b'\n_START_ARTICLE_\nRde\xc4\x8di egiptovski porfir\n_START_PARAGRAPH_\nRde\xc4\x8di egiptovski porfir (Lapis purpureus porphyrites) je vrsta kamna. V rimskem \xc4\x8dasu so rde\xc4\x8dkast porfir imenovali lapis (purpureus) porphyrites (\xc2\xbbpurpurni\xc2\xab\xc2\xa0kamen), danes mu pravijo v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini porfido rosso Egiziano ali porfido rosso antico, drugi zeleno-\xc4\x8drni razli\xc4\x8dici pa lapis hieracitis (\xc2\xbbsokolji\xc2\xab\xc2\xa0kamen), v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini porfido verde Egiziano._NEWLINE_V strokovni literaturi lahko zasledimo tudi ime imperialni porfir.\n_START_SECTION_\nGeografski opis\n_START_PARAGRAPH_\nKamnolom z le\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8di porfirja le\xc5\xbei na gori Gebel Dokhan, znani pod anti\xc4\x8dnim imenon Mons Porphyrites, visoko nad suho strmo dolino Wadi Abu Ma\'amel, na vzhodni obali Egipta (27\xc2\xb0 15.1\' N, 33\xc2\xb0 18.0\' E), ob cesti med anti\xc4\x8dnima mestoma Myos Hormos (gr\xc5\xa1ko-rimsko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de), dana\xc5\xa1nje mesto Abu Sha\'ar Al-Qibli na obali Rde\xc4\x8dega morja, in Kainopolisom, dana\xc5\xa1njo Qeno v dolini Nila. Veriga gora je z ravnino z nizkimi gri\xc4\x8dki iz predkambrijskih predornin (\xc2\xbbDokhan vulcanics\xc2\xab) in terciarnih sedimentov 40 km oddaljena od morja. Danes najbli\xc5\xbeje naseljeno mesto Hurghada je od kamnoloma oddaljeno okoli 70 km.\n_START_SECTION_\nGeologija in pojavnost\n_START_PARAGRAPH_\nPorfir je vulkanska kamnina, sestavljena iz relativno velikih, jasno vidnih delcev kristalov, ki se razlikujejo tako v velikosti kot v barvi, in osnovne mase, ki pa je lahko steklasta, fino granulirana ali sestavljena iz kristalov. Termin se nana\xc5\xa1a na teksturo kamna, ne pa na kemi\xc4\x8dno, fizi\xc4\x8dno ali mineralo\xc5\xa1ko sestavo oz. barvo. Posamezne primerke imenujejo po karakteristikah kristalov v osnovi. Najdemo jih lahko v osnovnih vrstah vulkanskih kamnin, v granitu, sienitu, dioritu, gabru in peridotitu._NEWLINE_Teksture porfirjev ka\xc5\xbeejo na dve lo\xc4\x8deni stopnji strditve. V prvi fazi se kristali oblikujejo v staljeno maso (magma se globoko v skorji zemlje po\xc4\x8dasi ohlaja, kjer se oblikujejo velike kristalne strukture s premerom 2 mm ali ve\xc4\x8d), v drugi pa ta staljena masa kristalizira v trdno snov (v zadnji fazi se hitro ohladi v relativno nizki globini ali pa nastane kot vulkanski izbruh, kjer se oblikujejo majhne strukture, ki so po navadi prostemu o\xc4\x8desu nevidne). Ohlajanje vodi k lo\xc4\x8devanju kovin v razli\xc4\x8dne pasove. Ta proces je eden glavnih razlogov za obstoj bogatih depozitov kovin, kot so zlato, baker, molibden, svinec, kositer, cink in volfram._NEWLINE_Po navadi je porfir rjavo-vijoli\xc4\x8dne do temno purpurne barve, pogosto pa z lisasto ali motno osnovno maso (feldspat) in s kristali (oligoklas) od bele do roza barve.\n_START_SECTION_\nKamnolomi, dejavnost in transport\n_START_PARAGRAPH_\nLe\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8da porfirja so izkori\xc5\xa1\xc4\x8dali \xc5\xbee v \xc4\x8dasu poznega preddinasti\xc4\x8dnega obdobja Egipta, v zgodnjem starej\xc5\xa1em kraljestvu in v ptolemajskem obdobju. Ponovno ga je odkril rimski legionar Caius Cominius Leugas leta 18 po Kr. Do zgodnjega 19. stoletja so bili kamnolomi skoraj nedotaknjeni, leta 1822 pa ga je pri geolo\xc5\xa1kih projektih ponovno odkril angle\xc5\xa1ki raziskovalec James Burton. Po ponovnem odkritju kamnoloma v 20. letih 19. stoletja je bilo nekaj poskusov o\xc5\xbeivitve kamnoloma, kar pa mnogim zaradi te\xc5\xbeav pri transportu ni uspelo. Moderno izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje v 20. stoletju je potekalo na obmo\xc4\x8dju kamnoloma Lykabettus, za\xc4\x8dela pa so se tudi razna dela, kot npr. popravila cestnega omre\xc5\xbeja in uporaba porfirja za kiparska dela.\n_START_SECTION_\nKamnolomi\n_START_PARAGRAPH_\nNa vrhu gore Mons Porphyrites je na obmo\xc4\x8dju velikem 6 km\xc2\xb2 vir imperialnega porfirja, kjer so kamnolomi Lepsius (954 m) z dvanajstimi bazeni, Lykabettus (1109 m) z desetimi in Rammius (1438 m). V 19. stoletju jih je tako poimenoval G. A. Schweinfurth. Severozahodni kamnolomi z desetimi bazeni in nedavno odkrit t. i. kamnolomi "Foot quarries", ki sta jih leta 1950 raziskovala in tako poimenovala D. Meredith in L. Tregenza, le\xc5\xbeijo na gorskem obronku okoli 1000 m nad morsko gladino in severno od kamnolomov Lepsius, Lykabettus in Rammius._NEWLINE_Med naselbinami, ki so pripadale kamnolomom, sta bili pomembnej\xc5\xa1i utrdba v Wadi Abu Ma\xe2\x80\x99amel in Badia na ju\xc5\xbeni strani Gebel Dokhana, celoten kompleks pa je bil povezan s sistemom poti in po\xc5\xa1evnih klan\xc4\x8din po katerih so lahko porfir tovorili v dolino._NEWLINE_Skupina t. i. severozahodnih kamnolomov le\xc5\xbei na zahodu Wadi Abu Ma\xe2\x80\x99amel in so najve\xc4\x8dji kamnolomi, ki so bili v preteklosti tudi najbolj izkori\xc5\xa1\xc4\x8deni. Le\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8da so bila pomembna v 1. stoletju po Kr., v uporabi pa so bila vse do 4. in zgodnjega 5. stoletja. Ta kompleks je ostal po opustitvi nedotaknjen in je zato pri opazovanju rimskega tradicionalnega lomljenja kamna toliko bolj pomemben. Pomembni so bili tudi kamnolomi Lykabettus na vrhu najvi\xc5\xa1jega gorskega predela na zahodnem robu Wadi Abu Ma\xe2\x80\x99amel, ki so bili bolj izkori\xc5\xa1\xc4\x8deni v 4. in zgodnem 5. stoletju. Kamnolomi Lepsius na gorskem grebenu, ki oblikujejo vzhodni rob Wadi Abu Ma\xe2\x80\x99amel, so bili manj obse\xc5\xbeni in v uporabi kmalu po odprtju kamnolomov ter vse do sredine 2. stoletja po Kr. Bradfordov kamnolom je \xc5\xa1e posebej zanimiv, kajti tam naj bi Caius Cominius Leugas izrabljal vire \xc4\x8drnega porfirja takoj po odkritju leta 18 po Kr.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cas izrabe kamnolomov v antiki\n_START_PARAGRAPH_\nKamnolom je za\xc4\x8del z delovanjem v obdobju od Avgusta (31 BC) do Klavdija (54 AD). V tem \xc4\x8dasu je rimska uprava za\xc4\x8dela s popravljanjem cestnega omre\xc5\xbeja za trgovanje iz Koptosa v Myos Hormos in z gradnjo cistern. V \xc4\x8dasu Nerona je opaziti nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8do uporabo kamna, ki pa je v flavijskem obdobju po\xc4\x8dasi za\xc4\x8dela upadati, medtem ko sta cesar Trajan in Mark Avrelij uvedla novo modo v uporabi tega kamna. \xc5\xa0e vedno je bil dragocen in le izjemoma se je pojavljal v velikih koli\xc4\x8dinah v arhitekturi, izdelavi kipov in okrasja. V Trajanovem \xc4\x8dasu (98 AD) je bil kamnolom za nekaj \xc4\x8dasa opu\xc5\xa1\xc4\x8den. Kipi tega \xc4\x8dasa so bili izdelani v kombinaciji z razli\xc4\x8dnimi marmorji - v ve\xc4\x8dini z belim paro\xc5\xa1kim marmorjem in frigijskim pavonazettom, hadrijansko-antoninska produkcija v porfirju pa je bila \xc5\xa1e bolj raz\xc5\xa1irjena in raznovrstna kot v \xc4\x8dasu Trajana. V \xc4\x8dasu Hadrijana so uporabljali kamen pri velikopoteznih na\xc4\x8drtih v gradnji. V Dioklecijanovem \xc4\x8dasu je pridobivanje kamna dosegelo najvi\xc5\xa1jo to\xc4\x8dko, kamen je bil \xc5\xa1iroko dostopen na trgu, purpurna barva pa je pomenila barvo cesarja. Veliko izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje virov se je nadaljevalo v Konstantinovem \xc4\x8dasu (337 AD), \xc5\xa1e posebej pri gradnji nove prestolnice v Konstantinoplu. V sredini 4. stoletja je bila dejavnost opu\xc5\xa1\xc4\x8dena, nadaljevala se je le izdelava sarkofagov do sredine 5. stoletja. Bizantinski cesarji so ga uporabljali za prevleke s tankimi plo\xc5\xa1\xc4\x8dami sten in tal v sobanah imperialnih pala\xc4\x8d v Konstantinoplu.\n_START_SECTION_\nOrganiziranost naselbin\n_START_PARAGRAPH_\nTeren v okolici je bil prilagojen za naselbine oz. vasi, ki so bile neposredno v bli\xc5\xbeini kamnolomov. Med njimi je bila zelo pomembna naselbina, ki le\xc5\xbei na robu Wadi Abu Ma\xe2\x80\x99amel. Ta del naselbine je predstavljal osr\xc4\x8dje celotnega kompleksa. Tu je bil administrativni center dejavnosti z utrjeno naselbino s hi\xc5\xa1ami civilnega prebivalstva, majhno stalno posadko in stalnim bivali\xc5\xa1\xc4\x8dem voja\xc5\xa1kega prebivalstva, ki je nadzoroval delo v kompleksu, s posameznimi izoliranimi stavbami, imenovanimi\xc2\xa0\xc2\xbbzdravili\xc5\xa1ki domovi\xc2\xab, z majhno naselbino za delavce kamnoloma, grobi\xc5\xa1\xc4\x8dem, tremi templji, posve\xc4\x8denimi egip\xc4\x8danskim bo\xc5\xbeanstvom in vodnjakom, ki ni oskrboval le osrednje naselbine, pa\xc4\x8d pa tudi satelitske vasi v bli\xc5\xbeini. V osr\xc4\x8dju kompleksa Mons Porphyrites sta znana dva vodnjaka, eden le\xc5\xbei v Wadi Abu Ma\xe2\x80\x99amel pod glavno trdnjavo, drugi ob severnem zidu, nekaj kilometrov stran od severnega dela trdnjave; tretji vodnjak je bil v Badii. Obstajale so tudi cisterne v delavskih naseljih, ki so zbirale vodo, od koder je nato tekla po pravokotnih jarkih, ki so bili ometani z malto. Ti jarki so imeli v sredini pregrado, ki je lo\xc4\x8devala kanal v spodnji in zgornji del. Tako so lahko spodnji zbiralnik zaprli in vodo zbirali le v zgornjem. S pomo\xc4\x8djo teh zbiralnikov pa so lahko napajali tudi \xc5\xbeivino.\n_START_SECTION_\nKomunikacijske poti in transport\n_START_PARAGRAPH_\nKamnolomi so bili med seboj povezani s potmi po katerih so surove bloke, pribli\xc5\xbeno 2 m dolge in 20 ton te\xc5\xbeke, po dr\xc4\x8dah spu\xc5\xa1\xc4\x8dali v dolino, kar je \xc5\xa1e danes mogo\xc4\x8de prepoznati po zaobljenosti nakopi\xc4\x8denih kamnov, sledi in brazd tovornih vozov ter po ostankih kosov in blokov porfirja vzdol\xc5\xbe poti do Nila._NEWLINE_Osnovni komunikacijski sistem in pot transporta ima obliko kro\xc5\xbenega obhoda. Od glavne trdnjave vodi pot navzdol po dolini Wadi Abu Ma\xe2\x80\x99amel v dolino Wadi Umm Sidri, nato ob gri\xc4\x8dkih do Badie, kjer se razdeli na dve poti. Iz Badie vodi pot dalje do Wadi Belih ali v Wadi el-Atrash, glavni poti do Nila. Druga, bolj ozka pot vodi zahodno od Badie do postaje, kjer se za\xc4\x8dnejo pe\xc5\xa1poti na ju\xc5\xbeno pobo\xc4\x8dje Gebel Dokhana. Cikcak pot vodi navzdol po severnem pobo\xc4\x8dju do Wadi Abu Ma\xe2\x80\x99amel, kjer se obhod zaklju\xc4\x8di._NEWLINE_Porfir so transportirali po cesti imenovani Via Porphyrites, ki jo opisujeta Ptolemej in Strabon. Vodila je mimo Wadi Abu Ma\'amal (doline delavcev), Wadi Umm Sidri in Wadi Belih, od koder je pot vodila proti pristani\xc5\xa1\xc4\x8du Myos Hormos, kjer so porfir nato nalo\xc5\xbeili in pripravili za nadaljnjo pot preko Rde\xc4\x8dega morja. Druga pot pa je vodila proti Badii, nato pa mimo Wadi aluminium-Attrash in do Wadi Qena. Tam so porfir nalo\xc5\xbeili na \xc4\x8dolne in ga tako tovorili po Nilu do Aleksandrije, od tam pa dalje po Sredozemlju.\n_START_SECTION_\nDelavnice in izdelki\n_START_PARAGRAPH_\nTehnologija izrabe je bila preprosta, saj je porfir zaradi svoje sestave lahko lomiti v blokih. Na obmo\xc4\x8dju kamnolomov so obstajale preproste delavnice, kjer so delavci surove bloke kamna lomili in pripravljali za nadaljnji transport. Bloke kamnov so predhodno dodelali kar na prostoru kamnoloma oz. na plo\xc5\xa1\xc4\x8dah pod stenami, kjer so porfir tudi lomili. Ostanke, manj\xc5\xa1e kose in bloke porfirja pa so na\xc5\xa1li tudi v ko\xc4\x8dah ob kamnolomih, kjer je \xc5\xa1lo verjetno za manj\xc5\xa1e popravke pred transportom. Zaradi oddaljenost od naselbine so uporabljali velike\xc2\xa0\xc2\xbbrampe\xc2\xab, ki so pomagale premo\xc5\xa1\xc4\x8dati vi\xc5\xa1inske razlike. Lahko domnevamo, da so te bloke prena\xc5\xa1ali tudi voli, ki so morali pretovoriti preko 150 km dolgo pot do Nilove doline._NEWLINE_Najbolj pogosto odkriti nedokon\xc4\x8dani kosi so bili stebri, na obmo\xc4\x8dju kamnoloma pa so bili odkriti tudi skoraj dokon\xc4\x8dani kosi doprsij, korit, bazenov, mo\xc5\xbenarjev in kapitelov stebrov. Ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo izdelkov so izvozili po vsem imperiju. Porfir so uporabljali za poveli\xc4\x8devanje in izkazovanje bo\xc5\xbeanskosti imperatorjev, kar so ponazarjali z uporabo tega kamna pri gradnji zasebnih vil (Hadrijanova vila v Tivoliju), bazilik (bazilika Junia Bassa, bazilika v Pore\xc4\x8du), term (Konstantinove, Konstantinove terme), kurij (kurija Iulia, Dioklecijanova kurija), itd._NEWLINE_Sprva so porfir uporabljali v stavbarstvu v Rimu, nato pa po vsem imperiju. Najve\xc4\x8dji znani steber iz porfirja stoji v son\xc4\x8dnem templju v Baalbeku v Libanonu. Ker pa je skozi vsa obdobja imel porfir veliko simbolno vrednost in je bil te\xc5\xbeko dostopen, so ga ve\xc4\x8dkrat ponovno uporabili. Tako so v \xc4\x8dasu Justinijana prestavili stebre iz Libanona v Konstantinopel in jih vzidali v Hagijo Sofijo. Eksedra Hagije Sofije zdaj vsebuje skupaj osem stebrov iz imperialnega porfirja, kar opisuje tudi Prokopij. Uporabljali pa ga niso le v antiki, temve\xc4\x8d tudi v srednjem veku, saj so se evropski cesarji zavedali njegove vrednosti in presti\xc5\xbea. Tako so v \xc4\x8dasu Karla Velikega leta 786 z dovoljenjem pape\xc5\xbea prenesli stebre iz Rima in jih vzidali v cerkev v Aachnu._NEWLINE_Porfir so uporabljali tudi v kiparstvu za izdelovanje cesarskih portretov, za obloge sten (kot npr. v Panteonu), ornamentiranje notranjosti cesarskih pala\xc4\x8d, za \xc5\xbeare (\xc5\xbeara Septimija Severa) in sarkofage. Neron je bil prvi rimski cesar, ki je bil pokopan v sarkofagu iz rde\xc4\x8dega porfirja. Zaradi simbolne vrednosti purpurne barve pa so anti\xc4\x8dne sarkofage uporabljali \xc5\xa1e v \xc4\x8dasu pozne antike in srednjega veka. Konstantin Veliki, njegova \xc5\xbeena Konstantina in h\xc4\x8di Konstanca, cesar Friderik II., Henrik IV. in Viljem I. so bili pokopani v sarkofagih iz rde\xc4\x8dega porfirja (sarkofag v katedrali v Palermu in v Monrealu na Siciliji).'