b'\n_START_ARTICLE_\nOrhan I.\n_START_SECTION_\nPrihod na oblast\n_START_PARAGRAPH_\nOrhan je postal sultan po smrti svojega o\xc4\x8deta Osmana Gazija. Po prevzemu oblasti je bratu Alaeddinu predlagal, da si cesarstvo razdelita. Alaeddin je ponudbo odklonil, sprejel pa je ponudbo, da postane veliki vezir. Tako kot mnogo njegovih naslednikov vezirjev se ni prav pogosto udele\xc5\xbeeval vojnih pohodov, pa\xc4\x8d pa se je ukvarjal z ustanavljanjem, organiziranjem in upravljanjem civilnih in voja\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeavnih institucij.\n_START_SECTION_\nVladanje\n_START_PARAGRAPH_\nKlju\xc4\x8d uspeha otomanske dinastije je bila verjetno prav Alaeddinova civilna in voja\xc5\xa1ka zakonodaja, ki je bila v veljavi \xc5\xa1e naslednjih nekaj stoletij, pri njenem snovanju pa je upo\xc5\xa1teval obi\xc4\x8daje razli\xc4\x8dnih narodov v cesarstvu. Nekateri avtorji trdijo, da je prav on svetoval Orhanu, da preneha biti vazal vladarja v Konyi, preneha kovati denar z njegovo podobo in preneha omenjati njegovo ime v javnih govorih. Med drugim je uzakonil stalno vojsko discipliniranih pla\xc4\x8danih pe\xc5\xa1cev in konjenikov in zagotovil vire za njeno financiranje. Prve podobne voja\xc5\xa1ke enote v Evropi je \xc5\xa1ele sto let kasneje ustanovil francoski kralj Karel VII. Alaeddin je ustanovil tudi jani\xc4\x8darske enote, kar evropski zgodovinarji obi\xc4\x8dajno pripisujejo Muratu I.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detna ekspanzija cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nOrhan je v prvem letu svojega vladanja (1326) osvojil Burso in jo izbral za svojo prestolnico. Leta 1329 je v bitki pri Pelekanonu porazil bizantinskega cesarja Andronika III. ki je hotel ustaviti njegovo osvajanje Anatolije. Nikeja, drugo najve\xc4\x8dje mesto v Bizantinskem cesarstvu, se je po treh letih obleganja vdala leta 1331, leta 1337 pa je padla tudi Nikomedija. Orhanovi vojski je poveljeval najstarej\xc5\xa1i sin Sulejman pa\xc5\xa1a, ki je vodil obleganja mest, porazil Grke in nazadnje tudi uporni\xc5\xa1kega kneza Karasije (anti\xc4\x8dna Misija). Njegovo glavno mesto Berghama (anti\xc4\x8dni Pergam) je priklju\xc4\x8dil Orhanovi dr\xc5\xbeavi. Leta 1336 je osvojil skoraj celotno zahodno Anatolijo, mesta Bursa, Nikeja, Nikomedija in Pergam pa so postala njegova glavna voja\xc5\xa1ka opori\xc5\xa1\xc4\x8da.\n_START_SECTION_\nUtrjevanje oblasti\n_START_PARAGRAPH_\nOsvojitvi Karasije je sledilo dvajset let relativnega miru. V tem \xc4\x8dasu se je Orhan ukvarjal predvsem z izpopolnjevanjem civilnih in voja\xc5\xa1kih institucij, ki jih je uvedel brat Alaeddin, utrjevanjem notranjega reda v dr\xc5\xbeavi, ustanavljanjem mo\xc5\xa1ej in \xc5\xa1ol in obnavljanjem obstoje\xc4\x8dih javnih zgradb. Orhan je po osvojitvi vsake nove province naredil nekaj premora, da so se voja\xc5\xa1ke in civilne ustanove osvojene province asimilirale in popolnoma vklju\xc4\x8dile v cesarstvo. Na ta na\xc4\x8din se je Anatolija popolnoma homogenizirala in stabilizirala. Taka politika je zagotovila Otomanskemu cesarstvu, v primerjavi z drugimi cesarstvi na vzhodu, relativno dolg obstoj. _NEWLINE_V evropskem delu Tur\xc4\x8dije, Siriji in Egiptu Otomani tak\xc5\xa1ne politike niso izvajali tako dosledno, zato na ozemljih zahodno od Helesponta in ju\xc5\xbeno od Taurusa njihova mo\xc4\x8d nikoli ni bila tako izrazita kot v Anatoliji. _NEWLINE_V zadnjih letih tega obdobja so dr\xc5\xbeavljanske vojne v Bizantinskem cesarstvu iz\xc4\x8drpale vse njegove rezerve, zato so na pomo\xc4\x8d pogosto poklicali tur\xc5\xa1ke voja\xc5\xa1ke enote. Leta 1346 je kasnej\xc5\xa1i cesar Ivan VI. Kantakuzen (1347-1354) prizal, da je Orhan najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i tur\xc5\xa1ki vladar. Po prihodu na prestol si je prizadeval, da bi ga za vedno vpregel v svoje interese, zato je z njim poro\xc4\x8dil svojo h\xc4\x8derko Teodoro. Pri tem ga ni ovirala niti razlika v veri niti razlika v letih, saj je bil Orhan takrat star \xc5\xbee \xc5\xa1estdeset let. _NEWLINE_Orhanova prisotnost v Bizancu je Bizantince \xc5\xa1\xc4\x8ditila pred napadi Turkov, kmalu po njegovi vrnitvi v Malo Azijo pa so tur\xc5\xa1ke bande prvi\xc4\x8d oplenile nekaj mest v Trakiji. Bizantinci so plenilce ujeli in pobili.\n_START_SECTION_\nSulejmanova osvajanja\n_START_PARAGRAPH_\nSovra\xc5\xbenosti med Orhanom in tastom Ivanom VI. so spro\xc5\xbeile vojno med italijanskima pomorskima republikama Genovo in Benetkami, ki je na koncu povzro\xc4\x8dila prihod Otomanov v Evropo. Ker so Genove\xc5\xbeani posedovali predmestje Konstantinopla, Galato, je Bospor postal prizori\xc5\xa1\xc4\x8de zagrizenih spopadov med njihovim ladjevjem in ladjevjem njihovih rivalov. Orhan je Bene\xc4\x8dane sovra\xc5\xbeil, ker je njihovo ladjevje ogro\xc5\xbealo njegove obmorske province, njegove diplomate pa so obravnavali kot poslance nepomembnega barbarskega poglavarja. Bene\xc4\x8dani so bili tudi Kantakuzenovi zavezniki, zato je Orhan poslal v Galato svoje \xc4\x8dete, ki so podprle Genove\xc5\xbeane. Podprl je tudi cesarjevega zeta Ivana Palmagusa, ki je bil cesarjev nasprotnik v dr\xc5\xbeavljanski vojni. Sredi stiske in zmede, ki je vladala v Bizantinskem cesarstvu, je Orhanov najstarej\xc5\xa1i sin Sulejman pa\xc5\xa1a leta 1356 zavzel grad Tzympe (Cinbi) na polotoku Gallipoli in Otomani so dobili prvo stalno opori\xc5\xa1\xc4\x8de na evropski strani Helesponta. Orhan je sinovo osvojitev razglasil za prvo otomansko zmago v Evropi.\n_START_SECTION_\nZadnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nOrhan je po osvojitvi gradu Tzympe in Gallipolija \xc5\xbeivel samo \xc5\xa1e tri leta. Po triintridesetih letih vladanja je leta 1359 umrl star 75 let. Med svojim vladanjem je osvojil ve\xc4\x8dino zahodne Male Azije in ustanovil nekaj najpomembnej\xc5\xa1ih otomanskih civilnih in voja\xc5\xa1kih institucij. Med njegovim vladanjem so Otomani prvi\xc4\x8d prodrli na evropsko celino, od koder so jih pregnali \xc5\xa1ele po petih stoletjih.'