b"\n_START_ARTICLE_\nMartin iz Toursa\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nNjegovo \xc5\xbeivljenje je opisano v eni prvih hagiografij, ki jo je napisal njegov sodobnik in prijatelj Suplicij Sever._NEWLINE_Martin se je rodil okoli leta 316 v Savariji v Panoniji (dana\xc5\xa1nji Sombotel, Mad\xc5\xbearska). Njegov o\xc4\x8de je bil \xc4\x8dastnik rimske vojske. Dru\xc5\xbeina se je \xc5\xbee kmalu po Martinovem rojstvu preselila v Ticinum (danes Pavia, Italija). _NEWLINE_\xc4\x8ceprav njegova star\xc5\xa1a nista bila kristjana, je Martin \xc5\xbee kot otrok spoznal kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo in se pri 10 letih odlo\xc4\x8dil za vstop v katehumenat (uvajanje v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo). \xc5\xbdelel si je postati pu\xc5\xa1\xc4\x8davnik._NEWLINE_Takrat pa mu je o\xc4\x8de preskrbel voja\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo, zato se je Martin pridru\xc5\xbeil rimski vojski, ki je odhajala v Galijo (dana\xc5\xa1njo Francijo). Martin je kmalu postal \xc4\x8dastnik._NEWLINE_Iz tega \xc4\x8dasa je dogodek, ki je dokon\xc4\x8dno za\xc4\x8drtal Martinovo usodo. V mrzlem zimskem jutru je pred mestnimi vrati mesta Samarobriva (danes Amiens - severno od Pariza, Francija) sre\xc4\x8dal bera\xc4\x8da. Ker ni imel ni\xc4\x8d drugega, kar bi mu lahko podaril, je prerezal na pol svoj topli voja\xc5\xa1ki pla\xc5\xa1\xc4\x8d in podaril eno polovico bera\xc4\x8du. To dejanje je bilo zanj prvi korak spreobrnitve. Kmalu po tem je bil kr\xc5\xa1\xc4\x8den in je pustil voja\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo._NEWLINE_Od\xc5\xa1el je v Poitiers in postal u\xc4\x8denec sv. Hilarija. Po nekaj letih se je Martin odpravil misijonarit v rodno Panonijo, kjer se je za\xc4\x8del \xc5\xa1iriti arianizem. Arijanski \xc5\xa1kofje so ga kmalu pregnali in Martin se je umaknil na otok Gallinara (pri mestu Albengo, Italija), kjer je dolgo \xc5\xbeivel kot pu\xc5\xa1\xc4\x8davnik. Okoli leta 350 se je vrnil v Poitiers k sv. Hilariju. V bli\xc5\xbenjem kraju Ligug\xc3\xa9 si je postavil pu\xc5\xa1\xc4\x8davni\xc5\xa1ko celico, ki se je v poznej\xc5\xa1ih stoletjih razvila v znamenit samostan._NEWLINE_Leta 371 (ali po nekaterih virih 372) so ga izvolili za \xc5\xa1kofa v Toursu (severno od Poitiersa) - pri ljudeh je bil namre\xc4\x8d zelo priljubljen zaradi skromnosti. Legenda pripoveduje, da je v svoji skromnosti zavrnil \xc5\xa1kofovsko mesto in se vernikom skril, njegovo skrivali\xc5\xa1\xc4\x8de pa so izdale goske z gaganjem. Tudi ko je sprejel mesto \xc5\xa1kofa, je ostal neizmerno skromen. Ni se preselil v \xc5\xa1kofovsko pala\xc4\x8do, pa\xc4\x8d pa je \xc5\xbeivel z menihi v revnih ko\xc4\x8dah pred mestnimi vrati (iz teh ko\xc4\x8d je pozneje nastal slavni samostan Marmoutier). Do smrti je bil \xc5\xa1kof Martin znan zlasti po svojem zavzemanju za reve\xc5\xbee in po nasprotovanju pomehku\xc5\xbeeni duhov\xc5\xa1\xc4\x8dini, ki se je v tistem \xc4\x8dasu vedno bolj oddaljevala od Kristusovega zgleda skromnosti._NEWLINE_Umrl je 8. novembra 397 v kraju Candes (severno od Toursa). Kasneje je postal eden najprepoznavnej\xc5\xa1ih rimsko-katoli\xc5\xa1kih svetnikov.Njegov pogreb je bil 11. novembra - obletnico pogreba obhajamo kot godovni dan. Na njegovem grobu so postavili kapelo in kasneje baziliko, ki je bila ves srednji vek znana romarska pot. Sprva je bilo ohranjenih tudi veliko njegovih relikvij, pozneje pa so jih ve\xc4\x8dino uni\xc4\x8dili hugenoti. Martinov pla\xc5\xa1\xc4\x8d je bil dolgo \xc4\x8dasa francoska dr\xc5\xbeavna oziroma dvorna relikvija. Shranjen je bil v dvorni kapeli Sainte Chapelle v Parizu. Dana\xc5\xa1nje ime te zgradbe pravzaprav izhaja iz latinske besede za pla\xc5\xa1\xc4\x8d (cappa, capella) in torej pomeni \xc2\xbbpla\xc5\xa1\xc4\x8darna\xc2\xab, pozneje pa se je to ime za\xc4\x8delo uporabljati tudi za druge podobne stavbe - kapele.\n_START_SECTION_\nUpodobitve\n_START_PARAGRAPH_\nSvetega Martina najpogosteje uprizarjajo, kako \xc5\xa1e kot vojak deli pla\xc5\xa1\xc4\x8d z bera\xc4\x8dem, njegova obi\xc4\x8dajna spremljevalka pa je goska. Sicer ima \xc5\xa1kofovske insignije in knjigo._NEWLINE_Sveti Martin je tudi upodobljen na doslej najstarej\xc5\xa1ih najdenih freskah na Slovenskem iz obdobja romanike, in sicer  v cerkvi sv. Martina na Pohorju.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1\xc4\x8denje in obi\xc4\x8daji\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ca\xc5\xa1\xc4\x8denje svetega Martina je pri nas raz\xc5\xa1irjeno zlasti po vinorodnih krajih._NEWLINE_Martinovo (11. november) je po ljudskem prepri\xc4\x8danju dan, ko sveti Martin iz mo\xc5\xa1ta dela vin'._NEWLINE_Martinovanja in \xc2\xbbMartinje\xc2\xab\xc2\xa0so znana po vsej Sloveniji od Istre do Prekmurja.\n_START_SECTION_\nStopinja sv. Martina\n_START_PARAGRAPH_\nNa poti sv. Martina od rodne Sabarije do Toursa postavljajo \xc2\xbbstopinje sv. Martina\xc2\xab\xc2\xa0na krajih, ki so povezani s sv. Martinom. Gre za manj\xc5\xa1e skulpture, ki jih vgradijo na vidno mesto v zgradbi ali na tlaku. V Sloveniji so doslej (do 11.11.2007) postavljene tri. Prva v Ljubljani pri Etnografskem muzeju, druga  na cerkvi sv. Martina na Pohorju in tretja na cerkvi sv. Martina v Domanj\xc5\xa1evcih.\n_START_SECTION_\nBesedila\n_START_PARAGRAPH_\nMartinovo \xc5\xbeitje (Vita Martini) je napisal Sulpicij Sever. Kriti\xc4\x8dna izdaja je iz\xc5\xa1la v zbirki Sources chr\xc3\xa9tiennes (zv. 133, 134, 135); pripravil jo je Jacques Fontaine v letih 1967-69 (COBISS). Slovenskega prevoda \xc5\xa1e ni, le povzetek je v Letu svetnikov."