b'\n_START_ARTICLE_\nHenry John Stephen Smith\n_START_SECTION_\nMladost in izobrazba\n_START_PARAGRAPH_\nSmith je bil \xc4\x8detrti sin Johna Smitha, odvetnika, ki je umrl, ko je bil star dve leti. Mati se je preselila v Oxford. Tu je od leta 1841 kot internatski gojenec hodil na javno \xc5\xa1olo Rugby (Rugby School). Pokazal je veliko znanja v mnogih predmetih in njegova \xc5\xbeelja je bila priti na Balliolov kolid\xc5\xbe (Balliol College) v Oxfordu. To je bilo te\xc5\xbeje dose\xc4\x8di, ker je bil slabotnega zdravja. Njegov brat in sestra sta oba umrla. Zadnje leto na Rugbyju je od\xc5\xa1el v Italijo, kjer se je u\xc4\x8dil zasebno. Leta 1845 je za\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati na Balliolu. Tu je diplomiral leta 1849. Njegovo zdravje pa se je poslab\xc5\xa1alo med po\xc4\x8ditnicami v Italiji. V Frascatiju je tega leta obolel za malarijo. Ni se mogel vrniti v Oxford, ampak je lahko \xc5\xa1tudiral skupaj z znanimi matematiki na Sorboni in na Francoskem kolegiju (Coll\xc3\xa8ge de France). Ko se mu je zdravje pobolj\xc5\xa1alo, se je leta 1847 vrnil v Oxford.\n_START_SECTION_\nAkademska pot\n_START_PARAGRAPH_\nKmalu po diplomi je postal u\xc4\x8ditelj na kolid\xc5\xbeu in leta 1850 \xc4\x8dlan kolid\xc5\xbea. Leta 1860 je postal profesor za geometrijo navkljub mo\xc4\x8dni konkurenci prosilcev, med katerimi je bil tudi George Boole. Kraljeva dru\xc5\xbeba in Kraljeva astronomska dru\xc5\xbeba sta ga leta 1861 izbrali za svojega \xc4\x8dlana.\n_START_SECTION_\nDelo v matematiki\n_START_PARAGRAPH_\nNa celini se je nau\xc4\x8dil francosko, nem\xc5\xa1ko in italijansko. Nanj je najbolj vplival Gauss. Pod Gaussovim vplivom je najve\xc4\x8d dosegel v teoriji \xc5\xa1tevil, kjer je raziskoval osnovne delitelje. Dokazal je, da se lahko celo \xc5\xa1tevilo izrazi kot vsoto petih kvadratov in kot vsoto sedmih kvadratov. Eisenstein je dokazal rezultat za tri kvadrate, Jacobi pa za dva, \xc5\xa1tiri in \xc5\xa1est kvadratov. Smith je poslal svoje rezultate tudi Francoski akademiji znanosti v Pariz, ki je za ta problem razpisala nagrado Grand prix des sciences math\xc3\xa9matiques. Problema se je lotil tri mesece pred kon\xc4\x8dnim rokom oddaje re\xc5\xa1itev 1. junija 1882. Ko so dva meseca po njegovi smrti odprli prispevke, so videli, da si od treh prispevkov nagrado zaslu\xc5\xbeita dva. Avtorja sta bila Smith in mladi Minkowski. Smith je raz\xc5\xa1iril tudi Gaussov izrek o realnih kvadratnih formah na kompleksne kvadratne forme. Po Gaussovem zgledu je napisal \xc4\x8dlanek iz teorije \xc5\xa1\xc5\xa1tevil v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini De compositione numerorum primorum form\xc3\xa6 4^{n}+1\\,  ex duobus quadratis. V tem \xc4\x8dlanku je na izviren na\xc4\x8din dokazal Fermatov izrek, da je vsako pra\xc5\xa1tevilo oblike 4^{n}+1\\, , pri celem n\\, , vsota dveh kvadratnih \xc5\xa1tevil. V drugem \xc4\x8dlanku je podal osnove teorije \xc5\xa1tevil._NEWLINE_Od leta 1859 do 1865 je pripravljal poro\xc4\x8dilo v petih delih Teorija \xc5\xa1tevil (Theory of Numbers). V tem delu je analiziral dela drugih matematikov in dodal veliko svojih rezultatov. Dve leti je bil od 1865 predsednik novoustanovlejnega Londonskega matemati\xc4\x8dnega dru\xc5\xa1tva (LMS)._NEWLINE_Ukvarjal se je z re\xc5\xa1ljivostjo sistemov linearnih diofantskih ena\xc4\x8db. Pisal je tudi o geometriji. Njegova prva dva \xc4\x8dlanka sta bila iz geometrije. Leta 1868 je napisal \xc4\x8dlanek Nekateri kubi\xc4\x8dni in bikvadratni problemi (Certain cubic and biquadratic problems), za katerega je prejel Steinerjevo nagrado Kraljeve akademije v Berlinu. Znan je tudi po Smithovi normalni obliki matrike. Leta 1875 je podal primere nezveznih mno\xc5\xbeic, ki so podobne Sierpi\xc5\x84skijevim.'