b'\n_START_ARTICLE_\nVe\xc4\x8derni\xc5\xa1ke vojne\n_START_SECTION_\nPrvo obdobje vojn (1282\xe2\x80\x941302)\n_START_PARAGRAPH_\nObleganje Mesine se smatra za za\xc4\x8detek prve ve\xc4\x8derni\xc5\xa1ke vojne. Mesina je uspe\xc5\xa1no odbijala francoske napade; obleganje, ki se je povleklo do konca septembra, je ni izvojevalo. Vsa sicilska mesta so bila zdru\xc5\xbeena proti An\xc5\xbeujcem, razen mesta Sperlinga (danes v pokrajini Enna), ki je nudilo pomo\xc4\x8d in zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de francoski vojski za pribli\xc5\xbeno eno leto._NEWLINE_Aragonska flota se je izkrcala v Trapaniju 30. avgusta. S tem se je ljudski upor razvil v politi\xc4\x8dno vojno med An\xc5\xbeujci in Aragonci. Na strani Aragoncev so bili samo sicilski doma\xc4\x8dini, An\xc5\xbeujce pa so podpirali Francija, Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava in vsi gvelfi na Apeninskem polotoku. _NEWLINE_Ker se je obleganje Mesine zavleklo preko pri\xc4\x8dakovanja in ker je aragonska vojska nemoteno prodirala v notranjost otoka, je Karel I. ob koncu septembra zapustil Sicilijo in se vrnil v Neapelj.\n_START_SECTION_\nAragonska posest\n_START_PARAGRAPH_\nAragonci so bili nemoteni lastniki Sicilije in so s Sicilijanci sklenili dogovor, po katerem niso anektirali Sicilije, temve\xc4\x8d so si pridr\xc5\xbeali pravico do imenovanja svojega namestnika na otoku. Prvi kraljevi namestnik oziroma regent na Siciliji je bila Konstanca, Manfredijeva h\xc4\x8di in Petrova soproga. Aragonci se vsekakor niso zadovoljili s pridobitvijo Sicilije. Peter se je izkrcal v Kalabriji in do februarja 1283 zavzel ve\xc4\x8dino kalabrijske obale. Trenutno premagan, je Karel predlagal, da s Petrom Aragonskim re\xc5\xa1ita spor z omejenim spopadom po vite\xc5\xa1ki navadi, kjer bi si stalo nasproti po sto konjenikov na vsaki strani. Peter je to sprejel. Vite\xc5\xa1ki spopad je bil predviden za 1. junij v Bordeauxu, sodnik pa bi moral biti angle\xc5\xa1ki kralj Edvard I., ki pa ni hotel sodelovati pri tem, tako da se boj ni odvil.  Vsled tega sta stopila na an\xc5\xbeujsko stran francoski kralj Filip III. Hrabri in pape\xc5\xbe Martin IV., ki je obnovil izob\xc4\x8denje aragonskega kralja Petra III. in mu preklical oblast nad Sicilijo in celo nad Aragonijo. Dolo\xc4\x8dil je, da pripada Aragonsko kraljestvo trinajstletnemu Karlu Valois, bratu francoskega prestolonaslednika Filipa IV. Lepega. Nato je leta 1284 pozval na kri\xc5\xbearsko vojno proti Aragoncem.  _NEWLINE_Peter III. Aragonski se je zaradi te\xc5\xbeav v Aragoniji vrnil v \xc5\xa0panijo in njegov admiral Roger de Ll\xc3\xbaria (ali Ruggiero De Lauria) je nadaljeval z vojno na jugu Italije. Z mo\xc4\x8dno floto je podjarmil vso kalabrijsko obalo. Leta 1283 je premagal an\xc5\xbeujsko-provansalsko floto v bitki pri Malti in Malto zavzel. An\xc5\xbeujska flota je bila skoraj uni\xc4\x8dena. Karel II. An\xc5\xbeujski je bil ujet skupaj z 42 ladjami.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbearska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nToda Peter Aragonski se je soo\xc4\x8dal z novo gro\xc5\xbenjo - Aragonsko kri\xc5\xbearsko vojno, za katero so se bili navdu\xc5\xa1ili Francozi in doma\xc4\x8di gvelfi. \xc5\xa0tevilna kri\xc5\xbearska vojska pod vodstvom kralja Filipa III. Hrabrega je na poti proti Siciliji pre\xc4\x8dkala Roussillon, aragonski fevd, kjer je pomorila domala vse prebivalce glavnega mesta Elne._NEWLINE_Niti Aragonci niso mirovali. Francoska flota je bila premagana pri otokih Les Formigues in po pripovedovanju trubadurjev je bilo 300 francoskih vojakov oslepljenih razen enega, ki mu je bilo ohranjeno eno oko, da bi tovari\xc5\xa1e privedel domov s sporo\xc4\x8dilom: Niti ribe ne bodo varno plavale v Sredozemskem morju brez aragonskega dovoljenja. Poleg tega je francosko vojsko mo\xc4\x8dno prizadela epidemija gri\xc5\xbee. Zbolel je tudi francoski prestolonaslednik Filip IV. Lepi. Francozi so bili prisiljeni na pogajanja o svobodnem prehodu kraljeve dru\xc5\xbeine preko Pirenejev. Ta je dobila svoboden prehod, ne pa tudi francoska vojska, ki je bila zdesetkana pri preboju v Francijo. _NEWLINE_Zgodovinar Henry J. Chaytor je mnenja, da je bila Aragonska kri\xc5\xbearska vojna \xc2\xbbnajbolj nepravi\xc4\x8den, najbolj nepotreben in najbolj poguben podvig vseh kapetinskih vladarjev\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nPremirja\n_START_PARAGRAPH_\nLeto 1285 je bilo usodno za potek vojne, saj so med januarjem in novembrom umrli vsi glavni protagonisti: Karel I. An\xc5\xbeujski 7. januarja, pape\xc5\xbe Martin IV. 28. marca, francoski kralj Filip III. Ple\xc5\xa1asti 5. oktobra, Peter III. Aragonski 10. novembra._NEWLINE_S pogodbo iz Tarascona leta 1291 je Aragonska krona tudi uradno pripadla Petrovemu nasledniku Alfonsu III. Aragonskemu in pape\xc5\xbe Nikolaj IV. je ukinil razne prepovedi in izob\xc4\x8denja. Pogodba iz Anagnija je leta 1295 vrnila An\xc5\xbeujcem Majorko, Ibizo in Menorko, ki so v teku spopadov pre\xc5\xa1le na Aragonce. Obe pogodbi sta ostali le na papirju. _NEWLINE_\xc4\x8ceprav so si sledile mirovne pogodbe in mednarodni sporazumi, vojne \xc5\xa1e ni bilo konec in spopadi so se ponavljali. Na Siciliji je nasledil Petra III. sin Jakob II. Pravi\xc4\x8dni (ali Jakob I. Sicilski), ki je hotel ukiniti vojno z An\xc5\xbeujci, zato je odstopil Sicilijo pape\xc5\xbeu in ta jo je izro\xc4\x8di Karlu II. An\xc5\xbeujskemu. Sicilijanci so se temu uprli, parlament je Jakoba odstavil (1295) in predal krono njegovemu bratu Frideriku III. Sicilskemu. Friderik je preklical Jakobovo in pape\xc5\xbeevo odlo\xc4\x8ditev. Od tega trenutka so tudi Aragonci postali nasprotniki Sicilijancev in samega Friderika.\n_START_SECTION_\nObnovitev sovra\xc5\xbenosti\n_START_PARAGRAPH_\nAragonska flota je zato napadla Sicilijo. Friderik III. je za\xc4\x8del invazijo na Kalabrijo leta 1296. Zavzel je nekaj mest in spro\xc5\xbeil upor v Neaplju. Poleg tega se je pogajal z gibelinskimi mesti Toskane in Lombardije in pripomogel k uporu proti pape\xc5\xbeu._NEWLINE_Jakob je resno nameraval izpolniti svoj del sporazuma iz leta 1295. Dobil je podporo najbolj\xc5\xa1ih in najsposobnej\xc5\xa1ih o\xc4\x8detovih ljudi, \xc5\xa1e posebej admirala Rogerja di Ll\xc3\xbaria. Z njegovo pomo\xc4\x8djo je premagal sicilsko floto pri rtu Orlando (1299), kjer je skoraj ujel kralja Friderika. V tem \xc4\x8dasu so se An\xc5\xbeujci izkrcali na Siciliji in zavzeli Catanio, ki so jo Sicilijanci uspeli kasneje spet pridobiti. Dne 14. junija 1300 je Roger de Lauria premagal Sicilijance in ujel Friderika III., kateremu je pa uspelo zbe\xc5\xbeati, baje s pomo\xc4\x8djo samega admirala, njegovega prijatelja iz mladih let. Ostali ujetniki, med katerimi so bili zadnji pre\xc5\xbeiveli za\xc4\x8detniki ve\xc4\x8derni\xc5\xa1kega upora, so v zaporu kmalu pomrli od pomanjkanja. Na zahtevo pape\xc5\xbea se je leta  1302 Karel Valois izkrcal na Siciliji, vendar mu je malarija zdesetkala vojsko, zato je bil primoran prositi za mir.\n_START_SECTION_\nMirovni sporazumi\n_START_PARAGRAPH_\nMir je bil sklenjen 31. avgusta 1302 v Caltabellotti pri Agrigentu. Ta pogodba izrecno dolo\xc4\x8da delitev Kraljevine Sicilije na dva dela: Regnum Siciliae citra Pharum (= Kraljevina Sicilija tostran svetilnika) in Regnum Siciliae ultra Pharum (= Kraljevina Sicilija onstran svetilnika), pri \xc4\x8demer se smatra svetilnik skrajna vzhodna to\xc4\x8dka otoka Sicilije._NEWLINE_Po tem mirovnem sporazumu je bil Friderik III. priznan za \xc2\xbbkralja Trinakrije\xc2\xab, to je otoka Sicilije oziroma kraljevine tostran svetilnika. Karel II. Neapeljski je bil priznan kot kralj kontinentalnega dela biv\xc5\xa1e kraljevine (kopno onstran svetilnika), to je bodo\xc4\x8dega Neapeljskega kraljestva. Leta 1303 je pape\xc5\xbe ratificiral ta sporazum, dodatno pa je bil sporazum potrjen s poroko Karlove h\xc4\x8derke s Friderikom III. Sicilskim.\n_START_SECTION_\nDrugo obdobje vojn (1313-1372)\n_START_PARAGRAPH_\nMir  v Caltabellotti je predvideval, da Friderik III. zapusti svojo kraljevino v dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino An\xc5\xbeujcem, a seveda tega ni nameraval storiti ne on niti sicilski narod. Leta 1313 je sicilski parlament odlo\xc4\x8dil, naj se Sicilija spet poimenuje Kraljevina Sicilija in ne ve\xc4\x8d Kraljevina Trinakrija. Isto\xc4\x8dasno je potrdil Friderika za kralja Sicilije in njegovega sina Petra za prestolonaslednika. To je bil vzrok za ponovno odprtje sovra\xc5\xbenosti. Friderik je odstopil leta 1337, a Peter je \xc5\xbeivel \xc5\xa1e samo pet let, nato ga je nasledil sin Ludvik, komaj \xc5\xa1estleten, zato z regentstvom matere in strica Ivana Aragonskega ). Ludvik je \xc5\xbee \xc4\x8dez deset let umrl in nasledil ga je trinajstletni brat Friderik. Najprej Ivan Aragonski in nato tudi mladi kralj Friderik sta se trudila, da bi zaklju\xc4\x8dila spor z An\xc5\xbeujci. Leta 1347 sta dosegla sporazum, ki ga pa parlament ni odobril. Ko je Ivan umrl za kugo, je moral mladi Friderik sam kljubovati An\xc5\xbeujcem, ki so postopoma pridobivali sicilsko zemljo, in notranjim politi\xc4\x8dnim nasprotnikom. Sicilska aristokracija se je namre\xc4\x8d delila na dve stranki. Latinska stranka je zdru\xc5\xbeevala pripadnike starih gibelinskih plemi\xc4\x8dev normanskega in langobardskega porekla, ki so simpatizirali z An\xc5\xbeujci. Katalanska stranka je bila sestavljena predvsem iz aragonskih in katalanskih plemi\xc4\x8dev, \xc4\x8digar predniki so izhajali iz Navarre in Asturije, nekateri so bili tudi daljni potomci Gotov.  Leta 1362 je bil dose\xc5\xbeen sporazum med tema dvema strankama._NEWLINE_Mirovna pogajanja so se vsekakor nadaljevala in dosegali so se delni napredki. Leta 1349 je Eleonora, h\xc4\x8di Petra II. Sicilskega, poro\xc4\x8dila Petra IV. Aragonskega (kralja Aragonske krone), kar je obnovilo zavezni\xc5\xa1tvo med Aragonci in Siciljanci. Leta 1356 je pred Catanio sicilska flota premagala neapeljsko in s tem zadala veliko \xc5\xa1kodo An\xc5\xbeujcem, ki se poslej niso ve\xc4\x8d opomogli. Kljub temu se je vojna zavlekla vse do leta 1372, ko je bil po devetdesetih letih zaklju\xc4\x8den ve\xc4\x8derni\xc5\xa1ki incident. _NEWLINE_Mir je bil dose\xc5\xbeen 20. avgusta v Avinjonu in podpisala sta ga Ivana An\xc5\xbeujska (tudi Ivana I. Neapeljska) in Friderik IV. Aragonski, s pristankom pape\xc5\xbea Gregorja XI. Medtem ko je mir v Caltabellotti dolo\xc4\x8dal enakopravnost med dvema samostojnima dr\xc5\xbeavama, je avinjonska pogodba predvidevala, da je Friderik, kralj Trinakrije, Ivanin vazal. Dejansko je ta sporazum formalno ustanovil Neapeljsko kraljestvo in uresni\xc4\x8dil njegovo realno odcepitev od Kraljevine Sicilije. V poznej\xc5\xa1ih letih, ko bodo Aragonci preklicali Ivanino oblast nad Sicilijo \xe2\x80\x93 ki jo je prav Avinjonski dogovor dolo\xc4\x8dil \xe2\x80\x93 in bodo zasegli Neapelj, se bosta obe enoti spet zdru\xc5\xbeili pod imenom Kraljevina Dveh Sicilij.\n_START_SECTION_\nV popularni kulturi\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1838 sta francosko igro Les v\xc3\xaapres siciliennes napisala Eug\xc3\xa8ne Scribe in Charles Duveyrier. Leta 1855 jo je Giuseppe Verdi uglasbil kot opero Sicilske ve\xc4\x8dernice (I vespri siciliani). Leta 1949 je iz\xc5\xa1el italijanski film Sicilski upor, ki ga je re\xc5\xbeiral Giorgio Pastina.'