b'\n_START_ARTICLE_\nPala\xc4\x8da Rezzonico, Benetke\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nPrvotno sta na tem mestu stali dve hi\xc5\xa1i dru\xc5\xbeine Bon, ki je pripadala stari bene\xc5\xa1ki aristokraciji. Leta 1649 je arhitekt Filippo Bon naro\xc4\x8dil arhitektu Baldassare Longhenu da na tej to\xc4\x8dki gradnjo nove, Grand Palace. Longhena. Gradnja se je za\xc4\x8dela v 1667 in zrastla ob njegovi smrti leta 1682 do prvega nadstropja. Potem so bila dela ustavljena za ve\xc4\x8d desetletij, saj je \xc5\xa1el graditelj v ste\xc4\x8daj. \xc5\xa0ele leta 1750 so se gradbena dela nadaljevala z novimi lastniki, dru\xc5\xbeino Rezzonico ki je delo zaupala arhitektu Giorgio Massariju, ki je v glavnem sledil konceptu Longhena. Zelo bogata dru\xc5\xbeina Rezzonico iz jezera Como, je lokacijo kupila leta 1687 za 100.000 dukatov. Leta 1758 je bil \xc4\x8dlan dru\xc5\xbeine Carlo Rezzonico, izvoljen za pape\xc5\xbea Klementa XIII.. _NEWLINE_Po padcu Bene\xc5\xa1ke republike je dru\xc5\xbeina utrpela tudi finan\xc4\x8dno katastrofo. Umetni\xc5\xa1ki zakladi hi\xc5\xa1e so bili na dra\xc5\xbebi in na koncu so prodali tudi pala\xc4\x8do. V naslednjih stoletjih je imela pala\xc4\x8da veliko lastnikov in najemnikov. Leta 1885 jo je dobil sina pesnika Roberta Browninga po \xc5\xbeeni, kot dom za svojega starega o\xc4\x8deta, ki je tukaj umrl leta 1889. Leta 1906 je bila prodana baronu Hirschel de Minerbiju, ki je bil prejemnik nagrade cesarja Viljema II._NEWLINE_Leta 1935 je pala\xc4\x8do pridobilo mesto, ki je ustanovilo Muzej bene\xc5\xa1kega Settecenta (18. stoletja). Med drugo svetovno vojno je Abteilung Kunstschutz nem\xc5\xa1kega Wehrmachta shranil tukaj in v Ca \'Pesaro, v severni Italiji ukradene umetni\xc5\xa1ke zaklade. Po vojni je postala Ca \'Rezzonico Oddelek spomenikov, likovne umetnosti in arhivskega gradiva (Zavezni\xc5\xa1ke voja\xc5\xa1ke uprave regije Benetke). \xc5\xbde med 20. julijem in 30. novembrom 1945 je, z umetninami, ki so pogosto izvirale iz zasebnih, sicer te\xc5\xbeko dostopnih zbirk, potekala razstava Mostra di Cinque Secoli di Pittura Veneta. Za katalog je \xc5\xbeupan Giovanni Ponti napisal predgovor.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina Rezzonico\n_START_PARAGRAPH_\nNedokon\xc4\x8dano pala\xc4\x8do je od obubo\xc5\xbeane dru\xc5\xbeine  kupil Giambattista Rezzonico. Njegova dru\xc5\xbeina, tako kot njihovi prijatelji v Palazzo Labia, so s tem kupili plemenit bene\xc5\xa1ki status  sredi 17. stoletja po vojni s Tur\xc4\x8dijo, ko je bila iz\xc4\x8drpana bene\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeavna blagajna. Samo bogati, za razliko od bogatega plemstva, so lahko, z veliko donacijo republiki, kupili plemi\xc5\xa1ki naslov in bili vpisani v Libro d\'Oro ("zlato knjigo")._NEWLINE_Canaletto je naslikal za\xc4\x8detku 18. stoletja  pritli\xc4\x8dje in prvo piano nobile ter za\xc4\x8dasno streho, ki je \xc5\xa1\xc4\x8ditila strukturo. Dokon\xc4\x8danje pala\xc4\x8de simbolizira dokon\xc4\x8danje Rezzonicove mo\xc4\x8di na statusni poti navzgor. Vrhunec te mo\xc4\x8di in veli\xc4\x8dina pala\xc4\x8de je pri\xc5\xa1la leta 1758, ko je bil Carlo, sin Giambattista Rezzonica, izvoljen za pape\xc5\xbea Klemena XIII., isto leto se je Ludovico Rezzonico poro\xc4\x8dil  s Faustino Savorgnan. Ludovico je kasneje postal prokurist  bazilike svetega Marka. Leta 1810 je dru\xc5\xbeina izumrla.\n_START_SECTION_\nArhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nCa \'Rezzonico stoji na desnem bregu kanala, na mestu, kjer se mu pridru\xc5\xbeil Rio di San Barnaba. Prvotno st tukaj stali dve hi\xc5\xa1i, ki sta pripadali dru\xc5\xbeini Bon, ena od bene\xc5\xa1kih patricijskih dru\xc5\xbein. Leta 1649 je vodja dru\xc5\xbeine, Filippo Bon odlo\xc4\x8dil zgraditi veliko pala\xc4\x8do. V ta namen je zaposlil Baldassarre Longhena, najve\xc4\x8djega zagovornika bene\xc5\xa1kega baroka, sloga, ki je po\xc4\x8dasi nadome\xc5\xa1\xc4\x8dal renesanso in paladijevsko arhitekturno takih pala\xc4\x8de kot (njena bli\xc5\xbenja soseda) Palazzo Balbi in Palazzo Grimani, zgrajene ve\xc4\x8d kot 100 let prej. Vendar pa nista niti arhitekt niti naro\xc4\x8dnik do\xc4\x8dakala zaklju\xc4\x8dka del: Longhena je umrl leta 1682, Filippo Bon pa utrpel finan\xc4\x8dni kolaps._NEWLINE_Zasnova je bila za tri nadstropna marmorja fasada s pogledom na kanal. Rustikalno pritli\xc4\x8dje vsebuje osrednji portik iz treh lokov brez pedimenta, simetri\xc4\x8dno ima na obeh straneh dve obokani okni. Nad tem je piano nobile (gosposko nadstropje) s sedmimi obokanimi okni, lo\xc4\x8denimi s pilastri, nad tem je enako "drugo piano nobile" nadstropje, in nad tem medeta\xc5\xbena nizka ovalna okna. Rahlo nakazana dva ravna balkona na piano nobile poudarjata baro\xc4\x8dno dekoracijo in zasnovo stavbe. Dana\xc5\xa1nja pala\xc4\x8da sledi tej zasnovi, \xc4\x8deprav ni bila kon\xc4\x8dana do leta 1756, z arhitektom Giorgio Massarijem, ki je nadzoroval dokon\xc4\x8danje projekta, za nove lastnike - dru\xc5\xbeino Rezzonico. Massari se zdi, da je sledil prvotnemu na\xc4\x8drtu Longhena, z dodatkom nekaterih svojih konceptov, ki jih odra\xc5\xbea struktura med zasnovo in dokon\xc4\x8danjem 100 let kasneje.\n_START_SECTION_\nNotranjost\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1758 je bila na novo kon\xc4\x8dana pala\xc4\x8da izbolj\xc5\xa1ana z dodatkom fresk do stropa dr\xc5\xbeavne sobe na piano nobile, s pogledom na Rio di San Barnaba. Izbrani za to nalogo, so bili umetniki Jacopo Guarana, Gaspare Diziani in kar je najpomembneje Giovanni Battista Tiepolo. Te freske so danes med najbolje ohranjenimi v Benetkah._NEWLINE_Glavne sobe v pala\xc4\x8di so razporejeni v 1. piano nobile; v vseh nadstropjih so le tri sobe obrnjene na kanal. Na vsaki strani objekta so suite \xc5\xa1tirih prostorov obrnjene od kanala in  najve\xc4\x8dja soba v pala\xc4\x8di - veli\xc4\x8dastna dvorana na zadnji strani. Ta prostor, ki ga ustvaril Massari ima dvojno vi\xc5\xa1ino. Stene so okra\xc5\xa1ene v trompe l\'oeil Pietra Viscontija. Podobe so arhitekturne narave, ki ustvarjajo ob\xc4\x8dutek, da je velika soba \xc5\xa1e ve\xc4\x8dja kot je. _NEWLINE_Strop, naslikal ga je Giovanni Battista Crosato, upodablja Apolona ki pelje svojo ko\xc4\x8dijo med Evropo, Azijo, Afriko in Ameriko. Dvorano in ostale sobe se dose\xc5\xbee po veli\xc4\x8dastnem stopni\xc5\xa1\xc4\x8du, njegove marmorne ograje krasijo kipi Giusto Le Courta. Le Court je bil vodilni kipar v Benetkah v poznem 17. stoletju in je tesno sodeloval pri \xc5\xa1tevilnih projektih s prvim arhitektom Longhenom, kar ka\xc5\xbee na pomembnost dvorane in stopni\xc5\xa1\xc4\x8da, kar je bil eden od namenov patricijske dru\xc5\xbeine Bon \xc5\xbee pred Rezzonici._NEWLINE_Piano nobile vsebuje tudi tak\xc5\xa1ne sobe kot kapelice in sobo z lepo fresko Alegorija o poroki, okra\xc5\xa1ena v po\xc4\x8dastitev poroke Ludovica Rezzonica leta 1758. Strop ima trompe l\'oeil upodobitev \xc5\xbeenina in njegove neveste na Apolonovem vozu.  Freske v sosednji sobi nadaljujejo praznovanje sre\xc4\x8dne zdru\xc5\xbeitve. Ta prostor in dvorana hi\xc5\xa1e Palazzo Labia so velike stropne freske "in situ" Tiepola v Benetkah._NEWLINE_V sredi\xc5\xa1\xc4\x8du pravokotne pala\xc4\x8de je majhno dvori\xc5\xa1\xc4\x8de okra\xc5\xa1eno s kipi in majhen vodnjak; dvori\xc5\xa1\xc4\x8de se vidi iz balkona v piano nobile. Pritli\xc4\x8dje spominja zgolj na raz\xc5\xa1irjen obokan portego - dvorano, ki povezuje vhod s kanalom do kopnega na zadnji strani\n_START_SECTION_\nCa\' Rezzonico v 19. stoletju\n_START_PARAGRAPH_\nV zgodnjih letih 19. stoletja, je pala\xc4\x8da postala jezuitski kolegij, vendar skozi zapleteno dedovanje kon\xc4\x8dno pri\xc5\xa1la v roke dru\xc5\xbeine Pindemonte-Giovanelli. Leta 1832 je dru\xc5\xbeina prodala celotno opremo in zbirke. Le freske so ostale in situ. Leta 1837 je Ca \'Rezzonico pridobil grof Ladislao Zelinsky. Leta 1880 je postala dom slikarja Roberta Barretta Browninga, \xc4\x8digar o\xc4\x8de je bil Robert Browning, pesnik, ki je umrl v svojem stanovanju na medeta\xc5\xbei leta 1889. V tem \xc4\x8dasu je imel studio v pala\xc4\x8di tudi ameri\xc5\xa1ki portretni slikar John Singer Sargent._NEWLINE_Leta 1906 je Browning ignoriral ponudbo nem\xc5\xa1kega cesarja Viljema II. in prodal stavbo grofu Lionello von Hierschel de Minerbi. Ekstravagantni, umetnost ljube\xc4\x8di de Minerbi (ki je opremil pala\xc4\x8do z vpra\xc5\xa1ljivim okusom) je \xc5\xbeivel razko\xc5\xa1no v pala\xc4\x8di do leta 1935, ko mu je, tako kot njegovim predhodnikom dru\xc5\xbeini Bon, zmanjkalo denarja.'