b'\n_START_ARTICLE_\nLeo Vilhar\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nLeo Vilhar je v Postojni obiskoval osnovno in me\xc5\xa1\xc4\x8dansko \xc5\xa1olo, ko pa je dopolnil 18 let je bil poslan na so\xc5\xa1ko fronto, kjer se je kot italijanski dr\xc5\xbeavljan boril na italijanski strani. Po vojni se je prostovoljno javil v enote generala Maistra in bil poslan na severno mejo. Kasneje se je vrnil domov, kjer je prevzel doma\xc4\x8de posestvo. Zaradi njegovega narodnozavestnega dela se je moral leta 1923 preseliti v Jugoslavijo. Dve leti je pre\xc5\xbeivel v Ljubljani, Vi\xc5\xa1nji Gori in La\xc5\xa1kem, nato pa je od\xc5\xa1el v tujino. V tem \xc4\x8dasu se je \xc4\x8dedalje bolj posve\xc4\x8dal slikarstvu. Leta 1925 se je odselil v Italijo, kjer je ostal do leta 1932. Tam se je v Milanu vpisal v zasebno slikarsko akademijo in \xc5\xa1tudiral slikarstvo pri profesorju Rossiju. Leta 1927 je imel v italiji svojo prvo samostojno slikarsko razstavo._NEWLINE_Leta 1932 se je preselil v \xc5\xa0vico, nato pa se je \xc5\xa1e istega leta peselil v Francijo. V Parizu je ostal tri leta, nato pa je od\xc5\xa1el v Maroko in kasneje v Al\xc5\xbeirijo. V Severni Afriki je ostal kar 12 let. Tam se je posvetil slikanju krajin, tiho\xc5\xbeitij in portretov. Francoski kritiki so ga ocenjevali pozitivno, po izbruhu druge svetovne vojne pa ga je vichyska vlada zaradi njegovega politi\xc4\x8dnega delovanja zaprla v tabori\xc5\xa1\xc4\x8de Mecheria._NEWLINE_Po vojni se je Leo Vilhar leta 1947 vrnil v Slovenijo in se ponovno naselil v Postojni. Tam se je zavzemal za kulturni razvoj mesta in bil eden od ustanoviteljev Notranjskega muzeja, katerega ravnatelj je bil od njegove ustanovitve do svoje upokojitve leta 1964. \xc5\xbde leta 1948 je postal kot prvi Primorec eden od \xc4\x8dlanov Dru\xc5\xa1tva muzealcev Slovenije. Po letu 1947 je tudi v Sloveniji organiziral kar 40 samostojnih slikarskih razstav, kar dokazuje, da tudi kasneje ni prenehal s slikanjem, \xc4\x8deprav pri nas ni bil tako cenjen kot v tujini.'