b'\n_START_ARTICLE_\nOton I. Koro\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nOton je bil edini sin lotarin\xc5\xa1kega vojvode Konrada Rde\xc4\x8dega in Liutgarde Sa\xc5\xa1ke, h\xc4\x8derke Otona I. Velikega. Mati mu je umrla tri leta po rojstvu in ve\xc4\x8dino mladostije pre\xc5\xbeivel na dedovem dvoru. Leta 973 je cesarski prestol zasedel njegov stric po materi, Oton II._NEWLINE_\xc5\xa0e mladoleten je v dokumentih naveden kot grof Nahegaua. Kasneje je pod svojo oblastjo zdru\xc5\xbeil \xc5\xa1tevilne grofije (med drugimi Speyer, Worms, Niddo, Alzacijo) in dobil vpliv na ob\xc5\xa1irnem obmo\xc4\x8dju ob srednjem in gornjem Porenju s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem v Wormsu. Po neuspelem uporu treh Henrikov proti cesarju Otonu II. (976-978) ga je cesar imenoval za vojvodo Koro\xc5\xa1ke in mejnega grofa Verone, moral pa se je odpovedati svojim carinskim in sodnim pravicam v Wormsu, ki jih je Oton II. prepustil svojemu cesarskemu kanclerju, wormskemu \xc5\xa1kofu Hildebaldu._NEWLINE_Po nenadni smrti Otona II. (983) je vdova Teofana, da bi dobila podporo za nasledstvo svojega mladoletnega sina Otona III., vrnila vojvodino Koro\xc5\xa1ko in mejno grofijo Verono Liutpoldincu Henriku I. Koro\xc5\xa1kemu. Oton Wormski se jima je moral odpovedati, lahko pa je obdr\xc5\xbeal naziv vojvode in dobil za kompenzacijo v last kraljeve posesti Kaiserslautern in oskrbni\xc5\xa1tvo v kraljevi opatiji Wei\xc3\x9fenburg (Alzacija). Po smrti Henrika I. Koro\xc5\xa1kega (989) je vojvodina Koro\xc5\xa1ka pre\xc5\xa1la v roke bavarskega vojvode Henrika Prepirljivca, medtem ko za mejno grofijo Verono ni jasno, ali je \xc5\xbee tedaj pre\xc5\xa1la v roke Otona Wormskega ali \xc5\xa1ele leta 995, po smrti Henrika Prepirljivca._NEWLINE_Leta 1002, po zgodnji smrti mladega kralja in cesarja Otona III., bi se lahko Oton Wormski, kot njegov najbli\xc5\xbeji sorodnik, potegoval za kraljevi prestol, a se je umaknil. Sin Henrika Prepirljivca, Henrik, ki si je uveljavil med tekmeci kot novi nem\xc5\xa1ki kralj Henrki II., je Otonu v zahvalo ponovno podelil vojvodino Koro\xc5\xa1ko. Vendar je moral Oton prepustiti staro salijsko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Worms wormskemu \xc5\xa1kofu Burchardu. V povra\xc4\x8dilo je dobil kraljeve posesti Bruchsal in Lu\xc3\x9fhardt._NEWLINE_Oton Wormski je ves \xc4\x8das gojil dobre odnose z vladarsko dru\xc5\xbeino, kar dokazuje njegova udele\xc5\xbeba na kraljevih pohodih v Italijo v letih 996, 998, 1001/2 in 1004. Novembra 1002 je vodil kraljevo vojsko proti Arduinu iz Ivreje, Henrikovemu tekmecu za italijansko krono, vendar je bil pora\xc5\xbeen severno od Verone._NEWLINE_Oton je podpiral tudi cerkev. Leta 977 (ali 987) je ustanovil samostan sv. Lambrechta v Speyergauu. V istem \xc4\x8dasu je dal obnoviti bo\xc5\xbejepotne postaje sv. Filipa v Zellu pri Wormsu, ki so bile opusto\xc5\xa1ene v \xc4\x8dasu ogrskih vdorov. Okrog leta 1000 je ustanovil samostan v Sinsheimu._NEWLINE_Oton je umrl novembra 1004. Kot koro\xc5\xa1ki vojvoda ga je nasledil sin Konrad I. Koro\xc5\xa1ki.'