b"\n_START_ARTICLE_\nPeter C. Doherty\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nOdra\xc5\xa1\xc4\x8dal je v Brisbaneu, kjer je \xc5\xa1tudiral veterino na Univerzi v Queenslandu in tam leta 1962 diplomiral ter leta 1966 \xc5\xa1e magistriral. Ukvarjal se je s patologijo \xc5\xbeivine v kmetijskih predelih Avstralije ter povzro\xc4\x8ditelji virusnih bolezni \xc5\xbeivali. Po magisteriju je z \xc5\xbeeno od\xc5\xa1el na \xc5\xa0kotsko, kjer je dobil polo\xc5\xbeaj eksperimentalnega patologa na Raziskovalnem in\xc5\xa1titutu Moredun v Edinburgu. Hkrati je vpisal izredni podiplomski \xc5\xa1tudij na medicinski fakulteti tamkaj\xc5\xa1nje univerze, kjer je doktoriral leta 1970._NEWLINE_Ker je \xc5\xbeelel izpopolniti svoje znanje imunologije, je po tistem sprejel polo\xc5\xbeaj podoktorskega raziskovalca na medicinski fakulteti Avstralske narodne univerze v Canberri in se z dru\xc5\xbeino vrnil v Avstralijo. Tu si je po naklju\xc4\x8dju delil pisarno z doktorskim \xc5\xa1tudentom Rolfom Zinkernaglom, s katerim sta pri\xc4\x8dela sodelovati pri raziskavah delovanja celic ubijalk oz. citotoksi\xc4\x8dnih limfocitov T in njihova vloga pri limfocitnem horiomeningitisu, virusni bolezni mi\xc5\xa1i. S serijo poskusov sta razkrila vlogo poglavitnega histokompatibilnostnega kompleksa (MHC) pri celi\xc4\x8dno posredovanem imunskem odzivu - odkrila sta, da mora celica ubijalka prepoznati dva signala: celici lastno molekulo MHC in hkrati \xc5\xa1e virusni antigen, ki se izra\xc5\xbea na povr\xc5\xa1ini te celice. \xc4\x8ce je\xc2\xa0\xc2\xbblastni\xc2\xab\xc2\xa0signal prisoten hkrati z virusnim, celica ubijalka povzro\xc4\x8di smrt oku\xc5\xbeene celice, sicer (v primeru da so limfociti vbrizgani v drugo mi\xc5\xa1) pa ne reagira in do imunskega odziva ne pride._NEWLINE_Odkritje je bilo kmalu prepoznano kot prelomno za razumevanje celi\xc4\x8dne imunosti, vendar mo\xc5\xbenosti za redno zaposlitev na univerzi nista dobila, zato sta oba sprejela ponudbo za polo\xc5\xbeaj raziskovalca v ZDA. Doherty je od\xc5\xa1el v Filadelfijo, kjer je postal izredni profesor na Wistarjevem in\xc5\xa1titutu in to delo opravljal do leta 1982, ko je sprejel ponudbo za vrnitev v Canberro kot vodja oddelka za eksperimentalno patologijo. Svojih ciljev izgradnje ambicioznega programa, primerljivega s tistim na oddelku za mikrobiologijo kjer sta v 1970. letih delovala s Zinkernaglom, ni uspel uresni\xc4\x8diti. Zato se je ponovno preselil v ZDA, tokrat v Memphis, kot vodja oddelka za imunologijo v raziskovalni pediatri\xc4\x8dni bolni\xc5\xa1nici St. Jude Children's Research Hospital. Poleg tega deluje \xc5\xa1e kot \xc4\x8dastni profesor na Univerzi v Melbournu._NEWLINE_\xc4\x8ceprav je Doherty sprva na\xc4\x8drtoval nadaljevanje eksperimentalnega dela v veterini, se s tem podro\xc4\x8djem neposredno ni ve\xc4\x8d ukvarjal.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa odkritja nekaterih klju\xc4\x8dnih mehanizmov delovanja imunskega sistema sta z Dohertyjem prejela ve\xc4\x8d nagrad, med njimi leta 1995 Laskerjevo nagrado za temeljne medicinske raziskave in leto kasneje \xc5\xa1e Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Poleg tega sta bila povi\xc5\xa1ana v Red Avstralije. Doherty je bil leta 1997 izbran tudi za Avstralca leta v svoji domovini. Izvoljen je bil tudi za \xc4\x8dlana ve\xc4\x8d akademskih ustanov, med njimi britanske Kraljeve dru\xc5\xbebe, Avstralske akademije znanosti in Nacionalne akademije znanosti ZDA."