b'\n_START_ARTICLE_\nBehistunski napis\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nPo padcu perzijske Ahemenidske dinastije in njenih naslednikov je staroperzijska klinopisna pisava utonila v pozabo. Vsebina napisa se je pozabila in med ljudmi so za\xc4\x8dele kro\xc5\xbeiti samo njene izmi\xc5\xa1ljene razlage. \xc4\x8cez nekaj stoletij napisa niso ve\xc4\x8d pripisovali Dareju I., ampak so bili prepri\xc4\x8dani, da je iz \xc4\x8dasa vladavine Kozrava II. Parviza, enega od zadnjih sasanidskih kraljev, ki je vlada ve\xc4\x8d kot tiso\xc4\x8d let po Darejevi smrti (590-628 n. \xc5\xa1t.)._NEWLINE_Napis in vrt pod njim je okoli leta 400 pr. n. \xc5\xa1t. omenil gr\xc5\xa1ki zdravnik in zgodovinar Ktezij iz Knida. Ktezij je napa\xc4\x8dno sklepal, da ga je "babilonska kraljica Semiramida posvetila Zevsu". Tacit je poleg napisa opisal tudi spomenike ob vzno\xc5\xbeju stene, med katerimi je bil celo Herakleju posve\xc4\x8den oltar. Kasnej\xc5\xa1a arheolo\xc5\xa1ka odkritja, med njimi kip, posve\xc4\x8den leta 148 pr. n. \xc5\xa1t., potrjujejo Tacitov opis. "Bagistanon" opisuje tudi Diodor Sicilski in trdi, da je delo kraljice Semiramide._NEWLINE_Legenda o gori Behistun (Bisutun), ki jo je okoli leta 1000 zapisal perzijski pesnik in pisatelj Firdusi v Knjigi kraljev (\xc5\xa0ahnameh, zgodba o Kozravu in \xc5\xa0irin), govori o Farhadu, ljubimcu Kozravove \xc5\xbeene \xc5\xa0irin. \xc5\xa0irin so zaradi njenega greha izgnali, Farhad pa je moral za kazen odklesati toliko gore, da bi na\xc5\xa1el vodo.  \xc4\x8ce bi mu to uspelo, bi dobil dovoljenje za poroko s \xc5\xa0irin. Po mnogih letih je Farhad odklesal polovico gore in na\xc5\xa1el vodo, potem pa mu je Kozrav povedal, da je \xc5\xa0irin umrla. Farhad je besno vrgel sekiro po hribu navzdol, poljubil tla in umrl. Sekira je bila iz lesa granatnega jabolka. Na mestu, kjer je padla na tla, je zrasel grm z zdravilni granatnimi jabolki. \xc5\xa0irin v resnici ni umrla in je po novici o Frahadovi smrti zelo \xc5\xbealovala._NEWLINE_Leta 1598 je napis videl Angle\xc5\xbe Robert Sherley, ki je kot avstrijski diplomat obiskal Perzijo. Sherley in njegovo spremstvo so napa\xc4\x8dno sklepali, da je kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega izvora, njegov opis pa je vzbudil veliko pozornost zahodnoevropskih u\xc4\x8denjakov. Francoski general Gardanne je menil, da prikazuje Kristusa in njegovih dvanajst apostolov, Robert Ker Porter pa, da predstavlja \xc5\xa0almanaserja Asirskega in izgubljena izraelska plemena. Okoli leta 1621 je Behistun obiskal italijanski raziskovalec Pietro della Valle.\n_START_SECTION_\nPrevod\n_START_PARAGRAPH_\nOkoli leta 1764 je Behistunski napis v imenu Friderika V. Danskega obiskal nem\xc5\xa1ki geodet Carsten Niebuhr in leta 1778 v poro\xc4\x8dilu o svojem potovanju objavil njegov prepis. Prepis so nem\xc5\xa1ki filolog  Georg Friedrich Grotefend in drugi uporabili kot pripomo\xc4\x8dek za razvozlavanje staroperzijskega klinopisa. Grotefend je ugotovil, da je staroperzijska pisava za razliko od semitskega klinopisa \xc4\x8drkovna in da so besede med seboj lo\xc4\x8dene s pokon\xc4\x8dnim, malo po\xc5\xa1evnim znakom. Do leta 1802 je razvozlal 10 od 37 staroperzijskih znakov._NEWLINE_Jezikoslovci so se najprej lotili staroperzijskega besedila. Elamskega in babilonskega besedila niso niti posku\xc5\xa1ali razvozlati. Tak\xc5\xa1na strategija se je izkazala za zelo uspe\xc5\xa1no, ker je bilo razvozlavanje staroperzijskega besedila la\xc5\xbeje, predvsem zaradi \xc4\x8drkovnega zapisa in jezika, iz katerega sta se po naravni poti razvila poznana srednjeperzjski in avestski jezik, v katerem je bila napisana zoroastrska knjiga Avesta._NEWLINE_Leta 1835 je bil vojski iranskega \xc5\xa1aha dodeljen \xc4\x8dastnik britanskega Vzhodnoindijskega polka Sir Henry Rawlinson, ki je za\xc4\x8del resno preu\xc4\x8devati starodavni napis. Rawlinsonu je kljub nedostopnosti uspelo priti do napisa in prepisati staroperzijsko besedilo. Elamsko besedilo je bilo na drugi strani \xc5\xa1iroke neprehodne razpoke, babilonsko pa \xc5\xa1tiri metre nad njim, zato ju je nameraval prepisati kasneje._NEWLINE_Oboro\xc5\xbeen s staroperzijskim besedilom in poznano tretjino staroperzijskih znakov, ki jih je objavil Georg Friedrich Grotefend, se je Rawlinson lotil razvozlavanja besedila. Imel je sre\xc4\x8do, da je prvi del besedila vseboval seznam istih perzijskih kraljev, ki jih je Herodot zapisal v njihovi izvirni obliki. Darej na primer je bil zapisan kot D\xc3\xa2ryavu\xc5\xa1 in ne \xce\x94\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb5\xce\xb9\xce\xbf\xcf\x82 [Dareios]. S primerjanjem imen in znakov je Rawlinsonu do leta 1838 uspelo razvozlati tip klinopisa, ki so ga uporabljali za zapisovanje v staroperzijskem jeziku. Rezultate svojih raziskav je objavil v londonski Royal Asiatic Society in pari\xc5\xa1ki Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 Asiatique._NEWLINE_Rawlinson je bil medtem za nekaj \xc4\x8dasa v Afganistanu, od koder se je leta 1843 vrnil v Behistun. Z deskami je premostil razpoko med staroperzijskim in elamskim besedilom in prepisal elamsko besedilo. Kasneje mu je uspelo najti pogumnega doma\xc4\x8dina, ki je po razpoki splezal  na vrh stene in spustil vrvi do babilonskega besedila. Rawlinson je zatem s papirno ka\xc5\xa1o naredil odlitek celotnega napisa. Prepis je preu\xc4\x8deval on sam in mnogi drugi u\xc4\x8denjaki, med katerimi so izstopali Edward Hincks, Julius Oppert,William Henry Fox Talbot in Edwin Norris. Delali so skupaj ali vsak zase in nazadnje razvozlali vse znake, kar je omogo\xc4\x8dilo branje celotnega  besedila._NEWLINE_Prevod staroperzijskega dela Behistunskega napisa je utrl pot do zazvozlanja elamskega in babilonskega besedila, kar je zelo pripomoglo k razvoju sodobne asirologije.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1e raziskave in dejavnosti\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1903 je Behistunski napis preu\xc4\x8deval A. V. Williams Jackson. Odpravo leta 1904, ki jo je sponzoriral Britanski muzej, sta vodila Leonard William King in Reginald Campbell Thompson. Leta 1948 je skupina, ki jo je vodil George G. Cameron z Michiganske univerze, zapis fotografirala, naredila nove odlitke in bolj natan\xc4\x8dno prepisala besedilo. Prepisala je tudi odlomke, ki jih je Rawlinson ni prepisal. Nekaj delov besedila je voda od zadnjega prepisovanja izprala, nekatere dele pa prekrila z apnen\xc4\x8dastimi vsedlinami._NEWLINE_Leta 1938 se je za napis za\xc4\x8dela zanimati nem\xc5\xa1ka nacisti\xc4\x8dna organizacja Ahnenerbe, ki se je predstavljala kot dru\xc5\xa1tvo za raziskovanje davne germanske zgodovine, vendar je njene na\xc4\x8drte prekri\xc5\xbeala druga svetovna vojna._NEWLINE_Spomenik je utrpel nekaj nekaj \xc5\xa1kode med anglo-sovjetsko invazijo na Iran med drugo svetovno vojno, ker so ga vojaki uporabljali za tar\xc4\x8do._NEWLINE_Leta 1999 so za\xc4\x8deli iranski arheologi dokumentirati in ocenjevati po\xc5\xa1kodbe, ki so na spomeniku nastale v 20. stoletju. Napise so fotografirali z dvema kamerama in jih zatem pretvorili v 3-D slike._NEWLINE_Spomenik so pred nekaj leti za\xc4\x8deli restavrirati in ga leta 2006 razglasili za Unescovo svetovno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino._NEWLINE_Leta 2012 je Behistunski center za kulturno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino pozval svet, da se napis ponovno preu\xc4\x8di.'