b'\n_START_ARTICLE_\nVla\xc5\xa1ka\n_START_SECTION_\nIme\n_START_PARAGRAPH_\nIme Vla\xc5\xa1ka, katerega njeni prebivalci niso uporabljali,  izhaja iz pragermanske  besede *walhaz, s katero so germanska ljudstva  imenovala Kelte in kasneje romanizirane Kelte in vsa druga romanske jezike govore\xc4\x8da ljudstva. V zahodni Evropi so iz nje nastala imena Wales, Cornwall in Valonija.  V jugovzhodni Evropi se je iz nje razvil etnonim Vlah, s katerim so germansko govore\xc4\x8di naslavljali svoje romansko govore\xc4\x8de sosede. Etnonim je kasneje pre\xc5\xa1el tudi v slovanske jezike._NEWLINE_V zgodnjih slovanskih besedilih se je zanjo uporabljalo tudi ime  Zemli Ungro-Vlahiskoi (\xd0\x97\xd0\xb5\xd0\xbc\xd0\xbb\xd0\xb8 \xd0\xa3\xd0\xbd\xd0\xb3\xd1\x80\xd0\xbe-\xd0\x92\xd0\xbb\xd0\xb0\xd1\x85\xd0\xb8\xd1\x81\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xb8 ali Ogrsko-vla\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava). Izraz se je v romun\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedel kot  Ungrovalahia. V verskem kontekstu se je  uporabljal do moderne dobe za  Romunski  pravoslavni metropolitski sede\xc5\xbe Ogrsko-vla\xc5\xa1ke, da bi se razlikoval od srednjeve\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave Tesalske Vla\xc5\xa1ke (ali Velike Vla\xc5\xa1ke) v Makedoniji in Male Vla\xc5\xa1ke v Srbiji. Uradna naziva dr\xc5\xbeave sta bila Muntenia (gorata de\xc5\xbeela) in \xc8\x9aara Rom\xc3\xa2neasc\xc4\x83 (romunska de\xc5\xbeela)._NEWLINE_Od 14. stoletja se je v bolgarskih virih Vla\xc5\xa1ka dolgo \xc4\x8dasa imenovala Vla\xc5\xa1ko (\xd0\x92\xd0\xbb\xd0\xb0\xd1\x88\xd0\xba\xd0\xbe), v srbskih  Vla\xc5\xa1ka (\xd0\x92\xd0\xbb\xd0\xb0\xd1\x88\xd0\xba\xd0\xb0), v germanskih, na primer v virih nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dih Transilvanskih Sasov, pa Walachei. Tradicionalno mad\xc5\xbearsko ime Vla\xc5\xa1ke je Havasalf\xc3\xb6ld (dobesedno sne\xc5\xbeno ni\xc5\xbeavje). Starej\xc5\xa1a oblika naziva je bila Havaselve, ki je pomenila de\xc5\xbeela za zasne\xc5\xbeenimi gorami, se pravi Karpati. Latinski prevod naziva, ki se je uporabljal v ogrskih uradnih kraljevih  dokumentih,  se je glasil Transalpina. Osmansko tur\xc5\xa1ko in tur\xc5\xa1ko se je Vla\xc5\xa1ka imenovala Efl\xc3\xa2k Prensli\xc4\x9fi. Skraj\xc5\xa1ano ime  Efl\xc3\xa2k (\xd8\xa7\xd9\x81\xd9\x84\xd8\xa7\xd9\x82), ki lahko pomeni tudi nebo,  je izpeljano iz besede Vlah._NEWLINE_V arabski letopisih od 13. stoletja se je za Vla\xc5\xa1ko uporabljal naziv  al-Awalak, za njene prebivalce pa naziva ulaqut ali ulagh.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8crna Vla\xc5\xa1ka\n_START_PARAGRAPH_\nTurki so kasneje skladno s tur\xc5\xa1kim pojmovanjem strani neba Moldavijo in Vla\xc5\xa1ko  preimenovali v Kara Iflak (\xc4\x8crna Vla\xc5\xa1ka, Moldavija) in Ak Iflak (Bela Vla\xc5\xa1ka, Vla\xc5\xa1ka). \xc4\x8crna barva je simbolizirala sever, bela pa zahod. Transilvanijo so imenovali Erdelija. Naziv Kara Iflak, se pravi Severna Vla\xc5\xa1ka, je lahko pomenil ozemlje severno od Stare planine (Balkan), naseljeno z Vlahi, ali samo Moldavijo. _NEWLINE_Zaradi napa\xc4\x8dnega prevoda tur\xc5\xa1ke besede  kara (de\xc5\xbeela) kot  kara (\xc4\x8drn), sta nastala tudi naziva \xc4\x8crna Vla\xc5\xa1ka in \xc4\x8crni Vlahi za Vlahe ali Aromune (Cincarje).\n_START_SECTION_\nZgodnji srednji vek\n_START_PARAGRAPH_\nV 5. in 6. stoletju je  bizantinski vpliv \xc5\xa1e opazen, na primer na najdi\xc5\xa1\xc4\x8du Ipote\xc8\x99ti-C\xc3\xa2nde\xc8\x99ti.  Od druge polovice 6. stoletja in v 7. stoletju  so  ozemlje Vla\xc5\xa1ke prehajala slovanska ljudstva in se na poti v Bizantinsko cesarstvo naselila ju\xc5\xbeno od Donave. Leta 593 je bizantinski general Prisk na kasnej\xc5\xa1em vla\xc5\xa1kem ozemlju porazil Slovane, Avare in Gepide. Slovane je leta 602 odlo\xc4\x8dilno porazil cesar Flavij Mavricij Tiberij in nato vzpostavil trdno obrambo na Donavi._NEWLINE_Vla\xc5\xa1ka je bila od ustanovitve Prvega bolgarskega cesarstva leta 681 pribli\xc5\xbeno  do ogrske osvojitve Transilvanije proti koncu 10. stoletja pod bolgarsko oblastjo. Po propadanju in dokon\xc4\x8dnem propadu bolgarske dr\xc5\xbeave od druge polovice 10. stoletja do leta 1018, je Vla\xc5\xa1ka pri\xc5\xa1la pod oblast Pe\xc4\x8denegov, tur\xc5\xa1kega ljudstva, ki je v 10. in 11. stoletju prodiralo iz ukrajinskih step proti zahodu. Pe\xc4\x8denege so okrog leta 1091 dokon\xc4\x8dno porazili Kumani iz ju\xc5\xbene Rutenije in sami prevzeli oblast v Vla\xc5\xa1ki. Bizantinski, bolgarski, ogrski in kasneje zahodnoevropski viri iz tega obdobja omenjajo obstoj majhnih vla\xc5\xa1ko-romunskih mestnih dr\xc5\xbeav,  v katerih so vladali knezi in vojvode._NEWLINE_Kumanska dominacija  se je kon\xc4\x8dala z mongolsko invazijo na Evropo leta 1241. Neposredna mongolska oblast v Vla\xc5\xa1ki ni dokazana, \xc4\x8deprav je verjetno obstajala. Del Vla\xc5\xa1ke je verjetno kmalu zatem  postal predmet sporov med Ogrskim kraljestvom in Bolgari. Zgleda, da je ogrska oblast zaradi napadom Mongolov mo\xc4\x8dno oslabela, kar je v naslednjih desetletjih pripomoglo k ustanavljanju novih mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih dr\xc5\xbeav na ozemlju Vla\xc5\xa1ke.\n_START_SECTION_\nUstanovitev\n_START_PARAGRAPH_\nEden od prvih pisnih dokazov za obstoj lokalnih vojvod, je povezan z Litovojem (1272), ki je vladal na obeh straneh Karpatov, vklju\xc4\x8dno z okro\xc5\xbejem Hateg v Transilvaniji. Vojvoda je zavrnil pla\xc4\x8devanje davka ogrskemu kralju Ladislavu IV. Nasledil ga je brat B\xc4\x83rbat (1285\xe2\x80\x931288).  Slabljenje ogrske dr\xc5\xbeave zaradi ponovnih vdorov Mongolov (1285-1319) in padec dinastije \xc3\x81rp\xc3\xa1d so odprli pot zdru\xc5\xbeitvi vla\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeavic in neodvisnosti od Ogrskega kraljestva. _NEWLINE_Ustanovitev Vla\xc5\xa1ke, ki je po lokalnem izro\xc4\x8dilu zasluga nekega \xc4\x8crnega Raduja (Radu Negru), je zgodovinsko povezana z Basarabom I. (1310\xe2\x80\x931352), ki se je uprl Karlu I. Ogrskemu in prevzel oblast na obeh bregovih reke Olt. Rezidenco je imel v C\xc3\xa2mpulungu. Zavrnil je zahtevo Ogrov za izro\xc4\x8ditev pokrajin F\xc4\x83g\xc4\x83ra\xc8\x99, Alma\xc5\x9f in Severinskega Banata.  Leta 1330 je v bitki pri Posadi  porazil Karla I. in raz\xc5\xa1iril svoje ozemlje proti vzhodu do Kilie v Bud\xc5\xbeaku, nekdanji Besarabiji. Njegovi nasledniki tega ozemlja niso uspeli obdr\xc5\xbeati in Kilia je \xc5\xbee okrog leta 1334 padla  pod oblast Nogajcev._NEWLINE_Basaraba je nasledil Nikolaj Aleksander, njega pa Vladislav I..  Vladislav je potem, ko je Ludvik I. zasedel ozemlje ju\xc5\xbeno od Donave, leta 1368 Ludvika priznal za svojega fevdnega gospoda, vendar se mu je \xc5\xa1e isto leto ponovno uprl. Med njegovo vladavino so se za\xc4\x8deli tudi spopadi z  Osmanskimi Turki. Pod Radujem I. in njegovim naslednikom Danom I. sta kraljestvi v Transilvaniji in Severinu nadaljevali spore z Ogrsko.\n_START_SECTION_\nMircea Starej\xc5\xa1i in Radu Veliki\n_START_PARAGRAPH_\nKo je cel Balkanski polotok postal integralni del rasto\xc4\x8dega Osmanskega imperija, proces se je kon\xc4\x8dal z zasedbo Konstantinopla leta 1453, se je Vla\xc5\xa1ka v zadnjih letih vladavine Mircee Starej\xc5\xa1ega (vladal 1386-1418) pogosto spopadla s Turki.  Mircea je na za\xc4\x8detku ve\xc4\x8dkrat porazil Turke, tudi v bitki pri Rovinu leta 1394, in jim prepre\xc4\x8dil prodor v Dobrud\xc5\xbeo. Za nekaj \xc4\x8dasa je celo raz\xc5\xa1iril svoje ozemlje na delto Donave, Dobrud\xc5\xbeo in Silistro (od okoli 1400-1404). Nekaj \xc4\x8dasa je nihal med zavezni\xc5\xa1tvom s Sigismundom Ogrskim in Jageloni na Poljskem in sodeloval v bitki pri Nikopolu, po Mehmedovi osvojitvi Turnu M\xc4\x83gurele in Giurgiuja pa je leta 1417 sklenil mirovno pogodbo z Osmani. Obe pristani\xc5\xa1\xc4\x8di na Donavi sta z nekaj kraj\xc5\xa1imi prekinitvami ostali pod osmansko oblastjo  do leta 1829. V letih 1418-1420 je Mihael I. porazil Osmane v Severinu in v tur\xc5\xa1ki protiofenzivi padel. Leta 1422 je Dan II. s pomo\xc4\x8djo Filipa Ogrskega porazil Murata II. in za nekaj \xc4\x8dasa prekinil osmanske napade._NEWLINE_Po podpisu miru leta 1428 se je za\xc4\x8delo obdobje notranje krize, v kateri se je moral Dan I. braniti pred Radujem Prasnaglavom, ki je vodil prvo v nizu koalicij bojarjev proti vladajo\xc4\x8dim knezom.  Leta 1431 so bojarji strmoglavili Dana II. in za vojvodo imenovali Aleksandra II. Aldeona in se leta 1336-1442 in 1443-1447 uspe\xc5\xa1no obranili napadov Vlada II. Drakule, ki je kljub temu posku\xc5\xa1al poravnati spor med Porto in Svetim rimskim cesarstvom. _NEWLINE_Naslednje desetletje so zaznamovali spori med rivalskima dru\xc5\xbeinama  D\xc4\x83ne\xc8\x99ti in Dr\xc4\x83cule\xc8\x99ti. Vlad II. Drakul, soo\xc4\x8den z notranjimi in zunanjimi konflikti, je proti svoji volji in kljub temu, da se je povezal z Zmajevim vite\xc5\xa1kim redom, skupino neodvisnih plemi\xc4\x8dev, katerih cilj je bil odbiti osmansko invazijo, pristal na pla\xc4\x8devanje tributa, ki ga je zahtevalo Osmansko cesarstvo. V tribut sta spadala tudi Vladova sinova Radu III. \xc4\x8cedni in Vlad III. Drakula, katera so odpeljali v osmanski pripor. Vlada Osmanskega cesarstva  je zaradi odpora kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega prebivalstva med osmansko invazijo izpustila Vlada III., ki je po o\xc4\x8detovem umoru leta 1447 zasedel vla\xc5\xa1ki vojvodski prestol. _NEWLINE_Vlad III. Drakula je po prevzemu oblasti usmrtil vse bojarje, ki so sodelovali v zaroti proti njegovemu o\xc4\x8detu. Znan je kot heroj in podle\xc5\xbe. Med vzpostavljanjem reda v destabilizirani kne\xc5\xbeevini ni poznal nobene milosti do tatov in morilcev. Svojo netolerantnost do kriminalcev je kazal z usmrtitvami z  natikanjem na kol, ki ga je spoznal v osmanskem ujetni\xc5\xa1tvu. Vlad III. se je krepko upiral osmanski oblasti in ve\xc4\x8dkrat odbil njihove napade. Zaradi utrjevanja vla\xc5\xa1kih meja je pri\xc5\xa1el v navzkri\xc5\xbeje s Sasi, ker je zasedel utrdbe na njihovih trgovskih poteh. Sasi so se mu ma\xc5\xa1\xc4\x8devali s \xc5\xa1irjenjem grotesknih pesnitev o njegovi krutosti in drugo propagando in ga demonizirali kot pivca \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke krvi. Pripovedke so mo\xc4\x8dno vplivale na izbruh vampirskih izmi\xc5\xa1ljotin v zahodni Evropi, zlasti v Nem\xc4\x8diji._NEWLINE_Vlad III. je leta 1462 v no\xc4\x8dnem napadu porazil Mehmeda II., potem pa se je moral kljub tenu umakniti v Targovi\xc5\xa1te in sprejeti pla\xc4\x8devanje pove\xc4\x8danega tributa. Vlad se je v tem \xc4\x8dasu spopadal tudi z bratom Radujem III. Lepim, ki se je spreobrnil v islam, in Laioto Basarabom. Spori so se kon\xc4\x8dali z zmago Raduja III.. Njegova vladavina je trajala enajst let. Njegov naslednik Radu Veliki (vladal 1495-1508) je dosegel ve\xc4\x8d kompromisov z bojarji, katerim je sledilo obdobje notranje stabilnosti.\n_START_SECTION_\nOd Mihnee I. do  Petruja Cercela\n_START_PARAGRAPH_\nV poznem 15. stoletju je na oblast pri\xc5\xa1la vplivna dru\xc5\xbeina Craiove\xc8\x99ti, ki je skoraj neodvisno vladala v Olteniji  in iskala pomo\xc4\x8d Osmanskega cesarstva v tekmi z  Mihneo  I. Vla\xc5\xa1kim. Mihneo so leta 1509 odstavili in naslednje leto v Craiovi ubili. Na njegovo mesto so postavili Vlada V. Mlaj\xc5\xa1ega, katerega so zaradi zavisti bojarjev in pohlepa  Neagoe Craiovescuja  po kne\xc5\xbejem prestolu s pomo\xc4\x8djo osmanske vojske  v bitki pri Bukare\xc5\xa1ti premagali in obglavili. Nasledil ga je  Neagoe Craiovescu, ki je miroljubno vladal do leta 1521. Med njegovo vladavino je bila zgrajena  renesan\xc4\x8dna stolnica v Curtei de Arge\xc5\x9f. Krepiti sta se za\xc4\x8dela vpliv sa\xc5\xa1kih trgovcev iz Brasova in Sibiuja in zavezni\xc5\xa1tvo z ogrskim kraljem Ludvikom II.. Pod  knezom Teodozijem je bila Vla\xc5\xa1ka ponovno pod \xc5\xa1tiri mesece trajajo\xc4\x8do osmansko okupacijo. Zgleda, da je tur\xc5\xa1ka voja\xc5\xa1ka uprava v tem \xc4\x8dasu poslu\xc5\xa1ala kne\xc5\xbeevino pretvoriti v Vla\xc5\xa1ki pa\xc5\xa1aluk. Bojarji so zaradi tur\xc5\xa1ke  nevarnosti soglasno podprli Raduja V. Afumatskega, ki je bil od leta 1522 do 1529 \xc5\xa1tirikrat vla\xc5\xa1ki knez. Po sklenitvi sporazuma med Craiove\xc8\x99tiji in sultanom Sulejmanom Veli\xc4\x8dastnim je izgubil bitko in bil 2. januarja 1529 obglavljen. Knez Radu je nazadnje potrdil Sulejmanovo nadoblast in pristal na pla\xc4\x8devanje \xc5\xa1e vi\xc5\xa1jega davka._NEWLINE_Osmanska suverenost je ostala naslednjih 90 let skoraj nespremenjena. Knez Radu Paisie, katerega je Sulejman odstavil, je sultanu odstopil pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Br\xc4\x83ila, njegov naslednik Mircea V. Pastir (1545\xe2\x80\x931554 in 1558\xe2\x80\x931559), ki  je bil postavljen za kneza brez kakr\xc5\xa1ne koli zahteve po plemi\xc5\xa1kem poreklu, pa je \xc5\xa1e zmanj\xc5\xa1al samostojnost kne\xc5\xbeevine, pove\xc4\x8dal davke in napadel Transilvanijo, s \xc4\x8dimer je  podprl  tur\xc5\xa1ko   usmerjenega Ivana Zapoljo Konflikti med bojarskimi dru\xc5\xbeinami so po vladavini P\xc4\x83tra\xc8\x99cuja Dobrega postali zakon. Oblast bojarjev nad knezi je bila zlasti o\xc4\x8ditna med vladavino Petruja  Mlaj\xc5\xa1ega (1559-1568), ko so v kne\xc5\xbeevini dejansko vladali njegova mati Chiajna, ki je izredno pove\xc4\x8dala davke, Mihnea Turcitul in Petru Cercel._NEWLINE_Osmansko cesarstvo se je pri oskrbovanju in vzdr\xc5\xbeevanju svoje vojske vedno bolj zana\xc5\xa1alo na Vla\xc5\xa1ko in Moldavijo.  Osmanska lokalna vojska je zaradi nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dih stro\xc5\xa1kov vedno bolj izginjala in se zamenjavala s cenej\xc5\xa1o in bolj u\xc4\x8dinkovito vojsko najemnikov.\n_START_SECTION_\n17. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1593 je na vla\xc5\xa1ki prestol pri\xc5\xa1el Mihael Hrabri, katerega je na za\xc4\x8detku podpiralo tudi  Osmansko cesarstvo. Po prihodu ja oblast je z zaveznikoma  Sigismundom B\xc3\xa1thoryjem iz Transilvanije in Aronom Tiranom iz Moldavije  napadel voja\xc5\xa1ke enote Murata III. severno in ju\xc5\xbeno od Donave. Kmalu zatem je priznal suverenost svetega rimskega cesarja Rudolfa II. in leta 1599-1600 interveniral v Transilvaniji proti poljskemu kralju Sigismundu III.. Transilvanijo je priklju\xc4\x8dil k Vla\xc5\xa1ki in naslednje leto za nekaj \xc4\x8dasa zavladal tudi v Moldaviji. V personalni uniji, ki ni bila formalizirana, je tako \xc4\x8dasa vladal na vsem ozemlju, naseljenim z Romuni, ki je bilo enako anti\xc4\x8dnemu Da\xc4\x8danskemu kraljestvu. Na vladavino Mihaela Hrabrega nad vsemi tremi romunskimi regijami, Vla\xc5\xa1ko, Transilvanijo in Moldavijo, so kasneje gledali kot na za\xc4\x8detek sodobne Romunije. Po Mihaelovem padcu je Vla\xc5\xa1ko okupirala poljsko-moldavska vojska Simiona Movile. Movila je kot vla\xc5\xa1ki knez vladal do leta 1602, ko so ga napadli in pregnali Nogajci._NEWLINE_Osmansko cesarstvo je v zadnji fazi svojega \xc5\xa1irjenja pove\xc4\x8dalo pritisk  na Vla\xc5\xa1ko:  politi\xc4\x8dni  nadzor je spremljala gospodarska hegemonija in zanemarjanje prestolnice  T\xc3\xa2rgovi\xc8\x99te v korist Bukare\xc5\xa1te, ki je bila hitro rasto\xc4\x8de trgovsko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de in bli\xc5\xbee osmanski meji. Uvedba tla\xc4\x8danstva kot sredstva za pove\xc4\x8danje dr\xc5\xbeavnih prihodkov in zmanj\xc5\xa1anje vpliva ni\xc5\xbejega plemstva, kateremu je pretilo izumrtje, je spro\xc5\xbeila upor sejmenov leta 1655. Poleg tega je vse ve\xc4\x8dji vpliv  visokih dr\xc5\xbeavnih  uradnikov v primerjavi z vplivom zemlji\xc5\xa1kih posestnikov povzro\xc4\x8dil priseljevanje gr\xc5\xa1kih in levantinskem dru\xc5\xbein, proces, ki so ga doma\xc4\x8dini \xc5\xbee do\xc5\xbeiveli in zamerili knezu Radu Mihnei na za\xc4\x8detku 17. stoletja. _NEWLINE_Matej Basarab (vladal 1632-1654), katerega so za kneza imenovali bojarji, je prinesel dolgo obdobje relativnega miru. Izjema je bila bitka pri Finti leta 1653, v kateri se je Vla\xc5\xa1ka spopadla z moldavskim knezom  Vasilem Lupujem. Bitka se je kon\xc4\x8dala z Lupujevim porazom in odstavitvijo. Prestol v Ia\xc5\x9fiju je zasedel Matejev izbranec  Georgij \xc5\xa0tefan. _NEWLINE_Transilvanski vojvoda  Jurij II.  R\xc3\xa1k\xc3\xb3czi je tesno sodeloval z Georgijem \xc5\xa0tefanom in Matejevim naslednikom Konstantinom \xc8\x98erbanom, dokler ni njihovih na\xc4\x8drtov za dosego neodvisnosti od Osmanskega cesarstva leta 1658-1659 uni\xc4\x8dila vojska Mehmeda IV.._NEWLINE_Vla\xc5\xa1ki prestol sta zasedla sultanova izbranca Jurij Gika in Gregor I. Gika, ki sta prepre\xc4\x8dila vsak poskus osamosvojitve. Med njuno vladavino je pri\xc5\xa1lo tudi do krvavih spopadov med bojarskima dru\xc5\xbeinama B\xc4\x83leanu in Cantacuzino, ki so zaznamovali vla\xc5\xa1ko zgodovino do 1680. let. Cantacuzini so se \xc4\x8dutili ogro\xc5\xbeene zaradi zavezni\xc5\xa1tva med B\xc4\x83leani in Gikasi in so podpirali svoja kneza (Antonie Vod\xc4\x83 din Pope\xc8\x99ti in Jurij Duka),  dokler ni kne\xc5\xbejega prestola zasedel njihov dru\xc5\xbeinski \xc4\x8dlan \xc8\x98erban Cantacuzino (1678\xe2\x80\x931688).\n_START_SECTION_\nRusko-tur\xc5\xa1ke vojne in fanarioti\n_START_PARAGRAPH_\nKo se je knez Konstantin Br\xc3\xa2ncoveanu (vladal 1688-1714) v zadnjem obdobju velike tur\xc5\xa1ke vojne okrog leta 1690 tajno in neuspe\xc5\xa1no pogajal s Habsbur\xc5\xbeani o antiosmanski koaliciji, je Vla\xc5\xa1ka postala tar\xc4\x8da habsbur\xc5\xa1kih osvajanj. Br\xc3\xa2ncoveanu  je bil znan po svojih poznorenesan\xc4\x8dnih kulturnih dose\xc5\xbekih, ki so sovpadali z vzponom carske Rusije pod Petrom Velikim. S Petrom Velikim sta se \xc5\xa1e bolj zbli\xc5\xbeala med rusko-tur\xc5\xa1ko vojno 1710-1711. Ko je sultan Ahmed III. leta 1714 izvedel za  njegovo  sklepanju koalicije z ruskim carjem, je Br\xc3\xa2ncoveanu izgubil prestol in glavo. V njegovi prisotnosti so bili pred njim obglavljeni njegovi \xc5\xa1tirje sinovi. Ovaduh \xc5\xa0tefan Cantacuzino se je kljub svoji ovadbi povezal s Habsbur\xc5\xbeani in odprl dr\xc5\xbeavo vojski princa Evgena Savojskega. Leta 1716 je bil tudi sam odstavljen in usmr\xc4\x8den._NEWLINE_Osmani so po Cantacuzinovi odstavitvi takoj  ukinili poimenski sistem voljenja knezov in za  kneza obeh donavskih kne\xc5\xbeevin imenovali fanariota iz Istanbula. Za Dimitrijem Centemirjem je v Moldaviji zavladal fanariot  Nikolaj Mavrokordat, ki je leta 1715 prevzel oblast tudi v Vla\xc5\xa1ki. Zaradi privilegijev, ki jih je uvedla nova oblast, se je \xc5\xa1tevilo davkopla\xc4\x8devalcev zmanj\xc5\xa1alo, ostali pa so morali pla\xc4\x8devati ustrezno vi\xc5\xa1je davke, kar je povzro\xc4\x8dilo napetosti med bojarji in knezi. Pove\xc4\x8dala so se tudi pooblastila bojarjev v divanu (vladi)._NEWLINE_Vzporedno s temi dogajanji je Vla\xc5\xa1ka postala tudi boji\xc5\xa1\xc4\x8de v  nasledstvenih vojnah med Osmani na eni strani in Rusijo in Habsbur\xc5\xa1ko monarhijo na drugi. Mavrokordata so bojarji odstavili, habsbur\xc5\xa1ki vojaki pa so ga med avstrijsko-tur\xc5\xa1ko vojno 1716-1718 aretirali. Osmansko cesarstvo je moralo skladno s Po\xc5\xbearevsko mirovno pogodbo Oltenijo prepustiti Karlu VI. Avstrijskemu. Oblast razsvetljenega absolutista je kmalu razo\xc4\x8darala lokalne bojarje in Oltenija  je  bila v skladu z dolo\xc4\x8dili Beograjske mirovne pogodbe, podpisane po koncu avstrijsko-rusko-tur\xc5\xa1ke vojne (1735-1739),  leta 1739 vrnjena Vla\xc5\xa1ki. Knez Konstantin Mavrokortdat, ki je nadziral spremembo meja, je bil leta 1746 zadol\xc5\xbeen tudi za ukinitev tla\xc4\x8danstva, s \xc4\x8dimer se je eksodus vla\xc5\xa1kih kmetov v Transilvanijo ustavil. V tem \xc4\x8dasu je oltenski ban svojo rezidenco preselil iz Craiove v Bukare\xc5\xa1to. Selitev in Mavrokordatov ukaz, da se njegova osebna zakladnica zdru\xc5\xbei z dr\xc5\xbeavno, sta nakazali pomik k centralizaciji kne\xc5\xbeevine._NEWLINE_Med peto rusko-tur\xc5\xa1ko vojno so Vla\xc5\xa1ko leta 1768 prvi\xc4\x8d okupirali Rusi.  Podpis Ku\xc4\x8duk-kad\xc5\xbeinarskega miru leta 1774 je Rusiji dovolil intervencije v korist osmanskih  pravoslavnih podlo\xc5\xbenikov, s \xc4\x8dimer je popustil osmanski pritisk nanje. Zmanj\xc5\xa1al se je letni tribut,  s\xc4\x8dasoma pa se je do neke mere pove\xc4\x8dala tudi notranja stabilnost dr\xc5\xbeave._NEWLINE_Habsbur\xc5\xa1ka vojska pod poveljstvom mar\xc5\xa1ala Josiasa Cobur\xc5\xa1kega je med rusko-tur\xc5\xa1ko-avstrijsko vojno  ponovno pri\xc5\xa1la v Vla\xc5\xa1ko in leta 1789 odstavila kneza Nikolaja Mavrogena. Okrevanju Osmanskega cesarstva je v Vla\xc5\xa1ki sledilo obdobje krize: Oltenijo so opusto\xc5\xa1ili pohodi mo\xc4\x8dnega upornega pa\xc5\xa1e  Osmana Pazvanto\xc4\x9fluja, ki je zaradi suma izdaje leta 1799 povzro\xc4\x8dil smrt  Konstantina Hangerlija in prisilil Aleksandra  Mourousisa, da se je leta 1801 odrekel svojemu prestolu._NEWLINE_Leta 1806 se je za\xc4\x8dela nova rusko-tur\xc5\xa1ka vojna (1806-1812), ki je bila delno posledica  odstavitve Konstantina Ypsilantisa  v Bukare\xc5\xa1ti. Vla\xc5\xa1ko je napadla ruska vojska pod poveljstvom Mihajla Andrejevi\xc4\x8da Miloradovi\xc4\x8da. Po podpisu miru v Bukare\xc5\xa1ti je oblast prevzel Ivan Caragea (Ioannis Georgios Karatzas), ki je bil znan po svojih kulturnih in industrijskih dose\xc5\xbekih, \xc4\x8deprav je njegova vladavina bolj znana po veliki epidemiji kuge. V tem obdobju je Vla\xc5\xa1ka pove\xc4\x8dala svoj strate\xc5\xa1ki pomen za ve\xc4\x8dino evropskih dr\xc5\xbeav, ki so \xc5\xbeelele nadzirati \xc5\xa1irjenje ruskega imperija. V Bukare\xc5\xa1ti so se za\xc4\x8deli odpirati konzulati, ki so imeli posreden, vendar pomemben vpliv na vla\xc5\xa1ko gospodarstvo.\n_START_SECTION_\nZgodnje 19. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nSmrt kneza Aleksandra Sucuja januarja 1821 je spro\xc5\xbeila ustanovitev za\xc4\x8dasnega Vladnega odbora  (Comitet de Oc\xc3\xa2rmuire) treh regentov iz najbolj reprezentativnih avtohtonih bojarskih dru\xc5\xbein. Najvidnej\xc5\xa1i med njimi je bil kajmakam  Grigore Br\xc3\xa2ncoveanu. Odbor je zanikal pravico fanariotov  do oblasti v Vla\xc5\xa1ki  in se odlo\xc4\x8dil, da bo hitro   spretno izkoristil protibojarsko in protifanariotsko razpolo\xc5\xbeenje v Vla\xc5\xa1ki, zlasti v Olteniji, preden bo novoimenovani knez Skarlat Kalimahi zasedel vla\xc5\xa1ki prestol. 15. januarja so s poveljnikov oltenskih  pandurjev Tudorjem Vladimirescujem sklenili dogovor o sodelovanju in na polo\xc5\xbeaj njegovega poro\xc4\x8dnika za nagrado imenovali kapitana pandurjev Dimitrija Makedonskega.  _NEWLINE_Vladimiresku je \xc5\xa1e isti dan poslal pismo sultanu Mahmudu II., v katerem mu je zagotovil, da njegov cilj ni ru\xc5\xa1enje osmanske oblasti, ampak fanariotskega re\xc5\xbeima, in  pokazal pripravljenost za ohranitev tradicionalnih institucij. Njegove izjave so pomenile kupovanje \xc4\x8dasa, ker se je \xc5\xbee pogajal z gr\xc5\xa1ko protiosmansko revolucionarno organizacijo Filiki Eteria, s katero je imel stike verjetno \xc5\xbee od leta 1819.  Skupaj so naredili na\xc4\x8drt vstaje in z dvema eteristi\xc4\x8dnima predstavnikoma, Giorgakisom Olympiosom in Iannisom Pharmakisom, Vla\xc5\xa1ki zagotovili podporo Rusov.  Zgleda, da Tudor ni bil \xc4\x8dlan Eterie. _NEWLINE_21. marca 1821 je Vladimirescu pri\xc5\xa1el v Bukare\xc5\xa1to. V naslednjih tednih so se odnosi med njim in njegovimi zavezniki poslab\xc5\xa1ali, zlasti po odkritju njegovega paktiranja z Osmanskim cesarstvom. Vodja Eterie, Aleksander Ipsilanti, ki je leta 1821  pri\xc5\xa1el na oblast v Moldaviji in maja istega leta  \xc5\xa1e v severni Vla\xc5\xa1ki, je imel zavezni\xc5\xa1tvo za prelomljeno. Vladimirescuja je dal usmrtiti in se brez podpore Rusov in pandurjev sam soo\xc4\x8dil z osmansko intervencijo. V bitkah pri Bukare\xc5\xa1ti in v Dr\xc4\x83g\xc4\x83\xc8\x99ani je do\xc5\xbeivel te\xc5\xbeka poraza in se umaknil pod za\xc5\xa1\xc4\x8dito Avstrijcev v Transilvanijo._NEWLINE_Nasilni dogodki, v katerih se je ve\xc4\x8dina fanariotov postavila na Ipsilantijevo stran, so spodbudili sultana Mahmuda II. k okupaciji obeh kne\xc5\xbeevin in ukinitvi fanariotskih vladarjev. V Vla\xc5\xa1ki je pri\xc5\xa1el na prestol Grigore IV. Gika, prvi vla\xc5\xa1ki knez  od  leta 1715.  Sistem, ki so ga potrdili v celi Vla\xc5\xa1ki, in Gikovo vladavino je nasilno prekinila uni\xc4\x8dujo\xc4\x8da rusko tur\xc5\xa1ka vojna 1828-1829._NEWLINE_Z Odrinsko mirovno pogodbo, podpisano leta 1829,  sta Vla\xc5\xa1ka in Moldavija brez strmoglavljenja osmanske suverenosti pri\xc5\xa1li pod rusko voja\xc5\xa1ko oblast in prvi\xc4\x8d  dobili skupne institucije in nekak\xc5\xa1no ustavo (Regulamentul Organic).  Vla\xc5\xa1ki so vrnili Br\xc4\x83ilu in Giurgiu, ki sta se kmalu razvila v pomembni trgovski sredi\xc5\xa1\xc4\x8di ob Donavi, in Turnu M\xc4\x83gurele. Pogodba je Moldaviji in Vla\xc5\xa1ki dovolila svobodno trgovanje z dr\xc5\xbeavami izven Osmanskega cesarstva, kar jima je prineslo veliko gosopdarsko rast, razvoj mest in izbolj\xc5\xa1anje polo\xc5\xbeaja kmetov._NEWLINE_Veliko dolo\xc4\x8db iz Akermanske konvencije, podpisane leta 1826 med Osmanskim cesarstvom in Rusijo, v naslednjih  treh letih ni bilo izpolnjenih. Nadzor nad kne\xc5\xbeevinama so prepustili ruskemu generalu Pavlu Kislejevu. Obdobje po vojni je zaznamovalo  nekaj pomembnih sprememb, vklju\xc4\x8dno s ponovno vzpostavitvijo vla\xc5\xa1ke vojske (1831), dav\xc4\x8dno reformo, ki ni ukinila dav\xc4\x8dnih izjem privilegirancev, in obse\xc5\xbenimi gradnjami v Bukare\xc5\xa1ti in drugih mestih.   Leta 1834 je na vla\xc5\xa1ki prestol pri\xc5\xa1el Aleksander II. Gika, kar je bilo v nasprotju z Odrinsko pogodbo, ker ga ni izvolila nova Zakonodajna skup\xc5\xa1\xc4\x8dina. Kneza so leta 1842 odstavili in zamenjali z zakonito izvoljenim Georgijem  Bibescujem.\n_START_SECTION_\n1840. in 1850. leta\n_START_PARAGRAPH_\nProti Gikovi sporni in zelo konzervativni oblasti, ki jo je spremljal vzpon liberalnih in radikalnih struj, je prvi protestiral Ion C\xc3\xa2mpineanu, vendar je bil hitro uti\xc5\xa1an.  Opozicija je postal bolj zarotni\xc5\xa1ka in se za\xc4\x8dela zbirati okrog tajnih zdru\xc5\xbeb, ki so jih ustanovili mladi  \xc4\x8dastniki, med njimi Nicolae B\xc4\x83lcescu and Mitic\xc4\x83 Filipescu. Fr\xc4\x83\xc8\x9bia (Bratov\xc5\xa1\xc4\x8dina), tajno gibanje, ustanovljeno leta 1843, je za\xc4\x8dela na\xc4\x8drtovati revolucijo, v kateri bi stmoglavili Bibecsuja in leta 1848, inspirirana z evropsko revolucijo,  razveljavila Regulamentul Organic. Njihov panvla\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavni udar je bil na za\xc4\x8detku uspe\xc5\xa1en samo v okolici Turnu M\xc4\x83gurele, kjer so mno\xc5\xbeice 9. junija 1848 slavile Isla\xc5\xa1ko proklamacijo. Proklamacija je, med drugim, zahtevala politi\xc4\x8dne svobo\xc5\xa1\xc4\x8dine, neodvsisnost, zemlji\xc5\xa1ko reformo in ustanovitev narodne garde. Gibanje je 11.-12. junija odstavilo Bibescuja in ustanovilo Za\xc4\x8dasno vlado. Osmanska vlada je kljub temu, da je simpatizirala s protiruskimi cilji revolucionarjev, pod ruskim pritiskom revolucijo zatrla. Osmanske \xc4\x8dete so 13. septembra vdrle v Bukare\xc5\xa1to. Ruska in tur\xc5\xa1ka vojska sta ostali v Vla\xc5\xa1ki do leta 1851 in na prestol posadili Barbuja Dimitrija \xc8\x98tirbeja. Med njegovo vladavino je bila ve\xc4\x8dina udele\xc5\xbeencev revolucije  izgnana._NEWLINE_Med kratkotrajno rusko okupacijo med krimsko vojno sta Vla\xc5\xa1ka in Moldavija dobili nov status z nevtralno avstrijsko upravo (1854-1856) in Pari\xc5\xa1ko pogodbo. Skrbni\xc5\xa1tvo nad njima sta si delila Osmansko cesarstvo in Kongres velikih sil (Britanija, Francija, Piemontsko-sardinsko kraljestvo, Avstrijsko cesarstvo, Prusija in (ne v celoti) Rusija). Notranjo upravo je vodil kajmakam. Gibanja za zdru\xc5\xbeitev podonavskih kne\xc5\xbeevin, ki so zdru\xc5\xbeitev prvi\xc4\x8d zahtevala \xc5\xbee leta 1848, so se z vrnitvijo izgnancev okrepila. Podpirali so jih zlasti njihovi francoski in sardinski zavezniki ter Rusija in Prusija. Druge dr\xc5\xbeave nadzornice so njihove zahteve zavra\xc4\x8dale._NEWLINE_Po letu intenzivne kampanje, je bila unija kon\xc4\x8dno uradno odobrena. Volitve   ad hoc vlad leta 1859 so izkoristile pravne nejasnosti. Kon\xc4\x8dno besedilo dogovora je opredeljevalo dva prestola, vendar ni prepovedovalo, da je nekdo hkrati sodeloval in zmagal na  volitvah  v Bukare\xc5\xa1ti in Iasiju. Na volitvah v Moldaviji je 5. januarja 1859 zmagal unionist Nacionalne stranke (Partida Na\xc8\x9bional\xc4\x83) Alexandru Ioan Cuza. V Vla\xc5\xa1ki, v kateri so unionosti pri\xc4\x8dakovali enak rezultat,  so na volitvah zmagali protiunionisti in prevzeli oblast._NEWLINE_Po mno\xc5\xbei\xc4\x8dnih protestih v Bukare\xc5\xa1ti so izvoljeni spremenili svojo pripadnost. Na ponovljenih volitvah je bil 5. februarja za vla\xc5\xa1kega kneza izvoljen Cuza in bil potrjen za vladarja (domnitorja) Zdru\xc5\xbeenih kne\xc5\xbeevin Moldavije in Vla\xc5\xa1ke, od leta 1862 Romunije.  Mednarodno priznana je bila samo njegova prva vladavina. Ko je leta 1866 prestol zasedel Karel I. Romunski, je zveza kne\xc5\xbeevin postal nepovratna. Dogodki so sovpadali z avstrijsko-prusko vojno, zaradi katere Avstrija ni bila sposobna posredovati.\n_START_SECTION_\nSu\xc5\xbeenjstvo\n_START_PARAGRAPH_\nSu\xc5\xbeenjstvo je bilo del dru\xc5\xbebenega reda \xc5\xbee pred ustanovitvijo Kne\xc5\xbeevine Vla\xc5\xa1ke. Odpravili so ga postopoma \xc5\xa1ele v 1840. in 1850. letih. Ve\xc4\x8dina su\xc5\xbenjev je bila romske narodnosti. Prvi dokument, ki potrjuje prisotnost Romov v Vla\xc5\xa1ki, je iz leta 1385 in se nana\xc5\xa1a na skupino a\xc5\xa3iganov (iz gr\xc5\xa1kega athinganoi, Romi). _NEWLINE_Natan\xc4\x8den izvor njihovega su\xc5\xbeenjstva ni znan. Ker je bilo v tistem \xc4\x8dasu su\xc5\xbeenjstvo  obi\xc4\x8dajna praksa v celi Evropi, je \xc5\xa1e vedno predmet razprav vpra\xc5\xa1anje, ali so Romi pri\xc5\xa1li v Vla\xc5\xa1ko kot svobodni ljudje  ali kot su\xc5\xbenji. V Bizantinskem cesarstvu   so bili su\xc5\xbenji dr\xc5\xbeavna lastnina in kot se zdi, je bilo tako tudi v Bolgariji in Srbiji, dokler niso njihovih dru\xc5\xbebenih organizacij uni\xc4\x8dila osmanska osvajanja. To bi lahko pomenilo, da so v Vla\xc5\xa1ko pri\xc5\xa1li kot su\xc5\xbenji in samo spremenili lastnika.  _NEWLINE_Zgodovinar Nicolae Iorga Rome povezuje z mongolsko invazijo leta 1241 in njihovo su\xc5\xbeenjstvo \xc5\xa1teje za zapu\xc5\xa1\xc4\x8dino nekega  obdobja: Romuni so zajeli Rome kot mongolske su\xc5\xbenje in jih kot take obdr\xc5\xbeali. Drugi zgodovinarji menijo, da so bili zajeti v bojih s Tatari, zasu\xc5\xbenjevanje ujetnikov pa so Romuni morda prevzeli od Mongolov. \xc4\x8ceprav je mogo\xc4\x8de, da so bili nekateri Romi su\xc5\xbenji ali vojaki v  pomo\xc5\xbenih enotah mongolske  ali tatarske vojske, je ve\xc4\x8dina Romov v Vla\xc5\xa1ko  pri\xc5\xa1la z juga preko Donave ob koncu 14. stoletja, se pravi po ustanovitvi kne\xc5\xbeevine. Z njihovim prihodom je su\xc5\xbeenjstvo postalo splo\xc5\xa1na praksa.  _NEWLINE_Romski su\xc5\xbenji so bili razdeljeni v tri kategorije. Najmanj\xc5\xa1o so tvorili su\xc5\xbenji hospodarjev.  Imenovali so jih \xc8\x9bigani domne\xc8\x99ti.  V drugi kategoriji so spadali  \xc8\x9bigani m\xc4\x83n\xc4\x83stire\xc8\x99ti  \xe2\x80\x93 Romi v lasti pravoslavnih samostanov in \xc8\x9bigani boiere\xc8\x99ti  \xe2\x80\x93 Romi v lasti bojarjev._NEWLINE_Su\xc5\xbeenjstvo je bilo ukinjeno po kampanjah mladih revolucionarjev, ki so zagovarjali liberakne ideje razsvetljenstva. Prvi zakon za osvoboditev su\xc5\xbenjev je bil sprejet marca 1843. Zakon je prenesel nadzor zaporni\xc5\xa1kih su\xc5\xbenjev v dr\xc5\xbeavni lasti na lokalne oblasti, kar je privedlo do njihove pretvorbe v kmete. Med vla\xc5\xa1ko revolucijo leta 1848 je bila  na seznamu glavnih socialnih ukrepov za\xc4\x8dasne vlade tudi ukinitev su\xc5\xbeenjstva  Romov (dezrobire).   Gibanje je v 1850. letih dobilo podporo skoraj celotne romunske dru\xc5\xbebe in februarja 1856 status su\xc5\xbenjev z zakonom izena\xc4\x8dilo s statusov davkopla\xc4\x8devalcev, se pravi svobodnih dr\xc5\xbeavljanov.\n_START_SECTION_\nGeografija\n_START_PARAGRAPH_\nVla\xc5\xa1ka je merila pribli\xc5\xbeno 77.000 km\xc2\xb2. Na jugu je mejila na Donavo oziroma sodobno Bolgarijo, na zahodu na Srbijo, na severu na ju\xc5\xbene Karpate in na vzhodu na Dobrud\xc5\xbeo. Tradicionalno je bila razdeljena na  Muntenijo na vzhodu, ki je bila hkrati sredi\xc5\xa1\xc4\x8de politi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di in pogosto sinonim za celo Vla\xc5\xa1ko, in Oltenijo na zahodu. Meja med njima je bila reka Olt. _NEWLINE_Tradicionalna meja med Vla\xc5\xa1ko in Moldavijo je po skoraj celi dol\xc5\xbeini potekala po reki Milcov. Meja z Dobrud\xc5\xbeo je potekala po severnem in ju\xc5\xbenem kraku reke Donave. Meja s Transilvanijo na severu je potekala po Karpatih. Vla\xc5\xa1ki knezi so dolgo \xc4\x8dasa posedovali ozemlje severno od \xc4\x8drte Amla\xc8\x99-Ciceu-F\xc4\x83g\xc4\x83ra\xc8\x99-Ha\xc8\x9beg, ki se obi\xc4\x8dajnbo  ne pri\xc5\xa1teva k ozemlju Vla\xc5\xa1ke. _NEWLINE_Prestolnica kne\xc5\xbeevine se je iz C\xc3\xa2mpulunga preselila v Curtea de Arge\xc8\x99, od tam v T\xc3\xa2rgovi\xc8\x99te  in v poznem 17. stoletju v Bukare\xc5\xa1to.\n_START_SECTION_\nZgodovinsko prebivalstvo\n_START_PARAGRAPH_\nSodobni zgodovinarji ocenjujejo, da je imela Vla\xc5\xa1ka v 15. stoletju pribli\xc5\xbeno 500.000 prebivalcev. Leta 1859 je imela 2.400.921 prebivalcev, od tega 1.586.596 v Munteniji in 814.325  v Olteniji.\n_START_SECTION_\nSedanje stanje\n_START_PARAGRAPH_\nPo popisu prebivalstva leta 2002 je imela regija pribli\xc5\xbeno 8.750.000 prebivalcev, od tega 97% Rumunov, 2,5\xc2\xa0% Romov in 0,5\xc2\xa0% drugih narodnosti.'