b'\n_START_ARTICLE_\nLudvik Zorzut\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nV Gorici je obiskoval nem\xc5\xa1ko klasi\xc4\x8dno gimnazijo, po maturi 1913 je stopil v gori\xc5\xa1ko bogoslovje, a je moral \xc5\xa1tudij prekiniti zaradi vojne in fronte na So\xc4\x8di. Z o\xc4\x8detom sta bila leta 1915 izgnana v ju\xc5\xbeno Italijo. Ko je bil izpu\xc5\xa1\xc4\x8den, je \xc5\xbeelel nadaljevati \xc5\xa1tudij bogoslovja v Vidmu, vendar je bil ponovno interniran. Opustil je \xc5\xa1tudij bogoslovja, se preselil v Maribor in si ustvaril dru\xc5\xbeino ter med letoma 1925 in 1941 slu\xc5\xbeboval na tamkaj\xc5\xa1njem mestnem magistratu. Med drugo svetovno vojno se je pred Nemci umaknil v Videm pri Kr\xc5\xa1kem, nato v La\xc5\xa1ko in Ljubljano. Sredi leta 1944 se je vrnil v Gorico, kjer je slu\xc5\xbeboval pri Slovenskem Rde\xc4\x8dem kri\xc5\xbeu. Od maja 1945 do septembra 1947 je bil referent za arhive in kulturno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino ter poverjenik za narodni kataster pri Okro\xc5\xbenem izvr\xc5\xa1nem narodnoosvobodilnem odboru za Gori\xc5\xa1ko. Deloval je na podro\xc4\x8dju knji\xc5\xbeni\xc4\x8darstva, muzealstva in arhivistike, sodeloval je pri dolo\xc4\x8danju meje med Italijo in Jugoslavijo. Nato je bil poldrugo leto v Gorici sodelavec ljubljanskega In\xc5\xa1tituta za narodnostna vpra\xc5\xa1anja. Deloval je predvsem v Bene\xc5\xa1ki Sloveniji, zbiral je narodopisno gradivo, informacije o dnevnem \xc5\xbeivljenju, sestavljal je seznam kulturnih spomenikov. Aprila leta 1949 je moral zapustiti Gorico in Italijo, saj mu oblasti niso priznale italijanskega dr\xc5\xbeavljanstva. Preselil se je v Kanal ob So\xc4\x8di in tam \xc5\xbeivel do smrti. Konec junija 1949 je postal uslu\xc5\xbebenec Oblastnega ljudskega odbora za Gori\xc5\xa1ko, njegova naloga je bila skrb za kulturno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino. Po ukinitvi tega organa je bil kraj\xc5\xa1i \xc4\x8das tajnik sedemletne \xc5\xa1ole v Kanalu, nato je bil leta 1951 v slu\xc5\xbebi v novogori\xc5\xa1ki \xc5\xa1tudijski knji\xc5\xbenici, januarja 1952 (do upokojitve leta 1953) je postal upravnik novoustanovljenega Gori\xc5\xa1kega muzeja in arhiva. _NEWLINE_Po njem se imenuje Mo\xc5\xa1ki pevski zbor Ludvik Zorzut in Vinike, aprila 2018 pa je bila v Medani odprta stalna razstava Ludvik Zorzut (v spominski sobi Alojza Gradnika, v rojstni hi\xc5\xa1i obeh, na kateri so jima \xc5\xbee leta 1992 odkrili spominsko plo\xc5\xa1\xc4\x8do).\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nPisati je za\xc4\x8del kot dijak, bil je zavzet planinec, turisti\xc4\x8dni delavec, vodil je pevski zbor v Medani. Bil je predvsem zelo dejaven publicist in pesnik, ves \xc4\x8das je kulturno in narodnostno deloval, objavljal je \xc4\x8dlanke razli\xc4\x8dnih vrst: potopise, folklorne in planinske zapise. S pesmimi in prozo je sodeloval pri skoraj vseh primorskih revijah, \xc4\x8dasopisih, zbornikih in koledarjih, prav tako pri mariborskih \xc4\x8dasopisih, trajno pa pri Planinskem vestniku ter Koledarju Gori\xc5\xa1ke Mohorjeve dru\xc5\xbebe in Koledarju Mohorjeve dru\xc5\xbebe. _NEWLINE_Kot pesnik ni izdal nobene zbirke. "Bil je pti\xc4\x8d samotar, zato ga literarna zgodovina ni opazila." Zbirko njegovih pesmi z naslovom Pti\xc4\x8dka briegarca je leta 1974 izdala Mohorjeva dru\xc5\xbeba v Celju v po\xc4\x8dastitev pesnikove 80-letnice._NEWLINE_Njegovi \xc4\x8dlanki o Brdih so zbir etnografskega, zgodovinskega in kulturnozgodovinskega gradiva. Poleg rodnih Brd so krajine Zorzutovega pisanja \xc5\xa1e Vipavska dolina, Bene\xc5\xa1ka Slovenija, del Poso\xc4\x8dja, Cerkljansko in Pohorje. Njegova poezija je narodopisna ter pisana v nare\xc4\x8dju. Zorzutova publicistika tematizira folkloro vsakdanjega in prazni\xc4\x8dnega \xc5\xbeivljenja slovenskega pode\xc5\xbeelja: bo\xc5\xbei\xc4\x8d, velika no\xc4\x8d in bri\xc5\xa1ki obi\xc4\x8daji, na primer lupljenje \xc4\x8de\xc5\xa1pelj.'