b'\n_START_ARTICLE_\nJo\xc5\xbee Vadnjal\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nLjudsko \xc5\xa1olo je obiskoval v rojstnem kraju, srednjo pa v Rimu. Ob vstopu Italije v 1. svetovno vojno je bil mobiliziran, delal je pri gradnji voja\xc5\xa1kih utrdb na So\xc5\xa1ki fronti. Nato je bil vojak v strelskih jarkih v Oslavju in pri reki Piavi, kjer je zbolel za malarijo, se po kon\xc4\x8danem zdravljenju s ponarejenimi dokumenti izognil povratku na fronto, ter se kasneje pridru\xc5\xbeil avstrijskemu 97. pehotnemu polku pri Blatnem jezeru. Kapitulacijo Avstro-Ogrske je do\xc4\x8dakal v kraju Bruck an der Mur, se tu pridru\xc5\xbeil \xc4\x8de\xc5\xa1kim prostovoljcem za osvoboditev \xc4\x8ce\xc5\xa1koslova\xc5\xa1ke, kasneje pa v Ljubljani in Pivki Narodni stra\xc5\xbei, ki je razoro\xc5\xbeevala umikajo\xc4\x8de se avstrijske vojake iz Italije. Ko je Italija zasedla del Notranjske se je zaposlil v Pivki ter isto\xc4\x8dasno v treh letih kon\xc4\x8dal srednjo dopisno trgovsko \xc5\xa1olo v Rimu. Kasneje se je zaposlil na \xc5\xbeagi Alojza Urban\xc4\x8di\xc4\x8da na Ba\xc4\x8du pri Kne\xc5\xbeaku in tu ostal do aprila 1930, ko je pred fa\xc5\xa1isti pobegnil v Jugoslavijo._NEWLINE_Vadnjal je bil \xc5\xbee leta 1922 pobudnik oboro\xc5\xbeenega odpora proti fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dnim kazenskim pohodom pa vaseh v okolici Pivke. V ilegalno borbo je pritegnil mnogo mladih, med drugimi tudi Viktorja Bobka. V ilegalnem boju je najprej sodeloval s Josipom Kukcem, kasneje pa s Danilom Zelenom in Tonetom \xc4\x8cerna\xc4\x8dem ter \xc5\xa1e z nekaterimi drugimi, ki so preko dr\xc5\xbeavne meje oskrbovali z ilegalnim materialom Piv\xc5\xa1ko dolino, Brkine, Kras in celo Vipavsko dolino. Tesno je sodeloval s bazovi\xc5\xa1kimi \xc5\xbertvami Ferdom Bidovcem, Franom Maru\xc5\xa1i\xc4\x8dem, Zvonimirjem Milo\xc5\xa1em, Alojzem Valen\xc4\x8di\xc4\x8dem ter Vekoslavom \xc5\xa0pangerjem. Ve\xc4\x8dkrat je bil osumljen protifa\xc5\xa1isti\xc4\x8dne dejavnosti in zaprt. Spomladi 1930, ko je pri\xc5\xa1lo do mno\xc5\xbei\xc4\x8dnih aretacij je uspel pobegniti v Jugoslavijo. Kasneje je za njim v Ljubljano pri\xc5\xa1la \xc5\xa1e \xc5\xbeena z dvema otrokoma. V Ljubljani je brez sredstev \xc5\xbeivel pod drugim imenom, vsak \xc4\x8dlan njegove dru\xc5\xbeine pa pri drugem sorodniku. Kasneje je dobil zaposlitev na industrijski \xc5\xbeagi pri rudniku v Kreki (Bosna). Svoje politi\xc4\x8dno delovanje je nadaljeval v politi\xc4\x8dnih organizacijah. \xc5\xbde v zgodnjem poletju 1941 je delal za narodnoosvobodilno borbo, ko je ilegalno delo postalo prenevarno pa je od\xc5\xa1el v partizane. Tu je bil komisar minerske \xc4\x8dete, nato komisar bolni\xc5\xa1nice 6. kraji\xc5\xa1ke brigade. Proti koncu leta 1944 je v \xc5\xbdivinici pri Tuzli vodil obnovo poru\xc5\xa1ene \xc5\xbeage, ki je z lesom oskrbovala sremsko fronto. Po osvoboditvi je postal direktor tega podjetja ter imel pomembna vodilna mesta v lesni industriji Bosne in Hercegovine. V letih 1948-1949 je bil pomo\xc4\x8dnik ministra za lesno industrijo in gozdarstvo Bosne in Hercegovine, nato direktor lesnega kombinata\xc2\xa0\xc2\xbbKrivajce\xc2\xab\xc2\xa0v Zavidovi\xc4\x87ih, leta 1955 pa je postal direktor tovarne\xc2\xa0\xc2\xbbSjutjeska\xc2\xab\xc2\xa0v Fo\xc4\x8di. Od 1962 do upokojitve pa je bil direktor tovarne Lesonit v Ilirski Bistrici. Zadnje leto \xc5\xbeivljenja je pre\xc5\xbeivel v Opatiji. Prejel je ve\xc4\x8d dr\xc5\xbeavnih odlikovanj in priznanj.'