b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Merhar\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nIvan Merhar, o\xc4\x8de akademika Borisa Merharja, je ljudsko \xc5\xa1olo obiskoval v Dolenji vasi, gimnazijo pa v Ko\xc4\x8devju, kjer je leta 1895 tudi maturiral. Na dunajski Univerzi je \xc5\xa1tudiral klasi\xc4\x8dno filologijo in slovanske jezike. Poleg jezikoslovja je Merharja zanimala tudi etnografija in prav s tezo o Valvasorju kot etnologu je leta 1901 na Dunaju doktoriral. Oktobra 1900 je postal suplent na gimnaziji v Trstu, 1905 u\xc4\x8ditelj in 1908 profesor slovenskega jezika. Na gimnaziji je pou\xc4\x8deval do vpoklica v Avstro-ogrsko vojsko. Svoje narodnopisne prispevke in literarne kritike je objavljal v \xc4\x8dasopisu Ljubljanski zvon in gori\xc5\xa1ki reviji Na\xc5\xa1i zapiski. Zlasti ob\xc5\xa1irno je ocenjeval dela Ivana Cankarja. Bil je aktiven \xc4\x8dlan slovenskih dru\xc5\xa1tev v Trstu, sodeloval v tr\xc5\xbea\xc5\xa1ki Dru\xc5\xbebi svetega Cirila in Metoda in predaval na Ljudskem odru. Padel je 4. julija 1915 pri Martin\xc5\xa1\xc4\x8dini (sedaj ital. San Martino del Carso) kot rezervni nadporo\xc4\x8dnik avstrijske vojske.'