b'\n_START_ARTICLE_\nZahodni razkol\n_START_PARAGRAPH_\nZahodni razkol je obdobje v zgodovini katoli\xc5\xa1ke Cerkve, v katerem sta se za pape\xc5\xa1ki naslov potegovala dva ali celo trije pape\xc5\xbei, ki so imeli v ve\xc4\x8d de\xc5\xbeelah tudi svoje pripadnike in je trajal od 1378 do 1417.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nV 14. stoletju je francoska duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina odlo\xc4\x8dilno vplivala na vladanje katoli\xc5\xa1ke Cerkve \xe2\x80\x93 in v Avignonu stolujo\xc4\x8di pape\xc5\xbei so bili vsi po vrsti Francozi, s \xc4\x8dimer je trpel ugled pape\xc5\xa1tva, \xc4\x8deprav je avinjonsko ozemlje pripadalo Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi. 1377 se je Gregor XI. vrnil iz Avignona v Rim, kjer je naslednje leto umrl. Obi\xc4\x8dajni volivci vrhovnega duhovnika so bili med seboj razdeljeni in so v istem letu \xe2\x80\x93 malodane isti volivci \xe2\x80\x93 izvolili zaporedoma italijanskega pape\xc5\xbea Urbana VI., ki je ostal v Rimu, in francoskega pape\xc5\xbea Klemena VII., ki se je naselil v Avignonu, ko ni uspel osvojiti ve\xc4\x8dnega mesta. Zahodni razkol se je torej temeljil na dvojnih pape\xc5\xa1kih volitvah 1378. _NEWLINE_Ta razkol 14. in 15. stoletja se razlikuje v vseh to\xc4\x8dkah od Vzhodnega razkola. Slednji je pomenil resni\xc4\x8dni upor proti vrhovni oblasti v Cerkvi; podpihovala ga je \xc4\x8dasti\xc5\xbeeljnost carigrajskih patriarhov, ki so jo spodbujali carigrajski cesarji, podpirala pa bizantinska duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina in ljudstvo, in se vle\xc4\x8de \xc5\xbee skoraj skozi celo tiso\xc4\x8dletje. Zahodni razkol pa je bil le za\xc4\x8dasen nesporazum, \xc4\x8deprav je prisilil Cerkev skozi \xc5\xa1tirideset let, da i\xc5\xa1\xc4\x8de svojega pravega poglavarja; vzdr\xc5\xbeevala ga je politika in strasti, in so ga kon\xc4\x8dali na cerkvenih zborih v Pisi in Konstanci.\n_START_SECTION_\nDvojne volitve\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Gregor XI. zaslutil bli\xc5\xbeino smrti, je predvideval nerede, ki bi lahko sledili zaradi italijanskega nacionalizma, republikanske protipape\xc5\xa1ke in protifrancoske usmerjenosti ljudstva, kakor tudi vpliva francoskega dvora ter nesloge v samem kardinalskem zboru, ki ga je sestavljala francoska ve\xc4\x8dina; zato je z bulo Periculis et detrimentis z dne 19. marca 1378 samo za ta primer dolo\xc4\x8dil glede pape\xc5\xa1kih volitev, da naj jih kardinali izvedejo \xc4\x8dim prej in le z navadno ve\xc4\x8dino. Po njegovi smrti \xe2\x80\x93 kjerkoli ga bo doletela \xe2\x80\x93 naj tam navzo\xc4\x8di kardinali takoj izvolijo njegovega naslednika ne \xc4\x8dakajo\xc4\x8d ostalih. Na smrtni postelji je \xc5\xa1e rotil kardinale, naj bodo slo\xc5\xbeni in enotni. Pape\xc5\xbe Gregor je torej umrl v Rimu v no\xc4\x8di med 26. in 27. marcem 1378._NEWLINE__NEWLINE_Kardinali, ki so se po 75 letih spet zbrali na konklave v Rimu, so se zna\xc5\xa1li v zelo neprijetnem polo\xc5\xbeaju. Za\xc4\x8deli so volitve, ne da bi \xc4\x8dakali prihod kardinalov iz Avignona. Od zbora, v katerem so imeli ve\xc4\x8dino Francozi, je podivjana mno\xc5\xbeica zahtevala, da za novega pape\xc5\xbea izbere \xc4\x8dloveka po njihovem okusu:_NEWLINE_Romano, Romano, lo vogliamo, o almeno italiano!_NEWLINE_Ho\xc4\x8demo Rimljana, Rimljana, ali vsaj Italijana!_NEWLINE_Preden so kardinali od\xc5\xa1li volit 7. aprila, jim je tudi rimska republikanska oblast zagrozila, da jim ne more jam\xc4\x8diti varnosti, \xc4\x8de ne bodo izvolili kardinala italijanske narodnosti, saj nimajo zadosti varnostnikov. Drhal je celo no\xc4\x8d zvonila z zvonovi Bazilike sv. Petra, glasno razgrajala ter celo z oro\xc5\xbejem groze\xc4\x8d vdrla v konklave. Navzo\xc4\x8dih je bilo 16 kardinalov od 23, od teh 11 Francozov, 4 Italijani in en \xc5\xa0panec. Zaradi takega nezasli\xc5\xa1anega pritiska se je kardinalski zbor hitro odlo\xc4\x8dil kljub prej\xc5\xa1njemu nagibanju k francoskemu kandidatu \xc5\xbee 8. aprila za Bartolomeja Prignana, ki sicer ni bil ne kardinal in ne Rimljan, ampak je bil vsaj Italijan. Izvolitve pa si niso upali razglasiti, ker ni bil navzo\xc4\x8d in niso vedeli, ali bo volitev sprejel, pa tudi ni bil Rimljan. Ker je drhal vdrla v konklave, je nekdo ogrnil s pape\xc5\xa1kim pla\xc5\xa1\xc4\x8dem starega in priljubljenega kardinala Tebaldeschija, ki je bil Rimljan \xe2\x80\x93 in s tem pomiril razdra\xc5\xbeeno mno\xc5\xbeico. Kardinali so se ta \xc4\x8das lahko umaknili na varno v Angelski grad ali v svoje pala\xc4\x8de po Rimu. _NEWLINE_Ume\xc5\xa1\xc4\x8den in kronan kot Urban VI. je bil na Veliko no\xc4\x8d, 18. aprila 1378, ko so mu izrazili vdanost vsi kardinali. To je bil zadnji pape\xc5\xbe, ki ni bil \xc4\x8dlan kardinalskega zbora. Kmalu pa je hudo razo\xc4\x8daral ne le svoje nasprotnike, ampak tudi svoje privr\xc5\xbeence, volivce in prijatelje. Bil je sicer strog do sebe in je imel velike darove \xe2\x80\x93 nosil je tudi spokorni pas; vendar se je za\xc4\x8del obna\xc5\xa1ati, ko da mu je \xc4\x8dast stopila v glavo: postal je pikolovsko natan\xc4\x8den, \xc5\xbeiv\xc4\x8den in brezobziren ter sumni\xc4\x8dav do ljudi, pa tudi do svojih sodelavcev in kardinalov. Skozi enajst let je vladal diktatorsko in se je z nasilnimi, grobimi in nepremi\xc5\xa1ljenimi potezami ter \xc4\x8dustvenimi izbruhi zameril tako kuriji kot vladarjem.  _NEWLINE__NEWLINE_Neposredni vzrok za izvolitev drugega pape\xc5\xbea je bilo torej svojeglavo, samodr\xc5\xbeno in nasilni\xc5\xa1ko pape\xc5\xbeevanje v nenavadnih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah 1378 izvoljenega Urbana VI., ki se je vedno bolj stopnjevalo. To je vneslo razdor med kardinale, in pod tem neugodnim vtisom je ve\xc4\x8dina od njih izvolila novega,\xc2\xa0\xc2\xbbprotipape\xc5\xbea\xc2\xab._NEWLINE__NEWLINE_Ko je \xc5\xbee namre\xc4\x8d vse kazalo, da se bodo razmere umirile in da bo pri\xc5\xa1lo do sprave med pape\xc5\xbeem Urbanom VI. in kardinali, so nasprotovanja med pape\xc5\xbeem in kardinali prerasla v upor. Vsi francoski kardinali, ki so se jim kasneje pridru\xc5\xbeili tudi trije italijanski, so od\xc5\xa1li iz Rima pod pretvezo, \xc4\x8de\xc5\xa1 da njihovemu zdravju \xc5\xa1koduje\xc2\xa0\xc2\xbbpu\xc5\xa1\xc4\x8davski in nezdravi Rim, ter da bi mogli zadihati veselje mesta na Roni\xc2\xab. Ko so pri\xc5\xa1li v Anagni, so vsemu kr\xc5\xa1\xc4\x8danskemu svetu poslali sporo\xc4\x8dilo: zaradi oboro\xc5\xbeenega nasilja rimske sodrge se kardinali v konklavu niso mogli svobodno odlo\xc4\x8dati, zato razgla\xc5\xa1ajo izvolitev Urbana VI. za neveljavno. Poleg tega so kardinali zatrdili, da Urban zaradi du\xc5\xa1evnih motenj ni sposoben za najvi\xc5\xa1jo slu\xc5\xbebo v Cerkvi; \xc4\x8de namre\xc4\x8d pape\xc5\xbe ni pri\xc5\xa1teven, po cerkvenem pravu ne more ve\xc4\x8d opravljati svoje slu\xc5\xbebe. Nenavadno pri vsem tem je, da je sicer mo\xc5\xbeno postavljati svobodnost volitev 8. aprila 1378 pod vpra\xc5\xa1aj zaradi divjanja rimske sodrge; pri\xc4\x8dakovati bi potemtakem bilo, da se mu pri kronanju 18. aprila ne bodo poklonili vsi kardinali \xe2\x80\x93 pa so se, tudi tisti, ki so prispeli iz Avignona in tako na neki na\xc4\x8din potrdili veljavnost volitev._NEWLINE_20. septembra 1378 so v Fondiju na ozemlju Neapeljskega kraljestva izvolili drugega\xc2\xa0\xc2\xbbzakonitega\xc2\xab\xc2\xa0pape\xc5\xbea, \xc5\xbeenevskega kardinala Roberta, ki si je izbral ime Klemen VII.. Tudi nekateri italijanski kardinali, ki pri volitvah niso sodelovali, so ga priznali za pape\xc5\xbea._NEWLINE__NEWLINE_\xc4\x8ceprav so skozi cerkveno zgodovino \xc5\xbee obstajali pape\xc5\xbei in protipape\xc5\xbei, so nastale \xc4\x8disto nove razmere; prvi\xc4\x8d so oba pape\xc5\xbea izvolili zakoniti in cello isti cerkveni voditelji, tj. kardinali; kar se ti\xc4\x8de njune zakonitosti, pa zgodovinarji postavljajo pod vpra\xc5\xa1aj obojne volitve._NEWLINE_Kljub pomirjevalnim pobudam sv. Katarine Sienske se je Urban VI. odzval neobvladano: imenoval je 29 kardinalov razli\xc4\x8dnih narodnosti in s pomo\xc4\x8djo najemnika Alberika Barbianskega  29. aprila 1379 porazil pri Marinu Klemenovo vojsko. Klemen VII. se je takoj odpravil v Avignon, kjer si je uredil svoj pape\xc5\xa1ki sede\xc5\xbe \xe2\x80\x93 in tako je pri\xc5\xa1lo do zahodnega razkola, ki je trajal skoraj \xc5\xa1tiri desetletja. Francija, Neapelj, Savoja, \xc5\xa0panija in Portugalska, kakor tudi Sicilija in \xc5\xa0kotska, so priznavali Klemena; Sveto rimsko cesarstvo, srednja Italija, Anglija, Ogrska, Skandinavija, Poljska in druge slovanske de\xc5\xbeele pa so priznavali Urbana. To nenaravno stanje je trajalo skoraj \xc5\xa1tiri desetletja (1378-1417) in prizadejalo ugledu pape\xc5\xa1tva nepopravljivo \xc5\xa1kodo. Dvojni pape\xc5\xa1ki dvor je terjal nove dajatve in tudi podelitve nadarbin so postale podvr\xc5\xbeene podkupovanju.\n_START_SECTION_\nPosledice\n_START_PARAGRAPH_\nRazkol je v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo vnesel nepopisno zmedo; nih\xc4\x8de ni vedel, kdo je pravi pape\xc5\xbe in kon\xc4\x8dalo se je z medsebojnim izob\xc4\x8denjem, da je bilo tako reko\xc4\x8d celo kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo izob\xc4\x8deno. Tudi veliki ljudje tistega \xc4\x8dasa so se razli\xc4\x8dno odlo\xc4\x8dali: npr. sv. Katarina Sienska (1347-1380) in sv. Katarina \xc5\xa0vedska (1331-1381) sta zagovarjali Urbana, medtem ko so smatrali za zakonitega pape\xc5\xbea Klemena sv. Vincenc Fererski (1350-1419), bl. Peter Luksembur\xc5\xa1ki (1369-1387) in sv. Koleta (1381-1447). Med seboj so bili razdeljeni narodi in \xc5\xa1kofije. Nekateri redovi so imeli dva vrhovna predstojnika, enega pod rimskim, drugega pod avignonskim pape\xc5\xbeem. Kakor tega vpra\xc5\xa1anja niso mogli razre\xc5\xa1iti sodobniki, tako ga vse do danes niso mogli razjasniti ne pravniki ne zgodovinarji; mnogi od njih so postavljali pod vpra\xc5\xa1aj veljavnost pape\xc5\xa1kih volitev pod takim nasiljem in pritiskom. Dana\xc5\xa1nji uradni seznam navaja med zakonitimi pape\xc5\xbei Urbana VI. in njegove naslednike, Klemena VII. in njegovega naslednika Benedikta XIII. pa med protipape\xc5\xbee. O rimski pape\xc5\xa1ki veji ne vemo veliko, ker jim \xc5\xa1e ni uspelo urediti finan\xc4\x8dnega in arhivskega sistema, medtem ko je avinjonska veja imela sedemdesetletno do podrobnosti izdelano izro\xc4\x8dilo._NEWLINE__NEWLINE_Urban VI. je takoj po nastopu razkola na hitro imenoval 29 kardinalov, vendar je v takih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah sprejelo to \xc4\x8dast le 22 kardinalov, med katerimi je bilo 20Italijanov in le 2 Francoza. Sicer pa je njegov pontifikat potekal v znamenju stalnih sporov z neapeljsko kraljico Ivano in s kardinali, ki so te\xc5\xbeko prena\xc5\xa1ali njegove nerazsodne nastope. \xc5\xa0est kardinalov in oglejskega \xc5\xa1kofa, ki so se mu bili prej zvesti, vendar so se mu zaradi njegovih nespametnih potez postavili po robu in ga hoteli vzeti pod varstvo, je dal razlastiti, zapreti, mu\xc4\x8diti in usmrtiti vse razen enega, \xc4\x8de\xc5\xa1 da so zoper njega kovali zaroto. Ta surovost je \xc5\xa1e pet drugih kardinalov nagnila, da so pre\xc5\xa1li na stran pape\xc5\xbea Klemena. Ko so nem\xc5\xa1ki knezi zahtevali njegov odstop zaradi nesposobnosti za vzvi\xc5\xa1eno slu\xc5\xbebo, je odgovoril z napovedjo kri\xc5\xbearske vojne zoper avinjonskega protipape\xc5\xbea.   _NEWLINE_Kako te\xc5\xbeko je bilo razlo\xc4\x8diti, ali je bil konklave 1378 pod zunanjim pritiskom ali ne, in posledi\xc4\x8dno, kateri pape\xc5\xbe je bil torej ta pravi \xe2\x80\x93 dokazuje toledski nad\xc5\xa1kof Pedro IV , ki je obliko v ma\xc5\xa1nem kanonu, ki omenja pape\xc5\xbea, oblikoval takole: \xe2\x80\x9d\xe2\x80\xa6 molimo za tistega, ki je pravi pape\xc5\xbe\xe2\x80\x9d. Zaradi iste negotovosti je menjavala portugalska vlada skoraj letno svojo naklonjenost: 1380 je Portugalska dr\xc5\xbeala s Klemenom, 1381, z Urbanom, 1382 zoped s Klemenom in od 1385 dokon\xc4\x8dno z Urbanom. Razkol je \xc5\xa1el pogosto skozi dru\xc5\xbeino in se ni kon\xc4\x8dal niti tedaj, ko je eden od pape\xc5\xbeev umrl.\n_START_SECTION_\nIskanje re\xc5\xa1itve\n_START_PARAGRAPH_\nPari\xc5\xa1ka univerza je predlo\xc5\xbeila tri re\xc5\xa1itve. Pi\xc5\xbeanski koncil je odstavil oba pape\xc5\xbea in izvolil novega, pa so bili odslej trije pape\xc5\xbei. \xc5\xa0ele Konstan\xc5\xa1ki koncil je prinesel re\xc5\xa1itev, kar predstavlja tudi ta srednjeve\xc5\xa1ka miniatura.\n_START_SECTION_\nNadaljevanje in konec razkola\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi zapletenih razmer se je razkol nadaljeval tudi po smrti obeh tekmecev. Za Urbanom VI. je postal pape\xc5\xbe v Rimu 1389 Bonifacij IX., a za Klemenom VII. je postal protipape\xc5\xbe v Avignonu 1389 Benedikt XIII.. Po Bonifacijevi smrti so kardinali rimske veje ponudili, da ne bodo volili novega pape\xc5\xbea, \xc4\x8de se Benedikt odpove pape\xc5\xa1tvu. Ko je trdovratno ta predlog zavrnil, so v Rimu izvolili naslednika Inocenca VII.._NEWLINE_Kardinali obeh obedienc so se zbrali 1408. na pi\xc5\xbeanskem koncilu, da bi koncil re\xc5\xa1il zapletene razmere. Odstavili so oba pape\xc5\xbea \xe2\x80\x93 tistega v Rimu in tistega v Avignonu \xe2\x80\x93 ki pa se nista hotela ukloniti. Kljub temu so izvolili novega pape\xc5\xbea pod imenom Aleksander V. in ga kronali 26. junija 1409. To pa ni pomenilo konca, ampak vrhunec zahodnega razkola, ker je odslej Cerkev imela tri pape\xc5\xbee. Aleksandra je nasledil Janez XXIII.._NEWLINE_Zaradi slabih izku\xc5\xa1enj s prej\xc5\xa1njim koncilom so na konstan\xc5\xa1kem koncilu ravnali bolj previdno. Sprejeli so Gregorjev predlog, da naj on skli\xc4\x8de koncil in potem odstopi. Tako je ta koncil postal tudi za katoli\xc4\x8dane pravnomo\xc4\x8den. Gregor je z eno bulo sklical koncil, z drugo pa odstopil, Janeza XXIII. in Benedikta XIII. pa so odstavili. Sedaj se je odprla prosta pot za volitev novega pape\xc5\xbea, ki ga bo priznavalo vesoljno katoli\xc4\x8danstvo. Novi pape\xc5\xbe \xe2\x80\x93 ki je nadaljeval rimsko vejo \xe2\x80\x93 si je nadel ime Martin V..\n_START_SECTION_\nKonec treh pape\xc5\xbeev\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Gregor XII. odstopil, je bil star \xc5\xbee 90 let. Umrl je 18. oktobra 1417 kot kartinal-\xc5\xa1kof mesta Porto. Za Celestinom V. je bil to drugi zakoniti pape\xc5\xbe, ki je prostovoljno odstopil._NEWLINE_Janez XXIII. je najprej pobegnil s koncila, pa so ga ujeli, odstavili in zaprli, a po izvolitvi ga je pape\xc5\xbe Martin odvedel s seboj. Umrl je \xc5\xa1e istega leta. Po njegovi smrti mu je dal Cosimo Medici v Florenci postaviti nagrobni spomenik, na katerega so vklesane previdne besede: Balthasar Cossa, Janez XXIII., ki je bil neko\xc4\x8d pape\xc5\xbe._NEWLINE__NEWLINE_Avinjonski pape\xc5\xbe Benedikt XIII. je pred svojo izvolitvijo prisegal, da se bo rad odpovedal polo\xc5\xbeaju, \xc4\x8de bo potrebno zaradi kr\xc5\xa1\xc4\x8danske edinosti:\xc2\xa0\xc2\xbbTo bo zame tako lahko, kakor sle\xc4\x8di suknji\xc4\x8d.\xc2\xab\xc2\xa0Sedaj pa je bil od vseh treh najbolj trmast. \xc5\xbde 1398 - ko je francoski kralj sklical zbor \xc5\xa1kofov in u\xc4\x8denjakov, da naj re\xc5\xa1ijo zmedo dveh pape\xc5\xbeev - so od Benedikta zahtevali, naj se odpove; on pa je dejal:\xc2\xa0\xc2\xbbJaz se ne bom odpovedal, pa \xc4\x8detudi bi kralj z mene odrl ko\xc5\xbeo.\xc2\xab\xc2\xa0Na koncu so ga podpirali le \xc5\xa1e \xc5\xa0panci \xe2\x80\x93 a tudi oni so se dali pregovoriti in so ga kon\xc4\x8dno pustili na cedilu. Trmast do konca je Benedikt na svojem gradu Peniscola v \xc5\xa0paniji \xc5\xa1e naprej nosil pape\xc5\xa1ka obla\xc4\x8dila. \xc5\xa0ele smrt ga je nepreklicno prisilila, da je odlo\xc5\xbeil tiaro; umrl je 25. maja 1423 kot \xc2\xbbpape\xc5\xbe brez Cerkve\xc2\xab.'