b'\n_START_ARTICLE_\nKuros\n_START_PARAGRAPH_\nKuros (stara gr\xc5\xa1\xc4\x8dina: \xce\xba\xce\xbf\xe1\xbf\xa6\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82) je sodoben izraz  za prostostoje\xc4\x8de anti\xc4\x8dne gr\xc5\xa1ke kipe, ki se za\xc4\x8dnejo prvi\xc4\x8d pojavljati v arhai\xc4\x8dnem obdobju v Gr\xc4\x8diji in predstavljajo gole mo\xc5\xa1ke mladeni\xc4\x8de. V anti\xc4\x8dni gr\xc5\xa1\xc4\x8dini kouros pomeni "mladost, fant, \xc5\xa1e posebej plemenitega rodu". Izraz kouros je V. I. Leonardos leta 1895 predlagal za upodobitve Apolona v zvezi z mladino iz Keratee  in leta 1904 ga je Henri Lechat sprejel kot splo\xc5\xa1en izraz za stoje\xc4\x8de mo\xc5\xa1ke figure.  Te kipe najdemo po gr\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem svetu, najpogosteje v Apolonovih sveti\xc5\xa1\xc4\x8dih, ve\xc4\x8d kot sto v sveti\xc5\xa1\xc4\x8du Ptoios v Beociji.  Ti prostostoje\xc4\x8di kipi so bili praviloma marmorni, pa tudi iz apnenca, lesa, brona, slonovine in terakote. Obi\xc4\x8dajno so v naravni velikosti, \xc4\x8deprav so bili v za\xc4\x8detku nekateri visoki do tri metre._NEWLINE_\xc5\xbdenski kip te vrste se imenuje k\xc3\xb3re.\n_START_SECTION_\nNamen\n_START_PARAGRAPH_\nZdi se, da so imeli kipi kuros ve\xc4\x8d vlog. Naprej so mislili, da so bili uporabljeni samo za predstavljanje boga Apolona, kar potrjuje njegovo upodobitev na poslikani vazi v polo\xc5\xbeaju prosilca. Ta povezava z Apolonom je bila podprta z opisom kipa Pitijski Apolon na Samosu po Diodorju kot "egiptovsko delo, z rokami, ki visijo ob straneh in nogami v koraku". Vsi kurosi nimajo podobe bo\xc5\xbeanstev; mnogi so bili odkriti na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8dih, kjer so bili najverjetneje spominski nagrobniki, bili pa so uporabljeni tudi kot spomin na zmagovalce v igrah (kot trofeja). Kurose so uporabljali kot daritev bogovom, (Pavzanias opisuje kip Arhihiona, olimpijskega pankratiasta (borilna ve\xc5\xa1\xc4\x8dina), v obliki kurosa), nekatere so na\xc5\xa1li tudi v drugih, ne le Apolonovih sveti\xc5\xa1\xc4\x8dih. V sveti\xc5\xa1\xc4\x8dih nekateri niso imeli imena boga, ampak smrtnika, na primer "Delfska dvoj\xc4\x8dka" Kleobis in Biton, po\xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8dena zaradi  pobo\xc5\xbenosti. _NEWLINE_Neposreden vpliv egiptovskih kipov (zlasti Hora) na kipe kurosa je \xc5\xbee dolgo znan, ne nazadnje tudi zaradi trgovinskih in kulturnih odnosov od sredine 7. st. pr. n. \xc5\xa1t. \xc5\xa0tudija Eleanor Guralnick iz leta 1978 temelji na stereo fotogrametri\xc4\x8dnem merjenju in analizi podobnosti \xc5\xa1tevilnih gr\xc5\xa1kih in egiptovskih kipov . Ugotovila je povezavo med drugim kanonom 26. dinastije in gr\xc5\xa1kim kurosom.\n_START_SECTION_\nIzvor in razvoj\n_START_PARAGRAPH_\nRazvoj kurosa je povezan s splo\xc5\xa1nim razvojem monumentalnega arhai\xc4\x8dnega gr\xc5\xa1kega kiparstva. Sta dve \xc5\xa1oli mi\xc5\xa1ljenja o tem, kako so te Dedali\xc4\x8dne oblike, za nekatere vemo samo iz literature (kolos, andrias in hoanon), okoli 6. stoletja postale prostostoje\xc4\x8de skulpture; to naj bi bil odziv na notranji razvoj gr\xc5\xa1kega tipa in verskih potreb ali izdelek tujega vpliva. Zunanji vzroki za morebitne spremembe vplivov virov so bili navedeni Egipt, Anatolija in Sirija z najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1imi primeri iz Egipta. Znano je, da so imeli Grki dolgotrajne trgovinske odnose z Egiptom pred ustanovitvijo gr\xc5\xa1kega Naukratisa sredi 7. stoletja, tako da bi se lahko Grki nau\xc4\x8dili egiptovskega na\xc4\x8dina kiparstva._NEWLINE_Delo Guralnickove skupaj s prej\xc5\xa1njimi \xc5\xa1tudijami Erika Iversena in Kima Levina  je potrdilo, da so gr\xc5\xa1ki kiparji posnemali egiptovsko kiparstvo. Razmerja v drugem egiptovskem kanonu iz saiskega obdobja sestavljajo mre\xc5\xbeo 21 in enega \xc5\xa1tiridelnega z 21 kvadrati od podplatov s \xc4\x8drto, ki poteka skozi sredi\xc5\xa1\xc4\x8de o\xc4\x8di. Mre\xc5\xbea je bila prilepljena na povr\xc5\xa1ino bloka, ki so ga klesali, in je omogo\xc4\x8dala velike anatomske zna\xc4\x8dilnosti, ki so bile na nepremi\xc4\x8dnih to\xc4\x8dkah mre\xc5\xbee. Iversen je pokazal, da je newyor\xc5\xa1ki kuros skladen s tem razmerjem. Guralnickova pa je razvila to odkritje s primerjavo z drugimi kurosi s pomo\xc4\x8djo grupiranja in Z-to\xc4\x8dkovno analizo profila egiptovskega drugega kanona in kontrolno skupino, sestavljeno iz statisti\xc4\x8dno povpre\xc4\x8dnih sredozemskih mo\xc5\xa1kih. Opredeljena sta bila dva seva pri proporcioniranju kurosa iz 6. stoletja, ko je ve\xc4\x8dina sledila splo\xc5\xa1nemu razvoju tujega modela k idealizirani \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki normi.\n_START_SECTION_\nZna\xc4\x8dilnosti in pomen\n_START_PARAGRAPH_\nKurosi so golobradi, z dr\xc5\xbeo v koraku in so najpogosteje goli . Nekaj zgodnjih kurosov ima predpasnik, a le do preloma 6. stoletja. Taki predpasniki naj bi bili skraj\xc5\xa1an simbol bolj zapletenega obla\xc4\x8dila . Prav tako so tudi  popolnoma oble\xc4\x8deni sodobni liki, kar ka\xc5\xbee, da ni \xc5\xa1lo le za kiparjevo okraj\xc5\xa1avo obla\xc4\x8dila, ampak samosvoj poudarek. Umetnostna zgodovinarka Brunilde Ridgway  v svoji  The Archaic Style in Greek Sculpture 1977 meni, da so to lahko bile zna\xc4\x8dilnosti Apolona, \xc5\xa1portne ali magi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di, \xc4\x8deprav je njegova ikonografija nejasna. Golota kurosa je tudi lahko zna\xc4\x8dilnost. Lahko bi predstavljal atletsko ali juna\xc5\xa1ko goloto - nesmrtno mladost kot na primer v palestri (gr\xc5\xa1ka rokoborba), vendar ni takih primerov v Olimpiji, niti ni\xc4\x8d ne namiguje na atletsko opremo._NEWLINE_Kipe so na\xc5\xa1li v Apolonovem sveti\xc5\xa1\xc4\x8du v Delfih, Delosu in na gori Ptoion, pa tudi v Herinem sveti\xc5\xa1\xc4\x8du na Samosu, Ateninem in Pozejdonovem templju na rtu Sounion , tako da je trditev, da prikazujejo Apolona, vsaj problemati\xc4\x8dna. Oblika kurosa kot vrste kipa je bila uvedena v poznem 7. stoletju kot nadomestek za kolosalno predstavitev Apolona. S\xc4\x8dasoma je dobil votivno in pogrebno vlogo, medtem ko so njegove zna\xc4\x8dilnosti in oblika v poznem 6. stoletju postale splo\xc5\xa1ne in so se lahko uporabljale za \xc5\xa1tevilne namene. Ta "polivalentni" razlog, ki ga je uporabil zgodovinar Jean Ducat, je prou\xc4\x8deval umetnostni zgodovinar Andrew Stewart, ki zatrjuje, da razporeditev kurosov sovpada z mestnimi dr\xc5\xbeavicami, v katerih je prevladovalo plemstvo, in da je pomenilo menjavanje med bo\xc5\xbeanskim in spominskim prepoznavanje aristokratske arete z nesmrtnostjo.'