njegov glavni vzrok najbr\xc5\xbe to, da ostane suh, vendar mora obenem verjeti, da je dejanje jemanja de\xc5\xbenika s seboj sredstvo, ki mu bo omogo\xc4\x8dilo ostati suh. Davidson je s svojimi ugotovitvami nasprotoval ideji Ludwiga Wittgensteina, ki pravi, da razlogi ne morejo biti vzroki nekega dejanja oz. delovanja. Kljub temu pa se je pri raziskovanju oprl na dve pomembni Wittgensteinovi ideji: idejo glavnega oz. osnovnega vzroka ter idejo, da lahko vsako delovanje razlo\xc5\xbeimo na ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih na\xc4\x8dinov. Ta ideja je \xc5\xa1e posebej pomembna, saj zagotavlja sredstva, s pomo\xc4\x8djo katerih lahko neko delovanje ali obna\xc5\xa1anje pod dolo\xc4\x8denimi opisi razumemo kot namerno, pod drugimi opisi pa kot nenamerno. \xc4\x8ce na primer pri\xc5\xbegemo lu\xc4\x8d, lahko to razumemo kot dejanje pri\xc5\xbeiganja lu\xc4\x8di (ki je namerno) ali kot opozarjanje morebitnemu vlomilcu, ki se skriva v grmovju (kar je nenamerno dejanje). Povezava med razlogom in dejanjem je tako po Davidsonovem mnenju racionalna (kolikor glavni vzrok opredeljuje razlog za reakcijo), kot tudi vzro\xc4\x8dna (kolikor en dogodek povzro\xc4\x8da drugega in je torej njegov vzrok). Poleg tega pa pride tudi do sklepa, da v kolikor ima osebek ve\xc4\x8d razlogov za svoje delovanje, vendar dejanje izvr\xc5\xa1i le na podlagi enega samega razloga, ne moremo v nobenem primeru zagotovo trditi, kateri razlog je botroval izvr\xc5\xa1itvi dejanja.\n_START_SECTION_\nResnica in pomen\n_START_PARAGRAPH_\nKonec 1960-ih in v za\xc4\x8detku 1970-ih let se je Davidson ukvarjal predvsem s problemom teorije pomena (theory of meaning). Menil je, da je koncept pomena najla\xc5\xbeje razumeti preko koncepta resnice, oziroma, da je osnovna struktura katerekoli ustrezne/primerne teorije \xc5\xbee vsebovana v formalni teoriji resnice (theory of truth). Pri svojem raziskovanju se je Davidson tako oprl predvsem na Tarskijevo teorijo resnice in leta 1967 objavil \xc4\x8dlanek z naslovom "Resnica in pomen" (Truth and Meaning). V njem zagovarja, da mora biti jezik, ki se ga da nau\xc4\x8diti, sestavljen in omejenega \xc5\xa1tevila oblik in fraz, \xc4\x8detudi ima teoreti\xc4\x8dno sposobnost vsebovati neomejeno \xc5\xa1tevilo izrazov (kar bi lahko trdili za vse obstoje\xc4\x8de jezike). Z drugimi besedami: uporabna teorija pomena mora tvoriti neomejeno \xc5\xa1tevilo teoremov (eden za vsak stavek) na podlagi omejenega \xc5\xa1tevila aksiomov. Davidson je za\xc4\x8del razvijati strukturo oblike \'(M) S pomeni m\', kjer je S vsak stavek jezika L in m njegov pomen. Tako lahko, na primer, namesto spremenljivke S vstavimo stavek \'Schnee ist weiss\' in namesto m dobimo \'sneg je bel\'. Na tej to\xc4\x8dki se je Davidson navezal na Tarskijevo semanti\xc4\x8dno teorijo resnice in svoj teorem preoblikoval v \'(M) S \xc4\x8de in samo \xc4\x8de m\', kar pomeni, da \'Schnee ist weiss je resni\xc4\x8dna izjava \xc4\x8de in samo \xc4\x8de je res, da je sneg bel\'._NEWLINE_Drugi znanstveniki so Davidsonu o\xc4\x8ditali posplo\xc5\xa1itev teorije pomena na nivo teorije resni\xc4\x8dnosti, saj bi potemtakem S pomenilo m vedno, ko bi bila oba dela stavka resni\xc4\x8dna, torej bi lahko rekli tudi: \'Schnee ist weiss pomeni trava je zelena\' (saj sta tudi v tem primeru oba stavka resni\xc4\x8dna), kar pa se ne sklada z izkustvom. Vendar pa je Donaldson svojo teorijo podprl z argumentom, da govorec stavka M ve ve\xc4\x8d kot le-to, da je izjava resni\xc4\x8dna. V\xc3\xa9 namre\xc4\x8d, da aksiomi (slovni\xc4\x8dna pravila in strukture, ki dajejo jeziku pomen) nakazujejo na korelacijo med osnovnim delom stavka (\'Schnee ist weiss\') in pogoji interpretacije (\'sneg je bel\'). Tako lahko iz dveh podanih resni\xc4\x8dnih stavkov sami sestavimo nov resni\xc4\x8dni stavek: \xc4\x8de vemo \'sneg je bel\' in \'sneg ima barvo oblakov\' lahko iz tega sami sklepamo, da je tudi izjava \'oblaki so beli\' resni\xc4\x8dna._NEWLINE_Po drugi strani je Davidson trdil, da lahko stavke razdelimo na osnovne dele, in \xc4\x8de te dele pove\xc5\xbeemo med seboj na druga\xc4\x8den na\xc4\x8din, bo stavek dobil nov pomen. To pomeni da lahko z omejenim \xc5\xa1tevilom slovni\xc4\x8dnih struktur iz omejenega \xc5\xa1tevila besed sestavimo neomejeno \xc5\xa1tevilo stavkov in ne glede na to koliko stavkov smo sposobni sestaviti, bomo vedno na\xc5\xa1li nove stavke, ki jih ne bomo razumeli. \xc4\x8ce lahko vsak preprost stavek sestavimo uporabe slovni\xc4\x8dnih pravil, na primer, \'zdru\xc5\xbeite samostalnik stavek in neprehodni glagol\' (\'Sokrat\' + \'sedi\' \xe2\x87\x92 \'Sokrat sedi\'); in \xc4\x8de vsaka zapletena stav\xc4\x8dna poved nastane z upo\xc5\xa1tevanjem pravila \'zdru\xc5\xbeite dva stavka z veznikom\' (\'Sokrat sedi\' + \'Platon stoji\' \xe2\x87\x92 \'Sokrat sedi in Platon stoji\'), lahko ljudje, \xc4\x8deprav imajo kon\xc4\x8dno kognitivno zmogljivost, razumejo neomejeno \xc5\xa1tevilo stavkov ( npr. \'Sokrat sedi\'; \'Sokrat sedi in Platon stoji\'; \'Sokrat sedi in Platon stoji in Aristotel plava,\' in tako naprej). Na ta na\xc4\x8din lahko vsak stavek nekega jezika obravnavamo kot rezultat govor\xc4\x8devega izvajanja omejenega (\xc4\x8deprav velikega) \xc5\xa1tevila operacij oz. slovni\xc4\x8dnih struktur, druga\xc4\x8de je ta jezik nenau\xc4\x8dljiv in ga ne moremo interpretirati oz. razumeti.\n_START_SECTION_\nV\xc3\xa9denje in prepri\xc4\x8danje\n_START_PARAGRAPH_\nDonald Davidson je v svojih delih vpra\xc5\xa1anje "Kaj je pomen?" zamenjal z vpra\xc5\xa1anjem "Kaj mora govorec vedeti, da razume izjavo drugega?". To je pripeljalo do tega, da je ta teorija pomena postala obvezen del teorije interpretacije in se je uporabljala tudi kot \xc5\xa1ir\xc5\xa1i pristop mentalnosti na sploh. Ta interpretacija je holisti\xc4\x8dna do te mere, da zahteva, da mora katerakoli zadovoljiva teorija obravnavati jezikovno in nejezikovno v\xc3\xa9denje v njeni celoti. Kakor smo \xc5\xbee ugotovili, to pomeni, da mora teorija interpretacije ubrati sestavljen pristop do analize pomena in mora obravnavati normativna na\xc4\x8dela racionalnosti. Racionalnost ni edino na\xc4\x8delo, na katerem Davidson sloni. V bistvu gre za prepletanje holisti\xc4\x8dnega in racionalnega principa. To je dobro ponazorjeno v primeru "mo\xc4\x8dvirskega mo\xc5\xbea" (ang. Swampman), kjer smo postavljeni v situacijo, v kateri strela v mo\xc4\x8dvirju reducira Davidsonovo telo do osnovnih delcev, medtem ko vzporedno spreminja bli\xc5\xbenje mrtvo drevo v natan\xc4\x8dno repliko njega samega.\n_START_SECTION_\nTretja dogma empirizma\n_START_PARAGRAPH_\nDavidsonova zavrnitev ideje neprevedljivega jezika je del bolj znanega argumenta proti tako imenovani tretji dogmi empirizma. Prvi dve dogmi empirizma sta bili identificirani s strani Quina v delu "Dve dogmi empirizma". Prva je redukcionizem (prou\xc4\x8devanje in razlaganje pojavov s preprostej\xc5\xa1imi pojmi oziroma logi\xc4\x8dnimi konstrukcijami), druga pa analiti\xc4\x8dno-sinteti\xc4\x8dna razlika (pri analiti\xc4\x8dnem razmi\xc5\xa1ljanju celoto razstavimo na enostavnej\xc5\xa1e dele, pri sinteti\xc4\x8dnem razmi\xc5\xa1ljanju pa dele povezujemo v celoto). Zavrnitev teh dveh ti. dogem je zelo pomemben element, ki je lahko viden skozi razli\xc4\x8dne na\xc4\x8dine Davidsonovega razmi\xc5\xa1ljanja. Tretja dogma za katero Davidson pravi, da jo je lahko zaznati v Quinovem delu, je ideja, da lahko \xc4\x8dlovek razlikuje med znanjem in izku\xc5\xa1njo, med konceptualno komponento in izkustveno komponento. Vendar je to zelo odvisno od tega, ali znamo razlikovati med subjektivnim donosom k znanju, ki pride od nas, in objektivnim donosu od znanja, ki pride iz sveta. Davidson pa v svojem delu razlo\xc5\xbei in demonstrira, da tak\xc5\xa1na razlika ne more biti narejena.\n_START_SECTION_\nRealizem, antirealizem in teorija resnice\n_START_PARAGRAPH_\nDavidson pravi, da je v naravi resnice to, da ne more biti niti reducirana niti nadome\xc5\xa1\xc4\x8dena z drugo idejo. Pravi tudi, da osnovni koncept objektivne resnice ne more biti postavljen v realisti\xc4\x8dni/antirealisti\xc4\x8dni spor. Realizem naredi resnico nedostopno, medtem ko naredi antirealizem resnico preve\xc4\x8d kognitivno (prepoznavno) in s tem zavrne stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da je resnica objektivna. Davidson se v svojih delih upre dihotomni delitvi na ti dve standardni filozofski kategoriji tistega \xc4\x8dasa.\n_START_SECTION_\nMentalni dogodki\n_START_PARAGRAPH_\nDavidson je delo z naslovom "Mentalni dogodki" (Mental Events) napisal leta 1970. V njem zagovarja zdru\xc5\xbeljivost treh na\xc4\x8del, ki so vsaj v obrisih predstavljeni \xc5\xbee v delu "Dejanja, razlogi in vzroki". Prvo na\xc4\x8delo govori o tem, da vsaj nekateri mentalni dogodki vzro\xc4\x8dno vplivajo na fizi\xc4\x8dne dogodke (na\xc4\x8delo vzajemne interakcije/vzajemnega delovanja), drugo na\xc4\x8delo pravi, da lahko dogodke, ki so med seboj povezani kot vzrok in posledica opredelimo s strogimi zakoni - to so natan\xc4\x8dni, jasni, razlo\xc4\x8dni zakoni, ki imajo kolikor se da malo izjem - (\'Na\xc4\x8delo zakonske narave vzro\xc4\x8dnosti\'), tretje na\xc4\x8delo pa pravi, da ne obstaja jasen zakon, ki bi povezoval mentalne in fizi\xc4\x8dne dogodke (anomalija mentalnega). Na prvi pogled se zdita prva dva principa nezdru\xc5\xbeljiva s tretjim oziroma njemu nasprotujo\xc4\x8da. Obenem pa se zdi, da prvi dve na\xc4\x8deli ne namigujeta na anomalijo (nepravilnost) mentalnega, temve\xc4\x8d na obstoj striktnih zakonov, ki povezujejo mentalne in fizi\xc4\x8dne dogodke, ki so med seboj povezani kot vzroki in posledice. Pri dokazovanju zdru\xc5\xbeljivosti vseh treh na\xc4\x8del pa se Davidson v nadaljevanju poslu\xc5\xbeuje ideje, ki pravi, da so dogodki take vrste informacije, ki se jih da razumeti na veliko razli\xc4\x8dnih na\xc4\x8dinov, ter da morajo biti dogodki, ki so med seboj vzro\xc4\x8dno povezani, zdru\xc5\xbeeni v skladu z nekimi striktnimi in jasnimi zakoni.'