b'\n_START_ARTICLE_\nArhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nArhitektura je znanstvena, tehni\xc4\x8dna in umetni\xc5\xa1ka disciplina, ki se posve\xc4\x8da ustvarjanju okolja, ki je primerno za \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko prebivanje in delovanje ter razmi\xc5\xa1ljanju o vpra\xc5\xa1anjih, ki so s tem povezana. V svoji teoriji in praksi je zmo\xc5\xbena povezati tri temeljna na\xc4\x8dela, ki jih je pred ve\xc4\x8d kot 2000 leti zapisal \xc5\xbee Vitruvij, na na\xc4\x8din, da lahko kot rezultat tega povezovanja nastane kakovostna prostorska re\xc5\xa1itev in kakovostno bivalno okolje. To so na\xc4\x8dela trdnosti, uporabnosti in lepote. Opredelimo jih lahko tudi kot nosilne elemente arhitekture. Vsi trije elementi so v arhitekturi med seboj nelo\xc4\x8dljivo povezani. Lepota oziroma estetski moment ni okrasni dodatek uporabnega in trdno zgrajenega objekta. Je tisti integralni del zahtev po trdnosti in uporabnosti, ki ju povezuje v nelo\xc4\x8dljivo stavbno in okoljsko enoto, ki jo lahko opredelimo kot kakovostno prostorsko re\xc5\xa1itev in kakovostno bivalno okolje. Tak\xc5\xa1na re\xc5\xa1itev oziroma okolje ima tudi izjemen kulturni pomen za dru\xc5\xbebo in dr\xc5\xbeavo.\n_START_SECTION_\nEtimologija\n_START_PARAGRAPH_\nBeseda arhitektura izvira iz besede arhitekt, oziroma iz latinske besede architectus, ki izhaja iz stare gr\xc5\xa1\xc4\x8dine, \xe1\xbc\x80\xcf\x81\xcf\x87\xce\xb9\xcf\x84\xce\xad\xce\xba\xcf\x84\xcf\x89\xce\xbd (arhitekton): \xe1\xbc\x80\xcf\x81\xcf\x87\xce\xb9- (\xc3\xa1rhi-) in \xcf\x84\xce\xad\xce\xba\xcf\x84\xcf\x89\xce\xbd (t\xc3\xa9kton). Prva izhaja iz glagola \xe1\xbc\x84\xcf\x81\xcf\x87\xce\xb5\xce\xb9\xce\xbd (\xc3\xa0rhein), ki pomeni \'biti prvi, biti na za\xc4\x8detku, voditi, za\xc4\x8deti\', druga pa \'tesar, mizar\' ali pa bolj generi\xc4\x8dno \'mojster, obrtnik, graditelj\'. Sestavljena beseda arhi-tekton torej pomeni \'prvi obrtnik\', \'glavni graditelj\'. _NEWLINE_Beseda \xcf\x84\xce\xad\xce\xba\xcf\x84\xcf\x89\xce\xbd izvira iz sanskrta, taksan, in se je prvotno nana\xc5\xa1ala na tesarstvo oziroma na uporabo sekire. V Iliadi (IL. 5.59) in v Odiseji (OD. 21.43) Homer \xc5\xa1e govori o tektonu kot tesarju, a kasneje se je pomen besede raz\xc5\xa1iril. Tekton ni pomenilo ve\xc4\x8d samo mizarja ali tesarja ampak bolj splo\xc5\xa1no, graditelja. V fragmentu \xc5\xa1t.111 pesnica Sapfo (630-590 pr. n. \xc5\xa1t.) uporablja besedo tekton na zanimiv na\xc4\x8din, in sicer tekton postane pesnik. Fragment spada pod skupino verzov z imenom Epitalamia, ki je ime za pesmi, ki so jih Grki peli na porokah. Tekton je del zbora, pesnik, \xcf\x80\xce\xbf\xce\xb9\xce\xb7\xcf\x84\xce\xae\xcf\x82 (poietes)._NEWLINE_Besedi poietes in poiesis sta kasneje dobili dva razli\xc4\x8dna pomena: na eni strani, s Platonom, je poiesis prehod med nebiti in biti in beseda je povezana z jezikom. Je, torej, dolo\xc4\x8dena oblika udejanjanja jezika. Z Aristotelom poiesis pomeni produkcija kot izdelava in zadeva torej tehni\xc4\x8dno podro\xc4\x8dje, je produkt, ki izhaja iz tehne-ja. Na ta dva pomena besede poiesis se navezuje tudi Kenneth Frampton ko pravi, da pri arhitekturi \xc2\xbbne govorimo o mehani\xc4\x8dnem razkrivanju konstrukcije, temve\xc4\x8d predvsem o potencialno poeti\xc4\x8dni manifestaciji strukture v izvornem gr\xc5\xa1kem smislu poiesis kot dejanja izdelovanja in razkrivanja\xc2\xab._NEWLINE_Sestavljeno besedo arhi-tekton oziroma arhitekt je prvi\xc4\x8d uporabljal Herodot v svojih Zgodbah (HDT. 3.60.4). Tu beseda arhitekt \xc5\xa1e ni povezana s stavbarstvom ampak prej z grajenjem. Blizu je dana\xc5\xa1njemu pomenu besede graditelj. Podobno interpretacijo besede uporablja tudi Vitruvij, ko pravi da je arhitektura dejavnost, ki je sestavljena iz graditeljskih izku\xc5\xa1enj, ki pa ji kot nujni sestavni del dodaja teoretske premisleke (nascitur ex fabrica et ratiocinatione, De Arch. I, 1, 1. Prevod F. Ko\xc5\xa1ir).\n_START_SECTION_\nNa\xc4\x8dela in zareze arhitekture\n_START_PARAGRAPH_\nArhitektura je ena tistih dejavnosti, za katere je zna\xc4\x8dilno, da si vedno znova sku\xc5\xa1a postaviti temeljna na\xc4\x8dela, ki naj bi jim sledila in jih teoretsko utemeljiti.  _NEWLINE_Morda najbolj slavna trojica temeljnih na\xc4\x8del je Vitruvijeva trojica trdnost, uporabnost in lepota (Firmitas, Utilitas, Venustas). Vitruvijev traktat se je skozi razli\xc4\x8dne prepise ohranjal in v \xc4\x8dasu renesanse dobil status kanoni\xc4\x8dnega besedila o arhitekturi. Z njim so se proslavila tudi tri temeljna na\xc4\x8dela in se ohranila vse do danes kot opora pri opredelitvi arhitekture. Za dana\xc5\xa1nje razmi\xc5\xa1ljanje o arhitekturi pa so pomembne tudi \xc5\xa1tevilne druge pojmovne opredelitve arhitekture in njenih temeljnih na\xc4\x8del, ki so nastajale skozi zgodovino. Med njimi izstopa delo Leona Battiste Albertija z naslovom O arhitekturi (De re aedificatoria, 1452), ki vzpostavlja kriti\xc4\x8dno stali\xc5\xa1\xc4\x8de do Vitruvija. Pomemben doprinos Albertija je v njegovi opredelitvi arhitekture kot odgovorne dejavnosti za \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo, ki deluje po na\xc4\x8delu harmonije (Concinnitas). Pomemben premik v arhitekturni misli se je zgodil z Vincenzom Scamozzijem, ki je arhitekturo opredelil kot najvi\xc5\xa1jo znanost, ki je vodena z razumom in ustvarja red vseh stvari v svetu. V \xc4\x8dasu manierizma in baroka se je arhitekturo razumelo in razlagalo kot eno od umetnosti. V \xc4\x8dasu razsvetljenstva se je arhitekturo prepoznalo kot instrument dru\xc5\xbebene spremembe. V Franciji je v tistem \xc4\x8dasu nastala vrsta utopi\xc4\x8dnih zamisli oblikovanja bolj\xc5\xa1e dru\xc5\xbebe s sredstvi arhitekture. Tu je treba omeniti delo Clauda-Nicolasa Ledouxja, ki je svojo vizijo reforme dru\xc5\xbebe z arhitekturo posebej prepri\xc4\x8dljivo razvil v projektu idealnega mesta [null Chaux]. Nem\xc5\xa1ka arhitekturna teorija 18. stoletja je v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de razumevanja vloge in naloge arhitekture postavila kriterij estetskega do\xc5\xbeivljanja, ki izhaja iz zna\xc4\x8daja stavbe. Pomemben premik se je zgodil z arhitekturno teorijo Carla Lodolija, ki je opozoril na klju\xc4\x8dni pomen zna\xc4\x8daja gradbenih materialov za arhitekturo in povezal estetska vpra\xc5\xa1anja z etiko, kar je povzeto v njegovem stali\xc5\xa1\xc4\x8du, da resnica arhitekture izhaja iz konstrukcijske logike. Eug\xc3\xa9ne Viollet-le-Duc je v 19. stoletju kot dobro arhitekturo opredelil tisto, ki je neposredni izraz dru\xc5\xbebe ter odra\xc5\xbea vrednote in na\xc4\x8dela sodobne civilizacije. Eno izmed temeljnih izhodi\xc5\xa1\xc4\x8d za moderne opredelitve arhitekture je pisanje Karla Friedricha Schinkla. Nanj je imela velik\xc2\xa0vpliv filozofija nem\xc5\xa1kega idealizma, predvsem Schopenhauerjevo razmi\xc5\xa1ljanje o arhitekturi. Z uveljavljanjem arhitekturne moderne, kar je bilo povezano tudi z industrijskim razvojem, se v ospredje postavlja na\xc4\x8delo\xc2\xa0\xc2\xbbforma sledi funkciji\xc2\xab. Za 20. stoletje so bila zna\xc4\x8dilna razli\xc4\x8dna arhitekturna gibanja (ekspresionizem, konstruktivizem, de stijl, futurizem, racionalizem, itd.) ki so razgla\xc5\xa1ala prekinitev s tradicijo in tako zarisujejo nova na\xc4\x8dela in pojmovne opredelitve arhitekture v obliki in na na\xc4\x8din manifestov.  Ena od sodobnih opredelitev arhitekture je, da je kreativna ali miselna praksa. Kot tak\xc5\xa1na ima heterotopi\xc4\x8dni status. _NEWLINE__NEWLINE_Heterotopija (starogr\xc5\xa1ko, hetero - druga\xc4\x8den, topos - kraj) je filozofski pojem, ki ga je v delu O drugih prostorih (1967) utemeljil francoski filozof\xc2\xa0Michel Foucault. Po Foucaultu pojem heterotopije ozna\xc4\x8duje fizi\xc4\x8dne prostore oz. polo\xc5\xbeaje, ki so v neskon\xc4\x8dni mno\xc5\xbeici mo\xc5\xbenih prostorov prepoznani in izpostavljeni kot tisti, ki imajo to nenavadno lastnost, da so v odnosu z vsemi drugimi polo\xc5\xbeaji, vendar na tak na\xc4\x8din, da suspendirajo, nevtralizirajo ali sprevra\xc4\x8dajo celoto odnosov, ki so prek njih na\xc4\x8drtovani, zrcaljeni ali reflektirani. Ti prostori so nekako v povezavi, pa vendar v protislovju z vsemi drugimi polo\xc5\xbeaji_NEWLINE_Pojem heterotopije, kot ga razvije Foucault, je neverjetno blizu pojmu arhitekture kot produkta kreativnega delovanja. Tako blizu, da bi dejansko lahko rekli, da arhitektura pravzaprav je heterotopija. Vsekakor pa lahko re\xc4\x8demo, da je o arhitekturi mogo\xc4\x8de podrobneje razmi\xc5\xa1ljati in jo definirati reflektivno, preko filozofskega koncepta heterotopije._NEWLINE_Arhitektura je generirana na osnovi neke ideje, ideja pa je nekaj, kar ni \xc5\xbee dano v svetu, je torej nekaj, kar je izven sveta in vendar v njem. V tem smislu bi lahko rekli, da ima utopi\xc4\x8dni zna\xc4\x8daj, v smislu a-topi\xc4\x8dnosti, nekega drugega kraja znotraj vseh danih krajev. ideja, ki definira arhitekturo, ni zasnovana na sprejemanju realnosti, temve\xc4\x8d realnost reinterpretira in jo novo definira na svoj lasten, inovativen na\xc4\x8din. Arhitektura posledi\xc4\x8dno, v kontrolirani, generi\xc4\x8dni prostorski mre\xc5\xbei dolo\xc4\x8dene dru\xc5\xbebe, ustvarja neke vrste\xc2\xa0\xc2\xbbmotnjo\xc2\xab. Je stvaritev kraja, ki je zunaj vseh krajev, a je lokalizabilen.\n_START_SECTION_\nArhitekturno projektiranje\n_START_PARAGRAPH_\nArhitekturno projektiranje je kompleksen proces snovanja in na\xc4\x8drtovanja arhitekturnega objekta, ki je lahko stavba, trg, most ali kak\xc5\xa1na druga grajena struktura. Proces projektiranja je praviloma timsko delo, ki ga vodi posamezni\xc2\xa0arhitekt ali skupina arhitektov, v sodelovanju s strokovnjaki drugih strok kot so in\xc5\xbeenirji gradbeni\xc5\xa1tva in strojnimi in\xc5\xbeenirji, ki pomagajo s svojimi znanji pri re\xc5\xa1evanju tehni\xc4\x8dnih in arhitekturnih problemov. Ker se praksa arhitekturnega projektiranja ukvarja z ustvarjanjem bivalnega okolja, pa ne sodeluje le s tehni\xc4\x8dnimi disciplinami ampak se opira tudi na dognanja dru\xc5\xbeboslovnih in humanisti\xc4\x8dnih ved, ki obravnavajo potrebe ljudi in dru\xc5\xbebe. _NEWLINE_Na proces arhitekturnega projektiranja vplivajo najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1i dejavniki in pogoji, od tehnologije gradnje, zahtev naro\xc4\x8dnikov in uporabnikov do veljavne zakonodaje. Vse te pogoje mora arhitekt upo\xc5\xa1tevati. Ker je arhitektura ustvarjalna praksa, pa proces projektiranja ne sledi neki vnaprej dolo\xc4\x8deni metodologiji.\xc2\xa0Obstajajo sicer nekatera pravila projektiranja, ne obstaja pa en sam pravilen pristop k projektiranju. Mnogi arhitekti trdijo da gre za razvijanje metode skozi sam proces projektiranja. _NEWLINE_Projektna naloga slu\xc5\xbei kot podlaga in izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de pri izdelovanju projektov. Na osnovi informacij projektne naloge arhitekt naprej raziskuje kontekst naloge, torej na skupek pogojev, ki jih je potrebno pri projektiranju upo\xc5\xa1tevati, \xc4\x8de \xc5\xbeelimo razviti kakovostno arhitekturno re\xc5\xa1itev. Naslednja faza projektiranja je analiza zbranih informacij. Pri tem arhitekt tudi \xc5\xbee opredeli osrednji arhitekturni problem, na katerega bo sku\xc5\xa1al s svojo re\xc5\xa1itvijo, kot je denimo stavba, odgovoriti. Pri analizi konteksta in iskanju re\xc5\xa1itve je pomemben pristop tako imenovano vizualno razmi\xc5\xa1ljanje, ki ga lahko opi\xc5\xa1emo kot re\xc5\xa1evanje odprtih vpra\xc5\xa1anj projekta skozi vizualizacijo analiti\xc4\x8dnih kot tudi sinteti\xc4\x8dnih korakov ali potez projektiranja. Projektant na ta na\xc4\x8din predstavi vpra\xc5\xa1anja in re\xc5\xa1itve posamezne naloge v obliki skic, risb (na papirju ali ra\xc4\x8dunalniku), kola\xc5\xbeev, arhitekturnih maket, ipd. Prehod od analize in oblikovanja vpra\xc5\xa1anj k oblikovanju odgovorov na zastavljena vpra\xc5\xa1anja se zgodi na na\xc4\x8din kreativne sinteze, za katero pa ne obstaja nobeno vnaprej dolo\xc4\x8deno pravilo._NEWLINE_V Sloveniji arhitekti projektanti najve\xc4\x8dkrat delujejo samostojno ali v obliki arhitekturnih birojev oziroma podjetij. Arhitekturno podjetje zaposluje strokovno in tehni\xc4\x8dno osebje. Organizacija birojev se razlikuje glede na \xc5\xa1tevilo zaposlenih in obseg dela. Vertikalna organizacija z jasno izra\xc5\xbeeno hierarhijo zaposlenih je obi\xc4\x8dajna pri velikih birojih z velikim \xc5\xa1tevilom zaposlenih. Horizontalna organizacija je pogosta pri manj\xc5\xa1ih birojih in je v \xc5\xa1tevilnih ozirih primernej\xc5\xa1a za delo, saj so zaposleni vklju\xc4\x8deni v vse faze projektiranja kar lahko prispeva k ve\xc4\x8dji kakovosti izdelanih projektov. V zadnjem \xc4\x8dasu pa se pojavlja tudi organizacija dela na na\xc4\x8din  alternativnih praks.\xc2\xa0Gre za prakse, kjer se skupine arhitektov samoorganizirajo in delujejo na lokalni ravni, se neposredno ukvarjajo z lokalnimi problemi v lokalni situaciji, najve\xc4\x8dkrat na na\xc4\x8din participacije z namenom \xc4\x8dim bolj u\xc4\x8dinkovito izbolj\xc5\xa1ati \xc5\xbeivljenjske in socialne pogoje lokalnega prebivalstva. Alternativne prakse v zadnjih letih dobivajo ve\xc4\x8dji pomen in se razvijajo v razli\xc4\x8dnih novih razse\xc5\xbenostih. Skozi primere takih praks imamo prilo\xc5\xbenost razumeti arhitekturo izven ustaljenih okvirjev in kot prakso, katere sestavni del predstavljajo bivanjsko-dru\xc5\xbebeno-umetnostna vpra\xc5\xa1anja.\n_START_SECTION_\nArhitekturna teorija\n_START_PARAGRAPH_\nPomen arhitekturne teorije in njenega odnosa do prakse projektiranja se je skozi zgodovino spreminjal. Pri opredelitvi pojma arhitekturne teorije si lahko pomagamo z etimologijo besede teorija: beseda teorija izvira iz latinske besede theoria, ki izvira iz gr\xc5\xa1ke besede theoros (\xce\xb8\xce\xb5\xcf\x89\xcf\x81\xcf\x8c\xcf\x82) - opazovalec; osnova besedi theoros je beseda theasthai (\xce\xb8\xce\xb5\xce\xb1\xcf\x83\xce\xb8\xce\xb1\xce\xb9) - pogled na, premi\xc5\xa1ljevati, preudarjati, kontemplirati._NEWLINE_Uhojeno razumevanje odnosa med teorijo in prakso je, da je na eni strani teorija kot sistem abstraktnih teoreti\xc4\x8dnih na\xc4\x8del, na drugi strani pa je praksa kot uresni\xc4\x8devanje teh na\xc4\x8del. To razumevanje se je v arhitekturi uveljavilo v sedemnajstem stoletju. Teorijo se je za\xc4\x8delo razlagati kot\xc2\xa0"tisto podro\xc4\x8dje umetnosti ali tehni\xc4\x8dno disciplino, ki obstaja v obliki vednosti, skupka na\xc4\x8del ali metod, in se razlikuje od arhitekturne prakse". Danes se uveljavlja razumevanje, da je arhitekturna teorija sestavni del same prakse arhitekture.\xc2\xa0Ena od opornih to\xc4\x8dk tega razumevanja je delo Michela Foucaulta, v skladu s katerim teorija ne slu\xc5\xbei aplikaciji v praksi, ampak je praksa. Sodobna arhitekturna teorija se v svojih razvijanjih opira na (sodobno) filozofijo. Pri tem pogosto povzema miselne sisteme izbranih filozofskih disciplin ter jih prevaja v sebi lasten jezik. Fredric Jameson to imenuje transkodiranje, kar lahko na kratko opi\xc5\xa1emo kot izumljanje nove skupine izrazov (novega jezika), ki nam omogo\xc4\x8da, da pove\xc5\xbeemo dve med seboj razli\xc4\x8dni stvari ali dve razli\xc4\x8dni ravni strukturne resni\xc4\x8dnosti \xe2\x80\x93 kot sta filozofija in arhitektura \xe2\x80\x93\xc2\xa0 na na\xc4\x8din, ki omogo\xc4\x8da, da izra\xc5\xbeata in razlagata ena drugo. Sodobno teorijo arhitekture opredeli Michael Hays kot prakso posredovanja (mediacije), ki je v svoji naj\xc5\xa1ir\xc5\xa1i obliki ustvarjanje odnosov med formalnimi analizami arhitekturnega dela in njegove socialne podlage ali konteksta; na na\xc4\x8din, ki poka\xc5\xbee, da ima arhitekturno delo avtonomno mo\xc4\x8d, s katero zanika, spreminja, ustvarja, nadome\xc5\xa1\xc4\x8da ali poustvarja ta kontekst.\n_START_SECTION_\nArhitekturni kontekst\n_START_PARAGRAPH_\nlat. contextus: zdru\xc5\xbeen, spojen skupaj, strukturiran; contextere: stkati, splesti, zdru\xc5\xbeiti._NEWLINE_V arhitekturnem besednjaku se je beseda kontekst uveljavila v sredini \xc5\xa1estdesetih let 20. stoletja, so\xc4\x8dasno s pri\xc4\x8detkom polemi\xc4\x8dne debate v stroki, ki je kriti\xc4\x8dno obravnavala modernizem. Gre za enega temeljnih pojmov arhitekturne teorije in prakse in nadome\xc5\xa1\xc4\x8da nekatere prej uporabljane termine, na primer okolje, okolica, ozadje, ..._NEWLINE_Temeljna ugotovitev, nujna za razumevanje in na\xc4\x8drtovanje arhitekture in obstoje\xc4\x8da tudi v ostalih umetni\xc5\xa1kih panogah je, da arhitekturno delo vedno nastaja znotraj konkretnega okolja oz. konteksta. Opredelimo ga lahko kot kompleksen sestav razli\xc4\x8dnih prostorsko-\xc4\x8dasovnih, socialno-ekonomskih dejavnikov in drugih vplivov. Konkretneje, le-ti rangirajo od dru\xc5\xbebenega, politi\xc4\x8dnega, kulturnega, zgodovinskega, ekonomskega ozadja, v katerem je neko delo realizirano, kot tudi do bolj eksplicitnih elementov okolja: klima, topografija, stavbno tkivo, osi prostora, ... Kljub ob\xc4\x8dasnim tendencam v stroki, da bi kontekst na razli\xc4\x8dne na\xc4\x8dine delili (denimo na fizi\xc4\x8dni kontekst in dru\xc5\xbebeni kontekst), gre za vseobse\xc5\xbeno situacijo, ki obsega vse plasti trenutne resni\xc4\x8dnosti. Pri tem je nujno zavedanje, da je lokalni kontekst vedno le fragment globalnega in sam zase ne obstaja: konteksti so detajli globalnega konteksta, razumljivi so samo z ozirom na to._NEWLINE_Vsako arhitekturno delo je torej nelo\xc4\x8dljivo povezano s prostorom in \xc4\x8dasom, v katerih nastaja, kontekst pa je skupek pogojev, ki vplivajo na proces projektiranja arhitekture. Razumevanje le-teh je za na\xc4\x8drtovanje arhitekture bistveno, kar je mo\xc4\x8d dose\xc4\x8di s poglobljeno analizo lokalnega in globalnega konteksta. Prav zaradi tega medsebojnega odnosa so za snovanje arhitekture nujno potrebne predhodne analize dolo\xc4\x8denega sistema v dolo\xc4\x8denem stanju. Preden v prostor posegamo, moramo razbrati, kaj je tam \xc5\xbee prisotno, kaj tam \xc5\xbee obstaja, da lahko v njem razvijemo arhitekturno re\xc5\xa1itev. Kontekst je najpomembnej\xc5\xa1i izhodi\xc5\xa1\xc4\x8dni material za koncept arhitekturnega dela: na podlagi konteksta arhitekt razvije arhitekturni koncept ali idejo._NEWLINE_Kontekst torej nujno vpliva na arhitekturno delo, velja pa tudi obratno, arhitektura vpliva na kontekst, ga dopolnjuje in spreminja. Ker sta tako arhitektura in prostor, v katerem se ta pojavi, nelo\xc4\x8dljiva in klju\xc4\x8dno povezana, je tako arhitektura ne samo znanje razbiranja konteksta ampak tudi njegova fizi\xc4\x8dna transformacija. Vsaka arhitekturna re\xc5\xa1itev je tako specifi\xc4\x8dna za dolo\xc4\x8den prostor in posledi\xc4\x8dno neponovljiva kjerkoli drugje. Naloga arhitekture je kontekst poskusiti kriti\xc4\x8dno razumeti in nanj odgovoriti, vanj pose\xc4\x8di. Redefinicija konteksta s strani arhitekture je najbolje vidna na fizi\xc4\x8dni ravni, kot poseg v urbano, kulturno ali naravno krajino, vendar arhitektura lahko spreminja tudi socialno-ekonomski kontekst, kot je bilo denimo o\xc4\x8ditno v primeru Guggenheimovega muzeja v \xc5\xa1panskem Bilbau._NEWLINE_V za\xc4\x8detku osemdesetih let prej\xc5\xa1njega stoletja se je za\xc4\x8del pojavljati kriti\xc4\x8dni regionalizem. Prva sta takrat izraz opredelila Alexander Tzonis in Liane Lefaivre in le malo za njima je o njem za\xc4\x8del pisati Kenneth Frampton. Arhitektura kriti\xc4\x8dnega regionalizma v svoji zasnovi upo\xc5\xa1teva lokalne, naravne, kulturne in zgodovinske aspekte in jih jemlje kot klju\xc4\x8dna izhodi\xc5\xa1\xc4\x8da za zasnovo.\n_START_SECTION_\nArhitekturni koncept\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz koncept se v arhitekturnem projektiranju, teoriji in zgodovini uporablja kot ime za osnovni zaris neke arhitekturne re\xc5\xa1itve, kot je stavba, ki je lastna zgolj tej re\xc5\xa1itvi in jo tako lo\xc4\x8di od vseh drugih, jo dela neponovljivo. Arhitekturni koncept je vedno odgovor na prostorska in \xc4\x8dasovna dolo\xc4\x8dila, ki so specifi\xc4\x8dna za vsak posami\xc4\x8dni projekt ali nalogo. V procesu arhitekturnega snovanja je koncept dostikrat interpretacija posameznega ali kombinacije ve\xc4\x8d dejavnikov kot so pot skozi stavbo, raba materiala, svetlobe, pogleda, volumnov ipd._NEWLINE_Arhitekturni teoretik Sanford Kwinter v svojem besedilu Concepts: The architecture of hope opredeli arhitekturni koncept kot sistem idej, na podlagi katerih je oblikovan posamezni grajeni prostor in zaradi katerega je ta prostor hkrati lo\xc4\x8den od ostalega prostora sveta in ume\xc5\xa1\xc4\x8den v svet. Koncept je tisto, zaradi \xc4\x8desar se ob sre\xc4\x8danju uporabnika arhitekture s stavbo, ki je arhitektura, lahko zgodi transformacija tako enega kot drugega. Kwinter arhitekturne koncepte zaradi njihove potencialne transformativne zmo\xc5\xbenosti imenuje arhitektura upanja.\n_START_SECTION_\nArhitekturni program\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz program se v arhitekturnem \xc5\xbeargonu nana\xc5\xa1a na predvideno namensko rabo prostora (npr. stanovanjski, pisarni\xc5\xa1ki, hibridni program). Dolo\xc4\x8den program obi\xc4\x8dajno bolj ali manj strogo opredeljuje nekatere pogoje, ki naj jim na\xc4\x8drtovani prostor zadosti, da bi se v njem predvidene dejavnosti lahko optimalno izvajale. Ti dejavniki so poleg nespremenljivih kriterijev dostopnosti, vezanosti na \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko merilo in elementov bivanjskega ugodja vezani tudi na vsakokratni \xc4\x8das in dru\xc5\xbebo. Uporabniki do dolo\xc4\x8dene mere pri\xc4\x8dakujemo, v kak\xc5\xa1nem prostoru se odvija dolo\xc4\x8den program, odmiki od tak\xc5\xa1nega ustaljenega reda pa lahko privedejo do zmede ter neugodja. Arhitekt ima tako mo\xc5\xbenost, da s snovanjem prostora opredeli svoje stali\xc5\xa1\xc4\x8de do dejavnosti, ki so zajete v programu: lahko jih spodbuja, zgolj omogo\xc4\x8da ali prevpra\xc5\xa1uje.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nParticipacija\n_START_PARAGRAPH_\nPojem participacije v okviru arhitekturne stroke pomeni vklju\xc4\x8devanje in sodelovanje ob\xc4\x8de dru\xc5\xbebe v procesih prostorskega na\xc4\x8drtovanja. Njen cilj in hkrati operativno orodje je vzpostavitev komunikacije med arhitekturno stroko, politiko in javnostjo._NEWLINE_Potreba po vklju\xc4\x8devanju javnosti v na\xc4\x8drtovalske procese se je postavila v ospredje v 1950-ih in 1960-ih letih prej\xc5\xa1njega stoletja kot odgovor na krizo poznega modernizma. Ta je bila odraz tendence v arhitekturi, da se v imenu tehnolo\xc5\xa1kega napredka in hitrega dru\xc5\xbebenega razvoja postavi potrebe \xc4\x8dloveka na drugo mesto, da se ga obravnava kot stroj, se ga objektivira._NEWLINE_Prostorsko na\xc4\x8drtovanje sledi \xc5\xbeeljam in potrebam tistih, na katere prostorski posegi posredno in/ali neposredno vplivajo. Vklju\xc4\x8devanje uporabnikov v proces na\xc4\x8drtovanja in upo\xc5\xa1tevanje njihovih predlogov ima razli\xc4\x8dne pozitivne u\xc4\x8dinke kot je zavedanje In spo\xc5\xa1tovanje kulturnih vrednot kot tudi zadovoljevanje posameznikovih potreb po samoizra\xc5\xbeanju._NEWLINE_Govorimo lahko o dveh kategorijah participacije javnosti: o formalnih in o neformalnih oblikah. Pri formalnih gre predvsem za tiste oblike participacije, ki so ve\xc4\x8dinoma zakonodajno opredeljene kot obvezujo\xc4\x8de ali priporo\xc4\x8dene. Pri neformalnih oblikah pa se ve\xc4\x8dkrat sre\xc4\x8dujemo s fleksibilnimi in inovativnimi na\xc4\x8dini participacije. Gre za specifi\xc4\x8dne oblike programov, ki se razlikujejo od primera do primera (shodi, protesti, okrogle mize...) Neformalne in formalne oblike sodelovanja se lahko med seboj dopolnjujejo in so v medsebojni povezavi u\xc4\x8dinkovito sredstvo za dolgoro\xc4\x8dno re\xc5\xa1evanje prostorskih vpra\xc5\xa1anj._NEWLINE_Za participatorno na\xc4\x8drtovanje v arhitekturi je klju\xc4\x8dno vklju\xc4\x8devanje uporabnikov od za\xc4\x8detka do konca procesa (od projektiranja do izvedbe), pri \xc4\x8demer je bistven prehod iz enosmernega procesa v kontinuiran dialog, ki se nadaljuje tudi po sami izgradnji objekta (transformacije, adaptacije). Poleg dobre komunikacije je za uspe\xc5\xa1nost sodelovanja nujno tudi to, da se odvija v realnem \xc4\x8dasu. To pomeni, da se v vmesnem \xc4\x8dasu (med projektiranjem in izgradnjo) ne spreminja zakonodaje oz. projekt ne zastari.\n_START_SECTION_\nMaterial in konstrukcija\n_START_PARAGRAPH_\nOsnovna na\xc4\x8dina gradnje sta masivna in skeletna gradnja. Razvila sta se v pradavnini, poleg \xc4\x8distih oblik pa najdemo pogosto pri enem samem arhitekturnem objektu tudi povezovanje obeh. Kot poseben na\xc4\x8din gradnje, ki se je razvil v zadnjih desetletjih in ga je omogo\xc4\x8dila sodobna tehnologija, omenimo \xc5\xa1e sestavljalni na\xc4\x8din. Pri masivni gradnji gre za zidavo s \xc4\x8dvrstimi, pove\xc4\x8dini malo raz\xc4\x8dlenjenimi arhitekturnimi elementi in zid, ki zamejuje prostor, je hkrati tudi nosilna struktura. Odprtin je malo, videti so, kot bi bile izrezane iz zidu, stavbe so pogosto videti trdnjavsko zaprte; iz zunanje podobe ne izvemo ni\xc4\x8desar o volumnu in obliki notranjega prostora. Pri skeletni gradnji je dose\xc5\xbeena trdnost strukture z uravnote\xc5\xbeenjem vertikalnih in horizontalnih prvin (npr. kozolec), ki prevzamejo obremenitev in so konstruktivni elementi. Notranji prostor je lahko svobodno oblikovan (predelne stene ne prevzamejo obremenitev) in tudi zunanje stene so lahko iz materialov, ki nimajo nosilne vloge (stekla, aluminija ipd.)._NEWLINE_Razvoj gradbenih materialov in spremembe v arhitekturi so v veliki meri povezane. Novi materiali arhitekturi odpirajo nove mo\xc5\xbenosti in arhitektura v svojem iskanju novih oblik odkriva nove mo\xc5\xbenosti uporabe materialov. Materiali torej vplivajo na arhitekturo, dobra arhitektura pa lahko materialom nadene dodatno vrednost, jih oplemeniti. To se zgodi preko konstruiranja, sestavljanja, zlaganja skupaj. \xc4\x8ce je to konstruiranje uspe\xc5\xa1no, potem dobimo arhitekturo. To lahko ponazorimo s primerom opeke. Ena sama opeka je zgolj material. Ko pa opeke premi\xc5\xa1ljeno zlo\xc5\xbeimo skupaj, skozi ritmi\xc4\x8dno ponavljanje istega elementa v izbranem zaporedju, pa iz gradbenega materiala nastane arhitektura._NEWLINE_Novi materiali omogo\xc4\x8dajo razvoj novih tipov konstrukcij, kar pa je velikokrat pomenilo tudi novo poglavje v arhitekturni zgodovini.\n_START_SECTION_\nNevroznanost v arhitekturi\n_START_PARAGRAPH_\nNevroznanost se ukvarja z znanstvenim raziskovanjem \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema. Nevroznanost v arhitekturi se ukvarja s preu\xc4\x8devanjem vpliva grajenega in bivalnega okolja na \xc4\x8dloveka ter njegovih nevrofiziolo\xc5\xa1kih reakcij na okolje. Za nevroznanost v arhitekturi so zanimive tudi raziskave kreativnih procesov v mo\xc5\xbeganih, saj je arhitektura kreativna praksa, njeno konstruiranje pa kreativni proces. _NEWLINE_Izsledke raziskav nevroznanosti lahko uporabimo pri snovanju stavb in drugih grajenih struktur, da bi oblikovali primernej\xc5\xa1e okolje za bivanje in delo. Primer tak\xc5\xa1nih raziskav so preu\xc4\x8devanje vpliva dnevne svetlobe na u\xc4\x8denje in \xc5\xa1tudij; okolja na produktivnost; razporeditve predmetov in zasnove prostorov na zdravljenje ipd._NEWLINE_Nastavki za to, kar kasneje prou\xc4\x8duje nevroznanost, se na podro\xc4\x8dju bivalnega prostora in arhitekture pojavljajo \xc5\xbee v filozofiji 19. stoletja, posebej v teorijah estetike, ter nadalje v razli\xc4\x8dnih dru\xc5\xbeboslovnih in vedenjskih \xc5\xa1tudijah. Znanstveni dokazi za potrditev teorij, ki so se razvijale v prej\xc5\xa1njih stoletjih, se razvijajo \xc5\xa1ele zadnje \xc4\x8detrt stoletje.\n_START_SECTION_\nDigitalna tehnologija v projektiranju\n_START_PARAGRAPH_\nDana\xc5\xa1nje projektiranje se v veliki meri odvija digitalno, s pomo\xc4\x8djo ra\xc4\x8dunalni\xc5\xa1kih programov. \xc5\xa0e vedno so najpogosteje uporabljani CAD programi (Computer Aided Design), vedno bolj pa v ospredje prihaja projektiranje s pomo\xc4\x8djo BIM orodij (Building Information Model). Sodobna digitalna tehnologija v projektiranju odpira razli\xc4\x8dne nove mo\xc5\xbenosti, kot so aktivno na\xc4\x8drtovanje s simulacijami naravnega in grajenega okolja ter uporabnikov v njem s pomo\xc4\x8djo matemati\xc4\x8dnih modelov in pa laserske in zvo\xc4\x8dne na\xc4\x8dine merjenja prostora ter orodja za prikazovanje virtualne in obogatene resni\xc4\x8dnosti.'