b'\n_START_ARTICLE_\nKaj storiti?\n_START_PARAGRAPH_\nKaj storiti? (polno ime "Kaj storiti? Pere\xc4\x8da vpra\xc5\xa1anja na\xc5\xa1ega gibanja") je pamflet ruskega revolucionarja Vladimirja Lenina iz leta 1902. Pamflet je postavljen kot nadaljevanje in razvoj konceptov, postavljenih v \xc4\x8dlanku "Kako za\xc4\x8deti"; \xc4\x8dlanek je bil objavljen v komunisti\xc4\x8dnem (takrat socialdemokratskem) \xc4\x8dasopisu Iskra. _NEWLINE_Delo obravnava vpra\xc5\xa1anje svobode kritike v partiji ter vlogo revolucionarne avantgarde v razrednem boju, pa tudi vpra\xc5\xa1anje organizacije in distribucije omenjenega \xc4\x8dasopisa Iskra kot revolucionarnega projekta. Vsa vpra\xc5\xa1anja Lenin obravnava v takratnih zgodovinskih pogojih socialdemokratske stranke (delovanja pod carskim absolutizmom ter nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8di notranji razkol med zmernim in revolucionarnim krilom stranke).\n_START_SECTION_\nSvoboda kritike in oportunizem\n_START_PARAGRAPH_\nPri vpra\xc5\xa1anju svobode kritike v partiji Lenin izpostavi, da ta na\xc4\x8denja tudi temeljne nazore partije ter njihovo teoreti\xc4\x8dno podlago, s tem pa tudi njene dolgoro\xc4\x8dne cilje. Nadalje poda empiri\xc4\x8dno opazko, da se svobode kritike nasproti "dogmati\xc4\x8dnemu" (revolucionarnemu) marksizmu poslu\xc5\xbeuje predvsem oportunisti\xc4\x8dna struja, ki na ra\xc4\x8dun kratkoro\xc4\x8dnih pridobitev opu\xc5\xa1\xc4\x8da dolgoro\xc4\x8dne cilje dru\xc5\xbebene preobrazbe (iz kapitalizma v komunizem). Kot tak\xc5\xa1ne primere navede Eduarda Bernsteina iz Nem\xc4\x8dije (tega je kritizirala tudi Rosa Luxemburg, ki je tudi obravnavala svobodo kritike v partiji), fabiansko dru\xc5\xa1tvo iz Velike Britanije, posibiliste v Franciji ter \xc4\x8dasopisa "Rabo\xc4\x8daja misel" in "Rabo\xc4\x8deje delo" v Rusiji. Lenin tako vpra\xc5\xa1anje svobode kritike vidi kot teoretski boj med revolucionarnim in oportunisti\xc4\x8dnim krilom delavskega gibanja (in tudi znotraj same partije), pomembnost tega boja (brez katerega trdi, da ne more biti revolucionarnega gibanja) pa podkrepi s citiranjem Friedricha Engelsa (natan\xc4\x8dneje: njegovega dela Nem\xc5\xa1ka kme\xc4\x8dka vojna), ki je teoretski boj smatral za enega izmed treh glavnih vej razrednega boja (preostali veji sta ekonomski in politi\xc4\x8dni boj).\n_START_SECTION_\nRevolucionarna avantgarda in spontanizem\n_START_PARAGRAPH_\nIz pomembnosti teoretskega boja Lenin izpelje pomembnost revolucionarne avantgarde, ki \xc5\xbee obstoje\xc4\x8de dru\xc5\xbebene boje pove\xc5\xbee in radikalizira v revolucionarni razredni boj. Ta avantgarda se ne razvije "spontano" iz delavskega gibanja, ampak deluje kot zunanja sila. Za delavski boj Lenin trdi, da ta sam na sebi, brez "zunanjega pritiska" avantgarde, ne more prese\xc4\x8di sindikalnega (v tekstu "trade-unionisti\xc4\x8dnega") boja. Nadalje postavi, da je revolucionarna avantgarda nujna za vzpostavitev tako politi\xc4\x8dne razse\xc5\xbenosti revolucionarnega boja kot povezovanja boja ostalih zatiranih dru\xc5\xbebenih razredov (na primer progresivnega dela malome\xc5\xa1\xc4\x8danstva). Lenin kot primer navede boj proti ruskemu carizmu in poudari, da je tak\xc5\xa1no povezovanje dru\xc5\xbebenih bojev pod okriljem revolucionarnega proletariata (in njegove avantgarde) klju\xc4\x8dno za odpravljanje vsakr\xc5\xa1nega dru\xc5\xbebenega zatiranja._NEWLINE_Vpra\xc5\xa1anje avantgarde in njene pomembnosti v razrednem boju Lenin obravnava preko kritike oportunizma, ki zavra\xc4\x8da koncept revolucionarne avantgarde. Temu Lenin re\xc4\x8de spontanizem oziroma "poklekanje pred spontanostjo", pri \xc4\x8demer postavi lo\xc4\x8dnico med dvema verzijama. _NEWLINE_Prva razli\xc4\x8dica je oportunizem, ki uvajanje marksisti\xc4\x8dne teorije v delavski boj vidi kot zatiranje spontanega razvoja delavskega gibanja in vzpostavitev diktatorske oblasti nad njim. Ta razli\xc4\x8dica spontanizma pod povezovanjem politi\xc4\x8dnega in ekonomskega boja pojmuje, da naj vsebina politi\xc4\x8dnega boja izhaja iz zahtev sindikalnega boja; po tem se razlikuje od revolucionarne pozicije, ki zahteva prevzem in radikalno preobrazbo politi\xc4\x8dne oblasti. Tak\xc5\xa1no pojmovanje delavskega boja je znano kot ekonomizem, za katerega Lenin \xc5\xa1aljivo pripomni, da je zame\xc5\xa1al med pojmoma "avant-garde" (predstra\xc5\xbea) in "arier-garde" (za\xc5\xa1\xc4\x8ditnica). _NEWLINE_Kot drugo razli\xc4\x8dico oportunizma, ki "pokleka pred spontanostjo", Lenin ozna\xc4\x8di terorizem (kot politi\xc4\x8dno taktiko). Ta je po Leninu spontanisti\xc4\x8den, ker se ne poslu\xc5\xbeuje delovanja med ljudskimi mno\xc5\xbeicami, njihovim organiziranjem ter razvojem razredne zavesti; nasprotno se zana\xc5\xa1a, da se bo vse to spontano razvilo, za kar pa je potrebna le spodbuda v obliki posameznih nasilnih (teroristi\xc4\x8dnih) dejanj. _NEWLINE_Obema razli\xc4\x8dicama oportunizma je (po Leninu) skupno (neupravi\xc4\x8deno) zaupanje v revolucionarnost spontanega razvoja razrednega boja; v primeru ekonomizma, da se bo sindikalni boj spontano razvil v revolucionarni boj, v primeru terorizma pa, da bodo posamezna nasilna dejanja spontano vodila v upor.\n_START_SECTION_\nIskra kot partijski projekt\n_START_PARAGRAPH_\nOrganizacijo Iskre kot vseruskega partijskega \xc4\x8dasopisa Lenin obravnava v okvirju vpra\xc5\xa1anja partijske organizacije in pomena njenega centralnega upravljanja. _NEWLINE_Iz prvega vidika zahteva organizacija ilegalnega \xc4\x8dasopisa, ki redno izhaja, poleg medsebojne koordinacije tudi poznavanje konspirativnega delovanja. Dodaten pomen je v mo\xc5\xbenosti, da tak\xc5\xa1en \xc4\x8dasopis opravlja tudi propagandno funkcijo. Pri tem je razlika med agitacijo in propagando v tem, da se prva osredoto\xc4\x8da na konkretne primere (npr. polo\xc5\xbeaj delavcev v neki tovarni), druga pa vklju\xc4\x8duje in obrazlo\xc5\xbei teoretsko podlago partije. Iz teh razlogov je Lenin v letu 1902, ko je socialdemokratska partija bila \xc5\xa1e potisnjena v ilegalo v stanje ideolo\xc5\xa1ke zmede, Iskro videl kot projekt, ki bi bistveno pripomogel k razvoju partije._NEWLINE_Iz drugega vidika je Lenin prednost centralnega \xc4\x8dasopisa in centralnega koordiniranja nasploh videl v  u\xc4\x8dinkovitej\xc5\xa1i rabi (omejenega) partijskega kadra in materialnih virov. Za primer navede, da imajo lokalni \xc4\x8dasopisi problem nerednega izhajanja, na nacionalnem (makro) nivoju pa predstavljajo veliko (nepotrebnega) podvajanja; na osnovi tega argumentira, da bi redni nacionalni \xc4\x8dasopis (v tem primeru Iskra) dosegel ve\xc4\x8dje rezultate z manj vlo\xc5\xbeenega truda in sredstev. Isti pristop uporablja za ostalo partijsko delovanje, kamor so spadali tudi, na primer, bralni kro\xc5\xbeki in agitacija znotraj sindikatov.'