b'\n_START_ARTICLE_\nRimski konzul\n_START_SECTION_\nRepublika\n_START_PARAGRAPH_\nPo legendarnem izgonu zadnjega etru\xc5\xa1\xc4\x8danskega kralja Lucija Tarkvinija Superba in propadu Rimskega kraljestva je ve\xc4\x8dina kraljevih civilnih in voja\xc5\xa1kih ustavnih pooblastil navidezno pre\xc5\xa1la na novoustanovljene konzule. Njihov prvotni naziv je bil pretor (vodja), ker so opravljali dol\xc5\xbenosti visokih voja\xc5\xa1kih poveljnikov. V konzule so se preimenovali leta 305. _NEWLINE_Njihov naziv izhaja iz latinske besede consulere, ki pomeni posvetoveti se.  Mnenje, da so delovali neprekinjeno od same ustanovitvi republike leta 509 pr. n. \xc5\xa1t., je napa\xc4\x8dno, ker je bilo v 5. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. njihovo delovanje prekinjeno. V 440. letih pr. n. \xc5\xa1t. so jih precej pogosto nadome\xc5\xa1\xc4\x8dali konzulski tribuni, katere so izvolili v obdobjih, ko je morala dr\xc5\xbeava zaradi voja\xc5\xa1kih potreb imeti ve\xc4\x8d kot dva konzula. Konzulski tribuni so bili ukinjeni leta 367 ali 366 pr. n. \xc5\xa1t.._NEWLINE_V obdobjih miru so imeli konzuli \xc5\xa1iroka pooblastila v dr\xc5\xbeavni upravi, zakonodaji in sodstvu, v vojnih \xc4\x8dasih pa so zasedali najvi\xc5\xa1je voja\xc5\xa1ke poveljni\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje. Med njihove verske obveznosti so spadali nekateri obredi, katere so zaradi uradno velike pomembnosti lahko vodili samo najvi\xc5\xa1ji dr\xc5\xbeavni funkcionarji. Zadol\xc5\xbeeni so bili tudi za branje avgurjev pred odhodom vojske na boji\xc5\xa1\xc4\x8de._NEWLINE_Vsako leto so izvolili dva konzula, ki sta slu\xc5\xbeila skupaj. Imela sta pravico veta na delovanje drugega, kar je bilo skladno z na\xc4\x8deli magistratur. Na polo\xc5\xbeaj konzula so bili prvotno lahko izvoljeni samo patriciji. Volila jih je centurijska skup\xc5\xa1\xc4\x8dina (comitia centuriata), ki je imela aristokratsko usmerjeno volilno strukturo, katera se je s \xc4\x8dasom \xc5\xa1e okrepila. Konzuli so svoje polo\xc5\xbeaje uradno zasedli \xc5\xa1ele potem, ko je njihovo izvolitev potrdila vi\xc5\xa1ja kurijska skup\xc5\xa1\xc4\x8dina (comitia curiata) in jo uzakonila s posebnim zakonom lex curiata de imperio._NEWLINE_Konzulski polo\xc5\xbeaj je bil  do leta 367 pr. n. \xc5\xa1t.  rezerviran samo za patricije. Tega leta so plebejci z zakonom Lex Licinia Sextia dobili pravico do enega od dveh konzulskih polo\xc5\xbeajev. Prvi plebejski konzul je bil Lucij Sekstij, ki je bil izvoljen \xc5\xbee naslednje leto, za njim pa je bilo do konzula Cicera leta 63 pr. n. \xc5\xa1t. kljub zakonu izvoljenih samo 15 plebejskih konzulov. Sodobni zgodovinarji zato dvomijo v tradicionalna mnenja o plebejski  enakopravnosti v zgodnji Republiki in da je imelo pred Sekstijem trideset odstotkov konzulov plebejska in ne patricijska imena. Mo\xc5\xbeno je, da gre za napako v \xc4\x8dasovnem zaporedju, eden od prvih konzulov, Lucij Junij Brut, pa je bil  vsekakor iz plebejske dru\xc5\xbeine. Druga mo\xc5\xbena razlaga je, da je med  socialnimi  nemiri v 5. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. polo\xc5\xbeaj konzula monopolizirala patricijska elita._NEWLINE_V vojnih \xc4\x8dasih so od konzulov pri\xc4\x8dakovali predvsem voja\xc5\xa1ke ve\xc5\xa1\xc4\x8dine in sloves, vendar je njihova izbira v vsakem primeru imela politi\xc4\x8dni naboj. Polo\xc5\xbeaj konzula je postopoma postal normalna zaklju\xc4\x8dna stopnja niza politi\xc4\x8dnih polo\xc5\xbeajev cursus honorum, za katerimi so se gnali ambiciozni Rimljani. Ko je cesar Lucij Kornelij Sula cursus honorum uredil z zakonom, je bila najni\xc5\xbeja mo\xc5\xbena starost za izvolitev za konzula 41 let.     _NEWLINE_V pozni Republiki se je uveljavila praksa, da so konzuli po zaklju\xc4\x8dku svojega enoletnega mandata obi\xc4\x8dajno zasedli donosne polo\xc5\xbeaje prokonzulov, se pravi guvernerjev senatskih provinc. Najbolj priljubljena provinca je bila Cisalpska Galija.\n_START_SECTION_\nNadomestni konzuli\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ce je konzul med svojim slu\xc5\xbebovanjem umrl, pogosto tudi v bitki, ali je bil odstavljen, je comitia centuriata na njegovo mesto do konca mandata imenovala drugega oziroma nadomestnega konzula (consul suffectus)._NEWLINE_Ko je cesar Avgust ustanovil principat, je spremenil politi\xc4\x8dno vsebino konzulskega polo\xc5\xbeaja. Odvzel mu je ve\xc4\x8dino voja\xc5\xa1kih pooblastil, obdr\xc5\xbeal pa je predsedovanje v senatu z dvema konzuloma, ki sta se vsak mesec menjavala. Zaradi potreb po drugih dr\xc5\xbeavnih funkcionarjih, na primer provincijskih guvernerjih, je mnogo konzulov ostopilo \xc5\xbee pred iztekom svojega mandata in s tem omogo\xc4\x8dilo, da jih je do konca mandata zamenjal nadomestni konzul. Zaradi tak\xc5\xa1ne ureditve je pribli\xc5\xbeno polovica pretorjev dosegla tudi polo\xc5\xbeaj konzula. Pogosto so zavestno odstopili tudi nadomestni konzuli, da je na njihovo mesto pri\xc5\xa1el nov nadomestni konzul. Tak\xc5\xa1na praksa je dosegla svojo skrajnost v \xc4\x8dasu cesarja Komoda, ko je bilo leta 190 imenovanih kar konzulov. _NEWLINE_Imenovanje nadomestnih konzulov, ki je bilo do 4. stoletja v pristojnosti cesarja, sta Konstantin I. ali Konstancij II. skupaj z volitvami prenesla na senat in jim obenem priklju\xc4\x8dila tudi druge ni\xc5\xbeje magistratske polo\xc5\xbeaje (kvestorje in pretorje). Po delitvi cesarstva na dva cesarska dvora in dva lo\xc4\x8dena senata leta 395 je zahodno cesarstvo \xc5\xa1e naprej imenovalo vedno bolj razvrednotene nadomestne konzule, na vzhodu pa so tak\xc5\xa1no prakso o\xc4\x8ditno opustili.\n_START_SECTION_\nCesarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nV zgodnjih letih principata je konzule uradno \xc5\xa1e vedno volila comitia centuriata, v resnici pa jih je imenoval princeps. Z leti se je razlika med comitio centuriato in comitio tributo, ki je volila ni\xc5\xbeje magistrske funkcionarje, povsem izgubila. Spremenili  sta se v nepomembno "ljudsko zborovanje", na katerem so volili dr\xc5\xbeavne magistrate, medtem ko je imenovanje konzulov ostalo v princepsovi domeni.  _NEWLINE_V obdobju visokega cesarstva (do 3. stoletja) je bil polo\xc5\xbeaj konzula \xc5\xa1e vedno zelo pomemben, _NEWLINE_ker je rimska aristokracija samo preko njega lahko napredovala do visokih in donosnih dr\xc5\xbeavnih polo\xc5\xbeajev konzulskega legata, prokonzula Afrike in Azije in mestnega prefekta Rima. Omenjeni polo\xc5\xbeaji so bili rezervirani izklju\xc4\x8dno za biv\xc5\xa1e konzule. In ne nazadnje so mo\xc5\xbeje lahko  dosegli polo\xc5\xbeaj konzula \xc5\xbee na sredini svoje kariere, patriciji v zgodnjih tridesetih, ve\xc4\x8dina drugih pa v \xc5\xa1tiridesetih letih \xc5\xbeivljenja. Cesarji so na konzulske polo\xc5\xbeaje pogosto imenovali kar sebe in svoje varovance in sorodnike ne glede na njihovo starost. Cesar Honorij na primer je bil na polo\xc5\xbeaj konzula imenovan \xc5\xbee ob rojstvu, Kasij Dion pa trdi, da je Kaligula na ta polo\xc5\xbeaj nameraval imenovati svojega konja Incitata, vendar so ga pred tem umorili._NEWLINE_Potreba po \xc5\xa1ir\xc5\xa1em krogu ljudi, s katerimi bi zapolnili konzulske polo\xc5\xbeaje, je cesarja Avgusta prisilila, da je ponovno uvedel nadomestne konzule in dovolil, da sta bila naenkrat izvoljena ve\xc4\x8d kot dva redna konzula. Med vladanjem  Julijsko-klavdijske dinastije so konzuli, ki so bili na polo\xc5\xbeaju na za\xc4\x8detku leta, svoj polo\xc5\xbeaj sredi leta pogosto prepustili nadomestnim konzulom, katere so za\xc4\x8deli voliti isto\xc4\x8dasno z rednimi konzuli. Kasneje so konzuli za\xc4\x8deli odstopati \xc5\xbee po \xc5\xa1tirih mesecih slu\xc5\xbebovanja, zato so volitve prestavili na 12. januar tistega leta, ko so \xc5\xa1e bili na polo\xc5\xbeaju. V tem \xc4\x8dasu so volitve konzulov prenesli v senat, vendar so \xc5\xa1e vedno sklicevali skup\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki so potrjevale izbiro senata.   _NEWLINE_Bujna rast \xc5\xa1tevila nadomestnih konzulov, ki jo je  povzro\xc4\x8dil omenjeni postopek, in dodeljevanje teh polo\xc5\xbeajev homines novi, novim ljudem, je njihov polo\xc5\xbeaj s\xc4\x8dasoma povsem razvrednotil. Polo\xc5\xbeaj rednega konzula je bil \xc5\xa1e vedno zelo cenjen, ker je omogo\xc4\x8dal nadaljnje napredovanje in so ga zato zasedali ve\xc4\x8dinoma patriciji ali osebe s konzulskimi predniki.  Posebno izku\xc5\xa1eni ali slavni posamezniki so lahko dosegli tudi dva ali celo tri  konzulske mandate. _NEWLINE_Do konca 3. stoletja se je veliko spremenilo. Izguba mnogih nekdanjih konzulskih pristojnosti in postopno vklju\xc4\x8devanje vitezov (equites) na tradicionalno konzulske upravne in voja\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje so povzro\xc4\x8dili, da je  senatorska kariera pred imenovanjem za konzula prakti\xc4\x8dno izginila. Polo\xc5\xbeaje nadomestnih konzulov so za\xc4\x8deli dodeljevali tudi mlaj\xc5\xa1im in v 4. stoletju so konzuli postajali \xc5\xbee mo\xc5\xa1ki v zgodnjih dvajsetih letih ali celo mlaj\xc5\xa1i. V primerjavi s prvima stoletjema so postopoma postajalili mnogo bolj pogosti tudi drugi mandati, ki so bili obi\xc4\x8dajno redni,  medtem ko so bili prvi mandati obi\xc4\x8dajno nadomestni. V tem obdobju konzulstvo tudi ni bilo ve\xc4\x8d samo domena senatorjev. Nadomestno konzulstvo so avtomatsko dodeljevali konjeni\xc5\xa1kim  pretorijanskim prefektom, ki so po prihodu na polo\xc5\xbeaj prejeli tudi  ornamenta consularia in mo\xc5\xbenost, da jih cesar kasneje imenuje za redne konzule. Vse to je polo\xc5\xbeaj konzula razvrednotilo do te mere, da so ga v zadnjih letih 3. stoletja v\xc4\x8dasih izpustili iz cursusa  honorum, nadomestnega konzula pa so v prvih desetletjih 4. stoletja redkokdaj sploh omenili._NEWLINE_Ena od reform Konstantina I. (vladal 306\xe2\x80\x93337) je bila imenovanje enega izmed konzulov za mesto Rimu in drugega Konstantinopel. Ko se je Rimski imperij po smrti Teodozija I. (vladal 379-395) razdelil na dve polovici, sta cesarja obeh polovic dobila pravico imenovanja enega od konzulov, \xc4\x8deprav se je dogajalo, da je eden od njiju zaradi razli\xc4\x8dnih razlogov imenoval tudi oba. Konzulski polo\xc5\xbeaj, prikraj\xc5\xa1an za vsa pooblastila, je \xc5\xa1e vedno pomenil veliko \xc4\x8dast, obenem pa tudi velike stro\xc5\xa1ke, ki jih je samo delno pokrivala dr\xc5\xbeava, zato so si ga lahko privo\xc5\xa1\xc4\x8dili samo  najbogatej\xc5\xa1i. Podeljevanje konzulskih polo\xc5\xbeajev je v 6. stoletju je postalo vedno bolj redko in bilo med vladavino Justinijana I. ukinjeno: na zahodu leta 534 (zadnji konzul je bil Decij Pavlin) in na vzhdu leta 541 (zadnji konzul je bil Anicij Favst Albin Bazilij).  Konzularno datiranje je bilo ukinjeno \xc5\xbee leta 537, ko je Justinijan uvedel cesarsko datiranje.  Na vzhodnem dvoru je od cesarja Justina II.  dalje (vladal 565\xe2\x80\x93578) imenovaje konzulov postalo del slavnostne razglastve novega cesarja. Zadnja tak\xc5\xa1na razglasitev je bila leta 632, ko so za konzula razglasili bodo\xc4\x8dega cesarja Konstansa II. (vladal 641\xe2\x80\x93668).   Ko je cesar Leon Modri (vladal 886-912) na za\xc4\x8detku 9. stoletja z Novelo 94 dokon\xc4\x8dno odpravil konzularno datiranje, so se gr\xc5\xa1ki nazivi konzulov  (hypatos) in biv\xc5\xa1ih konzulov (apo hypaton) pretvorili v razmeroma skromne \xc4\x8dastne nazive.    V \xc4\x8dasu Nikefora II. Fokasa se je hypastos v dvorni hierarhiji uvrstil na 7. mesto, v \xc4\x8dasu Konstantina IX. Monomaha na 8., v \xc4\x8dasu Izaka I. Komnena na 10., v \xc4\x8dasu Mihaela VII. Dukasa na 11., v \xc4\x8dasu Nikefora III.  na 13.  in v \xc4\x8dasu Alekseja I. Komnena na 26. mesto, potem pa so vse polo\xc5\xbeaje od 20. navzdol odpravili._NEWLINE_Na zahodu je polo\xc5\xbeaj konzula posameznikom ob\xc4\x8dasno podeljeval pape\xc5\xbe. Leta 719 je naziv rimskega konzula ponudil Karlu Martelu, ki je ponudbo zavrnil. Okoli leta 853 je pape\xc5\xbe za rimskega konzula imenoval Alfreda Velikega, ki je bil star samo \xc5\xa1tiri ali pet let.\n_START_SECTION_\nDol\xc5\xbenosti v republiki\n_START_PARAGRAPH_\nPo izgonu kraljev in ustanovitvi Rimske republike so se vsa pooblastila kraljev prenesla na dve dr\xc5\xbeavni funkciji: konzula in rexa sacrourum.  Rex sacrorum je nasledil kraljev polo\xc5\xbeaj visokega dr\xc5\xbeavnega duhovnika, konzuli pa so prevzeli njegove civilne in voja\xc5\xa1ke obveznosti (imperium). Da bi prepre\xc4\x8dili zlorabo pooblastil, sta si imperium delila dva konzula, ki sta se vsak mesec mejnavala in imela pravico do veta na delovanje drugega._NEWLINE_Konzulom so podelili izvr\xc5\xa1ilna dr\xc5\xbeavna pooblastila in predsedovanje v vladi Republike. Na za\xc4\x8detku so imeli tudi ob\xc5\xa1irna pooblastila v sodstvu. S postopnim razvojem  rimskega pravnega sistema so se nekatere pomembne funkcije konzulov prenesle na druge dr\xc5\xbeavne funkcionarje. Leta 443 pr. n. \xc5\xa1t. se je izvajanje cenzusa preneslo na cenzorje, kasneje pa se je preneslo tudi sodstvo. Njihovo funkcijo  vrhovnega sodnika so leta 366 pr. n. \xc5\xa1t. prevzeli pretorji in po tem letu so konzuli lahko sodili samo \xc5\xa1e za izjemna kriminalna dejanja in samo po odloku senata.\n_START_SECTION_\nCivilno podro\xc4\x8dje\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina konzulskih pooblastil je bila razdeljena na civilno in voja\xc5\xa1ko podro\xc4\x8dje. Kadar so bili konzuli v mestu Rimu (pomerium), so bili predsedniki vlade in vseh drugih magistratov. Izjema so bili ljudski tribuni, ki so ohranili neodvisnost svojega polo\xc5\xbeaja. Konzuli so nadzirali tudi ves notranji ustroj Republike.  Da bi imeli ve\xc4\x8djo veljavo pri izvajanju zakonov,  so dobili  pravico do poziva na sodi\xc5\xa1\xc4\x8de in aretacije, katero je omejevala samo pravica do ugovora na njihovo razsodbo. Pravica do kaznovanja je veljala celo za njim podrejene magistrate. _NEWLINE_Konzuli so bili v okviru svoje izvr\xc5\xa1ilne funkcije odgovorni za izvajanje odlokov senata in zakonov, ki so jih sprejele skup\xc5\xa1\xc4\x8dine. V kriznih obdobjih so lahko delovali po lastni presoji in na lastno odgovornost. Bili tudi najvi\xc5\xa1ji diplomati rimske dr\xc5\xbeave in vsak odposlanec tuje dr\xc5\xbeave se je moral pred obiskom senata najprej sestati s konzulom.  Konzul je nato ambasadorje predstavil v senatu, potem pa so se lahko pogajali brez njegove prisotnosti.   _NEWLINE_Konzuli so lahko sklicali senat in predsedovali njegovim sejam, vendar samo en mesec. Sklicali so lahko tudi katero koli od treh rimskih skup\xc5\xa1\xc4\x8din (comitia curiata,  comitia centuriata in  comitia tributa) in jim predsedovali. Kadar v mestu ni bilo nobenega od obeh konzulov, je njune  posle prevzel pretor mesta Rima (praetor urbanus)._NEWLINE_Konzula je na vsakem javnem nastopu spremljalo dvanajst liktorjev, ki so poudarjali mogo\xc4\x8dnost njegovega polo\xc5\xbeaja in bili isto\xc4\x8dasno njegova telesni stra\xc5\xbearji. Vsak liktor je nosil fasces, snop palic, v katerem je bila zataknjena sekira. Palice so simbolizirale mo\xc4\x8d, sekira pa mo\xc4\x8d izrekanja smrtne kazni. Znotraj pomerija so liktorji iz fascesa odstranili sekiro, kar je pomenilo, da smrtne kazni ne morejo izre\xc4\x8di brez sojenja. Sekire so odstranili tudi pred vstopom v comitio centuriato, da bi pokazali, da pooblastila konzulov izhajajo iz ljudstva (populus romanus).\n_START_SECTION_\nVoja\xc5\xa1ko podro\xc4\x8dje\n_START_PARAGRAPH_\nIzven mestnega obzidja so bila pooblastila konzulov mnogo bolj ob\xc5\xa1irna kot v mestu samem, ker  so bili poveljniki vseh rimskih legij. Ko so legije dobile ukaz senata, so konzuli organizirali nabor na Marsovem polju (Campus martius). Vsi vojaki so morali ob vstopu v vojsko konzulom prise\xc4\x8di zvestobo.  Konzuli so nadzirali tudi zbiranje vojakov rimskih zaveznikov. _NEWLINE_V mestu je lahko konzul kaznoval in aretiral dr\xc5\xbeavljana, vendar mu ni mogel izre\xc4\x8di smrtne kazni. V vojnem stanju je lahko izrekel kakr\xc5\xa1no koli kazen vojaku, \xc4\x8dastniku, dr\xc5\xbeavljanu ali zavezniku._NEWLINE_Vsak konzul je obi\xc4\x8dajno poveljeval vojski z mo\xc4\x8djo dveh legij. Pri tem so mu pomagali voja\xc5\xa1ki tribuni in kvestor, ki je bil zadol\xc5\xbeen tudi za finance. V redkih primerih sta bila na vojnem pohodu oba konzula hkrati. V tak\xc5\xa1nih primerih sta se pri poveljevanju vsak dan menjavala. Tipi\xc4\x8dna konzulska vojska je bila sestavljena iz dveh rimskih in dveh zavezni\xc5\xa1kih legij in je \xc5\xa1tela pribli\xc5\xbeno 20.000 mo\xc5\xbe. V prvih letih Republike so bili nasprotniki Rima blizu, zato so pohodi trajali samo nekaj mesecev, s \xc5\xa1irjenjem dr\xc5\xbeave v 2. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. pa so postajali vedno dalj\xc5\xa1i. Rim je bil bojevita dru\xc5\xbeba, zato so bila obdobja miru bolj redka. Senat in rimski dr\xc5\xbeavljani so od konzula \xc5\xbee ob imenovanju pri\xc4\x8dakovali, da se bo vojskoval proti nasprotnikom Rima in raz\xc5\xa1iril meje rimske dr\xc5\xbeave, njegovi vojaki pa so pri\xc4\x8dakovali, da se bodo s pohoda vrnili z bogatim plenom. \xc4\x8ce je konzul izvojeval odmevno zmago, so ga njegovi vojaki slavili kot imperatorja in od senata pogosto zahtevali, da mu priredi triumfalen sprejem. _NEWLINE_Konzul je vojni pohod vodil po lastni presoji in je imel pri tem neomejena pooblastila. Za morebitne  zlorabe, pretirano zapravljanje dr\xc5\xbeavnega denarja ali kak\xc5\xa1na druga hudodelstva ga je senat lahko obto\xc5\xbeil \xc5\xa1ele po vojnem pohodu. Eden od obto\xc5\xbeenih senatorjev je bil na primer Scipij Afri\xc4\x8dan, katerega je obto\xc5\xbeil Kato starej\xc5\xa1i leta 205 pr. n. \xc5\xa1t..\n_START_SECTION_\nPrepre\xc4\x8devanje zlorab\n_START_PARAGRAPH_\nZlorabo pooblastil konzula je prepre\xc4\x8devala pravica drugega konzula do veta, s katerim je lahko prepre\xc4\x8dil sprejem ali izpolnitev katerega koli odloka prvega. Konzula sta morala zato delovati usklajeno ali vsaj ne drug proti drugemu, poleg tega pa sta se na mestu predsedujo\xc4\x8dega vsak mesec zamenjala.  To seveda ni pomenilo, da je bil drugi konzul v tem \xc4\x8dasu brez pooblastil, ampak je prvemu konzulu omogo\xc4\x8dalo, da je deloval brez neposrednega vme\xc5\xa1avanja drugega. Mese\xc4\x8dne menjave so trajale do konca njunega mandata._NEWLINE_Drugi vzvod za nadzor delovanja konzulov je bilo dolo\xc4\x8dilo, da bosta morala po preteku mandata  pred senatom  odgovarjati za svoja dejanja na konzulskem polo\xc5\xbeaju._NEWLINE_Pooblastila konzulov so imela \xc5\xa1e naslednje tri omejitve: mandat je bil kratek, saj je trajal samo eno leto, o njunih nalogah je predhodno odlo\xc4\x8dal senat in po prenehanju mandata nista mogla takoj ponovno kandidirati na konzulski polo\xc5\xbeaj. Pri\xc4\x8dakovano obdobje med dvema mandatoma je bilo deset let.\n_START_SECTION_\nGuvernerstvo\n_START_PARAGRAPH_\nPo izteku mandata je senat konzule imenoval za guvernerje provinc. Province so se podeljevale z \xc5\xberebanjem \xc5\xbee pred iztekom konzulskega mandata. S prenosom konzulskega imperija na prokonzulski imperij je konzul lahko postal prokonzul in guverner ene ali ve\xc4\x8d rimskih provinc. Prokonzulski imperij je bil omejen samo na dolo\xc4\x8deno provinco in ne na celo Republiko. Izvajanje prokonzulskega imperija v kateri koli drugi provinci je bilo nezakonito. Prokonzul pred iztekom mandata in prihodom svojega naslednika province ni smel zapustiti. Izjeme je dovoljeval samo senat s posebnim odlokom. Mandat guvernerja je trajal od enega do pet let.\n_START_SECTION_\nImenovanje diktatorja\n_START_PARAGRAPH_\nV kriznih obdobjih, v katerih je bila neposredno ogro\xc5\xbeena rimska dr\xc5\xbeava, sta lahko konzula na predlog senata in za najve\xc4\x8d \xc5\xa1est mesecev imenovala diktatorja. V tem odobju je bil imperij konzulov podrejen diktatorju.\n_START_SECTION_\nDol\xc5\xbenosti v cesarstvu\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Gaj Avgust Oktavijan z ustanovitvijo principata leta 27 pr. n. \xc5\xa1t. postal prvi rimski cesar, so konzuli izgubili ve\xc4\x8dino svojih pooblastil in odgovornosti. Uradno so bili \xc5\xa1e vedno najvi\xc5\xa1ji dr\xc5\xbeavni funkcionarji, v resnici pa so bili samo simbol rimske republikanske dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine. Enega od dveh konzulskih polo\xc5\xbeajev je pogosto zasedel sam cesar, kasneje pa je bil rezerviran izklju\xc4\x8dno zanj.  Konzuli so obdr\xc5\xbeali pravico do predsedovanja na sre\xc4\x8danjih senata, v izrednih primerih so lahko delovali v sodstvu, prirejali igre na hipodromu (Circus Maximus) in druge javne prireditve v \xc4\x8dast cesarju, vendar na lastne stro\xc5\xa1ke. Po izteku mandata so kot biv\xc5\xa1i konzuli ali prokonzuli upravljali eno od senatskih provinc. Njihovo slu\xc5\xbebovanje je po navadi trajalo tri do pet let.\n_START_SECTION_\nKonzulsko datiranje\n_START_PARAGRAPH_\nNajvi\xc5\xa1ja magistrata sta bila eponimna: po njiju se je imenovalo leto, v katerem sta bila izvoljena, \xc4\x8deprav je bilo bolj prakti\xc4\x8dno datiranje ab urbe condita, se pravi od mitske ustanovitve mesta Rima. Leto 59 pr. n. \xc5\xa1t. na primer so Rimljani imenovali  "konzulstvo Cezarja in Bibula", ker sta bila v tem letu na konzulskih polo\xc5\xbeajih Gaj Julij Cezar in Mark Kalpurnij Bibul. Ker je celo leto prevladoval Cezar, so ga v \xc5\xa1ali imenovali "konzulstvo Julija in Cezarja".'