b'\n_START_ARTICLE_\nVinko Zevnik\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nViktor Zevnik je po kon\xc4\x8dani osnovni \xc5\xa1oli v Mav\xc4\x8di\xc4\x8dah ob\xc4\x8dasno slu\xc5\xbeil kot pastir, mlinarski delavec, zidar, \xc4\x8duvaj lovi\xc5\xa1\xc4\x8da in bil tudi tihotapec \xc5\xbeivine iz Jugoslavije v Italijo. Leta 1941 so ga Nemci po jugoslovanski kapitulaciji aretirali, poslali v zbirno tabori\xc5\xa1\xc4\x8de za izgnance v \xc5\xa0entvid pri Ljubljani in ga julija izgnali v Srbijo. V izgnanstvu je bil nekaj \xc4\x8dasa poljski delavec pri \xc5\xbeupanu v vasi Dobra\xc4\x8devo blizu U\xc5\xbei\xc4\x8dke Po\xc5\xbeege. \xc5\xbde po prvih odporni\xc5\xa1kih akcijah se je povezal s partizani, avgusta 1941 vstopil v Ariljsko \xc4\x8deto, s katero je sodeloval v bojih s \xc4\x8detniki pri vasi Pranjani in bil med organizatorji prve partizanske skupine slovenskih izgnancev, ki se je priklju\xc4\x8dila Po\xc5\xbee\xc5\xa1ki \xc4\x8deti U\xc5\xbei\xc4\x8dkega odreda. Novembra 1941 je bil sprejet v KPJ, imenovan za vodnika v novoustanovljeni Slovenski \xc4\x8deti Ivan Cankar in se udele\xc5\xbeil bojev v obrambi U\xc5\xbeic. Po umiku Slovenske \xc4\x8dete v Bosno, kjer se je ta priklju\xc4\x8dila prvi proletarski brigadi NOPOJ (ustanovljena 22. decembra 1941 v vasi Rudo), je Zevnik sodeloval v bojih med 2. sovra\xc5\xbenikovo ofenzivo. Februarja 1942 so ga skupaj s preostalimi borci iz ukinjene Slovenske \xc4\x8dete vklju\xc4\x8dili v za\xc5\xa1\xc4\x8ditno \xc4\x8deto V\xc5\xa0 NOV in POJ. Od tu je bil po lastni \xc5\xbeelji preme\xc5\xa1\xc4\x8den nazaj v Ariljsko \xc4\x8deto, kjer je ostal do julija 1942. Tedaj je pri\xc5\xa1la v V\xc5\xa0 NOV in POJ prva patrulja slovenskih partizanov, s katero se je avgusta 1942 vrnil v Slovenijo in bil dodeljen v Tom\xc5\xa1i\xc4\x8devo brigado. Konec leta 1942 je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den v za\xc5\xa1\xc4\x8ditno \xc4\x8deto glavnega poveljstva slovenskih partizanskih \xc4\x8det in imenovan za vodjo desetine. Avgusta 1943 je bil v za\xc5\xa1\xc4\x8ditnem vodu Pokrajinskega komiteja KPS za Gorenjsko. Po kapitulaciji Italije je postal poveljnik 3. bataljona novoustanovljene Vojkove brigade. Ob nem\xc5\xa1kem prodoru v Sp. Idrijo 28. oktobra 1943 ga je v Ledinah hudo ranil minometni izstrelek; na poti v bolnico je ranam podlegel. Z redom narodnega heroja je bil odlikovan 1951.'