b'\n_START_ARTICLE_\nGori\xc5\xa1ki grofje\n_START_PARAGRAPH_\nGori\xc5\xa1ki grofje, srednjeve\xc5\xa1ka plemi\xc5\xa1ka rodbina, po izvoru iz Zgornje Koro\xc5\xa1ke._NEWLINE_V povezavi z naseljem Gorica so prvi\xc4\x8d omenjeni v dvajsetih letih 12. stoletja. Za\xc4\x8detki rodbine so povezani s Hartvikom, ki je bil konec 10. stoletja palatinski grof v vojvodini Koro\xc5\xa1ki. Njegov vnuk Majnhard se v pisnih virih pojavlja kot gori\xc5\xa1ki grof (comes de Goerze). V 13. stoletju se je njegova rodbina povzpela med najvplivnej\xc5\xa1e fevdalce na jugu Sveto rimskega cesarstva. Njihova oblast je vklju\xc4\x8devala ozemlja Tirolske, Koro\xc5\xa1ke, Kranjske, Gori\xc5\xa1ke in Krasa, Istre ter Furlanije. Leta 1335 je tirolska veja rodbine ostala brez mo\xc5\xa1kega naslednika; Kranjska in Koro\xc5\xa1ka sta pripadli Habsbur\xc5\xbeanom, preostala rodbina pa se je leta 1342 razdelila na o\xc5\xbejo gori\xc5\xa1ko vejo (s posestmi v Poso\xc4\x8dju, Furlaniji, na Vipavskem in na Krasu) ter Istrsko vejo (s posestmi v notranjosti Istre, na Dolenjskem in Beli krajini). Ko je leta 1374 izumrla istrska veja, so tudi ta ozemlja prevzeli Habsbur\xc5\xbeani, nato pa leta 1500, ob smrti zadnjega gori\xc5\xa1kega grofa Lenarta, \xc5\xa1e preostalo ozemlje.\n_START_SECTION_\nIzvor na Koro\xc5\xa1kem\n_START_PARAGRAPH_\nGori\xc5\xa1ki grofje so nasledniki bavarskih palatinskih grofov, ki so imeli svoje mati\xc4\x8dne rodbinske posesti na Zgornjem Koro\xc5\xa1kem (kjer so v Millstattu ustanovili samostan) in v Pustri\xc5\xa1ki dolini (Pustertalu). Od tod so \xc5\xa1irili svojo posest v Poso\xc4\x8dje in obmo\xc4\x8dje Gorice, ki je tedaj spadalo v grofijo Furlanijo, fevd Oglejskih patriarhov._NEWLINE_Oglejski patriarhi so kot cesarjevi prista\xc5\xa1i v letih 1076-77 dobili od cesarja Henrika IV. v fevd mejne grofije Furlanijo, Kranjsko in Istro. Kot ve\xc4\x8dina cerkvenih posestnikov so posvetna dela na svojih gospostvih (za\xc5\xa1\xc4\x8dito, vodenje gospodarstev, sodno slu\xc5\xbebo) prepu\xc5\xa1\xc4\x8dali okoli\xc5\xa1kemu plemstvu., ki je s tem dobivalo v svoje roke vse ve\xc4\x8d pristojnosti, ki so jim dajale mo\xc5\xbenost, da so si s\xc4\x8dasoma za\xc4\x8deli prila\xc5\xa1\xc4\x8dati tudi dele cerkvenega ozemlja. Pri oglejski patriarhiji je bil ta proces \xc5\xa1e bolj izrazit kot v bli\xc5\xbenjih \xc5\xa1kofijah, trentski in briksen\xc5\xa1ki.\n_START_SECTION_\nGrofje na Gori\xc5\xa1kem\n_START_PARAGRAPH_\nV listinah iz za\xc4\x8detka 12. stoletja so gori\xc5\xa1ki grofje omenjeni kot Gori\xc5\xa1ki gospodje in glavarji (upravitelji, namestniki) na posestvih Oglejskih patriarhov. Da pri upravljanju niso bili mo\xc4\x8dno rahlo\xc4\x8dutni, pripoveduje podatek, da je grof Engelbert II. (gospodaril pribli\xc5\xbeno v letih 1142-91), palatinski grof na Koro\xc5\xa1kem ter glavar v Millstattu, Ogleju in Sv. Petru v Istri, leta 1149 oglejskega patriarha celo zadr\xc5\xbeeval v zaporu in ga je izpustil \xc5\xa1ele na posredovanje \xc5\xa1tajerskih grofov Otokarjev (Traungaucev) in Ande\xc5\xa1kih._NEWLINE_Gori\xc5\xa1ki grofje so svoje prvotno raztresene, alodialne in fevdne posesti postopoma \xc5\xa1irili in jih zdru\xc5\xbeevali v strnjena gospostva ter jih pravno in upravno lo\xc4\x8dili od grofije Furlanije. Leta 1217, v \xc4\x8dasu Engelberta III. (okrog 1191-1220), je tako njihova posest v listinah \xc5\xbee omenjena kot posebna grofija, comitatus Goritiensis. Engelbert III. se je poro\xc4\x8dil s h\xc4\x8derko grofa Bertolda III. Ande\xc5\xa1kega, mejnega grofa na Kranjskem in v Istri, Matildo, in s poroko podedoval tudi glavarstvo v Pazinu. Engelbertu III. je sledil brat Majnhard (\xe2\x80\xa01231).\n_START_SECTION_\nDedovanje Tirolske\n_START_PARAGRAPH_\nEngelbertov sin Majnhard III. Gori\xc5\xa1ki (1231-1258, od 1253 tudi I. Tirolski), poro\xc4\x8den s h\xc4\x8derko tirolskega grofa Alberta III., je bil zvest privr\xc5\xbeenec staufovskega cesarja Friderika II.; ta ga je leta 1246, po izumrtju Babenber\xc5\xbeanov, imenoval za namestnika na \xc5\xa0tajerskem in leta 1250 tudi v Avstriji. Z obeh polo\xc5\xbeajev ga je z vojsko pregnal \xc4\x8de\xc5\xa1ki princ in kasnej\xc5\xa1i kralj Otokar II. P\xc5\x99emysl, ki mu je avstrijsko plemstvo namenilo nekdanjo vlogo Babenber\xc5\xbeanov. Vendar Majnhard ni odnehal. Koro\xc5\xa1ko je posku\xc5\xa1al skupaj s tastom osvojiti z vojsko, a sta ga v bitki pri Greifenburgu premagala spanheimski vojvoda Bernard Koro\xc5\xa1ki in njegov sin Filip (imenovan za \xc5\xa1kofa v Salzburgu); pri tem je tirolski grof pri\xc5\xa1el celo v ujetni\xc5\xa1tvo. Poraz je Majnhardu prinesel ozemeljsko izgubo, izpolnitev mirovnih pogojev pa je moral salzbur\xc5\xa1kemu \xc5\xa1kofu jam\xc4\x8diti s talcema, svojima sinovoma._NEWLINE_Majnhard III. je po tastovi smrti leta 1253 podedoval njegova ju\xc5\xbenotirolska ozemlja in raztresene posesti tirolskega grofa na Kranjskem in v Furlaniji. Severnotirolska ozemlja je dobil drugi Albertov zet, bavarski grof Gebhard von Hirschberg._NEWLINE_Majnharda III. je nasledil energi\xc4\x8dni sin Majnhard IV. Gori\xc5\xa1ki (II. Tirolski), ki si je leta 1263, ko je za Gebhardom von Hirschbergom umrla tudi njegova tirolska soproga in Majnhardova teta Elizabeta, prilastil tudi severnotirolska ozemlja. Odtlej se je v celoti posvetil Tirolski. Vse ostale rodbinske posesti je v letih 1267-71 prepustil svojemu mlaj\xc5\xa1emu bratu Albertu I. Gori\xc5\xa1kemu; te so obsegale posestva v Pustertalu in na Koro\xc5\xa1kem (vse kar je bilo vzhodno od M\xc3\xbchlbacher Klause), dalje posesti v Poso\xc4\x8dju, v Furlaniji, na Krasu in v Istri. Brata sta delovala politi\xc4\x8dno precej usklajeno, kasneje pa so se vezi med tako nastalima vejama gori\xc5\xa1kih grofov, majnhardinci in albertinci, vse bolj izgubljale.\n_START_SECTION_\nNa vi\xc5\xa1ku mo\xc4\x8di\n_START_PARAGRAPH_\nMajnhard II. Tirolski (IV. Gori\xc5\xa1ki) je po tradiciji gori\xc5\xa1kih grofov politi\xc4\x8dno pripadal staufovskemu taboru. Poro\xc4\x8dil se je z vdovo kralja Konrada IV., Elizabeto Bavarsko, in postal s tem o\xc4\x8dim Konradina, katerega pohod v Italijo je podprl z odprtjem alpskih poti, medtem ko je brat Albert sodeloval v napadih na pape\xc5\xbeeve prista\xc5\xa1e. Pape\xc5\xbe ju je zato izob\xc4\x8dil, kar pa je bilo tedaj \xc5\xbee nekoliko skrhano pape\xc5\xbeevo oro\xc5\xbeje._NEWLINE_Do cerkve se je Majnhard obna\xc5\xa1al dokaj pragmati\xc4\x8dno. Po smrti pastorka Konradina (1268) in \xc5\xbeene Elizabete (1273) je v njun spomin ustanovil cistercijanski samostan Stams v dolini zgornjega Inna, kjer je tudi grobnica tirolskih grofov. Samostan je bil dele\xc5\xbeen mnogih njegovih darov, medtem ko je samostana v Briksnu in Trentu obravnaval zelo ma\xc4\x8dehovsko. Pobral jima je ve\xc4\x8dino ozemelj, prav tako sosednjim plemi\xc4\x8dem, ki jih je prisilil, da so postali njegovi ministeriali; iz njihovih in svojih ozemelj je ustvaril strnjeno ozemlje, ki ga danes razumemo kot de\xc5\xbeela Tirolska. Organiziral je zgledno de\xc5\xbeelno upravo in dal napisati tirolsko de\xc5\xbeelno pravo. Grofija Tirolska je bila tako kmalu sprejeta kot enotno ozemlje in dr\xc5\xbeavni fevd._NEWLINE_Majnhard je dosledno sodeloval z Rudolfom I. Habsbur\xc5\xa1kim. V odlo\xc4\x8dilnem spopadu z Otokarjem II. P\xc5\x99emyslom je veljal kot zaveznik z veliko bojno mo\xc4\x8djo. Na prizori\xc5\xa1\xc4\x8de bitke na Moravskem polju je njegova vojska pri\xc5\xa1la sicer prepozno, a Rudolf se je vseeno \xc4\x8dutil dol\xc5\xbenega, da svojega najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ega zaveznika nagradi: leta 1279 mu je prepustil v zastavo Kranjsko s Slovensko marko in Savnijo (Posavinjem), kar je obsegalo dana\xc5\xa1njo Gorenjsko, Dolenjsko in celjsko obmo\xc4\x8dje, leta 1286 pa je dobil v fevd vojvodino Koro\xc5\xa1ko in postal dr\xc5\xbeavni knez._NEWLINE_Nekaj let kasneje je skupaj z Rudolfovim sinom Albertom I. ubranil napad \xc5\xa1iroke koalicije, ki se je zbrala okrog pape\xc5\xbea, mad\xc5\xbearskega in \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja in bila naperjena proti novi habsbur\xc5\xa1ki teritorialni ureditvi; koaliciji so se pridru\xc5\xbeili tudi sovra\xc5\xbeni koro\xc5\xa1ki in avstrijski plemi\xc4\x8di, ki so bili po prvih uspehih odlo\xc4\x8dilno premagani v bitki pri Wallersbergu, marca 1293._NEWLINE_Ob smrti je bil Majnhard eden od najbogatej\xc5\xa1ih knezov svojega \xc4\x8dasa. Bil je dober gospodar, znal je delati z denarjem. Mo\xc4\x8dno je pove\xc4\x8dal de\xc5\xbeelne dohodke. V Bolzanu in Meranu je ustanovil posojilne banke in v povezavi z italijanskimi bankirji kreditiral trgovce po vsem avstrijskem prostoru. Velike dohodke je imel iz tranzitnih carin in kovanja denarja. Uspel je skoraj popolnoma izlo\xc4\x8diti sodstvo zemlji\xc5\xa1kih gospodov in ostal tako v dobrem spominu tudi tirolskem kmetom._NEWLINE_Majnhardovi sinovi Oton (\xe2\x80\xa01310), Ludvik (\xe2\x80\xa01305) in Henrik (\xe2\x80\xa01335) so vladali skupaj, brez delitve ozemelj. Kralj Adolf Nassavski jim je odklonil potrditev fevdov, takoj po svoji zmagi pa jim jih je potrdil (1299) njegov naslednik, kralj Albert I., ki je bil poro\xc4\x8den z njihovo sestro Elizabeto. Bratje so bili zvesti habsbur\xc5\xa1ki politiki, dokler leta 1307 \xc4\x8de\xc5\xa1ki stanovi, po smrti Albertovega sina Rudolfa III., niso izvolili za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Henrika Koro\xc5\xa1kega, ki je bil zet umorjenega \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja V\xc3\xa1clava II. P\xc5\x99emysla. Habsbur\xc5\xa1ke \xc4\x8dete so vdrle na Koro\xc5\xa1ko in sre\xc4\x8da uspeha, ki so ga gori\xc5\xa1ko-tirolski grofje dotlej gradili na sodelovanju s Habsbur\xc5\xbeani, jim je bila odtlej manj naklonjena.\n_START_SECTION_\nPot navzdol\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti kralja Alberta I. (1309) se je sicer zdelo, da se je polo\xc5\xbeaj Henrika Koro\xc5\xa1kega popravil, a na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem se je pojavil nov tekmec, Ivan Luksembur\xc5\xa1ki, sin novega nem\xc5\xa1kega kralja Henrika VII., proti kateremu se Henrik Koro\xc5\xa1ki ni mogel uveljaviti. Uspelo pa mu je dose\xc4\x8di umik Habsbur\xc5\xbeanov s Koro\xc5\xa1ke s tem, da jim je prepustil Savnijo (Posavinje). Uspel je tudi pridobiti namestni\xc5\xa1tvo v trentski in briksen\xc5\xa1ki \xc5\xa1kofiji._NEWLINE_Henrik Koro\xc5\xa1ki je ves \xc4\x8das nihal med velikimi silami, ki so ga obkro\xc5\xbeale in stegovale prste po njegovi de\xc5\xbeeli. Po smrti cesarja Henrika VII. je bil na volitvah nem\xc5\xa1kega kralja (1314) spet na strani Habsbur\xc5\xbeanov in je podprl Friderika Lepega proti Ludviku Bavarcu. Leta 1325 je posredoval na pogajanjih za njuno poravnavo. Ker ni imel sina, ga je skrbelo nasledstvo; leta 1327 se je z Ivanom Luksembur\xc5\xa1kim dogovoril o zaroki med svojo h\xc4\x8derko Margareto, in Ivanovim drugim sinom Ivanom Henrikom. Ko je bila zaroka med otrokoma (Ivan Henrik 8 let, Margareta 12 let) leta 1330 v Innsbrucku uradno sklenjena, je \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj dobil prosto pot preko alpskih gorskih prelazov v severno Italijo, kamor je poslal svoje konjenike. Ve\xc4\x8dina ve\xc4\x8djih lombardskih mest je tedaj sprejela njegovo za\xc5\xa1\xc4\x8dito._NEWLINE_To je spet povezalo Wittelsbache in Habsbur\xc5\xbeane, ki so se v Augsburgu skrivaj odgovorili o delitvi posesti Henrika Koro\xc5\xa1kega po njegovi smrti. V skladu z dogovorom je cesar Ludvik Bavarec leta 1335, po smrti Henrika Koro\xc5\xa1kega, dodelil v fevd Habsbur\xc5\xbeanom Koro\xc5\xa1ko, Kranjsko, Ju\xc5\xbeno Tirolsko in namestni\xc5\xa1tvo v \xc5\xa1kofijah Briksen in Trent; severno Tirolsko je pridr\xc5\xbeal zase. Luksembur\xc5\xbeani se s tem seveda niso strinjali in naslednje leto so z vojsko zasedli Zgornjo Avstrijo. Grozila je vojna, vendar sta se obe strani \xc5\xa1e isto leto spametovali. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki kralj se je odpovedal Koro\xc5\xa1ki in Kranjski, Ludvik Bavarec pa se je umaknil iz Tirolske._NEWLINE_Tirolska je bila potem ozemlje, za katerega so se pulili Luksembur\xc5\xbeani, Wittelsbachi in Habsbur\xc5\xbeani. Margarete niso mogli povsem ignorirati, ker je bilo na njeni strani tirolsko plemstvo. Margareta se je proti zunanjim silam borila, kakor je pa\xc4\x8d mogla . Navsezadnje pa je leta 1363, po smrti svojega drugega mo\xc5\xbea Ludvika Brandenbur\xc5\xa1kega in sina Majnharda III., Tirolsko prepustila sinu svojega bratranca Alberta II., avstrijskemu vojvodi Rudolfu IV. Wittelsbachi so tedaj zasedli Tirolsko in jo \xc5\xa1ele z mirom v Sch\xc3\xa4rdingu za veliko od\xc5\xa1kodnino predali Habsbur\xc5\xbeanom.\n_START_SECTION_\nAlbertinci (gori\xc5\xa1ka veja)\n_START_PARAGRAPH_\nOzemlja albertinske veje so bila dokaj razdrobljena ter gospodarsko in prometno manj zanimiva od majnhardinskih ter so nudila slab\xc5\xa1e pogoje za oblikovanje mo\xc4\x8dne vladavine. Poleg tega so Bene\xc4\x8dani, sosedi na jugu, vztrajno \xc5\xa1irili svojega ozemlja._NEWLINE_Albert I. (\xe2\x80\xa01304) si je sicer prizadeval pove\xc4\x8dati svoje ozemlje na ra\xc4\x8dun Oglejskih patriarhov, ko je leta 1272 \xc4\x8de\xc5\xa1ki princ Otokar P\xc5\x99emysl prodrl prav do Furlanije in postal glavni furlanski glavar. Albert I. je, tako kot njegov brat Majnhard II. Tirolski, v zadnjem spopadu z Otokarjem podprl kralja Rudolfa I. Habsbur\xc5\xa1kega. Kasneje je bil zaveznik oglejskega patriarha proti Bene\xc4\x8danom, ki so \xc5\xa1e za njegovega \xc5\xbeivljenja zasedli vsa mesta na zahodni istrski obali._NEWLINE_Albertov sin Henrik (\xe2\x80\xa01323)  je imel nekaj uspehov pri \xc5\xa1irjenju ozemlja v Furlanijo; zavzel je mesti \xc4\x8cedad in Trbi\xc5\xbe, potem pa je njegova zgodnja smrt izni\xc4\x8dila njegova prizadevanja. Regentstvo za njegovega mladoletnega sina je prevzel brat Albert (\xe2\x80\xa01325/27) in potem njegovi sinovi, ki so po smrti bratranca Ivana Henrika (\xe2\x80\xa01338) posest razdelili na gori\xc5\xa1ki in istrski del; odtlej sledimo o\xc5\xbeji gori\xc5\xa1ki in istrski podveji Gori\xc5\xa1kih grofov._NEWLINE_Na ozemlju o\xc5\xbeje gori\xc5\xa1ke podveje sta se dotlej \xc5\xbee izoblikovali dve samostojni strnjeni gospostvi: Grofija Gori\xc5\xa1ka na ozemlju Poso\xc4\x8dja, Vipavske doline in Krasa s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem v Gorici in Prednja grofija Gori\xc5\xa1ka na ozemljih zgornje Koro\xc5\xa1ke in Pustertala, s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem v Lienzu. Majnhard (\xe2\x80\xa01385) je na njih gospodaril v sporih s sosedi in neprestanih dolgovih. Svojo rezidenco je prenesel iz Gorice v grad Bruck v Lienzu. Ob izumrtju tirolskih sorodnikov, majnhardincev (1363), ni imel dovolj politi\xc4\x8dne in gospodarske mo\xc4\x8di, da bi lahko zahteval nasledstvo._NEWLINE_V istrski podveji je Albert (\xe2\x80\xa01374) gospodaril bolje. Uspelo mu je izoblikovati dve samostojni, strnjeni in od sosednjih ozemlje upravno lo\xc4\x8deni gospostvi: Pazinsko grofijo v osrednji Istri, ki je v Brse\xc4\x8du in Lovranu segala tudi do morja , in Grofijo v Marki in Metliki na Dolenjskem in v Beli krajini z glavarstvom v Metliki. Albert je bil poro\xc4\x8den s h\xc4\x8derko celjskega grofa Friderika I., Katarino. Ker nista imela otrok, je leta 1364 sklenil s habsbur\xc5\xa1kim vojvodo Rudolfom IV. pogodbo o dedovanju, po kateri so Habsbur\xc5\xbeani ob njegovi smrti podedovali vsa ozemlja istrske podveje._NEWLINE_Gori\xc5\xa1ka podveja pa se je nadaljevala \xc5\xa1e dve generaciji. Majnhardova vnuka Ivan (\xe2\x80\xa01462) in Lenart (\xe2\x80\xa01500) sta gospodarila skupaj. Leta 1456, po smrti celjskega grofa Ulrika II., sta zase zahtevala dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino celjskih grofov. Vendar zahteve proti cesarju Frideriku III. nista mogla uveljaviti. Po diktirani pogodbi, sklenjeni leta 1460 v Po\xc5\xbearnici (Pusarnitz pri Spittalu), sta se morala odpovedati, ne le svoji zahtevi, ampak tudi svojim ozemljem na Koro\xc5\xa1kem in v Pustertalu, vklju\xc4\x8dno z reziden\xc4\x8dnim gradom Bruck (Avstrijci so s tem dobili povezavo svojih posesti na Tirolskem in v Sprednji Avstriji z osrednjimi avstrijskimi ozemlji). Po Ivanovi smrti, ki je umrl brez otrok, je Lenart dobil ozemlja nazaj za \xc4\x8das svojega \xc5\xbeivljenja. Ker pa je bil tudi on brez nasledstva, je med zainteresiranimi Bene\xc4\x8dani in Habsbur\xc5\xbeani malo pred smrtjo za dedi\xc4\x8de izbral slednje. Maksimilijan I. Habsbur\xc5\xa1ki je takoj po Lenartovi smrti zasedel Gorico.'