b"\n_START_ARTICLE_\nAgresivnost\n_START_SECTION_\nAgresivnost in kriminalnost\n_START_PARAGRAPH_\nEkstremna oblika agresivnega vedenja je umor, vendar gre tudi pri tovrstnem dejanju za razli\xc4\x8dne oblike. Impulzivni umor izhaja namre\xc4\x8d predvsem iz situacije, v kateri je s strani morilca prisotna ekstremna jeza, ki je odgovor na dolo\xc4\x8deno provokacijo ali celo gro\xc5\xbenjo. Druga vrsta umora pa je naklepni oz. premi\xc5\xa1ljeni umor, ki je manj \xc4\x8dustveno intenziven in bolj instrumentalne narave, kar pomeni, da je narejen z nekim namenom oz. se morilcu zdi uporaben (Stanford, Houston, Villemarette-Pittman in Greve, 2003; v: Zuckerman, 2005). Predvsem impulzivna oblika agresivnosti ima ve\xc4\x8d biolo\xc5\xa1kih osnov oz. predispozicij kot premi\xc5\xa1ljena oblika agresivnosti.\n_START_SECTION_\nAgresivnost in droge\n_START_PARAGRAPH_\nOpiati in alkohol imajo velik u\xc4\x8dinek na agresivno vedenje. Ote\xc5\xbeujejo namre\xc4\x8d inhibicijo agresivnega vedenja, kar pomeni, da pod vplivom drog osebe z nasilnimi predispozicijami te\xc5\xbeje nadzorujejo svoje vedenje. Tvegano je tudi prenehanje dolgoro\xc4\x8dne uporabe drog, saj je eden izmed stranskih u\xc4\x8dinkov abstinence tudi pove\xc4\x8dana razdra\xc5\xbeljivost. Tako zaradi drog lahko postanejo agresivne tudi osebe, ki sicer nimajo predispozicij za tovrstno vedenje. Posebej nevarni so npr. kokain in amfetamini, ki povzro\xc4\x8dajo paranoidno psihozo, ki vodi do raznih halucinacij ter iluzij, ki vklju\xc4\x8dujejo nasilje ter posledi\xc4\x8dno tudi vodijo do nasilnega oz. agresivnega vedenja. Biolo\xc5\xa1ka razlaga tovrstnega pojava se nana\xc5\xa1a na to, da omamljenost s kokainom in amfetamini deluje na delovanje in nivo kateholaminov v mo\xc5\xbeganih, ki imajo vpliv na pojav agresivnega vedenja. Antisocialno in nasilno vedenje sta posledica jemanja drog, vendar predvsem v primerih, ko ima posameznik tudi predispozicijo za tovrstna vedenja. Lahko pa imajo droge tudi vpliv na spremembo osebnosti, \xc4\x8demur pravijo ''Jekyll in Hyde'' efekt. Do tega pride zaradi tega, ker vplivajo na spremembo praga agresivnega vedenja.\n_START_SECTION_\nBiometri\xc4\x8dne \xc5\xa1tudije\n_START_PARAGRAPH_\nRazli\xc4\x8dne \xc5\xa1tudije so pokazale razli\xc4\x8dne variante dedljivosti agresivnosti. Vzroki za razli\xc4\x8dne rezultate so predvsem neaditivna genetska varianca, starostne spremembe v razmerju med genetskimi in okoljskimi faktorji, spolne razlike, pomanjkljivosti merjenj in razlika v na\xc4\x8dinih izra\xc5\xbeanja agresivnosti. \xc4\x8ce gre pri agresivnosti za neaditivno genetsko varianco, to pomeni, da \xc5\xa1tudije dvoj\xc4\x8dkov precenjujejo, medtem ko dru\xc5\xbeinske \xc5\xa1tudije podcenjujejo faktor dedljivosti (h) (Zuckerman, 2005). Prav tako je znano, da je faktor dedljivosti vi\xc5\xa1ji za starej\xc5\xa1e dvoj\xc4\x8dke, medtem ko je dele\xc5\xbe deljenega okolja ve\xc4\x8dji pri mlaj\xc5\xa1ih dvoj\xc4\x8dkih (Miles in Carey, 1997; v: Zuckerman, 2005). Miles in Carey (1997; v: Zuckerman, 2005) sta izvedla meta-analizo 24ih \xc5\xa1tudij, kjer se je celotni u\xc4\x8dinek dedljivosti povzpel tudi do 50% variance agresivnosti._NEWLINE_Posvojitvena \xc5\xa1tudija, v kateri so bili intervjuvani star\xc5\xa1i posvojencev, je pokazala u\xc4\x8dinek interakcije dedljivosti in sovra\xc5\xbenega dru\xc5\xbeinskega okolja posvojitvenih dru\xc5\xbein, hkrati pa sta bila pomembna tudi u\xc4\x8dinka obeh faktorjev posebej (Cadoret, Yates, Troughton, Woodworth in Stewart, 1995; v: Zuckerman, 2005). Genetski faktor je pri tem predstavljal biolo\xc5\xa1ki star\xc5\xa1 z antisocialno osebnostjo, sovra\xc5\xbeno dru\xc5\xbeinsko okolje pa so predstavljali zloraba drog, dru\xc5\xbeinski nemiri (lo\xc4\x8ditev, lo\xc4\x8devanje) in psihiatri\xc4\x8dne te\xc5\xbeave v posvojitveni dru\xc5\xbeini. Oba faktorja sta tako v interakciji imela vpliv na otrokovo in mladostnikovo agresivnost. Zaklju\xc4\x8dili so, da se otroci z genetsko predispozicijo bolj verjetno odzovejo na sovra\xc5\xbeno okolje z agresivnostjo (Zuckerman, 2005).\n_START_SECTION_\nMolekularna genetika\n_START_PARAGRAPH_\nVedenja, ki se ka\xc5\xbeejo kot impulzivnost, iskanje ob\xc4\x8dutkov in antisocialna vedenja, so pogosto povezana predvsem z razmerjem med MAO-A in MAO\xe2\x80\x93B (mono-amino oksidaze) geni. Prispevek tovrstnih genov so ugotovili z raziskavami na mi\xc5\xa1ih, kjer so jim oba gena izlo\xc4\x8dili oz. onemogo\xc4\x8dili njihovo delovanje. Onemogo\xc4\x8deno delovanje MAO-A gena je povzro\xc4\x8dilo pove\xc4\x8dano agresivnost, medtem ko onemogo\xc4\x8deno delovanje MAO-B gena ni imelo tega u\xc4\x8dinka (Shih in Chen, 1999; v: Zuckerman, 2005). Razlog temu je predvsem ta, da izlo\xc4\x8den MAO-A povzro\xc4\x8di pove\xc4\x8dan nivo serotonina in norepinefrina v malih mo\xc5\xbeganih, frontalnem korteksu in hipokampusu. Mi\xc5\xa1 se je tako v kletki agresivno odzivala na drugo mi\xc5\xa1 brez dodatne provokacije (Zuckerman, 2005). Pomanjkanje MAO-A in -B gena pa povzro\xc4\x8di pove\xc4\x8dano odzivnost na stres. Pomembna je tudi interakcija med ravnanjem z osebo v otro\xc5\xa1tvu in polimorfizmi MAO-A gena. Izkazalo se je namre\xc4\x8d, da maltretiranje v otro\xc5\xa1tvu in aleli, ki aktivirajo manj MAO-A, predstavljajo ve\xc4\x8djo verjetnost agresivnega vedenja in nasilja (Zuckerman, 2005). Poleg serotonina sta pomembna nevrotransmiterja tudi norepinefrin in dopamin, ki prav tako vplivata na agresivno vedenje. Tukaj igra pomembno vlogo katehol-o-metiltransferaza (COMT), ki je vklju\xc4\x8dena v inaktivacijo prej omenjenih kateholaminovih nevrotransmiterjev. Oblika alela, ki je povezana z nizko aktivnostjo COMT-a, je bila najpogostej\xc5\xa1a pri nasilnih poskusih samomora. Nizka aktivnost COMT-a pove\xc4\x8da agresivno vedenje in dopaminergi\xc4\x8dno aktivnost v prefrontalnem predelu mo\xc5\xbeganov, kar vodi do izra\xc5\xbeanja jeze in nasilnega vedenja (Zuckerman, 2005). Dednost sama namre\xc4\x8d pa vendar ne more igrati vodilne vloge pri izra\xc5\xbeenosti poteze agresivnosti zato, ker obstajajo mehanizmi, ki omogo\xc4\x8dajo inhibicijo tovrstnega vedenja, kot je npr. razvoj frontalnega re\xc5\xbenja. So pa ti mehanizmi lahko tudi kulturno pogojeni, kot npr. pravila, ideologije, predvidene oblike vedenja, ki so nam posredovane v vsakodnevnem \xc5\xbeivljenju (Diaz, 2010).\n_START_SECTION_\nAvtonomno vzburjenje\n_START_PARAGRAPH_\nSr\xc4\x8dni utrip v \xc5\xa1tudijah predstavlja soodnosni faktor antisocialnega vedenja na vzorcu otrok in mladostnikov (Raine, 2002; v: Zuckerman, 2005). Ni\xc5\xbeji sr\xc4\x8dni utrip v stanju mirovanja triletnika je npr. napovedal agresivno vedenje pri starosti 11 let (Raine, Venables in Mednick, 1997; v: Zuckerman, 2005). Izkazalo se je namre\xc4\x8d, da je kar 65,5% agresivnih otrok imelo nizek sr\xc4\x8dni utrip pri treh letih. Pomembni prediktorji agresivnega vedenja so tudi fizi\xc4\x8dni razvoj, motori\xc4\x8dna aktivnost, temperament, dru\xc5\xbeinski nesporazumi._NEWLINE_Razloga za povezavo med agresivnostjo in sr\xc4\x8dnim utripom naj bi po Raine-u idr. (1997; v: Zuckerman, 2005) bila dva. Avtonomno predvzburjenje je povezano z neustra\xc5\xa1nostjo in pomanjkanjem strahu v dolo\xc4\x8denih situacijah, kar naredi antisocialno vedenje bolj verjetno, saj ravno strah pred o\xc5\xa1kodavanjem inhibira agresivno vedenje. Mo\xc5\xbeen razlog pa je lahko tudi ta, da je agresivno vedenje lahko oblika stimulacije ali iskanja ob\xc4\x8dutij, kot odgovor na ni\xc5\xbeje vzburjenje, ki je povezano z dolgo\xc4\x8dasjem. Poseben fenomen, ki ga je v tem kontekstu ravno tako dobro omeniti, so psihopati. Razdelimo jih lahko na tiste, ki so pri svojih dejanjih uspe\xc5\xa1ni in jih nikoli ali redkokdaj ulovijo in kaznujejo ter na tiste, ki so pri svojih dejanjih neuspe\xc5\xa1ni in se vedno znova in znova znajdejo za zapahi. V \xc5\xa1tudiji so ugotovili, da je razlika med tema dvema skupinama predvsem ta, da je ni\xc5\xbeja vzburjenost pogostej\xc5\xa1a pri neuspe\xc5\xa1nih, kar vodi do bolj impulzivnih osebnostnih potez, ki se izra\xc5\xbeajo v nepremi\xc5\xa1ljenih dejanjih. Hkrati pa je razlog za to, da se vedno znova znajdejo v zaporih, tudi ta, da so predvsem neob\xc4\x8dutljivi za kaznovanje in tako le-to nanje nima pravega u\xc4\x8dinka (Ishikawa, Raine, Lencz, Bihrle in Lacasse, 2001; v: Zuckerman, 2005).\n_START_SECTION_\nKortikalno in subkortikalno vzburjenje\n_START_PARAGRAPH_\nMo\xc5\xbegansko delovanje so merili (z EEG) pri nasilnih zlo\xc4\x8dincih. Izkazalo se je, da gre pri pribli\xc5\xbeno 43% zelo nasilnih posameznikih za abnormalno delovanje mo\xc5\xbeganov, kar pomeni, da je njihovo mo\xc5\xbegansko valovanje druga\xc4\x8dno od normativne populacije (Volavka, 1995; v: Zuckerman, 2005). Nato so abnormalnosti locirali in izkazalo se je, da se jih najve\xc4\x8d pojavlja v temporalnem predelu mo\xc5\xbeganov. Tudi epilepsija temporalnega predela je omogo\xc4\x8dila ve\xc4\x8dje razumevanje povezave z agresivnostjo. Pri tovrstni epilepsiji prihaja namre\xc4\x8d do avtomatskega nasilnega vedenja. Pri tem gre za okvarjeno delovanje tako temporalnega re\xc5\xbenja kot amigdale, ki je sicer povezana s \xc4\x8dustvi jeze in strahu. Amigdala je v soodvisnem odnosu s frontalnim re\xc5\xbenjem, kar pomeni, da ko en del deluje, je delovanje drugega dela v pojemanju. Frontalni re\xc5\xbeenj tako ustvarja mirno in spokojno vedenje, kadar je v prevladi (Diaz, 2010). Temu se pridru\xc5\xbeuje \xc5\xa1e ugotovitev, ki so jo pridobili s PET \xc5\xa1tudijo, ki je odkrila, da gre pri impulzivno-agresivnem vedenju za pomanjkljiv metabolizem v prefrontalnem korteksu, zlasti v orbitalnem predelu (New, Novotny, Buchsbaum in Siever, 1998; v: Zuckerman, 2005). Morilci imajo npr. nizek nivo glukoze, ki je pomemben element mo\xc5\xbeganskega metabolizma. Metabolizem je tako moten predvsem v predelih prefrontalnega korteksa, desnega orbitofrontalnega korteksa, corpus callosuma, hipokampusa in amigdale (Raine, 1997; v: Zuckerman, 2005). \xc5\xa0ibek prefrontalni korteks se ka\xc5\xbee kot impulzivnost in pomanjkanje kontrole v stanjih jeze pri morilcih. Je pa oslabljeno delovanje tega predela zna\xc4\x8dilno tudi za shizofrenijo (Raine idr., 1997; Volkow idr, 1995; v: Zuckerman, 2005).\n_START_SECTION_\nHormoni\n_START_PARAGRAPH_\nOsnovni hormon povezan z agresivnim vedenjem je testosteron. Gre za hormon, ki spro\xc5\xbei agresivno vedenje v situacijah tekmovalnosti za teritorij in za spolnega partnerja, kar pomeni, da igra glavno vlogo zlasti v reprodukciji (Diaz, 2010). S tem lahko pojasnimo tudi veliko ve\xc4\x8d agresivnega vedenja v \xc4\x8dasu adolescence, ko posameznik spolno dozoreva (Diaz, 2010). Za ljudi je zna\xc4\x8dilno, da je nivo testosterona povezan predvsem z izidom tekmovanja. Pri zmagovalcih se npr. poka\xc5\xbee povi\xc5\xa1an nivo testosterona, medtem ko je pri pora\xc5\xbeencih obratno (Dabbs, 2000; v: Zuckerman, 2005). Vi\xc5\xa1ji nivo testosterona je tako zna\xc4\x8dilen predvsem za zlo\xc4\x8dince, alkoholike z nasilno zgodovino in celo z \xc5\xbeenskami, ki so bile pogosteje nasilne v neizzivalnih situacijah (Zuckerman, 2005). Poudariti je potrebno tudi, da je delovanje testosterona odvisno od samega konteksta. Pri populaciji normativnih adolescentov bo testosteron povzro\xc4\x8dal predvsem agresivno tekmovalnost v smislu vodilnosti, asertivnosti, sociabilnosti in interesu za spolnost, medtem ko bo pri zlo\xc4\x8dincih povezan predvsem z antisocialno vrsto agresivnosti, ki tudi vodi do kriminalnih dejanj (Zuckerman, 2005).\n_START_SECTION_\nNevrotransmiterji\n_START_PARAGRAPH_\nPomemben nevrotransmiter pri agresivnem vedenju je predvsem serotonin. Nizek nivo serotonina naj bi namre\xc4\x8d bil povezan z vi\xc5\xa1je izra\xc5\xbeenim agresivnim vedenjem. Ni\xc5\xbeja raven je namre\xc4\x8d tudi prisotna pri nasilnih poskusih samomora, depresiji, stanjih anksioznosti, razdiralnih vedenjih in alkoholizmu (Zuckerman, 2011). Agresivnost je tako lahko tudi pokazatelj ve\xc4\x8djega samomorilnega tveganja, \xc5\xa1e preden nastopi depresija. Sama povezava med splo\xc5\xa1no agresivnostjo in samomorilnostjo pa nara\xc5\xa1\xc4\x8da od srednje k pozni odraslosti (Sher, 2008)."