b'\n_START_ARTICLE_\nFrance Stele (umetnostni zgodovinar)\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nFrance Stel\xc3\xa8, rojen 21. februarja 1886 v Tunjicah pri Kamniku kmetu Francetu in Jo\xc5\xbeefi Stel\xc3\xa8 (rojeni Pavli\xc4\x8d), je ljudsko \xc5\xa1olo obiskoval v rojstnem kraju, gimnazijo v Kranju (1898\xe2\x80\x931906) in se kljub izrazitemu matemati\xc4\x8dnemu talentu odlo\xc4\x8dil za \xc5\xa1tudij umetnostne zgodovine. Po odslu\xc5\xbeenem voja\xc5\xa1kem roku (30. avstrijski pe\xc5\xa1polk v Lvovu) je 1907 \xc5\xa1tudiral slovanske jezike in zgodovino na dunajski Filozofski fakulteti in tu postal \xc4\x8dlan In\xc5\xa1tituta za avstrijsko zgodovinsko raziskovanje. Na umetnostno-zgodovinskem \xc5\xa1tudiju, ki je bil Steletov osrednji \xc5\xa1tudijski predmet, sta bila glavna u\xc4\x8ditelja  prof. Max Dvo\xc5\x99\xc3\xa1k, ki je \xc5\xa1tel Steleta med svoje najljub\xc5\xa1e u\xc4\x8dence ter mu ostal prijatelj do smrti 1921, in Julius Schlosser. Poslu\xc5\xa1al je tudi predavanja Jos. Strzygowskega. Leta 1911 je kon\xc4\x8dal  \xc5\xa1tudij in se usposobil za arhivsko, bibliote\xc4\x8dno, muzejsko in spomeni\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo. Leta 1912 doktoriral z disertacijo o srednjeve\xc5\xa1kem stenskem slikarstvu na Kranjskem Gotsko stensko slikarstvo na Kranjskem. Isto leto je bil nastavljen kot praktikant pri dunajski Centralni komisiji za varstvo spomenikov in nato sredi julija 1913 prevzel slu\xc5\xbebo de\xc5\xbeelnega konservator za Kranjsko, vodil je tudi referat za Koro\xc5\xa1ke spomenike. Med prvo svetovno vojno je bil od septembra 1914 v ruskem vojnem ujetni\xc5\xa1tvu, ve\xc4\x8dinoma v Sibiriji. Ko se je jeseni 1919 vrnil domov, je v Ljubljani znova prevzel vodstvo spomeni\xc5\xa1kega urada za Slovenijo. Znova je skrbel za spomenike in pripravil celo poseben zakon o varstvu spomenikov; jugoslovanske oblasti ga niso sprejele. Od 1921 je honorarno predaval umetnostno zgodovino na arhitekturnem oddelku Tehni\xc5\xa1ke fakultete v Ljubljani. Leta 1937 je bil imenovan za izrednega profesorja umetnostne zgodovine na Filozofski fakulteti v Ljubljani, 1942 je bil prav tam izvoljen za rednega profesorja, a je bil potrjen \xc5\xa1ele po koncu vojne. Leta 1960 se je upokojil, predaval pa je \xc5\xa1e naprej na oddelku za umetnostno zgodovino. Spomeni\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo je za\xc4\x8dasno vodil tudi po tragi\xc4\x8dni smrti F. Mesesnela (domobranci so ga ubili tik pred osvoboditvijo maja 1945 na Turjaku) takoj po drugi svetovni vojni.  _NEWLINE_Leta 1936 je postal \xc4\x8dlan Dru\xc5\xa1tva za humanisti\xc4\x8dne vede v Ljubljani in Mednarodne zveze muzejev, od 1937 je bil v Mednarodnem odboru za umetnostno zgodovino (CIHA), od 1940 redni \xc4\x8dlan SAZU, od 1951 dopisni \xc4\x8dlan Mednarodnega komiteja za spomenike pri UNESCO, od 1955 dopisni \xc4\x8dlan JAZU in od 1970 SANU, od 1955 \xc4\x8dlan jugoslovanske sekcije Mednarodne zveze likovnih kritikov (AICA); bil je dosmrtni \xc4\x8dlan Avstrijskega zgodovinskega in\xc5\xa1tituta, \xc4\x8dastni \xc4\x8dlan ve\xc4\x8d slovenskih muzejskih dru\xc5\xa1tev in Zveze dru\xc5\xa1tev jugoslovanskih konservatorjev ter predsednik in nato \xc4\x8dastni predsednik Slovenskega umetnostnozgodovinskega dru\xc5\xa1tva. \xc5\xbde med obema vojnama je bil aktiven \xc4\x8dlan PEN kluba. Od ustanovitve leta 1948 do smrti je vodil umetnostnozgodovinsko sekcijo pri zgodovinskem in\xc5\xa1titutu SAZU, ki se zdaj imenuje po njem (Umetnostnozgodovinski in\xc5\xa1titut Franceta Steleta ZRC SAZU)._NEWLINE_Poro\xc4\x8den je bil s slovensko bibliotekarko in zgodovinarko, Melito Pivec. Imela sta sina (delal je kot fotograf) in h\xc4\x8der (delala je kot umetnostna zgodovinarka v Moderni galeriji).'