b'\n_START_ARTICLE_\nKarl von Frisch\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nVon Frisch se je rodil v znani dru\xc5\xbeini zdravnikov in naravoslovcev kot najmlaj\xc5\xa1i od \xc5\xa1tirih bratov, vsi od katerih so kasneje postali univerzitetni profesorji. Njegov o\xc4\x8de je bil kirurg in urolog Anton Ritter von Frisch, strici po materini strani pa fiziolog Sigmund Exner in fizika Franz Serafin Exner ter Karl Exner. Sprva je od\xc5\xa1el na Dunaj \xc5\xa1tudirat medicino, leta 1908 pa je od\xc5\xa1el na Univerzo v M\xc3\xbcnchnu in se preusmeril v zoologijo. Na Univerzi na Dunaju je doktoriral leta 1910._NEWLINE_Po doktoratu je postal asistent Richarda Hertwiga v zoolo\xc5\xa1kem in\xc5\xa1titutu Univerze v M\xc3\xbcnchnu, kjer je pridobil licenco za visoko\xc5\xa1olskega profesorja zoologije in primerjalne anatomije. Leta 1921 je od\xc5\xa1el na Univerzo v Rostocku kot profesor in direktor zoolo\xc5\xa1ke fakultete. Med letoma 1923 in 1925 je deloval na Univerzi v Wroc\xc5\x82awu, nato pa je nadomestil svojega mentorja v M\xc3\xbcnchnu, kjer so pod njegovim vodstvom zgradili nov zoolo\xc5\xa1ki in\xc5\xa1titut. Med drugo svetovno vojno so bile stavbe in\xc5\xa1tituta uni\xc4\x8dene in von Frisch je od\xc5\xa1el na Univerzo v Gradcu, po obnovi leta 1950 pa se je vrnil v M\xc3\xbcnchen. Tudi po upokojitvi leta 1958 je ostal aktiven raziskovalec in \xc4\x8dastni profesor.\n_START_SECTION_\nRaziskovalno delo\n_START_PARAGRAPH_\nPo doktoratu se je sprva ukvarjal z ribami. Z natan\xc4\x8dnimi poskusi je dokazal, da pisanci prepoznavajo barve. Ta ugotovitev je nasprotovala do tedaj uveljavljenem mnenju, da so vsi predstavniki\xc2\xa0\xc2\xbbni\xc5\xbejih\xc2\xab\xc2\xa0skupin organizmov, kot so nevreten\xc4\x8darji in ribe, barvno slepi, zaradi \xc4\x8desar je pri\xc5\xa1el v konflikt z uglednimi sodobniki, med njimi direktorjem M\xc3\xbcnchenske o\xc4\x8desne klinike Karlom von Hessom. Po tistem je s Pavlovo metodo pogojevanja dokazal, da imajo ribe sposobnost sluha, kar je bilo ponovno v nasprotju z uveljavljenimi pogledi. Dognal je celo, da pod vodo sli\xc5\xa1ijo in razlo\xc4\x8dujejo zvoke celo bolje kot ljudje._NEWLINE_Leta 1919 se je preusmeril na \xc4\x8debele, natan\xc4\x8dneje kranjsko sivko, kjer je prav tako \xc5\xbeelel dokazati, da razlo\xc4\x8dujejo barve. Bil je namre\xc4\x8d mnenja, da bi taka sposobnost dala evolucijsko prednost \xc4\x8debelam, ki morajo iskati raznobarvne rastlinske cvetove, na katerih nabirajo nektar in pelod. Razvil je danes klasi\xc4\x8dno serijo poskusov, s katerimi je \xc4\x8debele pogojeval z barvo - na obarvane kvadrate je polo\xc5\xbeil posodice s sladkano vodo. Kasneje so \xc4\x8debele, ki so povezale barvo tega predmeta z virom hrane, priletale in se zadr\xc5\xbeevale na predmetih ustrezne barve (ne pa na sosednjih predmetih drugih barv), tudi \xc4\x8de tam ni bilo hrane. Na podoben na\xc4\x8din je preu\xc4\x8deval razlikovanje vonjev in okusov._NEWLINE_Med temi poskusi je opazil, da \xc4\x8debele skavtke rekrutirajo druge delavke iz panja k viru hrane, kar je vodilo k njegovemu najznamenitej\xc5\xa1emu odkritju. Da bi ugotovil, kako sporo\xc4\x8dijo polo\xc5\xbeaj hrane drugim, je izdelal panj s steklenimi stranicami in opazoval dogajanje v njem. Opazil je dva tipi\xc4\x8dna vedenjska vzorca: \xc4\x8de je bil vir hrane oddaljen najve\xc4\x8d 50 do 75 metrov, je skavtka kro\xc5\xbeila po povr\xc5\xa1ini satu, kar je spodbudilo delavke k iskanju v bli\xc5\xbenji okolici. \xc4\x8ce pa je bila hrana bolj oddaljena, je izvajala poseben ritual, ki mu danes pravimo zibajo\xc4\x8di ples. V vzorcu osmice je kro\xc5\xbeila po satju in v ravnem delu pozibavala z zadkom. Von Frisch je nato spreminjal lego in oddaljenost hrane, s \xc4\x8demer je ugotovil, da ravni del tega vzorca daje informacijo o obojem - dol\xc5\xbeina je sorazmerna z razdaljo od panja do hrane, kot glede na navpi\xc4\x8dnico pa s kotom med lego sonca in lego hrane glede na panj. Ostale delavke se razporedijo okrog\xc2\xa0\xc2\xbbple\xc5\xa1o\xc4\x8de\xc2\xab\xc2\xa0skavtke in zaznavajo njeno gibanje ter orientacijo s svojimi tipalnicami, nato pa izletijo iz panja v pravi smer. Zunaj letijo pribli\xc5\xbeno do nakazane razdalje in se nazadnje na podlagi vonja skavtke usmerijo do prave vrste cveta._NEWLINE_Von Frischevi kasnej\xc5\xa1i poskusi so med drugim dokazali, da so \xc4\x8debele sposobne zaznavati polarizacijo svetlobe; vzorec polarizacije in predmete v okolici panja uporabljajo kot orientirje, \xc4\x8de je sonce skrito za oblaki.'