b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Zajec\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nIvan Zajec, se je rodil v dru\xc5\xbeini kiparja F.K. Zajca materi Josipini rojeni Walland. Po materini smrti (1870) je bil v reji pri teti Josipini \xc5\xa0epic na Igu. V rojstnem mestu je obiskoval ljudsko \xc5\xa1olo (1876\xe2\x80\x931882) in 2 leti ve\xc4\x8derni vajeni\xc5\xa1ki gradbeni te\xc4\x8daj na realki in se obenem u\xc4\x8dil kiparstva pri o\xc4\x8detu. \xc5\xa0olanje je moral prekiniti, ker je o\xc4\x8de obubo\xc5\xbeal, po njegovi smrti (1888) pa je z denarno podporo sorodnice Josipine Ho\xc4\x8devar iz Kr\xc5\xa1kega od\xc5\xa1el na Dunaj. Tu je v \xc5\xa1olskem letu 1888/1889 obiskoval obrtno \xc5\xa1olo in na akademiji \xc5\xa1tudiral kiparstvo: splo\xc5\xa1ni kiparski oddelek (1889-1893) ter specialno kiparsko \xc5\xa1olo (1893-1896). Bil je med najbolj\xc5\xa1imi u\xc4\x8denci. Temeljito se je priu\xc4\x8dil tudi poklicnim ve\xc5\xa1\xc4\x8dinam (klesanje, vlivanje, cizeliranje), s katerimi se je spoznal \xc5\xbee v Ljubljani. Za nadarjenost je prejel priznanja \xc5\xbee na akademiji, med drugimi F\xc3\xbcgerjevo medaljo za plastiko Prestra\xc5\xa1eni satir (1894), ter leta 1896 \xc5\xa1e klasicisti\xc4\x8dno, a realisti\xc4\x8dno oblikovano skupino Adam in Eva. Svojemu vzorniku Michelangelu se je poklonil z marmornim kipom  Vezalka sandal.  Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju je dve leti delal na Dunaju v ateljeju kiparja T. Friedla, vmes prebil pol leta v M\xc3\xbcnchnu, se seznanil z A. A\xc5\xbebetom in obiskoval muzeje, predvsem bogate gliptoteke, kjer se je sre\xc4\x8dal z \xc2\xbbgrandioznimi\xc2\xab\xc2\xa0mojstrovinami anti\xc4\x8dnega in renesan\xc4\x8dnega kiparstva (Michelangelo in drugi). Leta 1899 je potoval v Italijo in istega leta odprl atelje na Dunaju, v katerem je izdeloval prete\xc5\xbeno naro\xc4\x8dila \xc2\xbbumetno obrtnega zna\xc4\x8daja\xc2\xab\xc2\xa0(stavbna plastika), a ustvaril tudi nekaj pomembnej\xc5\xa1ih del z alegori\xc4\x8dno, mitolo\xc5\xa1ko in \xc5\xbeanrsko vsebino. Med bivanjem v Parizu (1906-1909) je obiskal London (1906) in ZDA (1907). Ko se je 1909 vrnil v Ljubljano, ni imel ustreznih pogojev za delo, zato se je 1912 preselil v Trst in 1913 v Rim, kjer je risal za arheologe, kopiral v vatikanskih muzejih in leta 1913 nekaj \xc4\x8dasa delal v Me\xc5\xa1trovi\xc4\x87evem ateljeju. V letih 1915-1918 je bil interniran na Sardinijo. Po prvi svetovni vojni se je vrnil v Ljubljano in nadaljeval z ve\xc4\x8d let prekinjenim kiparskim delom (manj\xc5\xa1a \xc5\xbeanrska plastika). Hkrati je od 1920 kot suplent u\xc4\x8dil modeliranje in kiparstvo na Tehni\xc5\xa1ki srednji \xc5\xa1oli in bil od 1927 honorarni predavatelj modeliranja na oddelku za arhitekturo ljubljanske Tehni\xc5\xa1ke fakultete ter bil leta 1940 upokojen. Leta 1950 je za \xc5\xbeivljenjsko delo prejel Pre\xc5\xa1ernovo nagrado._NEWLINE_Najbolj znano Zaj\xc4\x8devo delo je Pre\xc5\xa1ernov spomenik v Ljubljani. Zajec pa je izdelal tudi kapelico najpremo\xc5\xbenej\xc5\xa1e kranjske rodbine Made\xc5\xa1i\xc4\x8d. _NEWLINE_Zajec je za dr\xc5\xbeavo SHS nastopil tudi na Poletnih olimpijskih igrah 1924, kjer je sodeloval v umetni\xc5\xa1kem tekmovanju. S 54 leti in 293 dnevi je bil hkrati najstarej\xc5\xa1i olimpijec, ki je kadarkoli nastopil za Jugoslavijo.'