b'\n_START_ARTICLE_\nAndra\xc5\xbe Jegli\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini narodnega delavca Andreja Jegli\xc4\x8da. Ljudsko \xc5\xa1olo in gimnazijo je obiskoval v Gorici, kjer je 1882 tudi maturiral, ter na Dunaju \xc5\xa1tudiral pravo (1882-1887). Po diplomi se je posvetil sodni\xc5\xa1kemu poklicu. Prva leta je slu\xc5\xbeboval na Gori\xc5\xa1kem in Istri. Kot sodni pristav v Tolminu je bil tu leta 1897 med soustanovitelji podru\xc5\xbenice slovenskega planinskega dru\xc5\xa1tva. \xc5\xa0e isto leto je bil imenovan za namestnika dr\xc5\xbeavnega to\xc5\xbeilca v Gorici, kjer je 1906 napredoval v dr\xc5\xbeavnega to\xc5\xbeilca, 1911 pa za prvega dr\xc5\xbeavnega to\xc5\xbeilca. Po za\xc4\x8detku vojne z Italijo je bil 1915 preme\xc5\xa1\xc4\x8den v Trst, pred koncem vojne se je vrnil v Gorico. Tu je bil junija 1918 imenovan za predsednika okro\xc5\xbenega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da. Na tem mestu je ostal \xc5\xa1e nekaj \xc4\x8dasa pod italijansko upravo, nato pa se je 1919 preselil v Ljubljano in bil 30. januarja 1920 imenovan za vi\xc5\xa1jega dr\xc5\xbeavnega to\xc5\xbeilca. Na tem mestu je ostal do 3. oktobra 1924, ko se je na lastno \xc5\xbeeljo upokojil. Po upokojitvi se je preselil na o\xc4\x8detov dom v Podbrezje, kjer je po dalj\xc5\xa1i bolezni umrl. Njegova zasluga je, da so v Gorici zgradili zaveti\xc5\xa1\xc4\x8de za mladoletne kaznjence. Za svoje delo je prejel odlikovanje sv. Save III. stopnje.'