b'\n_START_ARTICLE_\nStarogr\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost\n_START_SECTION_\nArhai\xc4\x8dno obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nNajstarej\xc5\xa1a znana gr\xc5\xa1ka pisava je mikenska slogovna linearna pisava B, ki je ohranjena na glinenih tablicah iz tega obdobja. Na teh tablicah so razli\xc4\x8dni zapisi, ki se nana\xc5\xa1ajo na trgovino, ni prave knji\xc5\xbeevnosti, kar pojasnjujejo razli\xc4\x8dno. Po eni teoriji se je mikenska knji\xc5\xbeevnost, kot je na primer poznej\xc5\xa1a Homerjeva in druga epika, prena\xc5\xa1ala z ustnim izro\xc4\x8dilom, \xc5\xa1e posebej zato, ker linearna pisava B ni bila povsem prilagojena glasovom gr\xc5\xa1kega jezika. Po drugi teoriji so bila knji\xc5\xbeevna dela \xe2\x80\x93 verjetno prvina dru\xc5\xbebene elite \xe2\x80\x93 zapisana na nekem finej\xc5\xa1em materialu, ki se ni ohranil.\n_START_SECTION_\nHomer\n_START_PARAGRAPH_\nNa za\xc4\x8detku gr\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevnosti sta bili najve\xc4\x8dji deli Homerjeva epa Iliada in Odiseja , nekaj je neznatnih metri\xc4\x8dnih zapisov iz 8. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. Ti dve pesni\xc5\xa1ki stvaritvi sta s svojo zapleteno strukturo in slogom vrhunec epske tradicije, katere za\xc4\x8detki in razvoj ostajajo v temi tistih stoletij, ki jih imenujejo gr\xc5\xa1ka temna doba (od 12. do 8. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.). Homer (\xe1\xbd\x8d\xce\xbc\xce\xb7\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82) je bil prvi pisec gr\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevnosti in najve\xc4\x8dji epski pesnik vseh \xc4\x8dasov. Predvidevamo, da je \xc5\xbeivel v 8. stoletju pr. n. \xc5\xa1t., a zanesljivih podatkov o njem in njegovem \xc5\xbeivljenju nimamo. Anti\xc4\x8dna tradicija pravi, da je bil Homer slep pevec, kar je najbr\xc5\xbe samo preslikava lika slepega pevca Demodoka iz Odiseje. Od antike pa do danes je bilo veliko razli\xc4\x8dnih teorij o prvem gr\xc5\xa1kem pesniku, ki so se ukvarjale s "homerskim vpra\xc5\xa1anjem"._NEWLINE_Homerjeva dela je tako treba razumeti kot vrhunec dolgoletnega razvoja ustne narodne knji\xc5\xbeevnosti v Mali Aziji. Danes domnevajo, da so bili Homerjevi predhodniki morda pevci \xe2\x80\x93 rapsodi (\xe1\xbf\xa5\xce\xac\xcf\x88\xce\xbf\xce\xb4\xce\xbf\xce\xb9), ki so hodili od mesta do mesta in zabavali prebivalce s pesmimi o "slavnih delih junakov" (\xce\xba\xce\xbb\xce\xad\xce\xb1 \xe1\xbc\x80\xce\xbd\xce\xb4\xcf\x81\xe1\xbf\xb6\xce\xbd), med njih pri\xc5\xa1tevajo tudi Homerja, ali Aojdi (\xe1\xbc\x80\xce\xbf\xce\xb9\xce\xb4\xce\xbf\xce\xaf) so \xc5\xbeiveli na dvorih vladarjev in nato na zabavah ali po potrebi peli o juna\xc5\xa1kih delih junakov mitskega obdobja. Rapsodi in aojdi naj bi prena\xc5\xa1ali juna\xc5\xa1ke pesmi skozi mnoga stoletja. Da je v Gr\xc4\x8diji \xc5\xbee pred Homerjem cvetela epska poezija, potrjujejo tudi Homerjevi epi, v katerih najdemo dovr\xc5\xa1eno epsko tehniko, umetni\xc5\xa1ki izraz, knji\xc5\xbeevni jezik, spreten verz, mnogo ukrasnih pridevkov (epitetonov, za katere ni utemeljitve v Homerjevem besedilu (npr. "hitri Ahil", noben dogodek v epih ne opravi\xc4\x8duje tega), oblike, ki se kar naprej ponavljajo, ko so v pripovedi opisane bitke ali plutje ladje, in na koncu zna\xc4\x8dilne \xc5\xa1tevilke. Vse to je plod dolgotrajnih umetni\xc5\xa1kih izku\xc5\xa1enj. Morda so pred gr\xc5\xa1ko herojsko epopejo obstajale kraj\xc5\xa1e pesmi, v katerih so ob spremljavi glasbila peli o juna\xc5\xa1kih delih. Te pesmi so bile verjetno delo Eolcev \xe2\x80\x93 Ahajcev, ki so pri\xc5\xa1li iz Tesalije in drugih delov gr\xc5\xa1ke celine in se prvi udoma\xc4\x8dili na maloazijskem primorju, v Troadi in sosednjih otokih. Pesmi so bile podrejene eni sami temi \xe2\x80\x93 boju s prebivalci v novem kraju. Z negovanjem teh pesmi v stoletjih je bil ustvarjen \xc4\x8dvrst temelj za veliko ljudsko epopejo, ki je najvi\xc5\xa1jo umetni\xc5\xa1ko vrednost dosegla v Iliadi in Odiseji okoli 8. stoletja pr. n. \xc5\xa1t._NEWLINE_Iliada (\xe1\xbc\xb8\xce\xbb\xce\xb9\xce\xac\xcf\x82, 24 spevov, 15.693 heksametrov) se imenuje po Ilionu (\xe1\xbc\xbc\xce\xbb\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd), drugem imenu za mesto Troja. Vsebina temelji na zgodbah o trojanski vojni. Pesnik ni obdelal dalj\xc5\xa1ega \xc4\x8dasovnega obdobja, ampak se je omejil na dogodke, ki so se zgodili v 51 dneh v desetem letu vojne. Glavni temi tega epa sta spor med Ahilom in Agamemnonom zaradi ugrabitve Ahilove su\xc5\xbenje Brizeide in Ahilova jeza na trojanskega junaka Hektorja, ki je ubil Ahilovega prijatelja Patrokla._NEWLINE_Odiseja (\xe1\xbd\x88\xce\xb4\xcf\x8d\xcf\x83\xcf\x83\xce\xb5\xce\xb9\xce\xb1, 24 spevov, 12.110 heksametrov) ima ime po glavnem junaku Odiseju in opeva Odisejevo vrnitev na Itako. Po desetletnem bojevanju pred Trojo se je Odisej deset let potikal po raznih morjih in do\xc5\xbeivljal mnoge nevarne pustolov\xc5\xa1\xc4\x8dine. V tem \xc4\x8dasu je izgubil vse prijatelje, se vrnil na Itako, kjer se je ob pomo\xc4\x8di sina Telemaha ma\xc5\xa1\xc4\x8deval snubcem, ki so zlorabljali njegovo zvesto \xc5\xbeeno Penelopo in na veselicah zapravljali njegovo lastnino. Okostje tega speva je Odisejeva vrnitev in ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje snubcem, kar je obogateno s sinteti\xc4\x8dnim in dramatskim prikazom predhodnih junakovih desetletnih potikanj, ki jih pripoveduje sam junak na dvoru faja\xc5\xa1kega kralja Alkinoja (9.\xe2\x80\x9312. spev). V pesnitvi je tudi motiv o sinu, ki gre iskat o\xc4\x8deta (1.\xe2\x80\x934. spev). Kompozicija Odiseje je zapletena, medtem ko je v Iliadi enostavna, kar je opazil \xc5\xbee Aristotel, ki je v Poetiki 1459 b zapisal: "Obe sta namre\xc4\x8d sestavljeni: Iliada je enostavna in polna trpljenja, Odiseja prepletena in mirna." Homer je genialen pesnik, ki mu je uspelo narodno epsko poezijo povzdigniti na umetni\xc5\xa1ko raven, ki je od tedaj ni nih\xc4\x8de ve\xc4\x8d dosegel. Homerjeva poezija je polna \xc5\xbeivega pripovedovanja, jasnega izra\xc5\xbeanja, pazljivega orisovanja ljudskih zna\xc4\x8dajev, sve\xc5\xbee \xc5\xbeivljenjske dinamike in humanizma._NEWLINE_Prvotno so v antiki Homerju pripisovali ne samo ta dva epa, ampak celo epsko ustvarjanje arhai\xc4\x8dnega obdobja, kar \xc5\xbee od 5. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. povzro\xc4\x8da resno kritiko, ki traja \xc5\xa1e danes in se imenuje "homersko vpra\xc5\xa1anje". Pod imenom mali Homer se skrivajo manj\xc5\xa1a pesni\xc5\xa1ka dela, ki so jih pripisovali Homerju. Med njimi je najpomembnej\xc5\xa1i zbornik 33 homerskih himen (\xe1\xbd\x95\xce\xbc\xce\xbd\xce\xbf\xce\xb9), napisanih v heksametrih in epskem slogu v obdobju med 7. do 5. stoletjem pr. n. \xc5\xa1t., ki proslavljajo razli\xc4\x8dna bo\xc5\xbeanstva. Te himne so se prvobitno imenovale uvodi (\xcf\x80\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbf\xce\xaf\xce\xbc\xce\xb9\xce\xb1), kar pomeni, da niso bile himne, ampak so jih rapsodi uporabljali kot uvod pri svojem recitiranju epskih pesmi. Nekatere so po \xc5\xa1tevilu verzov prave male pesnitve. Tako Himna Demetri pripoveduje zgodbo o ugrabitvi Perzefone in veliki \xc5\xbealosti Demetre, ki hodi po svetu in i\xc5\xa1\xc4\x8de h\xc4\x8der. Himna Apolonu opeva rojstvo tega boga na Delosu in njegove do\xc5\xbeivljaje ob snovanju prero\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8da v Delfih. Himna Afroditi opisuje ljubezensko avanturo boginje z Anhizom, Himna Hermesu je polna humorja in govori o tem, kako je komaj rojeni Hermes z nagajivo zvija\xc4\x8do prevaral svojega brata Apolona. Poleg himen so znani \xc5\xa1e Batrahomiomahija (Vojna med \xc5\xbeabami in mi\xc5\xa1mi) (\xce\x92\xce\xb1\xcf\x84\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x87\xce\xbf\xce\xbc\xcf\x85\xce\xbf\xce\xbc\xce\xb1\xcf\x87\xce\xaf\xce\xb1, 303 verzi), ki parodira vsebino in slog epske pesmi in je verjetno nastala \xc5\xa1ele v helenisti\xc4\x8dnem obdobju, Margit (\xce\x9c\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb3\xce\xaf\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82, od \xce\xbc\xce\xac\xcf\x81\xce\xb3\xce\xbf\xcf\x82 = norec), ki posmehljivo govori o nekem junaku norcu, ki je veliko vedel, a vse narobe, ter Kerkop (\xce\x9a\xce\xad\xcf\x81\xce\xba\xcf\x89\xcf\x80\xce\xb5\xcf\x82), ki prikazuje dva brata \xe2\x80\x94 ve\xc5\xa1\xc4\x8da tatova, ki ju je ujel Heraklej, a sta ga tako nasmejala s svojimi dovtipi, da ju je spustil.\n_START_SECTION_\nKikli\xc4\x8dni epi\n_START_PARAGRAPH_\nEpska poezija se je naprej razvijala tudi po Homerju v Joniji in po vsem gr\xc5\xa1kem svetu, tako da je nastalo veliko pesmi, ki so jih pogosto pripisovali Homerju. V epih je kronolo\xc5\xa1ko prikazan neprekinjen krog (\xce\xba\xcf\x8d\xce\xba\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82) mitskih dogodkov kot vsebinska celota. Te pesmi so bile na recitatorskem repertoarju rapsodov in so omogo\xc4\x8dale bogato mitolo\xc5\xa1ko vsebino lirskim, zborovskim in dramskim pesnikom. Iliada in Odiseja sta potisnili te pesmi v ozadje, zato so se v glavnem izgubile in ali so ohranjeni samo deli, zato njihove vsebine ne poznamo. Tebanskemu ciklusu pripadajo pesmi Ojdipodeja (\xce\x9f\xe1\xbc\xb0\xce\xb4\xce\xb9\xcf\x80\xcf\x8c\xce\xb4\xce\xb5\xce\xb9\xce\xb1 \xe2\x80\x93 \'Pesem o Ojdipu\', 6600 verzov) o Ojdipovem umoru o\xc4\x8deta, zmagi nad Sfingo, incestnem zakonu z materjo in njegovi smrti, potem Tebaida (\xce\x98\xce\xb5\xce\xb2\xce\xb1\xce\xaf\xcf\x82, 7000 verzov) o vojni sedmih junakov proti Tebam in Ojdipovem prekletstvu z umorom Polinejka in Eteokla, Epigoni (\xe1\xbc\x98\xcf\x80\xce\xaf\xce\xb3\xce\xbf\xce\xbd\xce\xbf\xce\xb9 \xe2\x80\x93 \'Potomci\', 7000 verzov) o vojni sinov sedmih junakov proti Tebam in Alkmajonida o tem, kako je Alkmajon ubil svojo mater in se potem o\xc4\x8distil greha._NEWLINE_Trojanskemu ciklusu je pripadala tudi Kiprija (\xce\x9a\xcf\x8d\xcf\x80\xcf\x81\xce\xb9\xce\xb1, 11 spevov), ki je opevala dogodke pred nastankom Iliade, potem Etiopida (\xce\x91\xe1\xbc\xb0\xce\xb8\xce\xb9\xce\xbf\xcf\x80\xce\xaf\xcf\x82 \xe2\x80\x93 \'Etiopska pesem\', 5 spevov), ki opisuje dogodke po Iliadi, tudi o tem, kako Ahil ubije Amazonko Pentezilejo, etiopskega vodjo Memnona ali kako sam umre zaradi Parisove pu\xc5\xa1\xc4\x8dice, Mala Iliada (\xe1\xbc\xb8\xce\xbb\xce\xb9\xce\xac\xcf\x82 \xce\xbc\xce\xb9\xce\xba\xcf\x81\xce\xac, 4 spevi), ki opisuje tekmovanje za Ahilovo oro\xc5\xbeje med Ajantom in Odisejem, Ajantov samomor, smrt Parisa zaradi Filoktetovega kopja, prihod Ahilovega sina Neoptolema, ki ubije Telefovega sina Evripila, gradnjo lesenega konja in padec Troje. Pesem Uni\xc4\x8denje Iliona (\xe1\xbc\xb8\xce\xbb\xce\xaf\xce\xbf\xcf\x85 \xcf\x80\xce\xad\xcf\x81\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82, 2 speva) ima prizor o lesenem konju, Laokoontovi smrti, Enejevem begu, zavzetje Troje, smrt Priama in Astijanaksa, oskrunjenje Kasandre, delitev plena, po\xc5\xbear mesta in \xc5\xbertvovanje Poliksene na Ahilovem grobu. Vrnitev (\xce\x9d\xcf\x8c\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbf\xce\xb9, 2 speva) opeva vra\xc4\x8danje gr\xc5\xa1kih junakov iz Troje, Telegonija pa se naslanja na vsebino Odiseje in se za\xc4\x8dne z opisom pogreba Penelopinih snubcev, imenuje se po Telegonu, sinu Odiseja in Kirke, ki i\xc5\xa1\xc4\x8de o\xc4\x8deta in na Itako. Zaradi nevednosti ubije Odiseja, se poro\xc4\x8di z vdovo Penelopo, in Telemah s Kirko.\n_START_SECTION_\nHeziod\n_START_PARAGRAPH_\nVelike dru\xc5\xbebene in gospodarske spremembe, ki so v drugi polovici 8. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. zajele celotno Gr\xc4\x8dijo, se jasno ka\xc5\xbeejo v delu drugega znamenitega pesnika arhai\xc4\x8dne epike. Heziod (\xe1\xbc\xa9\xcf\x83\xce\xaf\xce\xbf\xce\xb4\xce\xbf\xcf\x82, morda konec 8. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.) iz Askre v Beociji je prvi gr\xc5\xa1ki pesnik, ki je zapisal svoje biografske podatke, kar lahko \xc5\xa1tejemo za prvi \xc5\xbeivljenjepis v gr\xc5\xa1ki knji\xc5\xbeevnosti. Njegova Teogonija (\xce\x98\xce\xb5\xce\xbf\xce\xb3\xce\xbf\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb1 = \'Izvor bogov\', 1022 heksametrov) je prva gr\xc5\xa1ka mitolo\xc5\xa1ka sinteza z rodovnikom bogov, ki je izpeljan iz prvotnega Kaosa in genealogije bogov. Je najbogatej\xc5\xa1i in najdosledneje urejen inventar gr\xc5\xa1kega politeizma, kar jih je ohranjenih iz antike. Ideja je prikazati Zevsa kot simbol pravi\xc4\x8dnosti, ki z zmago nad Titani in drugimi zvermi iz preteklosti postane vsemogo\xc4\x8dni \xc4\x8duvar pravice. Poudarjanje moralnih vpra\xc5\xa1anj in te\xc5\xbenja po sistemskem razumevanju sveta najavljata za\xc4\x8detek ru\xc5\xa1enja tradicionalnega pogleda na svet. Moralna vpra\xc5\xa1anja in vladavina prava v svetu so idejna osnova tudi Heziodovega drugega dela z naslovom Dela in dnevi (\xe1\xbc\x9c\xcf\x81\xce\xb3\xce\xb1 \xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6 \xe1\xbc\xa1\xce\xbc\xce\xad\xcf\x81\xce\xb1\xce\xb9, 828 heksametrov). Povod za njen nastanek je bil pravda za o\xc4\x8detovo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino, v kateri je Heziodov brat Perzes o\xc4\x8ditno podkupil sodnike in si prigrabil ve\xc4\x8dji dele\xc5\xbe, kot mu je pripadal. To je le okvir za nauk ljudem o tem, da se mora \xc4\x8dlovek osvoboditi bede z moralno energijo in delom, kar je prikazano z mitom o Prometeju in Pandori ter mitom o petih rodovih, ki govorita, da je bilo \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje neko\xc4\x8d sladko, zdaj pa je grenko. Delo in pravica sta temelj Heziodove etike. V pesnitvi Dela in dnevi je Heziod zapel najveli\xc4\x8dastnej\xc5\xa1o himno \xc4\x8dlove\xc5\xa1kemu delu, kar jih poznamo iz antike. \xc4\x8ceprav je Heziodov pogled na \xc5\xbeivljenje pesimisti\xc4\x8den \xe2\x80\x93 predvsem zaradi takratnih razmer \xe2\x80\x93 se je v svoji globoki poeziji pokazal kot nosilec novih, skoraj revolucionarnih dru\xc5\xbebenih prizadevanj glede na predhodni voja\xc5\xa1ki ideal herojske dobe.\n_START_SECTION_\nLirsko pesni\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nIzvor in najvi\xc5\xa1ji domet gr\xc5\xa1ke lirike nastaja v 7. in 6. stoletju pr. n. \xc5\xa1t., ko je bila epska poezija \xc5\xbee v zatonu. To je melodi\xc4\x8dno in ritmi\xc4\x8dno prefinjeno ljudsko pesni\xc5\xa1tvo. Razvoj umetni\xc5\xa1ke gr\xc5\xa1ke lirike sta povzro\xc4\x8dila dva klju\xc4\x8dna razloga. Prvi so nove dru\xc5\xbebene razmere, ko nastane velika sprememba v politi\xc4\x8dnih, dru\xc5\xbebenih in gospodarskih odnosih, in zagon obse\xc5\xbene gr\xc5\xa1ke kolonizacije po Sredozemlju ter gradnja in utrditev polisov kot osnovne dru\xc5\xbebene in dr\xc5\xbeavne oblike v Gr\xc4\x8diji. Drugi vzrok je epohalna sprememba v glasbi \xe2\x80\x93 odkritje harmonije in izpopolnitev glasbil. Ko so Grki prodrli v skrivnosti glasbe, je zaznamovala velik del razvoja du\xc5\xa1evnega \xc5\xbeivljenja. Glasba je imela pomemben polo\xc5\xbeaj v gr\xc5\xa1ki kulturi in ob njej se je razvijala vsa lirika. Celotna gr\xc5\xa1ka glasba je na \xc5\xbealost propadla, toda vemo, da so bila najpogostej\xc5\xa1a glasbila lira, starogr\xc5\xa1ka kitara, forminga in frula._NEWLINE_Beseda lirika je nastala v obdobju aleksandrijskih filologov in je sprva ozna\xc4\x8devala samo tiste starogr\xc5\xa1ke pesmi, ki so se pele ob spremljavi strunskih glasbil, in to predvsem lire s sedmimi strunami \xe2\x80\x93 sami Grki arhai\xc4\x8dne dobe so uporabljali staro ime melika (\xce\xbc\xce\xad\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82 = pesem). Melika se je delila na monodijsko liriko in zborovsko liriko: razlikovali sta se po metriki, ki se je uporabljala, zna\xc4\x8dilno je bilo, da je bila prva namenjena solo petju, druga zboru. Aleksandrijski filologi so v svojem kanonu (\'pravilu\') v starogr\xc5\xa1ko lirsko poezijo vklju\xc4\x8dili samo meliko, tj. monodi\xc4\x8dno liriko Alkeja, Sapfo in Anakreonta, in zborovsko liriko Alkmana, Stezihora, Ibika, Simonida, Bakhilida in Pindarja. Danes v gr\xc5\xa1ko liriko \xc5\xa1tejemo \xc5\xa1e recitativne oblike poezije: elegijo in jamb.\n_START_SECTION_\nElegija\n_START_PARAGRAPH_\nZunanja oznaka elegije, po kateri se je razlikovala od drugih pesni\xc5\xa1kih vrst, je posebna metri\xc4\x8dna gradnja, to je elegijski distih. Najbr\xc5\xbe je nastala v Mali Aziji kot \xc5\xbealostinka in naricalka, ki se je na celinski Gr\xc4\x8diji spremenila v svojevrsten bojni krik. Gr\xc5\xa1ka elegija se je najprej razvila v Joniji, kjer je epska poezija dosegla vrhunec. Iz epa je prevzela obliko, iz vsakodnevnega \xc5\xbeivljenja pa vsebino. Vojne strahote in naval severnih narodov v Malo Azijo so spodbudili pesni\xc5\xa1ko ustvarjanje. Kalin (\xce\x9a\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbb\xe1\xbf\x96\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82) velja za najstarej\xc5\xa1ega elegika in je \xc5\xbeivel v prvi polovici 7. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. Ohranjenih je nekaj fragmentov in za\xc4\x8detek elegije. V njej je vabil sodr\xc5\xbeavljane k oro\xc5\xbeju proti sovra\xc5\xbeniku: to je pravi, glasen in pogumen bojni krik s pohvalo dobremu borcu, ki se ne boji smrti ter juna\xc5\xa1ko pade v boju. Vojne elegije je pisal tudi Tirtaj (\xce\xa4\xcf\x85\xcf\x81\xcf\x84\xce\xb1\xe1\xbf\x96\xce\xbf\xcf\x82), ki se je po legendi preselil iz Aten v \xc5\xa0parto in tam v drugi mesenski vojni (645\xe2\x80\x93628 pr. n. \xc5\xa1t.) s svojimi pesmimi spodbujal vojake, tako da so mu \xc5\xa0partanci pripisovali zasluge za zmago. Poleg elegij, ki jih je pisal v dorskem nare\xc4\x8dju, je pisal tudi opozorila ali nasvete (\xe1\xbd\x91\xcf\x80\xce\xbf\xce\xb8\xe1\xbf\x86\xce\xba\xce\xb1\xce\xb9), in to v jonskem nare\xc4\x8dju. Njegova poezija je voja\xc5\xa1ka in dr\xc5\xbeavljanska: glavni motivi so odlo\xc4\x8den boj proti sovra\xc5\xbeniku, smrt za domovino, primerjava junaka s strahopetcem in njihove razli\xc4\x8dne usode._NEWLINE_Povsem druga\xc4\x8den elegik je bil Mimnermos (\xce\x9c\xce\xaf\xce\xbc\xce\xbd\xce\xb5\xcf\x81\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82, druga polovica 7. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.), verjetno iz Kolofona, katerega poezija je osredoto\xc4\x8dena na osebne ob\xc4\x8dutke iz njegovega \xc5\xbeivljenja, melanholi\xc4\x8dna in ljubezenska. Zbirka Mimnermovih intimnih pesmi se imenuje po glasbenici Nani (\xce\x9d\xce\xb1\xce\xbd\xce\xbd\xcf\x8e), ki jo je pesnik ljubil. Njegovi verzi, napisani v glavnem v epskem nare\xc4\x8dju, so polni hrepenenja in odmevajo z glasbo._NEWLINE_Pesmi z dru\xc5\xbebenopoliti\xc4\x8dno tematiko je pisal Atenec Solon (\xce\xa3\xcf\x8c\xce\xbb\xcf\x89\xce\xbd, okoli 638\xe2\x80\x93558 pr. n. \xc5\xa1t.), veliki zakonodajalec in reformator atenske ustave. V elegijah in jambih je pojasnil svoje eti\xc4\x8dne ideje in refleksije, obrazlo\xc5\xbeitve in utemeljitve svojega politi\xc4\x8dnega dela. Preden se je 594 pr. n. \xc5\xa1t. kot arhont eponim lotil reform, je s svojo elegijo Salamina spodbudil Atence, da zavzamejo otok Salamina, ki so ga tedaj zasedali prebivalci Megare in onemogo\xc4\x8dali atensko trgovino. Celotno Solonovo pesni\xc5\xa1ko delo je obsegalo okoli 5000 verzov, danes so ohranjeni samo deli in so napisani v glavnem v jonskem in epskem nare\xc4\x8dju z ve\xc4\x8d ati\xc5\xa1kimi prvinami. Poleg Salamine so tu \xc5\xa1e Opozorila Atencem, elegije, v katerih Solon opravi\xc4\x8duje in razlaga svoje reforme, in Opozorila sebi, v katerih opisuje svoja eti\xc4\x8dna na\xc4\x8dela._NEWLINE_V drugi polovici 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. je \xc5\xbeivel in deloval Teognis (\xce\x98\xce\xad\xce\xbf\xce\xb3\xce\xbd\xce\xb9\xcf\x82), pesnik elegij iz Megare. Ohranjenih je 1389 njegovih verzov. To so odlomki, ki jih je nekdo zbral iz njegovih elegij z gnomsko in moralno te\xc5\xbenjo. S\xc4\x8dasoma so bili tem verzom dodani \xc5\xa1e nekateri verzi drugih pesnikov. O njem se ve, da je bil aristokratskega rodu in prepri\xc4\x8danja ter da je sodeloval pri sporih med aristokrati in demosom, ki so uni\xc4\x8devali njegovo dr\xc5\xbeavo. Ko je na koncu demokratska stranka zmagala, so morali aristokrati be\xc5\xbeati iz Megare. Med njimi je bil tudi Teognis, ki je potem \xc5\xbeivel na Siciliji, na Evboji in v \xc5\xa0parti. Vsi ti politi\xc4\x8dni spopadi in te\xc5\xbeave so se \xc4\x8dutili v njegovih elegijah, katerih glavni del so \xe1\xbd\x91\xcf\x80\xce\xbf\xce\xb8\xe1\xbf\x86\xce\xba\xce\xb1\xce\xb9 (= opozorila), ki so namenjena mlademu plemi\xc4\x8du Kirnu, pesnikovemu eromenosu, so polne strasti in bole\xc4\x8dine zaradi izku\xc5\xa1enj, ki jih je do\xc5\xbeivljal v neprestanem boju, stiski in rev\xc5\xa1\xc4\x8dini. Njegov moralni nauk je pesimizem: mladost in \xc5\xbeivljenje samo sta nestalno dobra, smrt in rev\xc5\xa1\xc4\x8dina pre\xc5\xbeita na vsakem koraku, dobri propadajo, zli zmagujejo. Misel na smrt izziva pri pesniku u\xc5\xbeivanje v radosti in mladosti, zato v njegovi poeziji najdemo tudi vesele trenutke._NEWLINE_Njegovni sodobnik je bil Fokilid (\xce\xa6\xcf\x89\xce\xba\xcf\x85\xce\xbb\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82), gr\xc5\xa1ki gnomski pesnik (Milet, prva polovica 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.), katerega elegije in pesmi v tetrametru imajo didakti\xc4\x8dno naravo, vendar se ne odlikujejo z globoko vsebino kot Solonove ali Teognisove. V ohranjenem fragmentu osmih verzov je pou\xc4\x8dna pesem v heksametru, v kateri so se nizale slabo povezane gnome. Na podlagi malo\xc5\xa1tevilnih fragmentov se te\xc5\xbeko oceni prava narava Fokilidove poezije. V drugi polovici 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. je \xc5\xbeivel tudi prvi gr\xc5\xa1ki pesnik, filozof in satirik Ksenofan iz Kolofona (\xce\x9e\xce\xb5\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x86\xce\xac\xce\xbd\xce\xb7\xcf\x82 \xe1\xbd\x81 \xce\x9a\xce\xbf\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x86\xcf\x8e\xce\xbd\xce\xb9\xce\xbf\xcf\x82, okoli 565 do 473 pr. n. \xc5\xa1t.), ki je bil po tradiciji ustanovitelj elejske filozofske \xc5\xa1ole. Poleg epskih poem Ustanovitev Kolofona in Naseljevanje Eleje\' je pisal elegije in prvi v gr\xc5\xa1ko knji\xc5\xbeevnost uvedel novo vrsto poezije z imenom \xce\xa3\xce\xaf\xce\xbb\xce\xbb\xce\xbf\xce\xb9 (=opona\xc5\xa1alec), v kateri je satiri\xc4\x8dno ostro kritiziral ljudska verovanja in \xc4\x8dlovekove pomanjkljivosti. Ksenofan ni bil velik pesnik, a je z ostro kritiko tradicionalnega dojemanja antropomorfnih bo\xc5\xbeanstev in verskih prepri\xc4\x8danj ter obredov nasploh krepil vero ljudi v njihovo lastno mo\xc4\x8d in jih spodbujal k samorefleksiji.\n_START_SECTION_\nJamb\n_START_PARAGRAPH_\nJambi so bile pesmi, napisane v verzni obliki jambskega trimetra (12 zlogov) ali trohejskega tetrametra (16 zlogov). Jambsko poezijo je spremljala glasba, a se ni pela: to je bila \xcf\x80\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb1\xce\xba\xce\xb1\xcf\x84\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbf\xce\xb3\xce\xae, ritmi\xc4\x8dna recitacija z glasbeno spremljavo glasbil jambika in klepsijamba. Vsi jambski pesniki so bili Jonci. Jamb dopu\xc5\xa1\xc4\x8da vrsto razli\xc4\x8dnih tonov, od smeha do poroga in prezira z liriko takega izraza, ki ga elegija ni poznala. Najstarej\xc5\xa1i in najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i pesnik jamba je bil Arhiloh (\xe1\xbc\x88\xcf\x81\xcf\x87\xce\xaf\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x87\xce\xbf\xcf\x82) z otoka Parosa, ki je \xc5\xbeivel v 7. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. burno in nemirno \xc5\xbeivljenje, polno te\xc5\xbeav in pustolov\xc5\xa1\xc4\x8din, kar se vidi iz fragmentov. Ko je izgubil vse premo\xc5\xbeenje, se je preselil na Tasos in se kot pla\xc4\x8danec pridru\xc5\xbeil vojski, ki se je bojevala proti Tra\xc4\x8danom, a neuspe\xc5\xa1no, zato se je vrnil na Paros. Spet je postal vojak in padel v boju proti Nakso\xc5\xa1anom. Po ohranjenih fragmentih je bil odlo\xc4\x8den \xc4\x8dlovek, nenaden in iskren, vedno pripravljen za napad z jambi, pogosto ostrimi, nasprotnikov in tistih, ki so se mu zamerili. Bil je globoko ob\xc4\x8duten in plemenit, a strastna in neusli\xc5\xa1ana ljubezen do Neobuli, h\xc4\x8derke aristokrata Likamba iz Parosa, je bila razlog za ne\xc5\xbene in sentimentalne ljubezenske pesmi, ki so se spremenile v besno sovra\xc5\xa1tvo, ko ga je Likamb zavrnil. Od tedaj je Arhiloh oba napadal s tako ostrimi in zajedljivimi pesmimi, da jima \xe2\x80\x93 po legendi \xe2\x80\x93 ni preostalo drugega, kot da sta se obesila. Arhilohova poezija je bila raznovrstna, od lepih in plemenitih slik do najstro\xc5\xbeje ironije in vulgarnosti. Zelo je vplival na poznej\xc5\xa1e gr\xc5\xa1ke lirike, med rimskimi pesniki pa ga je posebej \xc4\x8dastil Horacij._NEWLINE_V 7. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. je \xc5\xbeivel Arhilohov sodobnik Semonid Amorginos (\xce\xa3\xce\xb7\xce\xbc\xce\xbf\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82 \xe1\xbd\x81 \xe1\xbc\x88\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x81\xce\xb3\xce\xb9\xce\xbd\xcf\x8c\xcf\x82), rojen na Samosu in ustanovitelj kolonije na otoku Amorgosu. Pisal je elegije in jambe. Ohranjeni fragmenti ka\xc5\xbeejo pou\xc4\x8dno in refleksivno poezijo. Najbolj znan je po jambski satiri O \xc5\xbeenah (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbd\xb6 \xce\xb3\xcf\x85\xce\xbd\xce\xb1\xce\xb9\xce\xba\xe1\xbf\xb6\xce\xbd), v kateri duhovito in ironi\xc4\x8dno ori\xc5\xa1e deset tipov \xc5\xbeenskega zna\xc4\x8daja, ki jih primerja z razli\xc4\x8dnimi \xc5\xbeivalmi in prvinami: izvor umazane \xc5\xbeenske je svinja, premetene lisica, zgovorne psica, po\xc4\x8dasne in lene zemlja, omahljive morje itd. Pogled na \xc5\xbeivljenje, ki ga prikazuje ta sovra\xc5\xbenik \xc5\xbeensk, je precej pesimisti\xc4\x8den: bolezen, starost, vojna, brodolom in samomor \xe2\x80\x93 to je prevladujo\xc4\x8d okvir njegove \xc5\xbeivljenjske stvarnosti. Pozneje je \xc5\xbeivel Hiponaks (\xe1\xbc\xb9\xcf\x80\xcf\x80\xe1\xbf\xb6\xce\xbd\xce\xb1\xce\xbe) iz Efeza, ki je ustvarjal okoli polovice 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. Bil je prvi pesnik realist, pravi in iskren pesnik siromak, ozna\xc4\x8den kot pesnik najbednej\xc5\xa1ih dru\xc5\xbebenih slojev. Najpomembnej\xc5\xa1i so njegovi jambi, od katerih so ohranjeni samo fragmenti, a se iz njih lahko rekonstruira vrsta okoli\xc5\xa1\xc4\x8din in tipov, na primer: praznik, na katerem se pije iz vedra, javne hi\xc5\xa1e s prostitutkami, smrdljive kr\xc4\x8dme, polne insektov, trg s prizori telesnih kazni. V pesmih kot glavni liki nastopajo siromaki, surovi in goli, ki drhtijo od mraza, med njimi tudi sam pesnik. Hiponaksova poezija je neposredna, silovita, ostro individualizirana, realisti\xc4\x8dna, grenka, v\xc4\x8dasih porogljiva in ironi\xc4\x8dna, zato ga lahko imamo za daljnega predhodnika cini\xc4\x8dne morale.\n_START_SECTION_\nMelika\n_START_PARAGRAPH_\nMelika ali lirika v o\xc5\xbejem pomenu besede je zajemala pesmi, ki so jih peli ob spremljavi harfe, kitare ali lire. Glavni zvrsti sta bili monodi\xc4\x8dna in zborovska lirika. Najslavnej\xc5\xa1a gr\xc5\xa1ka pesnica Sapfo (\xce\xa3\xce\xb1\xcf\x80\xcf\x86\xcf\x8e, druga polovica 7. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.) je bila z otoka Lezbosa. Bila je iz aristokratske dru\xc5\xbeine, zato se je Sapfo, ko je okoli 596 pr. n. \xc5\xa1t. vladajo\xc4\x8da demokracija pregnala plemstvo, umaknila na Sicilijo, od koder se vrnila, ko je Mitilenu zavladal Pitak. O njej so kro\xc5\xbeile mnoge legende: da je bila grda, da se je vrgla z levkadske stene, ker ji mladeni\xc4\x8d Faon ni vra\xc4\x8dal ljubezni, da je bila lezbijka \xe2\x80\x93 po njej se ne nazadnje imenuje istospolna ljubezen med \xc5\xbeenskami. Ne glede na legende iz njene poezije izhaja, da je Sapfo znala mo\xc4\x8dno ljubiti. Okoli sebe je zbirala mlada dekleta, ki jih je pou\xc4\x8devala glasbo in poezijo, zato je svoj dom imenovala "hi\xc5\xa1a muz". Pesnik Alkej jo je imenoval "\xc4\x8dista" (\xe1\xbc\x84\xce\xb3\xce\xbd\xce\xb1), Platon "deseta muza", Strabon "nekaj \xc4\x8dudnega" (\xce\xb8\xce\xb1\xcf\x85\xce\xbc\xce\xb1\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x8c\xce\xbd \xcf\x84\xce\xb9 \xcf\x87\xcf\x81\xe1\xbf\x86\xce\xbc\xce\xb1). Njene pesmi so anti\xc4\x8dni filologi razvr\xc5\xa1\xc4\x8dali v devet knjig ob zasebni knjigi epitalamijev (svatbenih pesmi). Najbolj\xc5\xa1e so njene ljubezenske pesmi, pisane v sapfi\xc4\x8dni kitici, imenovani po njej. Njena poezija je pre\xc5\xbeeta z lepimi mislimi, polna je ljubkih slik v lepem jeziku in izpopolnjenem slogu._NEWLINE_Jonski penik Anakreont (\xe1\xbc\x88\xce\xbd\xce\xb1\xce\xba\xcf\x81\xce\xad\xcf\x89\xce\xbd, rojen okoli 570 pr. n. \xc5\xa1t.) je bil iz mesta Teos na maloazijski obali. Ko je Kir II. osvojil Teos okoli 545 pr. n. \xc5\xa1t., se je Anakreont izselil \xc5\xa1e z nekaterimi some\xc5\xa1\xc4\x8dani v Abdero v Trakiji, nato pa je bil na dvoru samo\xc5\xa1kega tirana Polikrata, ki je bil takrat na vrhuncu mo\xc4\x8di. Po Polikratovem umoru je Anakreonta v Atene pripeljal Hiparh, Pejzistratov sin. Po okoli 514 pr. n. \xc5\xa1t., ko je tudi Hiparh izgubil oblast, o Anakreontovem \xc5\xbeivljenju ne vemo ni\xc4\x8d zanesljivega: \xc5\xbeivel naj bi pri dru\xc5\xbeini Alevadi, pri Ehekratidu v Tesaliji ali spet v Teosu. Umrl naj bi star 85 let v Abderi. Anakreont je bil pravi naslednik subjektivne eolske poezije Alkeja in Sapfo, \xc4\x8deprav ne s tako globoko senzibilnostjo. V pesmih je opeval vino, lahkotno ljubezen, minljivost in u\xc5\xbeivanje. Ohranjenih je le okoli 100 kratkih fragmentov. Slavil je Dioniza in Erosa. Dva fragmenta sta bila del himne, posve\xc4\x8dene Dionizu in Artemidi, pisal je elegije, jambe in epigrame. Anakreontovo pesni\xc5\xa1tvo vedrega in ugodnega razpolo\xc5\xbeenja je bilo zelo priljubljeno \xc5\xbee v antiki. Poznej\xc5\xa1i pesniki so se zgledovali po njem in pisali pesmi s podobno vsebino: ohranjenih je okoli 60 takih pesmi lagodne vsebine, imenovanih anakreontika (\xe1\xbc\x88\xce\xbd\xce\xb1\xce\xba\xcf\x81\xce\xb5\xcf\x8c\xce\xbd\xcf\x84\xce\xb5\xce\xb9\xce\xb1). Po njem se je zgledoval tudi velik rimski pesnik Horacij.\n_START_SECTION_\nZborovska lirika\n_START_PARAGRAPH_\nIz Sard v Lidiji je bil Alkman (\xe1\xbc\x88\xce\xbb\xce\xba\xce\xbc\xce\xac\xce\xbd, druga polovica 7. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.) ali je \xc5\xbeivel v \xc5\xa0parti. Pisal je himne, peane (sve\xc4\x8dane obredne pesmi v Apolonovo \xc4\x8dast), hiporheme (vesele in \xc5\xbeivahne plesne pesmi ob spremljavi kitare ali frule), skolije (gostijske pesmi) in eroti\xc4\x8dne pesmi, najbolj pa se je proslavil s partenijami, pesmimi, ki so jih v \xc4\x8dast bogov peli dekli\xc5\xa1ki zbori. Od redkih fragmentov, ki so ohranjeni, je najdalj\xc5\xa1i odlomek 100 spevo iz pesmi, ki je, kot se zdi, spesnjena v \xc4\x8dast Dioskurja in Artemide, in v kateri pesnik od pohvale boginji hitro preide na pohvalo ljubke lepote deklet iz zbora, pre\xc5\xbeeta je s sijajnimi prizori iz njihovih vsakodnevnih obi\xc4\x8dajev. Tudi o Stezihorju (\xce\xa3\xcf\x84\xce\xb5\xcf\x83\xce\xaf\xcf\x87\xce\xbf\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, konec 7. in za\xc4\x8detek 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.), ki se je morda rodil v Metavru v ju\xc5\xbeni Italiji, a \xc5\xbeivel v Himeri na Siciliji, ni mogo\xc4\x8da sodba, ker se je ohranilo premalo fragmentov, od katerih je najdalj\xc5\xa1i dolg \xc5\xa1est verzov. Ta pesnik, ki mu pripisujejo inovacije v glasbi in metriki \xe2\x80\x93 med katerimi je najpomembnej\xc5\xa1a delitev zborovske pesmi na triade, ki sestavljajo verz (kitica, strofa), antistrofa in epoda (pesni\xc5\xa1ka oblika, pri kateri kitice sestavljata po dva verza) \xe2\x80\x93 je obdeloval tudi ljudske lokalne povesti o strasteh in nesre\xc4\x8dnih ljubeznih, npr. o pastirju Dafnisu, ki ga je zaradi nezvestobe oslepila ljubosumna nimfa. Iz ju\xc5\xbene Italije je bil tudi Ibik (\xe1\xbc\xbc\xce\xb2\xcf\x85\xce\xba\xce\xbf\xcf\x82, za\xc4\x8detek 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.) iz mesta Regija, ki je velik del \xc5\xbeivljenja pre\xc5\xbeivel na dvoru samo\xc5\xa1kega tirana Polikrata, kjer je spoznal tudi Anakreonta. Ohranjen je ve\xc4\x8dji odlomek na papirusu s pohvalo Polikratovega mladega sina. V antiki je bil Ibik cenjen kot pesnik enkomij, tj. hvalospevov v \xc4\x8dast znamenitih sodobnikov in homoeroti\xc4\x8dnih pesmi, v katerih je prikazoval strastno ljubezen do mladeni\xc4\x8dev._NEWLINE_Simonid iz Keosa (\xce\xa3\xce\xb9\xce\xbc\xcf\x89\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82, 556\xe2\x80\x93468 pr. n. \xc5\xa1t.) se je rodil na otoku Keosu, \xc5\xbeivel na dvorih razli\xc4\x8dnih tiranov (Pejzistrat v Atenah, Skopadi v Kranonu in Alevadi v Larisi v Tesaliji) in umrl v Agrigentu na Siciliji. Na za\xc4\x8detku gr\xc5\xa1ko-perzijske vojne je bil v Atenah, kjer je postal pesnik boja gr\xc5\xa1kega naroda proti Perzijcem: opeval je vse gr\xc5\xa1ke zmage in v elegijah slavil junake, padle v boju pri Termopilah, Maratonu, Salamini in Platajah. Zborovske pesmi so bile: enkomiji, ditirambi (pesmi v \xc4\x8dast Dioniza), parteniji, peane in himne, bil pa je znan tudi kot ustvarjalec nove vrste poezije \xe2\x80\x93 epigrama. V antiki je bil Simonid zelo poznan po globini \xc4\x8dustev, ki jih je s svojimi \xc5\xbealostinkami znal prebuditi pri poslu\xc5\xa1alcih._NEWLINE_Simonidova lirika z jasnim in enostavnim slogom ter \xc5\xbeivimi slikami in mo\xc4\x8dnimi \xc4\x8dustvi, blagim pesimizmom je v gr\xc5\xa1ki knji\xc5\xbeevnosti odprla nov horizont, na katerem blestita Bakhilid in Pindar. Bakhilid (\xce\x92\xce\xb1\xcf\x87\xcf\x85\xce\xbb\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82, okoli 518\xe2\x80\x93450 pr. n. \xc5\xa1t.), Simonidov ne\xc4\x8dak, se je rodil na otoku Keosu. O njegovem \xc5\xbeivljenju se ne ve veliko. Najbr\xc5\xbe je bil v Atenah, Tesaliji, na Egini in v Sirakuzah na dvoru Hierona I., kjer je tekmoval s Pindarjem pri \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denju Hieronovih zmag v gr\xc5\xa1kem ljudskem tekmovanju. Vse do konca 19. stoletja smo od njegovih pesmi imeli samo neznatne fragmente, a je leta 1896 je bilo na egip\xc4\x8danskih papirusih najdenih 14 epinikij (pesmi v \xc4\x8dast zmagovalca na atletskem tekmovanju) in 6 ditirambov, zato je Bakhilid po Pindarju najbolj znan zborovski lirik. Bakhilidov epinikij ima isto strukturo kot Pindarjev, tj. aktualnost (hvali se zmagovalec v nekem tekmovanju, njegovi predniki in mesto) \xe2\x80\x93 mit (govori o nekem heroju kot predniku zmagovalca ali se obdeluje mit, povezan z mestom zmagovalca ali mit o lokalnem tekmovanju) \xe2\x80\x93 aktualnost (gnomski nasveti in opozorila, ki jih zmagovalec mora upo\xc5\xa1tevati). Bakhilidovi ditirambi so podobni baladam, ker so v njih epizode iz mitov raz\xc4\x8dlenjene lirsko. Zanimiv je ditiramb Tezej (\xce\x98\xce\xb5\xcf\x83\xce\xb5\xcf\x8d\xcf\x82), ki je v obliki dialoga med Tezejevim o\xc4\x8detom Egejem in zborom Atencev._NEWLINE_Pindar (\xce\xa0\xce\xaf\xce\xbd\xce\xb4\xce\xb1\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, 522 ali 518\xe2\x80\x93442 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Kinoskefala pri Tebah je bil iz ugledne aristokratske dru\xc5\xbeine, zato je celotno pesni\xc5\xa1tvo globoko pre\xc5\xbeeto z duhovnimi ideali gr\xc5\xa1ke aristokracije. Pindarjevo pesni\xc5\xa1ko delo, zelo bogato in raznovrstno, je obsegalo vse vrste zborovske lirike: himne, peane, ditirambe, prozodije, partenije, hiporheme, enkomije, trene (to\xc5\xbebe za mrtvimi) in epinikije. V popolnosti je poleg fragmentov ohranjenih 44 epinikij ali od, ki se delijo v \xc5\xa1tiri skupine: olimpijske (\xe1\xbd\x88\xce\xbb\xcf\x85\xce\xbc\xcf\x80\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd\xe1\xbf\x96\xce\xba\xce\xb1\xce\xb9), pitijske (\xce\xa0\xcf\x85\xce\xb8\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd\xe1\xbf\x96\xce\xba\xce\xb1\xce\xb9), nemejske (\xce\x9d\xce\xb5\xce\xbc\xce\xb5\xce\xbf\xce\xbd\xe1\xbf\x96\xce\xba\xce\xb1\xce\xb9) in istmijske (\xe1\xbc\xb8\xcf\x83\xce\xb8\xce\xbc\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd\xe1\xbf\x96\xce\xba\xce\xb1\xce\xb9). Pindarjeve ode, ki jih odlikuje velika raznovrstnost ritma in metri\xc4\x8dnih oblik, so strukturirane glede na obi\xc4\x8dajno shemo aktualnosti \xe2\x80\x93 mit \xe2\x80\x93 aktualnost. Pesnikova pozornost je namenjena zunanjim okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinam atletske zmage: samega tekmovanja nih\xc4\x8de ne opisuje, ker ga zmaga zanima samo kot vrlina, ki slavi zmagovalca. Sledi nagel prehod v mit (t. i. pindarski let), ki je najdalj\xc5\xa1i del ode, v njem se najbolj izra\xc5\xbeajo pesnikov duh, njegovi pogledi na \xc5\xbeivljenje in njegovi ideali. Globoko religiozen Pindar je iz mita umaknil vse negativne poteze heroja in bogov. Veliko slavo je dosegel \xc5\xbee v antiki, pogosto kot najve\xc4\x8dji gr\xc5\xa1ki lirik, ki mu je pripadlo prvo mesto pri aleksandrijskih filologih, njegov neposredni vpliv pa je viden v zborovskih delih tragedije.\n_START_SECTION_\nProza\n_START_PARAGRAPH_\nZa\xc4\x8detki gr\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevne proze segajo v 6. stoletje pr. n. \xc5\xa1t., \xc4\x8deprav se je uporabljala tudi prej v vsakdanjem \xc5\xbeivljenju (pisanje zakonov, pogodb, spiski zmagovalcev na igrah, spiski sve\xc4\x8denikov in uradnikov ter vsakovrstni napisi). Proza je nastala v Joniji, kjer so bila takrat najnaprednej\xc5\xa1a in najbogatej\xc5\xa1a mesta v vsem gr\xc5\xa1kem svetu. Jonci so bili dobri opazovalci narave in so prvi v obliki kratkih sintez posku\xc5\xa1ali najti odgovore na vpra\xc5\xa1anja, ki jim jih je postavljala narava: tako sta nastali filozofija in znanost. Jonski filozofi so za\xc4\x8deli z novim obdobjem v filozofiji z vpra\xc5\xa1anjem o praza\xc4\x8detku vsega, kar obstaja, vpra\xc5\xa1anjem o bivajo\xc4\x8dem. Jonci so pisali v jonskem nare\xc4\x8dju, ki se je ustalilo kot jezik najstarej\xc5\xa1e gr\xc5\xa1ke proze. \xc5\xbde v antiki se je razpravljalo, ali je bil prvi prozni pisec zgodovinar Kadmos Miletski (za\xc4\x8detek 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.), ki je sestavil spis Ustanovitev Mileta in cele Jonije ali njegov sodobnik filozof Ferekid iz Sirosa s svojim kozmogonijskim spisom Heptamih (= Pe\xc4\x8dina s sedmimi skrivali\xc5\xa1\xc4\x8di)._NEWLINE_Prvi pravi gr\xc5\xa1ki filozofi in za\xc4\x8detniki znanosti so bili trije Milet\xc4\x8dani, \xc4\x8dlani miletske \xc5\xa1ole. Prvi, Tales (\xce\x98\xce\xb1\xce\xbb\xe1\xbf\x86\xcf\x82 ali \xce\x98\xce\xac\xce\xbb\xce\xb7\xcf\x82, 624\xe2\x80\x93547 pr. n. \xc5\xa1t.) \xe2\x80\x93 ki ni zapustil ni\xc4\x8d napisanega \xe2\x80\x93, pravi, da je pravzrok vsega v naravi voda, Anaksimen (\xe1\xbc\x88\xce\xbd\xce\xb1\xce\xbe\xce\xb9\xce\xbc\xce\xad\xce\xbd\xce\xb7\xcf\x82, sredina 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t.) meni, da vse stvari nastanejo z zgo\xc5\xa1\xc4\x8devanjem in red\xc4\x8denjem zraka, najbolj abstraktne odgovore pa je dal Anaksimander (\xe1\xbc\x88\xce\xbd\xce\xb1\xce\xbe\xce\xaf\xce\xbc\xce\xb1\xce\xbd\xce\xb4\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, 610\xe2\x80\x93547), ki ima za pravzrok vsega nedolo\xc4\x8deno materijo, imenovano apeiron (\xe1\xbc\x84\xcf\x80\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd), iz katere zaradi menjave toplega in hladnega nastaja svet. Anaksimander je malo starej\xc5\xa1i od Anaksimena in je sestavil prvi filozofski spis z naslovom O naravi (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbd\xb6 \xcf\x86\xcf\x8d\xcf\x83\xce\xb5\xcf\x89\xcf\x82), Anaksimen pa je svoje misli zapisal v spisu z istim naslovom. 6. stoletje pripada tudi Pitagori (\xce\xa0\xcf\x85\xce\xb8\xce\xb1\xce\xb3\xcf\x8c\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x82), ki ni zapustil ni\xc4\x8d napisanega in je menil, da harmonija, ki vlada svetu, izhaja iz \xc5\xa1tevilskih razmerij, ki vladajo svetu: \xc5\xa1tevilo je popolnost. Pitagora je naredil velik vtis na anti\xc4\x8dno filozofijo in znanost neposredno ali prek svoje pitagorejske \xc5\xa1ole._NEWLINE_Najstarej\xc5\xa1i gr\xc5\xa1ki zgodovinarji in geografi, obi\xc4\x8dajno imenovani logografi (\xce\xbb\xce\xbf\xce\xb3\xce\xbf\xce\xb3\xcf\x81\xce\xac\xcf\x86\xce\xbf\xcf\x82 = prozni pisec), tako so se v Atenah imenovali tudi tisti govorci, ki so za svoje stranke sestavljali sodne govore. Najpomembnej\xc5\xa1i logograf je bil Hekatej (\xe1\xbc\x99\xce\xba\xce\xb1\xcf\x84\xce\xb1\xe1\xbf\x96\xce\xbf\xcf\x82 \xe1\xbd\x81 \xce\x9c\xce\xb9\xce\xbb\xce\xae\xcf\x83\xce\xb9\xce\xbf\xcf\x82), ki je \xc5\xbeivel, ko je v Perziji vladal kralj Darej I. (525\xe2\x80\x93485 pr. n. \xc5\xa1t.) in je napisal dve deli: Genealogije (\xce\x93\xce\xb5\xce\xbd\xce\xb5\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbf\xce\xb3\xce\xaf\xce\xb1\xce\xb9) z zgodbami o mitskih junakih, v katerih je posku\xc5\xa1al vnesti nekaj kronolo\xc5\xa1kega reda in z naivnim racionalizmom odstraniti, kar se mu je zdelo neverjetno, ter Opis Zemlje (\xce\x93\xe1\xbf\x86\xcf\x82 \xcf\x80\xce\xb5\xcf\x81\xce\xaf\xce\xbf\xce\xb4\xce\xbf\xcf\x82) z geografskimi opisi Evrope in Azije ter podatki o narodih in njihovih obi\xc4\x8dajih. Prvi pisec evropskih basni je bil Ezop (\xce\x91\xe1\xbc\xb4\xcf\x83\xcf\x89\xcf\x80\xce\xbf\xcf\x82, 6. stoletje pr. n. \xc5\xa1t.), s tem da so korenine basni kot knji\xc5\xbeevne vrste iz davne preteklosti in so morda nastale v Indiji. Ezop je bil po rodu iz Frigije v Mali Aziji in je bil su\xc5\xbeenj pri ve\xc4\x8d gospodarjih. Zdi se, da svojih basni ni pisal, temve\xc4\x8d pripovedoval v prozi, in so se nato \xc5\xa1irile ustno in se v svojem bistvu ohranile v izvirni obliki. V tem stoletju se je skoraj vsaka basen pripisovala njemu, zato je pod Ezopovim imenom ohranjen cel zbornik basni. Vsaka Ezopova basen je prava mala drama z zapletom, vi\xc5\xa1kom in razpletom, pogosto s sve\xc5\xbeim humorjem, eti\xc4\x8dno in pedago\xc5\xa1ko vrednost pa je ohranila \xc5\xa1e danes.\n_START_SECTION_\nKlasi\xc4\x8dno obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nV drugi polovici 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. so Jonijo zavzeli Perzijci in izgubili prvenstvo v kulturnem razvoju gr\xc5\xa1kega sveta, ki od takrat in v vsem 5. in 4. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. pripada Atenam. Kulturna hegemonija Aten sovpada z njeno politi\xc4\x8dno hegemonijo, ki se je za\xc4\x8dela s sijajnimi zmagami pri Maratonu, Salamini in Platajah med gr\xc5\xa1ko-perzijskimi vojnami in se u\xc4\x8dvrstila z Delsko-ati\xc5\xa1ko pomorsko zvezo. Ati\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost v 5. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. obravnava razli\xc4\x8dna vpra\xc5\xa1anja, ki so jih postavljale sodobne dru\xc5\xbebene in politi\xc4\x8dne razmere \xe2\x80\x93 dr\xc5\xbeavna politika, morala, izobra\xc5\xbeevanje, gospodarstvo \xe2\x80\x93 v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du teh vpra\xc5\xa1anj je \xc4\x8dlovek, njegov polo\xc5\xbeaj in vloga v dru\xc5\xbebi, pa tudi njegova moralna odgovornost za odlo\xc4\x8ditve, ki jih sprejema. Glavne zna\xc4\x8dilnosti klasi\xc4\x8dne literature so tesna povezanost z narodom, obdelava vsakodnevnih \xc5\xbeivljenjskih te\xc5\xbeav, monumentalnost in humanizem. Od knji\xc5\xbeevnih zvrsti so najpomembnej\xc5\xa1e drama, tragedija in komedija, ki so ob Homerjevih epih najpomembnej\xc5\xa1i prispevek Grkov k evropski knji\xc5\xbeevnosti.\n_START_SECTION_\nTragedija\n_START_PARAGRAPH_\nNastanek gr\xc5\xa1ke drame sega v 6. stoletje pr. n. \xc5\xa1t., njeni vrhunci so bili v 5. in 4. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. Najstarej\xc5\xa1e in skoraj edine podatke o nastanku tragedije najdemo v Aristotelovi Poetiki. Nastala je na podlagi improviziranega za\xc4\x8detka tistih, ki so za\xc4\x8deli peti ditiramb, do\xc5\xbeivela je mnogo sprememb, dokler ni dobila svoje obi\xc4\x8dajne oblike. Predstave tragedij v stari Gr\xc4\x8diji so bile namenjene bo\xc5\xbeanstvom, bile so del dr\xc5\xbeavnega kulta. Dve bistveni zna\xc4\x8dilnosti tragedije sta kult boga Dioniza in mit. Na razvoj tragedije je zelo vplivala vzpostavitev tiranije v mnogih polisih, ker so se tirani posebej naslanjali na kme\xc4\x8dko prebivalstvo, med katerimi je bil popularen Dioniz, ki ni pripadal aristokratskemu Olimpu. Herodot pravi, da je Arion iz Metimne "prvi spesnil ditiramb, mu dal naslov in prikazal v Korintu", a v Sudi pi\xc5\xa1e: "Pravijo, da je Arion izumil tragi\xc4\x8dni na\xc4\x8din, da je prvi sestavil zbor in spesnil ditiramb o tem, kar je pel zbor, ter uvedel, da so satiri govorili v stihih." Iz ditiramba je ustvaril satirsko pesem, ko je postal obi\xc4\x8daj, da Dioniza slavi njegovo spremstvo, to so satiri, ki se v prenesenem pomenu zaradi brade in blodenj, morda pa tudi zaradi kostumov, imenujejo \xcf\x84\xcf\x81\xce\xac\xce\xb3\xce\xbf\xce\xb9 (=koze). Beseda tragedija izvira iz gr\xc5\xa1ke besede tragodia, kar pomeni kozlovska pesem, torej pesem, ki so jo peli ljudje, preoble\xc4\x8deni v satire. Atenski tiran Pejzistrat je razglasil dva pomembna praznika: panatenejske igre in dionizije. Leta 534 pr. n. \xc5\xa1t. je bila prvi\xc4\x8d prikazana tragedija pesnika Tespisa, ki naj bi bil "o\xc4\x8de tragedije". Nasproti zboru je postavil silena kot igralca, ki je zboru govoril nekaj, kar je zbor spodbudilo k petju ali se je z zborovodjem zapletel v razgovor. Uporabljal je obliko jambske pesmi, to je trohejski tetrameter in jambski trimeter. Tragedija je v Atenah nastala iz satirskega ditiramba, ki je pri\xc5\xa1el s Peloponeza. Tragedija je svojo pravo obliko dobila \xc5\xa1ele po padcu Pejzistratov._NEWLINE_Drugi ati\xc5\xa1ki tragi\xc4\x8dni pesnik je bil Heril, za katerega Suda pravi, da je napisal okoli 160 dram, znan pa je samo naslov ene, to je Alopa z vsebino iz elevzinskih misterijev. Najpomembnej\xc5\xa1i pesnik pred Ajshilom je bil Frinih iz Aten, za katerega je v enciklopediji Suda napisano, da je prvi tragi\xc4\x8dno poezijo postavil na oder, prvi uvedel \xc5\xbeenski lik, izumil tetrametre in napisal devet tragedij. Med njimi sta dve z zgodovinsko tematiko: Zavzetje Mileta in Feni\xc4\x8danke (v njej slavi salaminsko zmago). Tragi\xc4\x8dni pesnik je bil tudi Frinihov sin Polifrazimon, ki je po Sudi napisal tetralogijo Likurgija. Peti tragik je bil Pratinas, ki naj bi napisal 50 dram, od teh 32 satirskih iger. Znani sta dve Satiri rokoborci in Dismena ali Kariatide. V tej drugi drami naj bi se dva zbora prepirala. Tudi Pratinov sin Arist je pisal tragedije, znane so drame Perzej, Tantal, Antej, Atalanta, Kiklop in Orfej._NEWLINE_Pravi utemeljitelj gr\xc5\xa1ke tragedije pa je Ajshil (\xce\x91\xe1\xbc\xb0\xcf\x83\xcf\x87\xcf\x8d\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82, 525\xe2\x80\x93456 pr. n. \xc5\xa1t.), rojen v Elevzini blizu Aten, ki je uvedel drugega igralca in zmanj\xc5\xa1al vlogo zbora, nato od Sofokleja prevzel tudi tretjega igralca. Vsebino je jemal iz zakladnice gr\xc5\xa1ke mitologije, \xc5\xa1e posebej rad pa je obdeloval \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke usode. Poleg Sedmerice proti Tebam (\xe1\xbc\x99\xcf\x80\xcf\x84\xe1\xbd\xb0 \xe1\xbc\x90\xcf\x80\xe1\xbd\xb6 \xce\x98\xce\xae\xce\xb2\xce\xb1\xcf\x82) o boju Ojdipovih sinov Eteokla in Polinika ter Vklenjeni Pometej o kazni, ki jo je Prometej dobil od Zevsa zaradi svoje pomo\xc4\x8di ljudem, je Ajshil avtor tudi edine ohranjene trilogije v gr\xc5\xa1ki knji\xc5\xbeevnosti z naslovom Oresteja (\xe1\xbd\x88\xcf\x81\xce\xad\xcf\x83\xcf\x84\xce\xb5\xce\xb9\xce\xb1), ki govori o tragediji Atrejevega rodu, ko grozni zlo\xc4\x8dini povzro\xc4\x8dajo nove zlo\xc4\x8dine. Prvi del trilogije je Agamemnon (\xe1\xbc\x88\xce\xb3\xce\xb1\xce\xbc\xce\xad\xce\xbc\xce\xbd\xcf\x89\xce\xbd), ki govori o Agamemnonovem uboju, sledi Prina\xc5\xa1alke pitnih darov, Agamemnonov sin Orest ubije mater, kon\xc4\x8da pa se z delom Evmenide (\xce\x95\xe1\xbd\x90\xce\xbc\xce\xb5\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb5\xcf\x82), ki govori o tem, kako Oresta preganjajo Erinije._NEWLINE_Mlaj\xc5\xa1i Ajshilov sodobnik je bil Sofoklej (\xce\xa3\xce\xbf\xcf\x86\xce\xbf\xce\xba\xce\xbb\xce\xae\xcf\x82, 495\xe2\x80\x93406. pr. n. \xc5\xa1t.), rojen v Kolonu pri Atenah in je pravi predstavnik Periklejeve dobe. Uvedel je tretjega igralca in s tem pove\xc4\x8dal dramatiko, zbor je pove\xc4\x8dal z 12 na 15 \xc4\x8dlanov. Zna\xc4\x8daje svojih likov ri\xc5\xa1e zelo pazljivo in se trudi, da jim d\xc3\xa2 \xc4\x8dim ve\xc4\x8d \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih lastnosti ter bolj zapleteno in bogatej\xc5\xa1e du\xc5\xa1evno \xc5\xbeivljenje. Tragedija Elektra (\xe1\xbc\xa8\xce\xbb\xce\xad\xce\xba\xcf\x84\xcf\x81\xce\xb1) govori o Agamemnonovi h\xc4\x8derki Elektri, ki \xc5\xbeivi za ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje in z bratom Orestom skuje zaroto, tako da Orest ubije mater Klitajmnestro. Najbolj\xc5\xa1a je drama Kralj Ojdip (\xce\x9f\xe1\xbc\xb0\xce\xb4\xce\xaf\xcf\x80o\xcf\x85\xcf\x82 \xcf\x84\xcf\x8d\xcf\x81\xce\xb1\xce\xbd\xce\xbdo\xcf\x82), ki govori o tem, kako je tebanski kralj Ojdip v nevednosti ubil svojega o\xc4\x8deta in se poro\xc4\x8dil z lastno materjo ter na vrhuncu slave in mo\xc4\x8di odkrije stra\xc5\xa1en greh, v katerem \xc5\xbeivi, se oslepi ter odide v izgnanstvo. Antigona (\xe1\xbc\x88\xce\xbd\xcf\x84\xce\xb9\xce\xb3\xcf\x8c\xce\xbd\xce\xb7) govori o Ojdipovi h\xc4\x8derki Antigoni, ki po smrti bratov Eteokla in Polinika \xc5\xbeeli pokopati brata Polinika, kar kralj Kreont prepove in Antigono kaznuje s smrtjo, to pa povzro\xc4\x8di njegov propad. Ojdip v Kolonu (O\xce\xb9\xcc\x89\xce\xb4\xce\xaf\xcf\x80o\xcf\x85\xcf\x82 \xe1\xbc\x90\xcf\x80\xe1\xbd\xb6 \xce\x9a\xce\xbf\xce\xbb\xcf\x89\xce\xbd\xe1\xbf\xb7) govori o slepem izgnancu Ojdipu, ki po Apolonovem navodilu v Kolonu i\xc5\xa1\xc4\x8de mir in o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denje zaradi greha, kar se mu izpolni na smrtni postelji po zaslugi atenskega kralja Tezeja . Ohranjene so \xc5\xa1e drame Ajant (\xce\x91\xe1\xbc\xb4\xce\xb1\xcf\x82) o norosti, ki je napadla Ajanta, ko je bilo Ahilovo oro\xc5\xbeje dosojeno Odiseju, Tra\xc4\x8danke (T\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x87\xce\xaf\xce\xbd\xce\xb9\xce\xb1\xce\xb9, tudi Trahinke), Filoktet (\xce\xa6\xce\xb9\xce\xbb\xce\xbf\xce\xba\xcf\x84\xce\xae\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82), v kateri Grki pustijo Filokteta na otoku Lemnosu, ker se mu iz rane \xc5\xa1iri nemogo\xc4\x8d smrad, a pozneje ugotovijo, da ne morejo osvojiti Troje brez Heraklovega loka in pu\xc5\xa1\xc4\x8dic, ki so ostale pri Filoktetu._NEWLINE_Tretji velik tragi\xc4\x8dni pesnik je bil Evripid (\xce\x95\xe1\xbd\x90\xcf\x81\xce\xb9\xcf\x80\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82, okoli 480\xe2\x80\x93406 pr. n. \xc5\xa1t.), ki se je rodil na Salamini, a je v glavnem \xc5\xbeivel v Atenah. Je predstavnik nove dobe iz okoli sredine 5. stoletja pr. n. \xc5\xa1t., ko se za\xc4\x8dne kriza atenske demokracije in nastopi nova generacija, ki je pod vplivom naprednega u\xc4\x8denja sofisti\xc4\x8dne in materialisti\xc4\x8dno-atomisti\xc4\x8dne filozofije. \xc4\x8clovek in usoda ostajata glavni vpra\xc5\xa1anji, ki ju re\xc5\xa1uje v duhu tistega \xc4\x8dasa. Odlomek iz Evripidovega Belerofonta se glasi: "\xc4\x8ce bogovi delajo nekaj sramotnega, niso bogovi." Evripid religijo meri z moralo in se bori proti konvencionalnim in antropomorfnim bogovom, ki so moralno sporni. To ni ateizem, ampak religiozna razsvetljenost, ki ima \xc4\x8diste in vzvi\xc5\xa1ene predstave o bistvu bo\xc5\xbeanstva. Evripid je prvi v dramo vnesel psiholo\xc5\xa1ko analizo likov. Poseben Evripidov zna\xc4\x8daj je zasnovan na njegovih \xc5\xbeenskih likih. Poleg ene satirske igre je ohranjenih 17 tragedij, med njimi Medeja (\xce\x9c\xce\xae\xce\xb4\xce\xb5\xce\xb9\xce\xb1) o strastni \xc5\xbeene, katere ljubezen se spremeni v sovra\xc5\xa1tvo, ki jo pod\xc5\xbeiga h groznim dejanjem, tudi umoru svojih otrok. Motiv strasti je tudi v Hipolitu (\xe1\xbc\xb9\xcf\x80\xcf\x80\xcf\x8c\xce\xbb\xcf\x85\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82 \xcf\x83\xcf\x84\xce\xb5\xcf\x86\xce\xb1\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x86\xcf\x8c\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82), ki govori o tem, kako Tezejevo \xc5\xbeeno Fedro mu\xc4\x8di ljubezen do posinovljenca Hipolita, ki na koncu oba pripelje v propad. Ifigenija pri Tavrijcih (\xe1\xbc\xb8\xcf\x86\xce\xb9\xce\xb3\xce\xad\xce\xbd\xce\xb5\xce\xb9\xce\xb1 \xe1\xbc\xa1 \xe1\xbc\x90\xce\xbd \xce\xa4\xce\xb1\xcf\x8d\xcf\x81\xce\xbf\xce\xb9\xcf\x82) temelji na intrigi. Zanimiva je Elektra, ki Oresta in Elektro prikazuje ne kot junaka, ampak kot omahljiva in prestra\xc5\xa1ena nesre\xc4\x8dnika, vredna pomilovanja. Evripid velja za enega najve\xc4\x8djih pesnikov vseh \xc4\x8dasov.\n_START_SECTION_\nKomedija\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je v antiki prevladovalo mnenje, da beseda komedija (\xce\xba\xcf\x89\xce\xbc\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xce\xaf\xce\xb1) izvira iz dorske besede \xce\xba\xcf\x8e\xce\xbc\xce\xb7 \xe2\x80\x93 \'vas\', je danes splo\xc5\xa1no priznana razlaga, da beseda izvira iz \xce\xba\xe1\xbf\xb6\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82, to je bu\xc4\x8dna dru\xc5\xbeina veseljakov, ki pijani po veselja\xc4\x8denju v dionizijski razuzdanosti hodijo po mestu in pojejo pesmi porogljive vsebine. Komedija je torej nastala iz improviziranih za\xc4\x8detkov, kot so petje fali\xc4\x8dnih pesmi ob sprevodu no\xc5\xa1enja falusa (\xcf\x86\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbb\xcf\x8c\xcf\x82 = mo\xc5\xa1ki spolni organ, izdelan iz lesa, prevle\xc4\x8denega z rde\xc4\x8do ko\xc5\xbeo) kot simbola plodnosti in rojevanja ljudi, \xc5\xbeivali in zemlje. Pred razvojem komedije se je v Atenah neodvisno od te razvila megarska farsa in dorska ali sicilijanska komedija, ki sta vplivali tudi na ati\xc5\xa1ko komedijo. Od 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. so se pojavljajo komi\xc4\x8dni izvajalci, ki se na Siciliji in v ju\xc5\xbeni Italiji imenujejo flijaksi (\xcf\x86\xce\xbb\xcf\x8d\xce\xb1\xce\xbe \xe2\x80\x93 \'blebeta\xc4\x8di\'). Imeli so improvizirane predstave, opona\xc5\xa1ali hrome in grbave starce, tatove, \xc5\xa1arlatane, norce, kmete itd. Delo in komika flija\xc5\xa1ke farse je bila zasnovana na fizi\xc4\x8dnih zna\xc4\x8dilnostih, razuzdanosti, na\xc5\xbeiranju in vsakodnevnih prigodah._NEWLINE_Megarska komedija je v osnovi flijaks, anonimna in precej groba, svojo umetni\xc5\xa1ko priredbo pa je dobila v delih Epiharma (\xe1\xbc\x98\xcf\x80\xce\xaf\xcf\x87\xce\xb1\xcf\x81\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82, 528\xe2\x80\x93438 ali 431 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Sirakuz, ki mu je Platon dal prednost pred anti\xc4\x8dnimi komediografi. Od njegovih dram je ostalo 37 napisov in okoli 200 fragmentov. Nekatere je navdihnil Herakej (Heraklej pri re\xc5\xa1evanju pasu \xe2\x80\x93 \xe1\xbc\xa9\xcf\x81\xce\xb1\xce\xba\xce\xbb\xe1\xbf\x86\xcf\x82 \xe1\xbd\x81 \xe1\xbc\x90\xcf\x80\xe1\xbd\xb6 \xcf\x84\xe1\xbd\xb8\xce\xbd \xce\xb6\xcf\x89\xcf\x83\xcf\x84\xe1\xbf\x86\xcf\x81\xce\xb1), druge z Odisejem (Odisej dezerter\xe2\x80\x93 \xe1\xbd\x88\xce\xb4\xcf\x85\xcf\x83\xcf\x83\xce\xb5\xe1\xbd\xba\xcf\x82 \xce\xb1\xe1\xbd\x90\xcf\x84\xcf\x8c\xce\xbc\xce\xbf\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82), tudi o Dionizovem mitu, trojanski zgodbi, pa o Tezeju, Ojdipu in drugih mitolo\xc5\xa1kih likih. Drame s prizori iz vsakodnevnega \xc5\xbeivljenja so Kmet (\xe1\xbc\x88\xce\xb3\xcf\x81\xcf\x89\xcf\x83\xcf\x84\xe1\xbf\x96\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82), Grabljivci (\xe1\xbc\x89\xcf\x81\xcf\x80\xce\xb1\xce\xb3\xce\xb1\xce\xaf), Megaranka (\xce\x9c\xce\xb5\xce\xb3\xce\xb1\xcf\x81\xce\xaf\xcf\x82) itd. Osnovne razlike med sicilijansko in ati\xc5\xa1ko komedijo so v tem, da sicilijanska nima zbora in ni dalj\xc5\xa1a od 300 do 400 verzov. Svojevrsten Epiharmov naslednik je bil Sofron (\xce\xa3\xcf\x8e\xcf\x86\xcf\x81\xcf\x89\xce\xbd, rojen okoli 480 pr. n. \xc5\xa1t.) v Sirakuzah. O njem vemo zelo malo. Sestavljal je pantomime, vrsto ljudske farse, v kateri je opona\xc5\xa1al sme\xc5\xa1ne in v\xc4\x8dasih resne prizore iz vsakodnevnega \xc5\xbeivljenja. Pantomimi je dal umetni\xc5\xa1ko obliko._NEWLINE_V razvoju ati\xc5\xa1ke komedije razlikujemo tri obdobja: stara, srednja in nova komedija. Glavne odlike stare komedije so zbor v nenavadnih kostimih, parabaza, oster osebni porog ter obdelava tem iz sodobnega politi\xc4\x8dnega in dru\xc5\xbebenega \xc5\xbeivljenja. Njena struktura je delno oblikovana po zgledu tragedije. O najstarej\xc5\xa1ih ati\xc5\xa1kih komediografih Hionidu in Magnesu ne vemo skoraj ni\xc4\x8d, malo ve\xc4\x8d o Kratinu in Evpolisu, starej\xc5\xa1ih Aristofanovih sodobnikih. Kratin (\xce\x9a\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x84\xe1\xbf\x96\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82, 519\xe2\x80\x93423 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Aten je napisal 21 komedij, od katerih so ohranjeni le fragmenti. V njih je ostro napadal Perikla in njegov krog ali parodiral mitolo\xc5\xa1ke teme. Najizvirnej\xc5\xa1a komedija je Steklenica (\xce\xa0\xcf\x85\xcf\x84\xce\xaf\xce\xbd\xce\xb7), v kateri je prikazal samega sebe: njegova zakonita \xc5\xbeena Komedija mu preti z lo\xc4\x8ditvijo, ker jo je prevaral z ljubico Pijanduro in zapeljivim de\xc4\x8dkom z imenom Vince (ali Gla\xc5\xbe belega). Kratin je bil ustanovitelj politi\xc4\x8dne komedije z izvirno pesni\xc5\xa1ko mo\xc4\x8djo. Atenec Evpolis (\xce\x95\xe1\xbd\x94\xcf\x80\xce\xbf\xce\xbb\xce\xb9\xcf\x82, 446\xe2\x80\x93411 pr. n. \xc5\xa1t.) je napisal 17 komedij, ohranjeni so le fragmenti. Pisal je komedije s politi\xc4\x8dno tematiko, napadal Perikla in demagoga Hiperbola. Satira na dru\xc5\xbebene in politi\xc4\x8dne navade tistega \xc4\x8dasa je bila komedija Mesta (\xce\xa0\xcf\x8c\xce\xbb\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x82), ki je kritizirala atensko politiko do zaveznikov. Ena najbolj\xc5\xa1ih je komedija Ob\xc4\x8dine (\xce\x94\xe1\xbf\x86\xce\xbc\xce\xbf\xce\xb9): iz Hada pridejo Solon, Miltijad, Aristid in Periklej ter pomagajo te\xc5\xbekemu polo\xc5\xbeaju Aten s kaznovanjem zlo\xc4\x8dincev in informatorjev._NEWLINE_Najve\xc4\x8dji gr\xc5\xa1ki komediograf je bil Aristofan (\xe1\xbc\x88\xcf\x81\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x83\xcf\x86\xce\xac\xce\xbd\xce\xb7\xcf\x82, okoli 445\xe2\x80\x93385 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Aten, glavni predstavnik stare ati\xc5\xa1ke komedije. Po svojem politi\xc4\x8dnem in eti\xc4\x8dnem prepri\xc4\x8danju je bil konservativen in je branil stare obi\xc4\x8daje, kritiziral novotarije in sofisti\xc4\x8dno izobra\xc5\xbeevanje. Politi\xc4\x8dni napadi so bili uperjeni proti demokratskim dr\xc5\xbeavnikom, \xc5\xa1e posebej ostro proti demagogom \xe2\x80\x93 vodjem radikalne demokracije. V njegovih komedijah je najpogosteje v ospredju nemogo\xc4\x8d na\xc4\x8drt sprememb dru\xc5\xbebene stvarnosti, satira je v obliki utopije, zato neverjetnost dela ustvarja izrazito mo\xc4\x8dan komi\xc4\x8den u\xc4\x8dinek. Od 44 komedij, ki jih pripisujejo Aristofanu, je ohranjenih 11. Komedija Aharnjani (\xe1\xbc\x88\xcf\x87\xce\xb1\xcf\x81\xce\xbd\xe1\xbf\x86\xcf\x82, 425 pr. n. \xc5\xa1t.) je pre\xc5\xbeeta z mo\xc4\x8dnim protivojnim duhom in pesnikovo strastno \xc5\xbeeljo po kon\xc4\x8danju pelopone\xc5\xa1ke vojne. Govori o tem, kako neki kmet sklene s svojo dru\xc5\xbeino separatni mir s \xc5\xa0parto in u\xc5\xbeiva vse radosti. V Vitezih (\xe1\xbc\xb9\xcf\x80\xcf\x80\xe1\xbf\x86\xcf\x82, 424 pr. n. \xc5\xa1t.) ostro napada vodjo radikalne demokracije Kleona, ki je bil tedaj na vrhuncu mo\xc4\x8di. V Oblakih (\xce\x9d\xce\xb5\xcf\x86\xce\xad\xce\xbb\xce\xb1\xce\xb9, 423 pr. n. \xc5\xa1t.) kritizira sofisti\xc4\x8dno izobra\xc5\xbeevanje in Sokrata, ki je zanj karikatura sofistike, ter prikazuje tekmovanje v pravi\xc4\x8dnem in nepravi\xc4\x8dnem govoru, ko prvi hvali staro in strogo vzgojo, drugi pa dokazuje, da ni pravice in da se zakoni lahko kr\xc5\xa1ijo. V Osah (\xce\xa3\xcf\x86\xe1\xbf\x86\xce\xba\xce\xb5\xcf\x82, 422 pr. n. \xc5\xa1t.) se posmehuje strasti Atencev za spore s prikazom sodnega postopka proti psu, ki je ukradel sir. Komedija Mir (\xce\x95\xe1\xbc\xb0\xcf\x81\xce\xae\xce\xbd\xce\xb7, 421 pr. n. \xc5\xa1t.) prikazuje nekaj dni pred nikijskim mirom: kmet odide na nebo, da bi osvobodil boginjo miru, ki jo ima ujeto bog vojne, jo osvobodi in prinese na zemljo kljub nasprotovanju izdelovalca oro\xc5\xbeja. Najduhovitej\xc5\xa1a je komedija Ptice (\xe1\xbd\x8c\xcf\x81\xce\xbd\xce\xb9\xce\xb8\xce\xb5\xcf\x82, 414 pr. n. \xc5\xa1t.), ki parodira politi\xc4\x8dne, socialne in verske na\xc4\x8drte o izbolj\xc5\xa1anju sveta: dva Atenca letita proti pticam in med nebom in zemljo ustanovita pti\xc4\x8dje cesarstvo, od koder bodo ptice vladale ljudem in bogovom. Komedija Praznovalke tezmoforij (\xce\x98\xce\xb5\xcf\x83\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x86\xce\xbf\xcf\x81\xce\xb9\xce\xac\xce\xb6\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x83\xce\xb1\xce\xb9, 411. pr. n. \xc5\xa1t.) je parodija na sodobne tragi\xc4\x8dne pesnike, posebno Evripida, ki ga \xc5\xbeenske obsodijo na smrt zaradi njegove mizoginije. Lizistrata (\xce\x9b\xcf\x85\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xac\xcf\x84\xce\xb7 = ta, ki razpusti vojsko, 411 pr. n. \xc5\xa1t.) prikazuje stanje po atenskem porazu pri Sirakuzah s protivojno ostjo: \xc5\xbeenske sprtih strani odre\xc4\x8dejo spolne odnose svojim mo\xc5\xbeem in jih s tem prisilijo, da sklenejo mir. \xc5\xbdabe (\xce\x92\xce\xac\xcf\x84\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x87\xce\xbf\xce\xb9, 405 pr. n. \xc5\xa1t.) so napisane po Evripidovi smrti: Dioniz, zaskrbljen zaradi usode tragedije, odide v Had, da pripelje na svet Evripida, v drugem delu pa tekmujeta Ajshil in Evripid s citati iz svojih tragedij, zmaga Ajshil. Komedija Zborovanje (\xe1\xbc\x98\xce\xba\xce\xba\xce\xbb\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb9\xce\xac\xce\xb6\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x83\xce\xb1\xce\xb9, 392 pr. n. \xc5\xa1t.) se posmehuje \xc5\xbeenskam, ki namesto ljudskih demagogov prevzamejo dr\xc5\xbeavno upravo in vzpostavljajo skupno lastnino \xc5\xbeena in mo\xc5\xbe: to je edini poskus \xe2\x80\x93 pravi pesnik \xe2\x80\x93 ki ga Atene \xc5\xa1e niso preizkusile. V komediji Pluto (\xce\xa0\xce\xbb\xce\xbf\xe1\xbf\xa6\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82 = Bogastvo, 388 pr. n. \xc5\xa1t.) pesnik ob\xc5\xbealuje, da je bogastvo razdeljeno nepravi\xc4\x8dno, \xc5\xa1e posebej uspela je scena tekmovanja Bogastva in Rev\xc5\xa1\xc4\x8dine._NEWLINE_O srednji komediji iz obdobja med okoli 385 do 330 pr. n. \xc5\xa1t. ne vemo skoraj ni\xc4\x8d, jih je pa bilo napisanih veliko, okoli 800 komedij je napisalo 57 piscev. Razen nekaj kratkih fragmentov in ve\xc4\x8d naslovov ni ni\xc4\x8d ohranjeno. Najbolj znani pisci srednje komedije so bili Antifan (\xe1\xbc\x88\xce\xbd\xcf\x84\xce\xb9\xcf\x86\xce\xac\xce\xbd\xce\xb7\xcf\x82), Anaksandrid (\xe1\xbc\x88\xce\xbd\xce\xb1\xce\xbe\xce\xb1\xce\xbd\xce\xb4\xcf\x81\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82) in Aleksis (\xe1\xbc\x8c\xce\xbb\xce\xb5\xce\xbe\xce\xb9\xcf\x82). Tema srednje komedije je bila zelo razli\xc4\x8dna: mitolo\xc5\xa1ka parodija, intrige in ljubezenske zgodbe, prizori iz vsakodnevnega \xc5\xbeivljenja._NEWLINE_V novi komediji v obdobju od okoli 330 pr. n. \xc5\xa1t. do okoli 260 pr. n. \xc5\xa1t. zbor ne sodeluje ve\xc4\x8d v delu, ampak s svojimi pesmimi polni odmore med dejanji, osebni napadi so redki in nedol\xc5\xbeni, uperjeni redno proti parazitom, heteram in filozofom. Na strukturo nove komedije je posebej vplivala tragedija, in to posebej Evripid. Osnovna motiva nove komedije sta vsakodnevno dru\xc5\xbeinsko \xc5\xbeivljenje in ljubezen: zaljubljeni mladeni\xc4\x8d mora premagati razne ovire, da bi pri\xc5\xa1el do dekleta, ki ga ljubi, pri tem mu pomaga njegov iznajdljivi su\xc5\xbeenj, ki najde izhod iz vsake te\xc5\xbeave. Motiv re\xc5\xa1evanja dekleta pove\xc5\xbee z motivom izpostavljenega in najdenega otroka: posiljeno dekle rodi in se znebi otroka, ki bo re\xc5\xa1en. Na tej podlagi nastane zapletena spletka, ki se sre\xc4\x8dno kon\xc4\x8da. Najve\xc4\x8dji pesniki nove komedije so bili Filemon, Difil in Menander. Od prvih dveh so ohranjeni preve\xc4\x8d kratki fragmenti, da bi lahko presojali o njuni umetnosti. Menander (\xce\x9c\xce\xad\xce\xbd\xce\xb1\xce\xbd\xce\xb4\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, okoli 343 do okoli 291 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Aten pa je napisal 105 komedij, od katerih so ohranjeni \xc5\xa1tevilni kratki fragmenti, precej odlomkov komedij Dekle s Samosa (\xce\xa3\xce\xb1\xce\xbc\xce\xaf\xce\xb1), Dekle z odrezanimi lasmi (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xce\xb9\xce\xba\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbc\xce\xad\xce\xbd\xce\xb7 \xe2\x80\x93 Perikeiromene ), Razsodba (\xe1\xbc\x98\xcf\x80\xce\xb9\xcf\x84\xcf\x81\xce\xad\xcf\x80\xce\xbf\xce\xbd\xcf\x84\xce\xb5\xcf\x82 \xe2\x80\x93 Epitrepontes ) in ena cela komedija \xe2\x80\x93 \xc4\x8cemerne\xc5\xbe (\xce\x94\xcf\x8d\xcf\x83\xce\xba\xce\xbf\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82), 317\xe2\x80\x93316 pr. n. \xc5\xa1t.). Osnovni motiv Menandrovih komedij je zasebno \xc5\xbeivljenje atenskih me\xc5\xa1\xc4\x8danov, posebej ljubezen in obvladovanje raznih ovir do sre\xc4\x8dnega konca. Pesnikova izvirnost je v iskanju nepri\xc4\x8dakovanih re\xc5\xa1itev in manevriranje v strogih okvirih nove komedije. Pesnik uspeva individualizirati tipske like (starca, mladeni\xc4\x8da, su\xc5\xbenja, hetero, parazita itd.) in jih prikazati umetni\xc5\xa1ko prepri\xc4\x8dljive. Komedije so pogosto sentimentalne in romanti\xc4\x8dne, humor je blag in diskreten ter z malo akcije. Menander je prek svojih rimskih epigonov Plavta in Terencija mo\xc4\x8dno vplival na evropsko dramsko tradicijo do sodobnih \xc4\x8dasov.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nV klasi\xc4\x8dnem obdobju je anti\xc4\x8dna filozofija do\xc5\xbeivljala svoj vrhunec. Od predsokratikov je kronolo\xc5\xa1ko prvi Heraklit (\xe1\xbc\xa9\xcf\x81\xce\xac\xce\xba\xce\xbb\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82, okoli 535\xe2\x80\x93okoli 475 pr. n. \xc5\xa1t.), ki je menil, da je praelement vsega ogenj in da je vse na svetu v stanju neprestanega spreminjanja in gibanja, ki je posledica nasprotnosti. Pisal je v prozi, a je svoje misli izra\xc5\xbeal v pravih pesni\xc5\xa1kih podobah v kratkem in jedrnem slogu. Parmenid (\xce\xa0\xce\xb1\xcf\x81\xce\xbc\xce\xb5\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82, okoli 515 pr. n. \xc5\xa1t.) je glavni predstavnik eleatske filozofske \xc5\xa1ole v ju\xc5\xbeni Italiji. Svoje mi\xc5\xa1ljenje o enem, ve\xc4\x8dnem, togem in nespremenljivem boju je predstavil v pesnitvi O naravi (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbd\xb6 \xcf\x86\xcf\x8d\xcf\x83\xce\xb5\xcf\x89\xcf\x82), a so ohranjeni fragmenti, iz katerih se vidi, da je bil osrednji pesnik in velik mislec. Zenon iz Elee je branil in razlagal filozofsko misel svojega u\xc4\x8ditelja Parmenida in v znanih aporijah posku\xc5\xa1al dokazati nezmo\xc5\xbenost gibanja. Empedokles (\xe1\xbc\x98\xce\xbc\xcf\x80\xce\xb5\xce\xb4\xce\xbf\xce\xba\xce\xbb\xe1\xbf\x86\xcf\x82, okoli 495\xe2\x80\x93435 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Akraganta na Siciliji je ustanovitelj atomizma. Pripisujejo mu dva epa v heksametrih: O naravi (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbd\xb6 \xcf\x86\xcf\x8d\xcf\x83\xce\xb5\xcf\x89\xcf\x82) in O\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denja (\xce\x9a\xce\xb1\xce\xb8\xce\xb1\xcf\x81\xce\xbc\xce\xbf\xce\xaf). V njiju pojasnjuje, da je stvarnost sestavljena iz \xc5\xa1tirih elementov \xe2\x80\x93 zemlje, vode, ognja in zraka, ki se ves \xc4\x8das zdru\xc5\xbeujejo in razhajajo pod vplivom ljubezni in boja. Na to misel se naslanja Anaksagora (\xe1\xbc\x88\xce\xbd\xce\xb1\xce\xbe\xce\xb1\xce\xb3\xcf\x8c\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x82, okoli 500\xe2\x80\x93428 pr. n. \xc5\xa1t.), a jo razvija v abstraktnej\xc5\xa1o razlago: svet se sestoji iz enako deljivih in nespremenljivih delcev, ki jih imenuje homeomerije (\xcf\x84\xe1\xbd\xb0 \xe1\xbd\x81\xce\xbc\xce\xbf\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbc\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbf\x86), ki so bili neko\xc4\x8d deli celote, a jih je v gibanje prisilil svetovni um (\xce\xbd\xce\xbf\xe1\xbf\xa6\xcf\x82). Anaksagora je pripravil podlago za Levkipov (\xce\x9b\xce\xb5\xcf\x8d\xce\xba\xce\xb9\xcf\x80\xcf\x80\xce\xbf\xcf\x82) nauk o atomih, ki ga je naprej razvil Demokrit (\xce\x94\xce\xb7\xce\xbc\xcf\x8c\xce\xba\xcf\x81\xce\xb9\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82, okoli 470\xe2\x80\x93 360 pr. n. \xc5\xa1t.). Atomi (\xe1\xbc\x84\xcf\x84\xce\xbf\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82 = \'nedeljiv\') se razlikujejo po obliki, redu in polo\xc5\xbeaju in so neprestano v gibanju. Od Demokritovih 60 del v jonskem nare\xc4\x8dju so ohranjeni fragmenti. S svojo materialisti\xc4\x8dno filozofijo je Demokrit prek Epikurja vplival na vse duhovne struje v gr\xc5\xa1kem svetu do konca helenizma, mnogo prista\xc5\xa1e pa je imel tudi v Rimu. Njegov sodobnik je bil tudi najve\xc4\x8dji anti\xc4\x8dni zdravnik Hipokrat (\xe1\xbc\xb9\xcf\x80\xcf\x80\xce\xbf\xce\xba\xcf\x81\xce\xac\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82, okoli 460\xe2\x80\x93 377 pr. n. \xc5\xa1t.), o\xc4\x8de znanstvene medicine. Ohranjenih je 52 spisov z njegovim imenom, a niso vsi njegovi. V njih so tudi genialne domneve, ki jih je sodobna znanost potrdila, npr. teorija o ustroju \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega organizma, ki je zasnovana na teoriji o \xc5\xa1tirih sokovih (kri, sluz, \xc5\xbeol\xc4\x8d in \xc4\x8drni \xc5\xbeol\xc4\x8d), od katerih sta odvisna zna\xc4\x8daj in zdravje vsakega \xc4\x8dloveka; sodobne teorije o hormonih so svojevrstna vrnitev k Hipokratu. Znameniti so njegovi Aforizmi (\xe1\xbc\x88\xcf\x86\xce\xbf\xcf\x81\xce\xb9\xcf\x83\xce\xbc\xce\xbf\xce\xaf), ki so bili raz\xc5\xa1irjeni v srednjem veku, in spis O zraku, vodi in tleh (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbd\xb6 \xe1\xbc\x80\xce\xad\xcf\x81\xcf\x89\xce\xbd, \xe1\xbd\x91\xce\xb4\xce\xac\xcf\x84\xcf\x89\xce\xbd, \xcf\x84\xcf\x8c\xcf\x80\xcf\x89\xce\xbd), v katerem raziskuje odnose med podnebjem in zdravjem._NEWLINE_Na nadaljnji razvoj filozofije so mo\xc4\x8dno vplivale dru\xc5\xbebene, politi\xc4\x8dne in gospodarske razmere. Po zmagi nad Perzijci se je v Atenah razvila zelo \xc5\xbeivahna dejavnost. Filozofsko razmi\xc5\xa1ljanje takrat opusti problematiko narave in se osredoto\xc4\x8di na \xc4\x8dloveka (\xe1\xbc\x84\xce\xbd\xce\xb8\xcf\x81\xcf\x89\xcf\x80\xce\xbf\xcf\x82) in celotno dru\xc5\xbebeno problematiko \xe2\x80\x93 za\xc4\x8dne se antropolo\xc5\xa1ka doba gr\xc5\xa1ke filozofije. Pojavijo se sofisti (\xcf\x83\xce\xbf\xcf\x86\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xce\xb1\xce\xaf), potujo\xc4\x8di u\xc4\x8ditelji, ki so z govori, predavanji in polemikami izobra\xc5\xbeevali svobodne gr\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeavljane. Najznamenitej\xc5\xa1i sofist je bil Protagora (\xce\xa0\xcf\x81\xcf\x89\xcf\x84\xce\xb1\xce\xb3\xcf\x8c\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x82, okoli 481\xe2\x80\x93411 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Abdere v Trakiji. Menil je, da je "\xc4\x8dlovek merilo vseh stvari, obstoje\xc4\x8dih da so, a neobstoje\xc4\x8dih da niso", kar je \xc5\xbee v stari Gr\xc4\x8diji povzro\xc4\x8dilo velike polemike: nekateri so menili, da Protagora misli, da je mnenje edina stopnja pri mo\xc5\xbenosti ljudskega spoznanja in da je s tem v zvezi resni\xc4\x8dno samo tisto, kar posameznik lahko spozna, drugi so menili, da je s "\xc4\x8dlovek" Protagora mislil na \xc4\x8dloveka kot generi\xc4\x8dno bitje in ne individualno. V polemikah je Protagora z argumenti in protiargumenti izostril misli in navdu\xc5\xa1il vse prisotne. To je do skrajnih meja izostril sofist Gorgias (\xce\x93\xce\xbf\xcf\x81\xce\xb3\xce\xaf\xce\xb1\xcf\x82, okoli 480\xe2\x80\x93370 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Leontina na Siciliji, ki je bil govornik in mislec (sofist). Relativizmu in skepsi v spoznanju pri vseh sofistih ustrezata relativizem in skepticizem v etiki: ni splo\xc5\xa1no uveljavljenih eti\xc4\x8dnih norm, razlikujejo se od naroda do naroda, od obdobja do obdobja._NEWLINE_Glavni nasprotnik sofistov je bil Sokrat (\xce\xa3\xcf\x89\xce\xba\xcf\x81\xce\xac\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82, okoli 470\xe2\x80\x93399 pr. n. \xc5\xa1t.), ki je tako kot sofisti \xc4\x8dloveka imel za sredi\xc5\xa1\xc4\x8de svojega prou\xc4\x8devanja. Njegovo u\xc4\x8denje poznamo iz Ksenofontovih, Platonovih in Aristotelovih del. Sokrat je sku\xc5\xa1al utrditi pojmovno vrednost posameznih moralnih norm, s \xc4\x8dimer je \xc5\xbeelel razveljaviti sofisti\xc4\x8dni relativizem v etiki. Postopek je bil dialekti\xc4\x8den, kar pomeni, da se je v razgovoru (dialogu) tako dolgo z argumenti in protiargumenti upiral posameznim stali\xc5\xa1\xc4\x8dem (svojim ali sogovornikovim), dokler ni postal pojem popolnoma jasno opredeljen. Njegove javne razprave, v katerih je z induktivno metodo "ironije" (\xce\xb5\xe1\xbc\xb0\xcf\x81\xcf\x89\xce\xbd\xce\xb5\xce\xaf\xce\xb1) preizku\xc5\xa1al eti\xc4\x8dna stali\xc5\xa1\xc4\x8da s ciljem jasne opredelitve pojmov, so bile ostra kritika sofisti\xc4\x8dnega na\xc4\x8dina filozofiranja._NEWLINE_Najgenialnej\xc5\xa1i Sokratov u\xc4\x8denec in eden najve\xc4\x8djih idealisti\xc4\x8dnih filozofov nasploh je bil Atenec Platon (\xce\xa0\xce\xbb\xce\xac\xcf\x84\xcf\x89\xce\xbd, 427\xe2\x80\x93347 pr. n. \xc5\xa1t.), utemeljitelj Akademije, ki je v glavnem pisal dela v obliki dialogov. Ni samo velik mislec, ampak tudi velik umetnik. Filozofski dialog je pravo umetni\xc5\xa1ko obdelavo dobil prav v Platonovih spisih. V njegovih dialogih razpravljajo filozofi, pesniki in mladi ljudje Sokratovega dru\xc5\xa1tva. Platonovi dialogi ka\xc5\xbeejo avtorjevo sposobnost za \xc5\xbeivo postavljanje scene, ki ji ne manjka dramatike (Protagora), gostija po zmagi na tragi\xc4\x8dnem tekmovanju v delu Gorgias, izlet v vro\xc4\x8dem poletnem dnevu v Fajdrosu, Sokratov sestanek s prijatelji pred smrtjo v Fajdonu. Platon je bil velik mojster portretiranja likov. Od vseh likov je najbolj\xc5\xa1i Sokratov. Dialogi so pre\xc5\xbeeti s sijajnimi pesni\xc5\xa1kimi slikami in primerjavami. Med knji\xc5\xbeevno najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1imi dialogi so: Poslednji dnevi Sokrata, ki so globoko poeti\xc4\x8dni in pre\xc5\xbeeti s herojskim \xc5\xbearom Sokrata, ki gre v smrt, ker ostaja zvest svoji nalogi, Fajdon, v katerem prevladuje \xc5\xbealost, ki jo Sokratu uspe ubla\xc5\xbeiti s svojo vedrino, Fajdros, ki vsebuje mnogo pesni\xc5\xa1kih slik, od krajine do drugega Sokratovega govora, in Praznovanje, verjetno najbolj\xc5\xa1e Platonovo delo z vidika knji\xc5\xbeevnosti, v katerem filozofija zavzema samo manj\xc5\xa1i del in v katerem se poleg \xc5\xbeivljenjske radosti govori o ljubezni._NEWLINE_Najve\xc4\x8dji filozof antike je bil Aristotel (\xe1\xbc\x88\xcf\x81\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x84\xce\xad\xce\xbb\xce\xb7\xcf\x82, 384\xe2\x80\x93322 pr. n. \xc5\xa1t.), Platonov u\xc4\x8denec in ustanovitelj peripateti\xc4\x8dne filozofske \xc5\xa1ole. Napisal je \xc5\xa1tevilne spise, ki so obravnavali vsa podro\xc4\x8dja znanja. V njegovem duhovnem razvoju lahko razlikujemo tri obdobja: v prvem je naslednik Platona, v drugem ostro kritizira Platonovo filozofijo, posebej teorijo ideje, v tretjem raz\xc4\x8dleni svojo lastno filozofijo in se posve\xc4\x8da prou\xc4\x8devanju naravnih pojavov. Od filozofskih spisov sta najpomembnej\xc5\xa1a: Organon (\xe1\xbd\x8c\xcf\x81\xce\xb3\xce\xb1\xce\xbd\xce\xbf\xce\xbd = orodje filozofiranja), v katerih se ka\xc5\xbee kot ustanovitelj formalne logike, in Metafizika, v katerih razpravlja o odnosu materije in oblike ter o bistvu entelehije (gibalo smotrnega razvoja \xc4\x8desa do popolne, dovr\xc5\xa1ene oblike), torej o najbolj splo\xc5\xa1nih na\xc4\x8delih, ki so osnova vsega posameznega. Za zgodovino knji\xc5\xbeevnosti sta posebej pomembna dva Aristotelova spisa: Retorika (\xce\xa4\xce\xad\xcf\x87\xce\xbd\xce\xb7 \xe1\xbf\xa5\xce\xb7\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x81\xce\xb9\xce\xba\xce\xae), v katerem daje navodila za govorni\xc5\xa1tvo, in znamenita Poetika (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbd\xb6 \xcf\x80\xce\xbf\xce\xb9\xce\xb7\xcf\x84\xce\xb9\xce\xba\xe1\xbf\x86\xcf\x82), v kateri je splo\xc5\xa1en uvod o poeziji, mnenje o epiki in kon\xc4\x8dno analizira bistvo in pomen tragedije. Poetika, posebej del o katarzi, tj. o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denju, ki vpliva na usmiljenje in strah, je pre\xc5\xbeeta s kritiko Platonove negacije umetnosti. Med pomembnimi Aristotelovimi u\xc4\x8denci je bil Teofrast (\xce\x98\xce\xb5\xcf\x8c\xcf\x86\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82, okoli 372\xe2\x80\x93287 pr. n. \xc5\xa1t.) ki je bil po Aristotelu dolgo \xc4\x8dasa na \xc4\x8delu peripateti\xc4\x8dne \xc5\xa1ole. Za knji\xc5\xbeevnost je najpomembnej\xc5\xa1e delo Zna\xc4\x8daji (\xe1\xbc\xa8\xce\xb8\xce\xb9\xce\xba\xce\xbf\xe1\xbd\xb6 \xcf\x87\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb1\xce\xba\xcf\x84\xe1\xbf\x86\xcf\x81\xce\xb5\xcf\x82), v katerem je skiciral 30 zna\xc4\x8dilnih nosilcev neke ljudske pomanjkljivosti ali slabosti (laskavec, \xc4\x8dveka\xc4\x8d, obrekovalec, prista\xc5\xa1 oligarhije, praznoveren \xc4\x8dlovek itd.), in pokazal, kako posamezen tip zna\xc4\x8daja ravna v vsakodnevnem \xc5\xbeivljenju. S tem delom so bili postavljeni temelji karakterologije.\n_START_SECTION_\nZgodovinopisje\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi pravi zgodovinopisec je bil Herodot (484 do okoli 425 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Halikarnasa. Osnovna tema njegove Zgodovine (\xe1\xbc\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x81\xce\xaf\xce\xb7\xcf\x82 \xe1\xbc\x80\xcf\x80\xcf\x8c\xce\xb4\xce\xb5\xce\xbe\xce\xb9\xcf\x82) je gr\xc5\xa1ko-perzijski spor in o tem, kaj je bilo pred tem in kar je sledilo. Vnesel je mnoge ekskurze o drugih narodih in dr\xc5\xbeavah (o Egiptu je cela druga knjiga). Delo je razdeljeno na devet knjig, imenovanih po Muzah. Tako so jo razdelili aleksandrijski filologi. Herodot je s tem delom zelo obogatil spoznanja iz etnografije, geografije in zgodovine, podro\xc4\x8dij, ki jih opisuje. Z vidika znanstvenega zgodovinopisja Herodot poleg vseh pomanjkljivosti dale\xc4\x8d presega svoje predhodnike \xe2\x80\x95 jonske logografe, s knji\xc5\xbeevnega vidika pa se slog odlikuje po enostavnosti in jasnosti in ga lahko primerjamo s slogom ljudskih pripovedk. Pravi znanstveni zgodovinar je Tukidid (\xce\x98\xce\xbf\xcf\x85\xce\xba\xcf\x85\xce\xb4\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82, okoli 460 do okoli 399 pr. n. \xc5\xa1t.). Naslov njegovega zgodovinskega dela je Pelopone\xc5\xa1ka vojna (\xce\x9e\xcf\x85\xce\xb3\xce\xb3\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x86\xe1\xbd\xb4 \xcf\x80\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbd\xb6 \xcf\x84\xce\xbf\xe1\xbf\xa6 \xcf\x80\xce\xbf\xce\xbb\xce\xad\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x85 \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xce\xa0\xce\xb5\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x80\xce\xbf\xce\xbd\xce\xbd\xce\xb7\xcf\x83\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd \xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6 \xe1\xbc\x88\xce\xb8\xce\xb7\xce\xbd\xce\xb1\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd) v osmih knjigah. Tukidid je nameraval opisati celo pelopone\xc5\xa1ko vojno, a mu je to prepre\xc4\x8dila smrt, zato se delo kon\xc4\x8da z dogodki iz 411 pr. n. \xc5\xa1t. V zgodovinopisje je vnesel strogo kritiko, ki razlikuje resni\xc4\x8dno od la\xc5\xbenega, dokazano od verjetnega ter odkriva povezave med razli\xc4\x8dnimi dogodki. Da bi \xc4\x8dim bolje dokumentiral dogodke, je v delo vnesel nekatere popravke. Posebej pomembni so govori dr\xc5\xbeavnikov in vojskovodij, ker vsebujejo zgodovinske komentarje, razlagi pa dajejo dramati\xc4\x8dnost in \xc5\xbeivost._NEWLINE_Ploden pisec je bil Ksenofont (\xce\x9e\xce\xb5\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x86\xe1\xbf\xb6\xce\xbd, okoli 430\xe2\x80\x95354 pr. n. \xc5\xa1t.) iz Aten, ki je bil Sokratov prijatelj in njemu so posve\xc4\x8deni spisi Spomini na Sokrata (\xce\x86\xcf\x80\xce\xbf\xce\xbc\xce\xbd\xce\xb7\xce\xbc\xce\xbf\xce\xbd\xce\xb5\xcf\x8d\xce\xbc\xce\xb1\xcf\x84\xce\xb1), Apologija in Simpozij. Kot pisec ni samo zgodovinar, je tudi filozof, politik in didaktik. Sodeloval je pri pohodu desettiso\xc4\x8dev, ki ga je Kir Mlaj\xc5\xa1i organiziral proti svojemu bratu Artakserksu 401 pr. n. \xc5\xa1t., o \xc4\x8demer pi\xc5\xa1e v svojem delu Kirova odprava. V delu Kirova vzgoja (Anabasis) (\xce\x9a\xcf\x8d\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x85 \xe1\xbc\x80\xce\xbd\xce\xac\xce\xb2\xce\xb1\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82) opisuje Kirovo smrt in vra\xc4\x8danje gr\xc5\xa1kih pla\xc4\x8dancev skozi Perzijo. V Gr\xc5\xa1ki zgodovini (\xe1\xbc\x99\xce\xbb\xce\xbb\xce\xb7\xce\xbd\xce\xb9\xce\xba\xce\xac) nadaljuje prikaz gr\xc5\xa1ke zgodovine od tam, kjer jo je Tukidid kon\xc4\x8dal, tj. od 411 do 362 pr. n. \xc5\xa1t., slavi \xc5\xa0parto in kralja Agezilaja. Slika idealnega vladarja, prikazuje \xc5\xbeivljenje Kira II. (558\xe2\x80\x95529 pr. n. \xc5\xa1t.), ustanovitelja velikega perzijskega imperija kot zgled vladarja in vojskovodje. Ksenofont pi\xc5\xa1e v ati\xc5\xa1kem nare\xc4\x8dju, enostavno in jasno. Njegov izraz je eleganten in \xc4\x8dist._NEWLINE_Ohranjenih je le nekaj fragmentov del drugih zgodovinarjev iz 4. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. Med njimi najbolj izstopata Efor (\xe1\xbc\x9c\xcf\x86\xce\xbf\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, okoli 400\xe2\x80\x95330 pr. n. \xc5\xa1t.), ki je prvi napisal veliko splo\xc5\xa1no zgodovino cele Gr\xc4\x8dije in Teopomp (\xce\x98\xce\xb5\xcf\x8c\xcf\x80\xce\xbf\xce\xbc\xcf\x80\xce\xbf\xcf\x82, okoli 375\xe2\x80\x95306 pr. n. \xc5\xa1t.), ki je med drugimi v delu Gr\xc5\xa1ka zgodovina (\xe1\xbc\x99\xce\xbb\xce\xbb\xce\xb7\xce\xbd\xce\xb9\xce\xba\xce\xac) nadaljeval Tukididovo delo Pelopone\xc5\xa1ka vojna, od 410 pr. n. \xc5\xa1t. do bitke pri Knidu 394 pr. n. \xc5\xa1t.\n_START_SECTION_\nKratek pregled starogr\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevnosti\n_START_PARAGRAPH_\nNajstarej\xc5\xa1i starogr\xc5\xa1ki zapisi so glinaste tablice v linearni pisavi B iz obdobja med 15. in 13. stoletjem pr. n. \xc5\xa1t., najdene so bile na Kreti, Tebah, Pilosu in Mikenah. To so gospodarski spisi, popisi, kupne pogodbe ipd._NEWLINE_Po ve\xc4\x8dstoletnem razvoju ustne ljudske juna\xc5\xa1ke pesmi je dosegla gr\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost v 8. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. svoj prvi vrh v Homerjevih epih Iliada in Odiseja. Na temeljih ljudske kozmolo\xc5\xa1ke epike in pregovorne modrosti je Heziod okoli leta 700 pr. n. \xc5\xa1t. zasnoval svoje didakti\xc4\x8dne pesnitve._NEWLINE_Za 7. in 6. stoletje pr. n. \xc5\xa1t. je zna\xc4\x8dilna obredna zborovska pesem (Alkman, Stezihor) in oblikovna dovr\xc5\xa1enost individualne lirike (Sapfo, Alkaj, Anakreon), od srede 6. stoletja dalje so ohranjeni odlomki prvih filozofskih spisov (Anaksimander, Heraklit Mra\xc4\x8dni), od leta 500 pr. n. \xc5\xa1t., sledijo prva zgodovinska besedila (Hekataj)._NEWLINE_V 5. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. je dosegla gr\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost nov vrh v tragediji (Ajshil, Sofokles, Evripid), komediji (Aristofan) in zborovskih pesmih (Pindar, Bakhilid)._NEWLINE_Proti koncu 5. stoletja sta se tragedija in komedija umaknili prozi. Razvijali so se zgodovinopisje (Herodot, Tukidid), govorni\xc5\xa1tvo (Izokrat, Demosten), filozofski dialog (Platon) in pragmatizem (Aristotel)._NEWLINE_Obdobje po letu 300 pr. n. \xc5\xa1t. ozna\xc4\x8dujemo kot helenisti\xc4\x8dno knji\xc5\xbeevnost. Prevladovala je znanstvena proza (Polibij \xe2\x80\x93 zgodovinar; Strabon \xe2\x80\x93 geograf; Teofrast, Epikur, Panajtij, Pozejdonij, Epiktet \xe2\x80\x93 filozofi; Galen - zdravnik; Aristarh, Eratosten, Aristofan \xe2\x80\x93 filologi). So\xc4\x8dasno se je za\xc4\x8del razvijati roman (Helidor, Longos). Najduhovitej\xc5\xa1i predstavnik satire je bil Lukian, Plutarh pa je zasnoval umetni\xc5\xa1ko biografijo._NEWLINE_Zadnji veliki mojster filozofske proze je bil Plotin, zadnji veliki gr\xc5\xa1ki pesnik Nonos iz Panapolisa v Egiptu. Justinijanov zgodovinar Prokopij iz Cezareje (6. stoletje n. \xc5\xa1.) kon\xc4\x8duje staro gr\xc5\xa1ko knji\xc5\xbeevnost in uvaja bizantinsko knji\xc5\xbeevnost.'