b"\n_START_ARTICLE_\nMax Horkheimer\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\n14. februarja 1895, se je Horkheimer rodil kot edinec Moritzu in Babetti Horkheimer. Bil je rojen v konzervativno, bogato in ortodoksno judovsko dru\xc5\xbeino. Njegov o\xc4\x8de, ki je bil uspe\xc5\xa1en poslovne\xc5\xbe kot lastnik \xc5\xa1tevilnih tekstilnih tovarn v Stuttgartu, je pri\xc4\x8dakoval, da bo sin sledil njegovim stopinjam in nasledil dru\xc5\xbeinsko podjetje. Horkheimer je diplomiral leta 1911 pri \xc5\xa1estnajstih letih in za\xc4\x8del delati v o\xc4\x8detovi tovarni. V letu 1916 se je njegova poslovna kariera kon\xc4\x8dala, saj je bil vpoklican v vojsko v \xc4\x8dasu prve svetovne vojne.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0olanje\n_START_PARAGRAPH_\nSpomladi leta 1919, po koncu vojskovanja, se je vpisal na Univerzo v M\xc3\xbcnchnu. Kmalu po tem se je preselil v Frankfurt, kjer je \xc5\xa1tudiral psihologijo in filozofijo pod vodstvom uglednega Hansa Corneliusa. Tam je spoznal Theodora Adorna, s katerim je ustvaril mo\xc4\x8dno prijateljstvo in za\xc4\x8del sodelovati z njim. Po tem, ko mu je spodletelo napisati disertacijo o gestalt(?) psihologiji, je Horkheimer s pomo\xc4\x8djo Corneliusa \xc2\xa0dokon\xc4\x8dal doktorat iz psihologije z 78-stransko disertacijo z naslovom The Antinomy of Teleological Judgment (?). Leta 1925 je bil Horkheimer saniran z disertacijo z naslovom Kant's Critique of Judgement kot mediacija med prakti\xc4\x8dno in teoreti\xc4\x8dno filozofijo. Tu je spoznal Friedricha Pollocka, ki je bil kasneje njegov sodelavec na In\xc5\xa1titutu za dru\xc5\xbebene vede. Naslenjega leta je bil Max imenovan za zunanjega predavatelja. Kmalu za tem, leta 1926, se je poro\xc4\x8dil z Rose Riekher.\n_START_SECTION_\nIn\xc5\xa1titut za dru\xc5\xbebene vede (Institut f\xc3\xbcr Sozialforschung)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1926 je Horkheimer deloval kot\xc2\xa0\xc2\xbbnajeti predavatelj v Frankfurtu\xc2\xab. Kmalu po tem, leta 1930, je bil povi\xc5\xa1an v profesorja filozofije na Frankfurtski univerzi. Istega leta, ko je mesto direktorstva v In\xc5\xa1titutu za dru\xc5\xbebene vede (danes znan kot Frankfurt School of Critical Thinking) postalo prazno po odhodu Karla Gr\xc3\xbcnberga, je bil izvoljen za polo\xc5\xbeaj. Kot direktor je Horkheimer Frankfurt spremenil iz ortodoksne marksisti\xc4\x8dne \xc5\xa1ole v heterodoksno \xc5\xa1olo za kriti\xc4\x8dne dru\xc5\xbebene vede. Naslednjega leta se je za\xc4\x8dela izdaja in\xc5\xa1titutovega Zeitschrift f\xc3\xbcr Sozialforschung, katerega urednik je bil Horkheimer. Intelektualno je preusmeril in\xc5\xa1titut, s predlogom programa kolektivnih raziskovanj, namenjenih posebnim dru\xc5\xbebenim skupinam (\xc5\xa1e posebej delavskega razreda), ki bi poudaril problem odnosa med zgodovino in razumom._NEWLINE_In\xc5\xa1titut se je fokusiral na vklju\xc4\x8devanja stali\xc5\xa1\xc4\x8d Marxa in Freuda. \xc5\xa0ola si je to prizadevala dose\xc4\x8di s sistemati\xc4\x8dnim zdru\xc5\xbeevanjem razli\xc4\x8dnih konceptualnih struktur zgodovinskega materializma in psihoanalize. Kot del za\xc4\x8detka in\xc5\xa1tituta, je bila ustanovljena tudi marksisti\xc4\x8dna \xc5\xa1tudijska skupina, katero je ustanovil Felix Weil. Ta je bil enkraten \xc5\xa1tudent politi\xc4\x8dne znanost v Frankfurtu, ki je uporabil svoje dedovanje za ustanovitev institucije, ki bi podpirala njegove levi\xc4\x8darske akademske cilje. \xc5\xbde od za\xc4\x8detka programa sta bila tako Pollock in Horkheimer partnerja z Weilom v in\xc5\xa1titutskih aktivnostih. Horkheimer si je prizadeval narediti in\xc5\xa1titut zgolj akademsko podjetje._NEWLINE_Med \xc4\x8dasoma, ko je bil Horkheimer imenovan za profesorja dru\xc5\xbebene filozofije in direktorja in\xc5\xa1tituta leta 1930, so nacisti postali druga najve\xc4\x8dja stranka v Reichstagu. Sredi nasilja, ki se je vzpostavilo zaradi vstaje nacistov, so se Horkheimer in njegovi sodelavci za\xc4\x8deli pogovarjati o mo\xc5\xbenosti premestitve in\xc5\xa1tituta zunaj Nem\xc4\x8dije. Horkheimerjevo delo venia legendi je bilo razveljavljeno s strani nove nacisti\xc4\x8dne vlade zaradi marksizne narave, prav tako pa zaradi svoje izrazite povezanosti z judovstvom. Ko je bil Hitler leta 1933 oklican za kanclerja, se je bil in\xc5\xa1titut prisiljen umakniti iz Nem\xc4\x8dije v \xc5\xbdenevo, \xc5\xa0vico in leto kasneje v New York, kjer se je Horkheimer sestal s predsednikom Kolumbijske univerze, da bi se dogovorila o gostovanju in\xc5\xa1tituta. Na Horkheimerjevo presene\xc4\x8denje se je predsednik strinjal z gostovanjem, prav tako pa je ponudil stavbo za in\xc5\xa1titut. V juliju leta 1934 je Horkheimer sprejel ponudbo Kolumbije za premestitev in\xc5\xa1tituta v eno izmed njihovih zgradb._NEWLINE_Leta 1940 je Horkheimer prejel ameri\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavljanstvo in se preselil v Los Angeles, Kalifornijo, kjer je s pomo\xc4\x8djo Adorna nastal Dialectic of Enlightenment. V naslednjih letih Horkheimer ni objavil veliko, \xc4\x8deprav je nadeljeval z urejanjem Studies in Philosophy and Social Science kot nadaljevanjem Zeitschrifta. Leta 1949 se je vrnil v Frankfurt, kjer se je leta 1950 ponovno odprl In\xc5\xa1tutit za dru\xc5\xbeboslovne vede. Med letoma 1951 in 1953 je deloval kot rektor Frankfurtske univerze. Leta 1953 se je odpovedal mestu direktorja in\xc5\xa1tituta in zavzel manj\xc5\xa1o vlogo, medtem, ko je Adorno postal direktol. Horkheimer in Adorno stapriznana kot o\xc4\x8deta in\xc5\xa1tituta.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1a leta\n_START_PARAGRAPH_\nHorkheimer je nadaljeval s pou\xc4\x8devanjem na univerzi do svoje upokojitve v 60. letih. \xc4\x8ceta 1953 je bil nagrajen z Goethejevo plaketo mesta Frankfurt in je bil kasneje imenovan za \xc4\x8dastnega me\xc5\xa1\xc4\x8dana mesta Frankfurt za celotno svoje \xc5\xbeivljenje. V letih 1954 in 1959 se je vrnil v Ameriko kot pogosto gostujo\xc4\x8di profesor na Univerzi v Chicagu. Po letu 1959 je Horkheimer postal\xc2\xa0\xc2\xbbprogresivni pesimist in anti-revolucionar\xc2\xab. To je vidno tudi v eseju\xc2\xa0\xc2\xbbTraditional and Critical Theory\xc2\xab\xc2\xa0(1970), ki je postala vplivna v svetovni novi levici. Njegovo delo je bilo manj pod vplivom Marxa in Marcusa in se je bolj usmerilo na Nietzscha ali Schopehaura, kar bi utegnil biti razlog, da v dana\xc5\xa1njih \xc4\x8dasih ni tako izrazit na Frankfurtski \xc5\xa1oli.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nDo svoje smrti leta 1973 v Nurembergu je ostal pomembna osebnost. Max Horkheimer je s pomo\xc4\x8djo Theodora Adorna, Herbeta Marcusa, Walterja Benjamina, Lea Lowenthala, Otta Kirchheimra, Fridericha Polloca in Neumanna razvil kriti\xc4\x8dne teorije. Po mnenju Larryja Raya so kriti\xc4\x8dne teorije postale ena izmed pomembnej\xc5\xa1ih in bolj vplivnih dru\xc5\xbebenih teorij dvajsetega stoletja."