b'\n_START_ARTICLE_\nDavid H. Hubel\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v mestu Windsor tik ob meji z ZDA kot sin ameri\xc5\xa1kih star\xc5\xa1ev, ki sta se tja preselila zaradi slu\xc5\xbebe, zato je dobil dvojno dr\xc5\xbeavljanstvo. \xc5\xa0tudiral je matematiko in fiziko na McGillovi univerzi. Po diplomi leta 1947 je, bolj ali manj impulzivno, vpisal doktorski \xc5\xa1tudij medicine na tamkaj\xc5\xa1nji medicinski fakulteti. Predhodno znanje elektrotehnike in takratna prelomna odkritja na podro\xc4\x8dju so mu vzbudili zanimanje za nevrologijo, ki jo je izbral za klini\xc4\x8dno specializacijo._NEWLINE_Specializacijo je nameraval opraviti na Univerzi Johnsa Hopkinsa v laboratoriju Vernona Mountcastla, a so ga nekaj let po prihodu v ZDA vpoklicali v vojsko kot zdravnika. Na njegovo olaj\xc5\xa1anje je bil dodeljen v Voja\xc5\xa1ki raziskovalni in\xc5\xa1titut Walterja Reeda v bazi Forest Glen Annex, Maryland. Na oddelku za nevropsihiatrijo se je za\xc4\x8del ukvarjati s snemanjem elektri\xc4\x8dne aktivnosti nevronov v vidni skorji pri prosto gibajo\xc4\x8dih se ma\xc4\x8dkah, za kar je razvil ustrezno snemalno opremo in elektrode._NEWLINE_Dve leti kasneje bi se moral vrniti h Mountcastleu na Univerzo Johnsa Hopkinsa, a so laboratorij ravno prenavljali, zato je sprejel za\xc4\x8dasno mesto pri Stephenu Kufflerju. Tam je spoznal Torstena Wiesla, s katerim sta se odli\xc4\x8dno ujela in pri\xc4\x8dela raziskovati organizacijo centra za vid v mo\xc5\xbeganih sesalcev, predvsem ma\xc4\x8dk. Z mikroelektrodami sta registrirala aktivnost posameznih nevronov in opazovala njihov odziv na razli\xc4\x8dne vidne dra\xc5\xbeljaje._NEWLINE_Ko je kmalu po tistem, leta 1959, Kuffler dobil mesto predavatelja farmakologije na Univerzi Harvard in vodje novega laboratorija, mu je z Wieslom sledil tja in nadaljeval z raziskavami vidnega centra. Odkrila sta, da celice vidnega centra iz signalov iz o\xc4\x8des izlu\xc5\xa1\xc4\x8dijo informacijo o kontrastnih \xc4\x8drtah, pri \xc4\x8demer se posamezna celica odziva na to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8den kot te \xc4\x8drte. Potrdila sta stebri\xc4\x8dasto organizacijo skupin celic, ki se odzivajo na dolo\xc4\x8den kot (podoben na\xc4\x8din organizacije so odkrili \xc5\xbee drugi raziskovalci v somatosenzori\xc4\x8dnem sistemu), nato pa na\xc5\xa1la \xc5\xa1e t. i. stebri\xc4\x8dke okularne dominance, ki primerjajo vhode iz obeh o\xc4\x8des in so pomembni za zaznavo razdalje. Poleg tega sta z razli\xc4\x8dnimi tehnikami ustvarila 3-D zemljevid obeh tipov stebri\xc4\x8dkov v vidni skorji in s poskusi dokazala, da motnje v delovanju \xc4\x8dutil pri novorojenem organizmu (kot je senzori\xc4\x8dna deprivacija) neposredno vplivajo na razvoj osrednjega \xc5\xbeiv\xc4\x8devja. Oba sta na Harvardu za\xc4\x8dela kot projektna sodelavca in s\xc4\x8dasoma napredovala do predavateljev. Hubel je za kratek \xc4\x8das leta 1967 postal celo vodja oddelka za fiziologijo, a je pol leta kasneje odstopil in se vrnil na oddelek za nevrobiologijo._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu se je njegovo tesno sodelovanje z Wieslom po\xc4\x8dasi kon\xc4\x8dalo, saj sta se njuni raziskovalni poti lo\xc4\x8dili. Pri\xc4\x8del je sodelovati z Marge Livingston, s katero sta raziskovala opti\xc4\x8dne iluzije in vzporedno obdelovanje vidnih informacij v mo\xc5\xbeganih. Na Harvardu deluje \xc5\xa1e danes. Od 1953 je poro\xc4\x8den s Shirley Ruth Izzard Hubel, s katero ima tri otroke.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoje temeljne prispevke k razumevanju organizacije osrednjega \xc5\xbeiv\xc4\x8devja je prejel \xc5\xa1tevilne nagrade, pogosto skupaj s Wieslom. Med drugim sta leta 1978 prejela nagrado Louise Gross Horwitz in leta 1981 polovico Nobelove nagrade za fiziologijo ali medicino._NEWLINE_Sprejet je bil tudi za \xc4\x8dlana ve\xc4\x8d akademskih in\xc5\xa1titucij, med njimi Nem\xc5\xa1ke akademije znanosti Leopoldina in Nacionalne akademije znanosti ZDA.'