b'\n_START_ARTICLE_\nGregor iz Nise\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nGregor se je rodil med letoma 331 in 340 v Kapadokiji. Mati Emelija, h\xc4\x8di mu\xc4\x8denca, se je po smrti mo\xc5\xbea, slavnega in premo\xc5\xbenega govornika, umaknila v samotno in asketsko \xc5\xbeivljenje; enako je storila tudi najstarej\xc5\xa1a sestra Makrina po smrti zaro\xc4\x8denca. Gregorja sta vzgajala starej\xc5\xa1i brat Bazilij in Makrina, njegova \xc2\xbbduhovna u\xc4\x8diteljica\xc2\xab. O\xc4\x8de je zgodaj umrl, Bazilija kot najstarej\xc5\xa1ega sina in dedi\xc4\x8da pa so poslali v Carigrad in Atene; Gregor je ostal doma. \xc5\xa0olal se je najprej v Neocezareji, nato pa se je z dru\xc5\xbeino preselil v Cezarejo in tam nadaljeval \xc5\xa1olanje. V mladosti se je pri\xc4\x8del ukvarjati s filozofijo. _NEWLINE_Kot mladeni\xc4\x8d je postal lektor v Cerkvi, nato pa je obrnil hrbet cerkvenemu stanu, saj se je odlo\xc4\x8dil za posvetno kariero in postal u\xc4\x8ditelj retorike. Lotil se je \xc5\xa1tudija gr\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevnosti, poglabljal se je v gr\xc5\xa1ko filozofijo, predvsem stoi\xc4\x8dno modrost in apofati\xc4\x8dno religiozno filozofijo novoplatonizma. _NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu se je tudi poro\xc4\x8dil z izvoljenko Teosebijo (*385), pobo\xc5\xbeno in uglajeno \xc5\xbeensko ter z njo dobil sina. Po nasvetu sestre Makrine, svetnice in pu\xc5\xa1\xc4\x8davnice, se je Gregor umaknil iz javnega delovanja in se ponovno posvetil \xc5\xa1tudiju ter duhovnosti, hkrati pa ni opustil zakonskega \xc5\xbeivljenja. _NEWLINE_Pred Veliko no\xc4\x8djo leta 372 je bil posve\xc4\x8den za \xc5\xa1kofa Nise, nepomembnega mesteca v cezarejski metropoliji, zahodno od prestolnice. Tam se je zna\xc5\xa1el sredi dejanske skupnosti, ki se ji je moral prilagoditi. Pri bogoslu\xc5\xbeju je uporabljal jezik, poln podob, pri \xc4\x8demer je pozabil na filozofijo in govorni\xc5\xa1tvo. _NEWLINE_Gregor kot kristjan ni mogel dobro razumeti, zakaj so pred obli\xc4\x8djem Boga Kri\xc5\xbeanega potrebne zdrahe, zato je v \xc5\xbeelji, da bi spravil brata Bazilija, cezarejskega \xc5\xa1kofa s krivoverskimi nasprotniki, arijancem naklonjenim cesarjem, sam ponaredil pisma, ki bi zadeve uredila, povzro\xc4\x8dil pa je \xc5\xa1kandal. Poleg poneverjanja so mu arijanski heretiki naprtili \xc5\xa1e o\xc4\x8ditek, da zapravlja cerkveno premo\xc5\xbeenje in nesmotrno porablja cerkvene dobrine. Gregor je bil odstavljen, na sinodi leta 376 so ga v odsotnosti obsodili na izgnanstvo. Po smrti arijanskega cesarja Valensa leta 378 se je Gregor zmagoslavno vrnil na \xc5\xa1kofovski sede\xc5\xbe. _NEWLINE_Prava Gregorjeva kariera pa se je za\xc4\x8dela po smrti brata Bazilija 1. januarja 379, ko je postal teolo\xc5\xa1ki in samostanski dedi\xc4\x8d brata ter zaupnik novega cesarja Teodozija. Antiohijska sinoda mu je zaupala vizitacijo pontske dioceze. Istega leta pa mu je umrla sestra Makrina. _NEWLINE_Leta 380 je bil na svoje nezadovoljstvo izbran za nad\xc5\xa1kofa Sebaste; sede\xc5\xbe je kmalu zapustil in se vrnil v Niso, kjer se je lotil pisanja polemi\xc4\x8dnih traktatov zoper heretike. Postal je branilec pravovernosti v soo\xc4\x8denju z arijanstvom. Leta 381 je bil med najvidnej\xc5\xa1imi osebami drugega vesoljnega cerkvenega zbora, ki je bil v Carigradu, mistik med \xc5\xa1kofi, ki so si prizadevali ubesediti vero Cerkve v bo\xc5\xbejo naravo \xc2\xbbGospoda najskrivnostnej\xc5\xa1ega\xc2\xab, Svetega Duha. Leta 382 je potoval kot poslanec po cerkvenih opravkih v Arabijo in Sveto de\xc5\xbeelo, v Carigrad je prihajal \xc5\xa1e ob drugih prilo\xc5\xbenostih, ob sinodah leta 382 in 383. Cesar Teodozij mu je zaupal govor ob pogrebu princese Pulherije leta 385 in njene matere, cesarice Plakile (Flacile) 386, zadnji\xc4\x8d pa je v prestolnici omenjen leta 394 med podpisniki sinode, ko je dal nekaj navodil menihom. To je bilo njegovo zadnje znano dejanje, datum in okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine njegove smrti so neznane.\n_START_SECTION_\nGregor kot \xc4\x8dlovek\n_START_PARAGRAPH_\nGregor se nam kot \xc4\x8dlovek predstavi soo\xc4\x8den z bratom Bazilijem, proti katerem se mora boriti za potrditev. Bazilij je poro\xc4\x8dal o popolni neizku\xc5\xa1enosti brata v cerkvenih zadevah, nerodnosti in pomanjkanju \xc4\x8duta za diplomacijo, mestoma je govoril o njegovi prepro\xc5\xa1\xc4\x8dini in nedol\xc5\xbenosti, a neob\xc4\x8dutljivosti za prilizovanje. Da bi se izognil katastrofi, je Bazilij celo zavrnil predlog, da bi poslal Gregorija kot poslanca v Rim. Gregorjevo mi\xc5\xa1ljenje je bilo duhovno neodvisno tako v soo\xc4\x8denju s filozofi kot s predhodniki (Origen). Nastopal je proti romanjem, ki so po njegovem mnenju redko naredila romarje bolj svete, saj naj Bog ne bi bil vezan na svete kraje. Kot \xc5\xa1kof je bil zahteven, ni dopu\xc5\xa1\xc4\x8dal nereda in razpu\xc5\xa1\xc4\x8denosti. V odnosu z metropolitom, naslednikom Bazilija, ki je bil ljubosumen na Gregorijev vpliv in mu je manjkalo kreposti da bi priznal preka\xc5\xa1anje podrejenega, ni bil mehak. Gregorij je bil samorastnik, samouk, neodvisen od univerzalnih metod. Podvr\xc5\xbeen je bil vplivu sofistike, njegovo govorni\xc5\xa1tvo je ostalo v okvirih \xc5\xa1olskega nauka. Bolj kot besedo je obvladal misel, njegova proza je te\xc5\xbeka od zgo\xc5\xa1\xc4\x8denega razmi\xc5\xa1ljanja, njegova misel je silovita, teolo\xc5\xa1ka obdelava globoka, mistika arhitekturno dodelana. Njegova mo\xc4\x8d se ka\xc5\xbee v ravnovesju med mislijo in izkustvom, med teologijo in mistiko, med idejo in dramo. Med teologi 4. stoletja je najbolj oseben in univerzalen, z uporabo filozofije za poglobitev skrivnosti razodetja ni \xc5\xbertvoval svoje vere. Gregorij je verjel, da vsa resnica prihaja iz Svetega pisma, svoje svetopisemske navdihnjenosti pa ni izra\xc5\xbeal z dobesednimi navedki, temve\xc4\x8d s samim bistvom svojega nauka.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nGregorijeva dela so po njegovem \xc5\xbeivljenju zelo neenakomerno porazdeljena, samostojen in dejaven je postal \xc5\xa1ele po smrti brata Bazilija, v ta \xc4\x8das se postavlja ve\xc4\x8dina njegovih spisov. Najbolj groba delitev njegovih del je na dogmati\xc4\x8dne spise, duhovno-teolo\xc5\xa1ka dela in eksegetske spise.\n_START_SECTION_\nOdprt sistem\n_START_PARAGRAPH_\nZa Gregorjevo filozofijo in teologijo je najzna\xc4\x8dilnej\xc5\xa1a \xc5\xa1irina, odprtost za izro\xc4\x8deno, kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko in predkr\xc5\xa1\xc4\x8dansko filozofsko Izro\xc4\x8dilo, \xc5\xa1e bolj pa ga ozna\xc4\x8duje odprtost za Neizrekljivo, ki izre\xc4\x8deno osmi\xc5\xa1lja. Gregorjeva misel je odprt sistem, sistem gibanja, poti, napredovanja, brezmejnega poglabljanja in iskanja. Ve\xc4\x8dno napredovati v iskanju in nikoli ne prenehati z vzponom, to je zanj resni\xc4\x8dno u\xc5\xbeivanje \xc5\xbdelenega. Spozna, da je tisto, kar je treba iskati, tisto, \xc4\x8desar najdenje je prav ve\xc4\x8dno iskanje (auto to aei dzetein), kajti ni nekaj drugega iskanje in nekaj drugega najdenje, ampak je dobi\xc4\x8dek od iskanja iskanje samo.\n_START_SECTION_\nNauk o Sveti Trojici\n_START_PARAGRAPH_\nGregor je uspel do kraja kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko izraziti najgloblje uvide Origena in njegovih u\xc4\x8dencev, prvi je zaslutil teolo\xc5\xa1ki pomen gibanja, spoznal je povezanost \xc4\x8dasa in ljubezni ter filozofsko rehabilitiral \xc2\xbbpostajanje\xc2\xab: za razliko od apofati\xc4\x8dno slutenega troji\xc4\x8dnega Bo\xc5\xbeanstva neskon\xc4\x8dnega Boga, v katerem ni razmaka (diastasis), so vsa ustvarjena bitja, ki nemirno trepetajo med bivanjem in ni\xc4\x8dem, vselej diastati\xc4\x8dna\xc2\xab, raztezajo se v prostoru, iztezajo se v \xc4\x8dasu; to gibanje ne bo prenehalo niti ob koncu sveta. Apofatizem je klju\xc4\x8d do Gregorjeve miselne stavbe, predpostavka metafizike neskon\xc4\x8dnega napredovanja in iskanja: Iskani in \xc5\xbdeleni je nespoznatni troji\xc4\x8dni Bog. Njegova narava je nad vsem in je v vsem nedolo\xc4\x8dljiva, je nevidna, netelesna, nedoumljiva in brezimna. Njen edini razpoznavni znak je to, da je nad vsakim razpoznavnim znakom (gnorisma). Njeno edino ime je to, da je nad vsem, Bog je Neskon\xc4\x8dni. \xc4\x8ceprav pa je po svojem bistvu/bitnosti neviden in nedojemljiv, postaja dostopen, zaznaten in priob\xc4\x8dljiv v svojih delovanjih (energeiai), motrimo ga po Njegovih lastnostih (idiomata), ki so na Njem. Celo ime Bog, ki je skupno vsem trem Hipostazam, O\xc4\x8detu, Sinu in Svetemu Duhu, se ne nana\xc5\xa1a na Bo\xc5\xbejo naravo (physis), ampak na tisto, kar je na Njej, na njena delovanja. Po veri iz Bo\xc5\xbejega razodetja vemo, da Bog obstoji kot Trojica oseb, a kako obstoji kot trojica, je neizrekljiv misterij. \xc4\x8clovek si za pojasnitev nad\xc5\xa1tevilne enosti treh obstojev (hypostaseis), treh oseb, sme pomagati z analogijami iz obmo\xc4\x8dja ustvarjenih bitnosti, npr. z analogijo odnosa med \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko naravo in posamezniki, ki naj bi imeli eno in isto delovanje ter med du\xc5\xa1o in njenimi deli. Kljub temu pa trinitarni nauk ne odpravlja apofatizma, ampak ga poglablja: absolutno nedostopna in neimenljiva Bo\xc5\xbeja \xc2\xbbousia\xc2\xab, podarjajo\xc4\x8da se le po milosti, je bolj druga\xc4\x8dna od enega, s katerim se z naravno nujnostjo zedini vsakdo, ki se je uspel osvoboditi mnogoterosti.\n_START_SECTION_\nStvarjenje iz ni\xc4\x8da in ontologija snovnega\n_START_PARAGRAPH_\nBog je svet po svojem stvariteljskem Logosu in Duhu ustvaril v \xc4\x8dasu in zato ima vesolje svoj za\xc4\x8detek in konec. Nastanek sveta ima svoje po\xc4\x8delo v Bo\xc5\xbeji volji in dobroti. Stvarjenje v \xc4\x8dasu pa ne pomeni spremenljivosti Nespremenljivega, saj so vse stvari \xc5\xbee od vekomaj obstajale v Bo\xc5\xbeji volji, kot miselni vzgoni, zametki (noerai aphormai), duhovne okraj\xc5\xa1ave bivajo\xc4\x8dega kot takega. Gregorjevo celotno bogoslovje alegorizira gr\xc5\xa1ko predkr\xc5\xa1\xc4\x8dansko modrost; z veliko metafizi\xc4\x8dno pronicljivostjo je pokristjanil platonski nauk o skrivnostno obstoje\xc4\x8dih bistvih stvari, o idejah. S tem je na pomembni to\xc4\x8dki popravil Origenov in origenisti\xc4\x8dni nauk ter na pravilen na\xc4\x8din razre\xc5\xa1il dilemo med stvarjenjem od vekomaj, ki ogro\xc5\xbea Bo\xc5\xbejo svobodo in kontingentnost ustvarjenega, in med \xc4\x8dasnim stvarjenjem, ki spravlja v nevarnost Bo\xc5\xbejo prese\xc5\xbenost, druga\xc4\x8dnost in nespremenljivost. Prehod iz nesnovnega sveta v snovni svet in iz nevidnega v vidni Gregor osvetli z naukom, da je snov le sinteza mnogih abstraktnih lastnosti v konkretne bitnosti, zdru\xc5\xbeitev medsebojno povezanih miselnih vzgonov ali golih misli. Njegova ontologija snovnega je zaznamovana z bli\xc5\xbeino fizi\xc4\x8dnega in metafizi\xc4\x8dnega ter poduhovljen in dinami\xc4\x8den pojem materije. V temelju dr\xc5\xbei svet skupaj bo\xc5\xbeja modrost in sila, njegova umetnost (techne), ki vse vodi z dvojnim delovanjem, vztrajanjem (stasis) in gibanjem (kinesis). Vesolje je s svojim ritmom kot hvalnica Bo\xc5\xbeji vsemogo\xc4\x8dnosti. Smisel stvarjenja je \xc4\x8dlovek. Vse je bilo ustvarjeno zanj, vse je usmerjeno k temu, da bi \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo u\xc5\xbeivalo Bo\xc5\xbeje dobrine: \xc4\x8dloveka je Logos ustvaril iz preobilja dobrote. Kakor vse bivajo\xc4\x8de, je tudi sam \xc4\x8dlovek vnaprej obstajal v Bo\xc5\xbeji misli, vsa \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka polnost (pleroma) je vnaprej obstajala. Tako Gregor ortodoksno izrazi origenisti\xc4\x8dni nauk o preeksistenci du\xc5\xa1.\n_START_SECTION_\nNauk o bogopodobnosti \xc4\x8dloveka\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8clovek ni le mikrokozmos kot odsev ubranosti velikega vesolja, makrokozmosa, vendar je nova harmonija bistveno harmonija \xc4\x8dutnega in duhovnega, le misli dostopnega (noeton) in zaradi duhovne prvine v svoji naravi je \xc4\x8dlovek kar \xc2\xbbdrugo ono\xc2\xab\xc2\xa0(allo ekeino), s \xc4\x8dimer Gregor strahospo\xc5\xa1tljivo izrazi na\xc5\xa1o \xc2\xbbbogopodobnost\xc2\xab. A ne le zaradi duhovne prvine, temve\xc4\x8d za Gregorja Podoba v \xc4\x8dloveku pomeni udele\xc5\xbeenost \xc4\x8dloveka v Bo\xc5\xbeji nespoznatnosti; bogopodobnost se skriva v \xc4\x8dlovekovi nedoumljivosti in neizrekljivi eksistencialni resni\xc4\x8dnosti. Zato \xc4\x8dloveka, tako kot Boga, lahko spoznamo le na apofati\xc4\x8den na\xc4\x8din in osebnostno. Zaradi du\xc5\xa1e je \xc4\x8dlovek na meji dveh svetov: vidnega in nevidljivega. Du\xc5\xa1a je bitnost (ousia), ki obstoji po sebi, je neposredno utemeljena v apofati\xc4\x8dno razumljenem Bogu, je preprosta, misle\xc4\x8da (noera), nesnovna, nedotakljiva, breztelesna in \xc5\xbeivi tudi po razpadu \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke me\xc5\xa1anice (synkrama), po spojitvi du\xc5\xa1e in telesa. Mo\xc4\x8di du\xc5\xa1e Gregor po starodavnem filozofskem izro\xc4\x8dilu deli na hranilno, zaznavno in miselno mo\xc4\x8d; slednja je poglavitni (kyrion) del du\xc5\xa1e._NEWLINE_Prvi \xc4\x8dlovek, Adam, je v sebi potencialno zaobjemal vse \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke du\xc5\xa1e, v posameznem \xc4\x8dloveku pa je ob njegovem spo\xc4\x8detju du\xc5\xa1a ustvarjena obenem s telesom, torej du\xc5\xa1a ni pred telesom in telo ni brez du\xc5\xa1e, ampak je en sam hkraten za\xc4\x8detek obojega. Zlo nima obstoja (hypostasis), ampak je posledica svobodne volje (proairesis), ki se oddalji od dobrega; v primerjavi z bivajo\xc4\x8dim je nebivajo\xc4\x8de, z lu\xc4\x8djo tema, z \xc5\xbeivljenjem smrt.\n_START_SECTION_\nNauk o dvojnem stvarjenju\n_START_PARAGRAPH_\nGregor ohranja origenisti\xc4\x8dni nauk o dvojnem stvarjenju. Zaradi padca prastar\xc5\xa1ev, ki ob misti\xc4\x8dne, nadzgodovinskem stvarjenju pripelje do padca vseh ljudi, nastane v \xc4\x8dasu zemeljsko, propadljivo in smrtno \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo. Da bi Adamu, \xc4\x8cloveku povrnil prvotni sijaj in mu izmil umazano kraljevsko podobo, se je Sin Bo\xc5\xbeji u\xc4\x8dlove\xc4\x8dil. V Njen sta se zedinila Bo\xc5\xbeja in \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka prvina na na\xc4\x8din, ga po analogiji lahko primerjamo z zdru\xc5\xbeitvijo \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa in du\xc5\xa1e. Poni\xc5\xbeen sestop Boga k stvarem je \xc4\x8dude\xc5\xbe nad vsemi \xc4\x8dude\xc5\xbei, Bo\xc5\xbeja zvija\xc4\x8da, s katero so prelisi\xc4\x8dene mo\xc4\x8di zla, smrti in razpada, in zaradi katere je \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo na najmodrej\xc5\xa1i na\xc4\x8din odre\xc5\xa1eno, ne da bi bil okrnjen misterij svobode. Zedinjenje, ki ga Gregor imenuje pome\xc5\xa1anje (anakrasis) Bo\xc5\xbeje in \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke narave v Jezusu slednjo, ki jo Gregor imenuje kot misti\xc4\x8dno, duhovno obstoje\xc4\x8do ob\xc4\x8dost, dviga na raven Bo\xc5\xbeanstva. Kakor je padec prastar\xc5\xa1ev pripeljal do padca vseh ljudi, tako je Gospodovo vstajenje vsem omogo\xc4\x8dilo novo \xc5\xbeivljenje. \xc4\x8clovek je spet dobil \xc2\xbbparrhesia\xc2\xab, svobodo govora, otro\xc5\xa1ko zaupljivost z brezmejno Druga\xc4\x8dnim.\n_START_SECTION_\nNauk o zakramentih\n_START_PARAGRAPH_\nGregor je razvil bogat nauk o zakramentih, \xc2\xbbmisterijih\xc2\xab, po katerih je mogo\xc4\x8da udele\xc5\xbeba v novem stvarstvu preobra\xc5\xbeene in poveli\xc4\x8dane Jezusove \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke narave.\n_START_SECTION_\nDuhovna teologija\n_START_PARAGRAPH_\nGregor je bil strasten polemik, globok oznanjevalec in predvsem vase zaprti samotar in molilec. Njegova duhovnost predstavlja nekak prehod med mistiko in duhovnim naukom starej\xc5\xa1e aleksandrijske \xc5\xa1ole (Origen) ter klasi\xc4\x8dnimi mistiki (sv. Dionizij Areopagit, sv. Maksim Spoznavalec). \xc4\x8clovekova pot k Bogu je boj, neprestan napor in trpljenje, pri \xc4\x8demer z du\xc5\xa1o vernega \xc4\x8dloveka sodeluje Duh in jo varno vodi k Ljubljenemu. Gregor ugotavlja v sami \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki naravi te\xc5\xbenjo k Dobremu in Lepemu, \xc2\xbbbla\xc5\xbeeno ljubezen\xc2\xab\xc2\xa0(makarios eros), ki v svoji \xc4\x8distosti in ozdravljenosti sovpada z ljubeznijo do Boga. _NEWLINE_Du\xc5\xa1a se mora vrniti vase iz raztresenosti, v sebi mora spoznati svoj neizrekljivi in nedoumljivi Pravzor: Podobo, po kateri je ustvarjena. Da bi to dosegla, se mora v porodni bole\xc4\x8dini o\xc4\x8distiti strasti, nato v gnosti\xc4\x8dnem prodoru zapustiti ne le vse \xc4\x8dutne, ampak tudi vse le misli dosegljive (noeta) stvari; v njih mora prepoznati simbole in teofanije edino bivajo\xc4\x8dega Boga. Za \xc2\xbbtrezno pijanost\xc2\xab\xc2\xa0(nephalios methe), do katere pridemo, ko motrimo Boga z \xc2\xbbo\xc4\x8desom srca\xc2\xab, je potrebna popolna golota od vsega bivajo\xc4\x8dega, ki edina omogo\xc4\x8da \xc2\xbbizstop (ekstasis) k bolj Bo\xc5\xbeanskemu\xc2\xab._NEWLINE_Gregor opisuje Mojzesovo \xc5\xbeivljenje kot pot du\xc5\xa1e do Boga. Mojzesov vzpon v sinajsko temo razume kot prikrito sporo\xc4\x8dilo Pisma, da \xc2\xbbje Bo\xc5\xbeanstvo po naravi tisto, kar je vi\xc5\xa1je od vsakega spoznavanja in doumevanja\xc2\xab. V neizrekljivi in za zdravi razum protislovni istovetnosti, \xc2\xbbmrak sam ne prikriva prese\xc5\xbenega veli\xc4\x8dastva, ampak jasna lu\xc4\x8d Jezusovega Nauka temo osvetljuje\xc2\xab. Gregor iz svoje bogate duhovne izku\xc5\xa1nje opisuje skrivnost Bogospoznanja: \xc2\xbbIz bo\xc5\xbeanske no\xc4\x8di prihaja... v njej postane navzo\xc4\x8d (paraginetai), a se ne ka\xc5\xbee (ou phainetai); du\xc5\xa1i daje ob\xc4\x8dutek prisotnosti (parousia), a be\xc5\xbei pred vsakim jasnim doumevanjem\xe2\x80\xa6\xc2\xab. Gregorjevo mi\xc5\xa1ljenje Bo\xc5\xbeje prisotnosti je zasnutek izvirne ontologije, ki presega anti\xc4\x8dni pojem bivanja in transcendence ter razvija svojevrstno eksistencialisti\xc4\x8dno teologijo. Na koncu duhovnega \xc5\xbeivljenja Gregor tako kot Origen uzre misti\xc4\x8dno, absolutno presene\xc4\x8denje Pobo\xc5\xbeenja. _NEWLINE_Gregor, pogumni, izvirni in samostojni mislec, je ohranil origenisti\xc4\x8dni nauk o apokatastazi. Ob koncu sveta, ko bo dopolnjeno \xc5\xa1tevilo rojstev, bo sledila \xc2\xbbpremena prvin\xc2\xab\xc2\xa0(anastoicheiosis), prestrukturiranje bivajo\xc4\x8dega kot takega, sprememba \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva iz strastnih bitij v brezstrastna. Gre\xc5\xa1niki, hudi duhovi in celo sam iznajditelj zla bodo ozdravljeni in glasovi vsega stvarstva se bodo dvignili v veli\xc4\x8dasten slavospev Neustvarjenemu, v obnovljen ples bivajo\xc4\x8dega, v slavo Trojice, v sozvo\xc4\x8dje (symphonia) ustvarjenega in Stvarnika.\n_START_SECTION_\nZanimivosti\n_START_PARAGRAPH_\nGregorjev spis \xc5\xbdivljenje sv. Makrine se uvr\xc5\xa1\xc4\x8da v anti\xc4\x8dno literarno zvrst biografije, \xc4\x8deprav je bilo sprva zasnovano kot pismo, vendar tako po obliki kot po obsegu presega okvir pisma. Biografija je imela v antiki velik pomen in je sku\xc5\xa1ala podati celostno podobo o nekem velikem \xc4\x8dloveku, \xc5\xbeelela je zaobjeti njegovo osebnost, ki so jo pojmovali kot enoto dejanj, usode in \xc5\xbeivljenja. Gregor se je zgledoval po tej ustaljeni literarni obliki, vendar je njegova predstavitev sestre prerasla v hagiografijo. Njegov prvi namen je bil namre\xc4\x8d predstavitev \xc5\xbeivljenja svetnice in njenih velikih kreposti. Gregorjev \xc5\xbeivljenjepis sestre vsebuje prvine gr\xc5\xa1ke filozofske biografije, kr\xc5\xa1\xc4\x8danske hagiografije in zna\xc4\x8dilne osebne avtorjeve lastnosti. Gregor je \xc5\xbeelel predstaviti ideal filozofije, ki je Makrini omogo\xc4\x8dil vzpon do najvi\xc5\xa1je mere \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke kreposti. V primerjavi z drugimi hagiografijami je opaznih nekaj zna\xc4\x8dilnih govorni\xc5\xa1kih splo\xc5\xa1nih mest: Gregor se izogiba imenovanju sestre z osebnim imenom, raje ji daje imena, ki jasno ozna\xc4\x8dujejo njeno svetni\xc5\xa1tvo in nravno popolnost, imenuje jo velika, sveta, bla\xc5\xbeena, njeno mrtvo telo imenuje sveto telo in sveta lepota. Ne predstavlja je le kot svetnice, temve\xc4\x8d jo uvr\xc5\xa1\xc4\x8da celo na raven mu\xc4\x8dencev. _NEWLINE_Z gr\xc5\xa1ko filozofsko biografijo Gregorjev spis ve\xc5\xbeejo skupne teme: boj za prevlado uma nad strastmi, ki se dovr\xc5\xa1i v brezstrastju, dvig du\xc5\xa1e do motrenja Boga, ubo\xc5\xa1tvo in altruizem. Temeljna ideja je ideja o duhovnem napredovanju do polnosti, opis smrti je tipi\xc4\x8dno shematiziran, predstavljena je kot Gregorjeva duhovna u\xc4\x8diteljica. Njeno vzgojo Gregor poda kot vzor meni\xc5\xa1ke vzgoje, iz \xc4\x8desa se sklepa, da je \xc5\xbeivljenjepis pisan za asketsko okolje nastajajo\xc4\x8dega meni\xc5\xa1tva. \xc5\xbdivljenjepis ima tudi izrazit pe\xc4\x8dat Gregorjevega osebnega stila, ohranjal je svobodo pisanja v lastnem slogu, ki ga imenujejo \xc2\xbbGregorjev aleksandrinizem\xc2\xab, ki ga prepoznamo v ob\xc4\x8dutljivem opisovanju nesre\xc4\x8d v dru\xc5\xbeini, pogosto je omenjanje solz, \xc5\xbealosti, vzdihovanja in \xc5\xbealovanja, kar daje delu nekoliko pateti\xc4\x8den zna\xc4\x8daj. Tipi\xc4\x8dno za njegov aleksandrinizem je natan\xc4\x8dno opisovanje dogodkov in veliko \xc5\xa1tevilo retori\xc4\x8dnih postopkov \xc2\xbbdruge sofistike\xc2\xab. Gregor ima rad primerjave, slogovne figure, aliteracije in asonance, zamenjava ednino z mno\xc5\xbeino, uporablja glagole, sestavljene z enim ali dvema prefiksoma. To hagiografijo/\xc5\xbeitije delajo literarno zanimivo te\xc5\xbeka stilna dolo\xc4\x8dljivost, zapleten slog in velika neodvisnost od ustaljenih zna\xc4\x8dilnosti biografske knji\xc5\xbeevne zvrsti. Oris zgodnjega asketskega ideala kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega \xc5\xbeivljenja, dragocen opis \xc5\xbeivljenja maloazijske kr\xc5\xa1\xc4\x8danske skupnost] iz 4. stoletja, poro\xc4\x8dilo o navadah ob smrti in pogrebu pa uvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo delo med zgodovinsko najtehtnej\xc5\xa1e spise anti\xc4\x8dne hagiografije.'