b"\n_START_ARTICLE_\nGiordano Bruno\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nFilippo Bruno se je rodil leta 1548 v Noli (v Kampaniji, del Neapeljskega kraljestva). Bil je sin poklicnega vojaka Giovannija Bruna in Fraulisse Savolino. V mladosti so ga star\xc5\xa1i poslali na \xc5\xa1olanje humanistike, logike in dialektike v Neapelj. Tam je prejemal zasebne in\xc5\xa1trukcije v avgu\xc5\xa1tinskem samostanu, prav tako pa se je udele\xc5\xbeeval javnih predavanj v Studiumu Generale. Navdu\xc5\xa1en je bil nad predavanji G. V. de Colla, ki je bil znan po svojem nagibanju k averoizmu (srednjeve\xc5\xa1ka arabska filozofska smer, ki odreka du\xc5\xa1i nesmrtnost)._NEWLINE_Pri 17 letih je vstopil v dominikanski samostan z bogato filozofsko tradicijo - samostan San Domenico Maggiore v Neaplju. Ob tem je sprejel ime Giordano po svojem u\xc4\x8ditelju metafizike, Giordanu Crispu. Tam je nadaljeval svoje \xc5\xa1olanje, leta 1565 pa je bil posve\xc4\x8den v dominikanski red. Kot duhovnik je za\xc4\x8del slu\xc5\xbebovati leta 1572, ko je bil star 24 let.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nOdraslo obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nV juliju 1575 je Bruno zaklju\xc4\x8dil predpisano \xc5\xa1olanje, kar je v njem spro\xc5\xbeilo odpor do teolo\xc5\xa1ke prefinjenosti. V tem \xc5\xbeivljenjskem obdobju je prebral dva prepovedana komentarja Erazma Rotterdamskega in nato neprizadeto razpravljal o hereziji arijan\xc3\xadzma, ki je zanikal Troedinost in bo\xc5\xbeanstvo Kristusa; zaradi tega je bilo zanj razpisano sojenje zoper herezijo, katere ga je obto\xc5\xbeil provincialni pater reda. Zaradi tega je februarja 1576 pobegnil v Rim. Tam je bil nepravi\xc4\x8dno obsojen zaradi umora. Drugi proces izob\xc4\x8denja pa se je za\xc4\x8del v aprilu 1576 in je zaradi njega spet pobegnil. Opustil je dominikanski red in potoval po v severni Italiji. Leta 1578 je od\xc5\xa1el v kalvinisti\xc4\x8dno \xc5\xbdenevo, kjer se je pre\xc5\xbeivljal z lektoriranjem. Ni verjetno, da bi se spreobrnil v kalvinizem, iskal je le zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de pred preganjanjem. Po objavi \xc4\x8dlanka v \xc4\x8dasopisu, v katerem je izra\xc5\xbeal nasprotovanje uveljavljenemu kalvinisti\xc4\x8dnemu profesorju, je odkril, da reformirana cerkev ni ni\xc4\x8d bolj strpna kot katoli\xc5\xa1ka. Po tem dogodku je bil skupaj s tiskarjem aretiran, in \xc5\xa1ele ko je umaknil \xc4\x8dlanek, mu je bilo dovoljeno zapustiti mesto. Iz Italije se je nato preselil v Francijo, najprej v Lyon, nato pa v Toulouse (1580-81), kjer je na tamkaj\xc5\xa1nji univerzi doktoriral in bil izjemno priljubljen med \xc5\xa1tudenti. Pretekli grehi pa so pri\xc5\xa1li za njim, zato se je znova neuspe\xc5\xa1no otepal obto\xc5\xbeb herezije s strani katoli\xc5\xa1ke cerkve. Od tam se je umaknil v Pariz._NEWLINE_V Parizu je Bruno kon\xc4\x8dno na\xc5\xa1el prijetno mesto za delo in pou\xc4\x8devanje. Kljub spopadom med katoli\xc4\x8dani in hugenoti (francoski protestanti) je bil kraljevi dvor Henrika III. prete\xc5\xbeno pod vplivom skupine zmernih katolikov in simpatizerjev protestantskega kralja Navarre Henrika Burbonskega, ki je postal dedi\xc4\x8d prestola v Franciji leta 1584. Brunov verski odnos je bil zdru\xc5\xbeljiv s to skupino, zato je prejemal varstvo s strani francoskega kralja. Leta 1582 je Bruno objavil tri mnemotehni\xc5\xa1ka dela, v katerih je raziskoval nove pojme za dosego intimnega znanja realnosti. Objavil je tudi ljudsko komedijo Il candelaio (1582;\xc2\xa0\xc2\xbbSve\xc4\x8dar\xc2\xab), ki skozi slikovito predstavitev sodobne neapeljske dru\xc5\xbebe sestavi protest proti korupciji dru\xc5\xbebe in uveljavljeni morali tistega \xc4\x8dasa._NEWLINE_Spomladi leta 1583 se je Bruno preselil v London, tam ga je kmalu za\xc4\x8del mikati Oxford, zato je poleti za\xc4\x8del predavati tudi tam. V svojih predavanjih je navajal, da kopernikanska teorija ohranja realnost gibanja Zemlje. Zaradi sovra\xc5\xbenega sprejema med oxonijanci (\xc4\x8dlani Oxfordske univerze) je kot gost francoskega veleposlanika od\xc5\xa1el nazaj v London. V \xc4\x8dasu \xc5\xbeivljenja v Londonu se je povezal z nekaterimi vplivnimi ljudmi tistega \xc4\x8dasa, z grofom Leicestera Robertom Dudleyjem in s sirom Philipom Sidneyjem._NEWLINE_Februarja 1584 je bil povabljen s strani Fulka Grevilla (\xc4\x8dlan sidneyjskega kroga) z namenom, da bi o svoji teoriji o gibanju Zemlje razpravljal z nekaterimi drugimi doktorji znanosti Oxfordske univerze, vendar se je razprava sprevrgla v prepir. Nekaj dni kasneje je za\xc4\x8del pisati svoje Italijanske dialoge, ki predstavljajo prvi sistemati\xc4\x8dni priro\xc4\x8dnik njegove filozofije. Obstaja \xc5\xa1est dialogov, trije kozmolo\xc5\xa1ki \xe2\x80\x94 o teoriji vesolja \xe2\x80\x93 in trije moralni. V delu Cena de le Ceneri (1584) ne samo potrdi obstoj heliocentri\xc4\x8dne teorije, ampak tudi predlaga, da je vesolje neskon\xc4\x8dno, sestavljeno iz ne\xc5\xa1teto mnogo svetov, ki so podobni tistim iz na\xc5\xa1ega son\xc4\x8dnega sistema. V istem dialogu govori tudi o tem, da je treba iz Svetega pisma upo\xc5\xa1tevati samo njegov moralni nauk, ne pa svetopisemskih nakazovanj astronomije. Mo\xc4\x8dno je kritiziral v\xc3\xa9denje angle\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe in doktorje znanosti Oxfordske univerze. V delu De la causa, principio e uno (1584) je predstavil fizikalno teorijo, na kateri temelji njegovo pojmovanje vesolja:\xc2\xa0\xc2\xbboblika\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbsnov\xc2\xab\xc2\xa0sta tesno zdru\xc5\xbeeni in predstavljata\xc2\xa0\xc2\xbbtisto\xc2\xab. Nato je v De l'infinito universo e mondi (1584; \xc2\xa0O neskon\xc4\x8dnem, vesolju in svetovih) razvil svojo kozmolo\xc5\xa1ko teorijo s sistemati\xc4\x8dnim kritiziranjem aristotelske fizike, obenem pa je izoblikoval averoisti\xc4\x8den pogled na odnos med filozofijo in religijo; glede na ta pogled je vera sredstvo za pou\xc4\x8devanje in vodenje nevednih ljudi, filozofija pa disciplina izvoljenih, ki so se sami sposobni obna\xc5\xa1ati in voditi druge. Naslednje njegovo delo je bilo Spaccio de la bestia trionfante (1584; Izgon triumfalne zveri), v katerem je prvi dialog te moralne trilogije, satira, ki govori o sodobnem vra\xc5\xbeeverju in razvadah in vklju\xc4\x8duje mo\xc4\x8dno kritiko kr\xc5\xa1\xc4\x8danske etike. Delo Cabala del cavallo Pegaseo (1585) je podobno, a vendar bolj pesimisti\xc4\x8dno od prej\xc5\xa1njega, saj vklju\xc4\x8duje razpravo o odnosu med \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko du\xc5\xa1o in univerzalno du\xc5\xa1o in sklepanje z negacijo absolutne individualnosti nekdanje. V De gli eroici furori (1585; Juna\xc5\xa1ki Frenzies) je Bruno uporabil novoplatonisti\xc4\x8dno metaforiko._NEWLINE_V oktobru 1585 se je Bruno vrnil v Pariz, kjer je naletel na spremenjeno politi\xc4\x8dno ozra\xc4\x8dje. Francoski kralj Henrik III. je razveljavil edikt pacifikacije s protestanti in kralj Navarre Henrik Burbonski je bil izob\xc4\x8den. Bruno se je zna\xc5\xa1el v ostri izmenjavi nasprotujo\xc4\x8dih si mnenj z varovancem katoli\xc5\xa1ke stranke, matematikom Fabrizijem Mordentem. Zaradi napetosti v ozra\xc4\x8dju je Bruno zapustil Pariz._NEWLINE_\xc5\xa0el je v Nem\xc4\x8dijo, kjer je potoval od enega univerzitetnega mesta do drugega, se pre\xc5\xbeivljal kot gostujo\xc4\x8di profesor ter objavljal razli\xc4\x8dna in manj pomembna dela, vklju\xc4\x8dno z Articuli centum et sexaginta (1588;\xc2\xa0\xc2\xbb160 \xc4\x8dlankov\xc2\xab) ki je bilo usmerjeno proti sodobnim matematikom in filozofom. V tem delu je navedel svoje pojmovanje vere \xe2\x80\x93 teorija miroljubnega so\xc5\xbeitja vseh religij na podlagi medsebojnega razumevanja in svobodno vzajemne razprave. V mestu Helmstedt je bil januarja 1589 izob\xc4\x8den s strani lokalne luteranske cerkve, \xc4\x8deprav ni nikoli bil njen \xc4\x8dlan. Kljub izob\xc4\x8denju je ostal v mestu do pomladi, obenem pa zaklju\xc4\x8deval literarna dela na podro\xc4\x8dju naravoslovja in matematike._NEWLINE_V tem obdobju so nastala dela (bila so objavljena po njegovi smrti): \xe2\x80\xa2 Latinske pesmi \xe2\x80\xa2 De triplici minimo et mensura \xe2\x80\xa2 De monade, numero et figura \xe2\x80\xa2 De immenso, innumerabilibus et infigurabilibus_NEWLINE_Ker jih je \xc5\xbeelel objaviti, je leta 1590 od\xc5\xa1el v Frankfurt, tam pa je senat zavrnil njegovo vlogo za bivanje. Kljub prepovedi bivanja se je naselil v bli\xc5\xbenjem samostanu, kjer je predaval protestantskim zdravnikom in si pridobil sloves\xc2\xa0\xc2\xbbuniverzalnega \xc4\x8dloveka\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nZadnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nV avgustu 1591 je na povabilo bene\xc5\xa1kega plemi\xc4\x8da Giovannija Mocenigota, Bruno napravil usodno napako s povratkom v Italijo. V tistem \xc4\x8dasu ta poteza ni bila videti tvegana, saj so bile Benetke najbolj liberalne izmed vseh italijanskih dr\xc5\xbeav. Napetosti v Evropi je za\xc4\x8dasno umirila smrt nepopustljivega pape\xc5\xbea Siksta V. leta 1590 in kratkotrajni pontifikati treh naslednjih pape\xc5\xbeev pred nastopom \xc4\x8detrtega, Klemena VIII. leta 1592. Navarski kralj in francoski kronski princ Henrik Burbonski je francoski prestol lahko podedoval edino pod pogojem, da bi se spreobrnil v katoli\xc5\xa1tvo, kar bi mu zagotovilo mir s podaniki. Iz tega razloga so postale razmere za Bruna (in hugenote) na splo\xc5\xa1no neugodne tudi v Franciji. Bruno je \xc5\xa1e vedno iskal akademsko podlago, s katero bi lahko razlo\xc5\xbeil oz. pojasnil svoje teorije, kot po naklju\xc4\x8dju pa je izvedel, da je mesto vodje matematike na Univerzi v Padovi prosto, zato je skoraj od\xc5\xa1el tja. Pozno poleti leta 1591 je za\xc4\x8del zasebno predavati nem\xc5\xa1kim \xc5\xa1tudentom in obenem sestavil Praelectiones geometricae (\xc2\xbbPredavanja o geometriji\xc2\xab) in Ars deformationum (\xc2\xbbUmetnost deformacije\xc2\xab). Na za\xc4\x8detku zime se je izkazalo, da ne bo sprejet na \xc4\x8delo univerze (mesto so ponudili Galileju leta 1592), zato se je razo\xc4\x8daran vrnil v Benetke, kot gost Moceniga, in sodeloval v razpravah bene\xc5\xa1ke aristokracije. Brunova svoboda se je kon\xc4\x8dala takrat, ko se je odpravljal v Frankfurt izdati novo knjigo. Bruno je bil aretiran leta 1592, zaradi njegovih hereti\xc4\x8dnih teorij. Ker se je \xc5\xbeelel izogniti kazni, se je zagovarjal z manj pomembnimi teolo\xc5\xa1kimi problemi in poudarjanjem filozofije namesto teologije._NEWLINE_Po tem, ko je bil Bruno dve leti zaprt, so ga bene\xc5\xa1ke oblasti leta 1593 predale Rimu v roke pape\xc5\xa1ki inkviziciji. Inkvizicijska obto\xc5\xbenica ga je bremenila zagovarjanja obstoja mnogih svetov in neskon\xc4\x8dnosti vesolja, zanikanja troedinosti Boga, Marijinega devi\xc5\xa1kega spo\xc4\x8detja, vstajenja Jezusa itd. Inkvizicijska preiskava v Rimu je trajala sedem let, v tem \xc4\x8dasu pa je bil zaprt v stolpu Nona. Bruno se je skozi sojenje po eni strani v klju\xc4\x8dnih teolo\xc5\xa1kih zadevah pokoril Cerkvi, a vseeno sku\xc5\xa1al ostati zvest svojim filozofskim na\xc4\x8delom, \xc5\xa1e posebej prepri\xc4\x8danju o obstoju ve\xc4\x8d svetov.\xc2\xa0_NEWLINE_Navsezadnje je bil 20. januarja 1600 vseeno spoznan za krivega; pape\xc5\xbe Klemen VIII. je odredil, da mora biti obsojen kot nepobolj\xc5\xa1ljiv heretik. Njegova unitarijanska prepri\xc4\x8danja so bila zadosten razlog za smrtno obsodbo. Inkvizicija ga je izob\xc4\x8dila iz katoli\xc5\xa1ke cerkve in obsodila na smrt, Bruno pa je razsodbo sprejel z besedami:\xc2\xa0\xc2\xbbVi, ki sodbo izrekate, se je bojite bolj kot jaz, ki jo sprejemam.\xc2\xab\xc2\xa0Po tem, ko so ga izro\xc4\x8dili posvetnim oblastem, je bil 17. februarja 1600 za\xc5\xbegan na grmadi na rimskem trgu Campo dei Fiori. Pred usmrtitvijo so mu z ostjo prebodli jezik, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je imel\xc2\xa0\xc2\xbbzloben jezik\xc2\xab. Njegove posmrtne ostanke so odvrgli v reko Tibero, vsa Brunova dela pa so se zna\xc5\xa1la na seznamu prepovedanih knjig (Index Librorum Prohibitorum).\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nMiselnost\n_START_PARAGRAPH_\nBruno je bil zelo naprednega duha. S svojo filozofijo narave je izzival kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko dogmatiko in v duhu renesan\xc4\x8dnega humanizma zavra\xc4\x8dal sholastiko. Prepri\xc4\x8dan je bil v to, da sta filozofija in teologija nezdru\xc5\xbeljivi, kar je bilo sicer \xc5\xbee uveljavljeno stali\xc5\xa1\xc4\x8de pozne sholastike (npr. Ockham). Nasprotoval je kr\xc5\xa1\xc4\x8danskemu pojmovanju Boga kot osebe in ne\xc4\x8desa transcendentalnega, kar pa je z vidika Cerkve krivoverstvo par excellence; gradil je panteisti\xc4\x8dni nazor, po katerem je vse sestavljeno iz ve\xc4\x8dne in neskon\xc4\x8dne substance. Bog je po tem istoveten z naravo (natura est deus in rebus). Edini cilj filozofije je spoznati to neustvarjeno in poduhovljeno substanco, vendar je \xc4\x8duti in \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki razum niso v stanju popolnoma razumeti, razen v dveh pogledih: kot du\xc5\xa1o sveta in tvari, ki se med seboj dopolnjujeta. Du\xc5\xa1a sveta pre\xc5\xbeema vse stvari sestavljene iz tvari, tako da jih od\xc4\x8ditujemo povezano kot vzrok in na\xc4\x8delo. Boga ali naravo kot dejavno ustvarjalno na\xc4\x8delo je imenoval natura naturans, kot ustvarjeni svet pa natura naturata. To sta le dve strani enotne celote, kjer se vse nahaja v vsemu, posamezno v splo\xc5\xa1nem in splo\xc5\xa1no v posameznem (tota in toto et in qualibet totius parte). Univerzum je celota, v katerem se poklapajo in sovpadajo vsa nasprotja (coincidentia oppositorum). Njegova filozofska spekulacija se odvija znotraj koordiniranega sistema odnosa med pojmi s filozofskim pomenom, zato je bolj znamenje \xc4\x8dasa, ki rojeva nove poglede na svet in hkrati stanje zahodnoevropskega pozno sholasti\xc4\x8dnega in pozno renesan\xc4\x8dnega duha, kot pa sistematsko razdelan filozofski sistem._NEWLINE_Kot knji\xc5\xbeevnik in komediograf Bruno v estetskem in literarnem pomeni ne presega sodobnikov. V zgodovini naravoslovnih znanosti zavzema vidno mesto v znanosti o vesolju. Zavra\xc4\x8dal je Aristotelovo znanost o geocentri\xc4\x8dni sferi\xc4\x8dni krogli okoli nepomi\xc4\x8dne Zemlje in zapleteno gibanje planetov v Ptolemejevi teoriji. V na\xc4\x8delu je sprejemal Kopernikovo znanost, ki je nastala okoli pol stoletja prej, vendar je bila \xc5\xa1e ta do kasnej\xc5\xa1ega Keplerjevega popravka nenatan\xc4\x8dna (trije Keplerjevi zakoni). Vendar, medtem ko je Kopernik svojo znanost omejeval na Oson\xc4\x8dje, jo je Bruno raz\xc5\xa1iril na celotno vesolje, ki je neskon\xc4\x8dno veliko. Po Koperniku je Oson\xc4\x8dje obdano s kroglo nepremi\xc4\x8dnih zvezd, Bruno pa je v vseh zvezdah videl sonca, ki imajo svoje planete, naseljene z \xc5\xbeivimi bitji kot Zemlja. Poudarjal je, da Zemlja in na\xc5\xa1e Sonce nista sredi\xc5\xa1\xc4\x8dni vesoljski telesi. \xc4\x8ceprav je Brunova njegova teorija neskon\xc4\x8dnosti svetov podobnih na\xc5\xa1emu v bistvu teoretsko spekulativna, jo danes sodobni astronomi z odkrivanjem vedno novih planetarnih sistemov zunaj na\xc5\xa1ega son\xc4\x8dnega sistema vedno znova potrjujejo._NEWLINE_Proti starim domnevam je postavljal nove, velikokrat se je poslu\xc5\xbeeval prispodob, opazoval naravne pojave, vendar se - z veliko domi\xc5\xa1ljije - ni oziral na matemati\xc4\x8dno mi\xc5\xa1ljenje, niti na eksperimentalno prou\xc4\x8devanje, in je v\xc4\x8dasih prihajal tudi do napa\xc4\x8dnih zaklju\xc4\x8dkov, na primer da so poti nebesnih teles krivulje brez dolo\xc4\x8denih zakonitosti in da so Kopernikova kro\xc5\xbena gibanja samo izjeme._NEWLINE_Kot nasprotnik antropocentri\xc4\x8dnega pojmovanja je pokazal pravo \xc4\x8dlovekovo mesto v Vesolju. Svoj \xc4\x8das je obdaril s celim nizom novih pojmov, kot so na primer: Vesolje, neizmernost, naravni zakoni, razvojne sile v naravi itd. Namesto dogmatskih feti\xc5\xa1izmov je ustvaril nov pesnikov kult panteisti\xc4\x8dnih naravnih lepot, ki se v mnogo \xc4\x8dem ena\xc4\x8di z anti\xc4\x8dnimi formulami stoi\xc4\x8dne in novoplatonisti\xc4\x8dne poezije o svetu. Njegova filozofija je bila pod vplivom Pitagore, Platona, stoikov, Nikolaja Kuzanskega, Mojstra Eckharta, Rajmonda Llulla, judovske kabale in arabske filozofije. Njegov panteizem ima preko Spinoze in Leibniza posreden vpliv na Heglovo dialekti\xc4\x8dno obliko tez. Njegov navdih je mo\xc4\x8dno vplival na razvoj sodobnega simbolizem in lirskega pesni\xc5\xa1tva._NEWLINE_Giordano Bruno je prvi, ki je po obdobju antike obudil in zagovarjal misel o neskon\xc4\x8dnosti univerzuma, obstoju mno\xc5\xa1tva oson\xc4\x8dij, podobnih na\xc5\xa1emu in obstoju izvenzemeljskega \xc5\xbeivljenja. Zemlji je odvzel status absolutnega sredi\xc5\xa1\xc4\x8da vesolja, saj je lahko v neskon\xc4\x8dnem prostoru sredi\xc5\xa1\xc4\x8de katerakoli poljubno izbrana to\xc4\x8dka. Svoja prepri\xc4\x8danja, ki se jim ni odpovedal niti pod pritiskom cerkvene inkvizicije, ki je svoj prav znala uveljaviti pogosto z brutalnimi metodami, je na koncu pla\xc4\x8dal z \xc5\xbeivljenjem.\n_START_SECTION_\nSrednjeve\xc5\xa1ki kozmos\n_START_PARAGRAPH_\nBrunova kozmologija predstavlja sintezo razli\xc4\x8dnih filozofskih in misti\xc4\x8dnih tradicij, ki jih Bruno ni le preprosto povzel, temve\xc4\x8d jih je sintetiziral in nadgradil z lastnimi spoznanji. Podoba univerzuma, ki je bila v veljavi pred Giordanom Brunom, je bila zasnovana na kombinaciji Aristotelovih in Ptolemajevih dognanj. Formirala se je torej v obdobju antike, vztrajala pa vse do konca srednjega veka. Njene konstitiutivne lastnosti so geocentrizem, heterogenost in finitizem.\xc2\xa0_NEWLINE_Kljub temu, da je bil sklenjen model univerzuma trdno vsidran v srednjeve\xc5\xa1ko zavest, pa so nekateri teologi \xc5\xbee pred Giordanom Brunom posegali po nekoliko druga\xc4\x8dnih re\xc5\xa1itvah. Angle\xc5\xa1ki sholastik Thomas Bradwardine je v 14. stoletju sprejemal nauk o enem in kon\xc4\x8dnem univerzumu, hkrati pa ni zanikal mo\xc5\xbenosti, da Bog lahko ustvari \xc5\xa1e druga vesolja. Angle\xc5\xa1ki astronom in Brunov sodobnik Thomas Digges je v slabo dodelanem kopernikanskem sistemu trdil, da je materialni svet sicer kon\xc4\x8den, vendar da se za poslednjo sfero zvezd stalnic razprostira neskon\xc4\x8dna nadnebesna regija \xc4\x8diste svetlobe. Pozni sholastik Nikolaj Kuzanski, eden od najpomembnej\xc5\xa1ih Brunovih filozofskih virov, je v 15. stoletju u\xc4\x8dil, da univerzum nima ne meje, ne sredi\xc5\xa1\xc4\x8da in ne oboda. Univerzum ni niti kon\xc4\x8den niti neskon\xc4\x8den, pa\xc4\x8d pa nedolo\xc4\x8den, ne omejuje ga ni\xc4\x8d, kar bi bilo izven njega. Zadnji pomembni korak pred Brunom je storil Nikolaj Kopernik, ki je nesporni avtor moderne heliocentri\xc4\x8dne teorije. Vendar pa k vpra\xc5\xa1anju neskon\xc4\x8dnosti vesolja ni prispeval nobenih teoretskih inovacij. Kopernik sicer razsredi\xc5\xa1\xc4\x8di Zemljo, na njeno mesto postavi Sonce, okrog katerega kro\xc5\xbeijo planeti vklju\xc4\x8dno z Zemljo, a vesolje kot celota ostaja \xc5\xa1e vedno omejeno z zadnjo sfero zvezd stalnic. Ovrgel je torej samo eno izmed treh glavnih predpostavk srednjeve\xc5\xa1ke kozmologije. Prvi, ki je ovrgel vse tri, je bil Bruno, ki je fizi\xc4\x8dnemu vesolju pripisal dejansko neskon\xc4\x8dnost, homogenost in odsotnost absolutnega sredi\xc5\xa1\xc4\x8da.\n_START_SECTION_\nFilozofske predpostavke Brunove kozmologije\n_START_PARAGRAPH_\nIzhodi\xc5\xa1\xc4\x8de Brunove filozofske orientacije je ontolo\xc5\xa1ki monizem, na podlagi katerega iz novoplatonisti\xc4\x8dnih vplivov izpelje svoj projekt infinitizacije in homogenizacije univerzuma. Gre za filozofski nauk, ki priznava obstoj samo ene substance. Tako zavra\xc4\x8da predstavo tradicionalne metafizike o lo\xc4\x8denem obstoju materialne in duhovne substance. Dualizem substanc Bruno re\xc5\xa1uje z vpotegnjenjem Boga v fizi\xc4\x8dni svet. Bog, prvi dejavnik, svetovni um, svetovna du\xc5\xa1a, kot ga tudi imenuje, je imanentno prisoten v naravi (panteizem). Pre\xc5\xbeema vse vesolje, vse posami\xc4\x8dne pojave, je konstitutivni princip realnosti. Ni stvari, ki bi ne vsebovala duhovne substance, saj je ta prisotna v \xc5\xa1e tako majhnem delcu snovi (tako, kot je zvok v zaprtem prostoru prisoten ves v vsakem delu tega prostora, tako je tudi Bog prisoten ves v vsaki posamezni stvari, tudi v najmanj\xc5\xa1em delcu snovi)._NEWLINE_Ker pa je srednjeve\xc5\xa1ka metafizika (kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo) Bogu pripisovala atribut neskon\xc4\x8dnosti, to za Bruna ne pomeni ni\xc4\x8d drugega, kot da je neskon\xc4\x8dna tudi narava, v kateri se Bog manifestira. Za Bruna je zna\xc4\x8dilno panteisti\xc4\x8dno ob\xc4\x8dutenje narave, ki jo pojmuje kot bo\xc5\xbeansko.\n_START_SECTION_\nBrunov kozmolo\xc5\xa1ki model\n_START_PARAGRAPH_\nBruno v svojih dialogih utemeljuje svoj kozmolo\xc5\xa1ki model na trditvah, ki nasprotujejo aristotelskim argumentom proti neskon\xc4\x8dnosti. Spra\xc5\xa1uje se, kaj obstaja onkraj omejenega in kon\xc4\x8dnega univerzuma. Kaj bi se zgodilo s pu\xc5\xa1\xc4\x8dico, ko bi predrla zadnjo sfero zvezd stalnic. Bi morda prenehala obstajati? Kako si prestavljati praznino zunaj na\xc5\xa1ega sveta? Te\xc5\xbeko si je zamisliti, da se praznina zunaj\xc2\xa0\xc2\xbbkozmi\xc4\x8dne opne\xc2\xab, ki je navzven neomejena, kon\xc4\x8duje v na\xc5\xa1em svetu. Brunu se zdijo aporije, ki jih s seboj prina\xc5\xa1a finitisti\xc4\x8dni model univerzuma nepremostljive. Zato ga zavr\xc5\xbee in nadomesti z v neskon\xc4\x8dnost raztezajo\xc4\x8dim se prostorom. Ta prostor ne more biti druga\xc4\x8den kot uniformen. To pomeni, da ima katerikoli del tega prostora enako dovzetnosti za vsebovanje sveta (nebesnih teles), kot vsi drugi. Bruno pravi, da\xc2\xa0\xc2\xbbobstajajo brez\xc5\xa1tevilna sonca in ne\xc5\xa1tete zemlje, ki kro\xc5\xbeijo okrog teh sonc ravno tako, kot vidimo, da okrog nam bli\xc5\xbenjega sonca kro\xc5\xbei ta sedmerica\xc2\xab. Ker je prostor, v katerem se nahaja na\xc5\xa1 son\xc4\x8dni sistem enak, kot prostor zunaj tega sistema, se mora tudi v\xc2\xa0\xc2\xbbzunanjem\xc2\xab\xc2\xa0prostoru ponoviti struktura, enaka na\xc5\xa1emu sistemu. Bruno torej prenese heliocentri\xc4\x8dni sistem na celotni univerzum, v katerem se nahajajo nepre\xc5\xa1tevni svetovi, na katerih se bohotijo najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e \xc5\xbeivljenjske oblike._NEWLINE_Neskon\xc4\x8dni uniformni prostor vsebuje \xc5\xa1e eno implikacijo, ki je pomembna za Brunov kozmolo\xc5\xa1ki sistem. V neskon\xc4\x8dnem prostoru namre\xc4\x8d ni nobene to\xc4\x8dke, ki bi jo lahko imeli za sredi\xc5\xa1\xc4\x8dno. Druga plat iste trditve pa je, da je sredi\xc5\xa1\xc4\x8dna lahko katerakoli poljubno izbrana to\xc4\x8dka. V Aristotelovi fiziki predstavlja Zemlja absolutno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de vesolja. Po njegovi teoriji naj bi se istovrstni elementi gibali proti istemu mestu, kar pomeni, da se posamezen osnovni element lahko nahaja le na enem mestu, kar je tudi argument za to, da ne obstaja ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih svetovnih sistemov, pa\xc4\x8d pa samo eden. \xc4\x8ce bi obstajalo ve\xc4\x8d sredi\xc5\xa1\xc4\x8d, bi se osnovni elementi med seboj pome\xc5\xa1ali, in struktura sveta bi bila uni\xc4\x8dena. Bruno pa temu ugovarja, \xc4\x8de\xc5\xa1 da obstaja toliko gravitacijskih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d, kolikor je nebesnih teles. Posamezni elementi se ne bodo gibali vsi samo k enem skupnem sredi\xc5\xa1\xc4\x8du, ampak vsak k svojemu. Sredi\xc5\xa1\xc4\x8de vesolja torej ne sovpada s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem Zemlje, kot je mislil Aristotel, niti s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem Sonca, kot je trdil Kopernik. Sredi\xc5\xa1\xc4\x8de je relativen pojem, ki se nana\xc5\xa1a na posamezna nebesna telesa in na posamezne sisteme nebesnih teles.\xc2\xa0_NEWLINE_Bruno si je prizadeval, da bi osnoval religijo, ki bi bila sprejemljiva za vso tedaj z verskimi vojnami razklano Evropo. Ljudem je sku\xc5\xa1al ponuditi vero, ki bi bila utemeljena na racionalnem uvidu, ne pa na dogmi. \xc4\x8ce bi namre\xc4\x8d ljudje sprejeli njegovo misel o ne\xc5\xa1tetih svetovih, poseljenih z \xc5\xbeivimi bitji, bi Zemlja in z njo \xc4\x8dlovek verjetno izgubila svoj sredi\xc5\xa1\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj tudi v teolo\xc5\xa1kem smislu. Razlike med posameznimi verstvi bi postale manj pomembne in verniki bolj strpni do druga\xc4\x8de misle\xc4\x8dih.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nVplivi\n_START_PARAGRAPH_\nBrunove teorije so vplivale na miselnost znanosti in filozofije 17. stoletja, \xc2\xa0od 18. stoletja naprej, pa so bile absorbirane s strani veliko sodobnih filozofov. Kot simbol svobode misli je Bruno navdahnil evropska liberalna gibanja devetnajstega stoletja, zlasti gibanje za nacionalno politi\xc4\x8dno enotnost v Italiji. Zaradi raznolikosti svojih interesov, so sodobni u\xc4\x8denjaki razdeljeni glede na pomembnost njegovega dela. Brunova kozmolo\xc5\xa1ka vizija zagotovo predvideva nekatere temeljne vidike moderne zasnove vesolja; njegove eti\xc4\x8dne ideje v nasprotju z versko asketsko etiko so privla\xc4\x8dne sodobnemu humanisti\xc4\x8dnemu aktivizmu; in njegov ideal verske in filozofske tolerance je vplival na liberalne mislece. Nasprotno pa njegov poudarek na \xc4\x8darobno in okultno, njegov vir kritike, prav tako kot je njegova vihrava osebnost. Kljub vsemu pa je Bruno ena izmed pomembnej\xc5\xa1ih osebnosti v zgodovini razvoja zahodne misli."