b'\n_START_ARTICLE_\nHelene Weigel\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo in \xc5\xa1ola\n_START_PARAGRAPH_\nHelenin o\xc4\x8de Siegfried Weigel je bil poobla\xc5\xa1\xc4\x8denec in kasneje direktor tekstilnega podjetja, njena mati Leopoldine Weigel, rojena Pollak, pa je bila lastnica trgovine z igra\xc4\x8dami._NEWLINE_Oba sta bila judovske veroizpovedi in pred Heleninim rojstvom sta se iz Moravske preselila na Dunaj. Dru\xc5\xbeina Weigel je \xc5\xbeivela v judovskem okoli\xc5\xa1u, od leta 1913 na Berggasse 30, kjer je v hi\xc5\xa1i \xc5\xa1tevilka 19 med drugim deloval Sigmund Freud. Na Helene je imela velik vpliv pedagoginja Eugenie Schwarzwald, ki je ustanovila prvo realno gimnazijo za deklice v Avstriji, s katero so si te lahko pridobile maturitetno izobrazbo. Sabine Kerbis, avtorica biografije Helene Weigel, pravi, da je prav tam pridobljena me\xc5\xa1anica gospodinjskih znanj in emancipatornih misli podlaga za Helenino toleranco do Brechtovih nenehnih ljubezenskih afer.\n_START_SECTION_\nPot h gledali\xc5\xa1\xc4\x8du\n_START_PARAGRAPH_\nPo zaklju\xc4\x8deni igralski izobrazbi na Dunaju je Helene Weigel leta 1919 od\xc5\xa1la v Frankfurt na Majni in nato leta 1922 v Berlin. Tam je \xc5\xa1tudirala dramaturgijo pri Maxu Reinhardtu in nastopala v gledali\xc5\xa1\xc4\x8dih Volksb\xc3\xbchne in Deutsche Theater, kjer je po\xc5\xbeela svoje prve uspehe. V teko\xc4\x8dem desetletju je odigrala \xc5\xa1tevilne pomembne vloge v velikih dramah, na primer Meroe v Kleistovi drami Pentizileja (Penthesilea), Marie v B\xc3\xbcchnerjevem Voj\xc4\x8dku, Pauline Piperkarcke v Hauptmannovih Podganah (Die Ratten) in Lucinde v Molierovi komediji Zdravnik po sili. Poleg tega v njen repertoar sodijo tudi dela Sofokleja, Shakespeara, Nestroya, Ibsna, Georga Kaiserja in Ernsta Tollerja.\n_START_SECTION_\nSre\xc4\x8danje in poroka z Brechtom\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1923 je Helene Weigel spoznala Bertolta Brechta, njun prvi otrok Stefan pa se je rodil tretjega novembra 1924. Desetega aprila 1929, zatem ko se je Brecht lo\xc4\x8dil od svoje prve \xc5\xbeene, operne pevke Marianne Zoff, sta se poro\xc4\x8dila. Osemnajstega oktobra 1930 se jima je rodila \xc5\xa1e h\xc4\x8di Barbara._NEWLINE_Helene je mo\xc4\x8dno zaznamovala \xc5\xbeenske figure v Brechtovih delih, ve\xc4\x8dkrat jih je ustvarjal pod njenim vplivom in po njeni podobi. V krstni uprizoritvi drame Mati, leta 1923, je Helene odigrala glavno vlogo, prav tako tudi v enodejanki Pu\xc5\xa1ke gospe Carrar pet let kasneje v Parizu.\n_START_SECTION_\nIzgnanstvo\n_START_PARAGRAPH_\nBrechtovi so po Hitlerjevem prevzemu oblasti leta 1933 \xc5\xbeiveli v izgnanstvu. Kljub trudu Helene v izgnanstvu ni uspelo delovati kot igralka. Vlogo neme Kattrin v drami Mati koraj\xc5\xbea in njeni otroci je Brecht napisal prav zanjo, z namenom, da bi vlogo lahko odigrala kjerkoli, ne glede na jezikovne prepreke. _NEWLINE_1938 je Helene prvi\xc4\x8d in zadnji\xc4\x8d nastopila na danskem odru  in sicer z igralci iz nem\xc5\xa1ke emigracijske kolonije. Emigracija jo je skupaj z dru\xc5\xbeino nesla dalje preko \xc5\xa0vedske in Finske do Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav Amerike. Edini vlogi, ki ju je v Ameriki sprejela \xc2\xbbHelli\xc2\xab, kot so jo vsi klicali, sta bili vlogi matere in \xc5\xbeene. Brecht je za re\xc5\xbeiserja Fritza Langa ter njegovo dramo Tudi rablji umrejo (nem. Auch Henker sterben, ang. Hangman Also Die!) skupaj z Johnom Weylwyjem napisal scenarij, v katerem naj bi Helene odigrala stransko vlogo, a si je Lang v zadnjem trenutku premislil. To je pomenilo konec prijateljstva med Brechtom in Langom, ki se zatem nista nikoli ve\xc4\x8d videla. Edina vloga Helene Weigel v hollywoodskem filmu je bila nema vloga v filmu Sedmi kri\xc5\xbe (Das siebte Kreuz).\n_START_SECTION_\nVrnitev iz izgnanstva in prva leta v Berlinu\n_START_PARAGRAPH_\nPo vrnitvi iz Amerike je Helene Weigel leta 1948 odigrala glavno vlogo v krstni uprizoritvi Brechtove drame Sofoklejeva Antigona (Die Antigone des Sophokles) v \xc5\xa1vicarskem Churu. Vloga Antigone je bila v tem primeru tudi preizkus njenih igralskih sposobnosti po dolgem premoru. Takrat je bila Helene stara 47 let in s tem pravzaprav \xc5\xbee prestara za vlogo Antigone. Igralec, ki je igral Antigoninega ljubimca Hajmona je bil kar dvajset let mlaj\xc5\xa1i. Helene Weigel se spominja: \xc2\xbb47-letna Antigona, to je bilo \xc4\x8disto neverjetno! Hajmon je bil dvajset let mlaj\xc5\xa1i in Gauger, ki je igral Kreona, ni bil dosti starej\xc5\xa1i. Vsi, \xc5\xa1e posebej pa jaz, smo bili tako nali\xc4\x8deni, da je puder povsem prekril razlike v starosti. Ni se nam zdelo, da bo uspelo, ampak na koncu se je kar dobro kon\xc4\x8dalo [...].\xc2\xab\xc2\xa0Igro so kritiki zelo dobro sprejeli in Sabine Kebir meni, da je za to zaslu\xc5\xbena predvsem Helene, opozarja pa na nasproten pogled Brechta. Ta je menil, da je Helene igrala pretirano emocionalno, vendar je kljub temu prepoznal njen pomen pri uspehu predstave.\n_START_SECTION_\nPostavitev Berliner Ensemble\n_START_PARAGRAPH_\nV istem letu, 1948, sta se Brecht in Helene preselila v vzhodni Berlin, kjer se je s premiero Mati koraj\xc5\xbea in njeni otroci v Deutsches Theater za\xc4\x8dela nova doba gledali\xc5\xa1\xc4\x8da. 16. februarja 1949 je Helene postala upravnica gledali\xc5\xa1\xc4\x8da Berliner Ensemble, ki je sodil v sklop gledali\xc5\xa1\xc4\x8da Deutsches Theater. Brecht je po dogovoru z mestno upravo in Zdru\xc5\xbeeno socialisti\xc4\x8dno stranko (SED) takoj odpotoval v Avstrijo in \xc5\xa0vico, da bi za Berliner Ensemble pridobil gledali\xc5\xa1\xc4\x8dnike, kot so Caspar Neher, Teo Otto, Therese Ghiese in Leonhard Steckel. Hkrati se je trudil pridobiti tudi avstrijski potni list, kar mu je uspelo in leta 1950 sta oba z \xc5\xbeeno dobila avstrijsko dr\xc5\xbeavljanstvo. _NEWLINE_Do leta 1954 je imela Helene Weigel te\xc5\xbeko nalogo spraviti Berliner Ensemble na noge, posledi\xc4\x8dno je bila prisiljena vedno znova sklepati kompromise. Pri tem so veliko vlogo igrale podrobnosti iz pogodb, prostorska stiska in to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8danje terminov. Petra Stuber na podlagi izvle\xc4\x8dkov iz dopisov in drugih arhivskih dokumentov Helene Weigel ka\xc5\xbee, kako ji je s komplimenti, vztrajnostjo in spretnimi nastopi na komisijah in obravnavah vedno znova uspelo uveljaviti interese gledali\xc5\xa1\xc4\x8da Berliner Ensemble. Bila je tako uspe\xc5\xa1na, da je po lo\xc4\x8ditvi Berliner Ensemble od gledali\xc5\xa1\xc4\x8da Deutsche Theater smela obdr\xc5\xbeati prostore za vadno na Reinhardovi ulici._NEWLINE_Skupaj z Brechtom je Berliner Ensemble popeljala do svetovne slave, ki se je za\xc4\x8dela z gostujo\xc4\x8do predstavo v Parizu leta 1954. Za tri predstave Mati Koraj\xc5\xbea in njeni otroci v Gledali\xc5\xa1\xc4\x8du Sarah Bernhardt je Berliner Ensemble prejel prvo nagrado \xc2\xbbgledali\xc5\xa1kega festivala narodov\xc2\xab. _NEWLINE_1950 je bila Helene Weigel ustanovna \xc4\x8dlanica Nem\xc5\xa1ke akademije za umetnost v Vzhodni Nem\xc4\x8diji, Za zdru\xc5\xbeeno socialisti\xc4\x8dno stranko (SED) je leta 1954 kandidirala v parlamentu zvezde dr\xc5\xbeave Berlin, in bila trikrat po\xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8dena z nacionalno nagrado Vzhodne Nem\xc4\x8dije. Leta 1956 je umrl njen mo\xc5\xbe Bertolt Brecht.\n_START_SECTION_\nPo Brechtovi smrti leta 1956\n_START_PARAGRAPH_\nHelene Weigel je Manfreda Wekwertha, ki ga je Brecht leta 1951 zaposlil kot asistenta, po Brechtovi smrti povi\xc5\xa1ala v glavnega re\xc5\xbeiserja. Ta je nato poro\xc4\x8dal o veliki aroganci v Berliner Ensemble, o hudi konkurenci med re\xc5\xbeiserji ter o konfliktih s Helene Weigel. V pogovoru z Olgo Fedianino pa je Wekwerth povedal, da je Helene \xc5\xbee za \xc4\x8dasa Brechta vodila na\xc4\x8drtovanje iger in organizacijo gledali\xc5\xa1\xc4\x8da, \xc2\xbbBrecht se skorajda ni vme\xc5\xa1aval\xc2\xab. Brez Helene, meni Wekwerth, Brecht ne bi bil zmo\xc5\xbeen uresni\xc4\x8diti ideje o lastem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du. _NEWLINE_Leta 1960 je bila imenovana za profesorico in leta 1965 odlikovana s srebrom Domovinskega Reda za zasluge. Ob vdoru dr\xc5\xbeav var\xc5\xa1avskega pakta na \xc4\x8ce\xc5\xa1koslova\xc5\xa1ko leta 1968 pa je Helene obupala nad Vzhodno Nem\xc4\x8dijo. Njen zadnji nastop je bil tretjega aprila 1971, \xc5\xa1est tednov pred njeno smrtjo v predmestju Pariza (Nanterre), kjer je odigrala svojo paradno vlogo \xc2\xbbMati\xc2\xab\xc2\xa0v istoimenski drami. Pokopana je na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du Dorotheenstadt v Berlinu, poleg svojega mo\xc5\xbea.\n_START_SECTION_\nPomen v zgodovini gledali\xc5\xa1\xc4\x8da\n_START_PARAGRAPH_\nSabine Kebir vidi Helenine klju\xc4\x8dne prispevke k evropskemu odru v natan\xc4\x8dni telesni govorici, ki jo je Helene povsem prilagodila nem\xc5\xa1ki publiki, a je tako precizna, da so drame v tujini prav tako razumljive. Poudarja tudi razvoj igralskih re\xc5\xa1itev  za Brechtovo epsko gledali\xc5\xa1\xc4\x8de a Manfred Wekwerth pravi, da sam ni opazil nobenih gledali\xc5\xa1\xc4\x8dnih konceptov, ki bi jih Helene razvila sama, brez pomo\xc4\x8di Brechta:_NEWLINE_\xc2\xbbHelene sploh ni imela ambicij, da bi oblikovala svojo gledali\xc5\xa1ko estetiko ali igralski na\xc4\x8din. Helene je ustvaril Brecht in vse kar na njej vidite igralskega je Brecht \xe2\x80\x93 z njeno pomo\xc4\x8djo seveda \xe2\x80\x93 pikolvsko dodelal.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nHelene Weigel kot igralka\n_START_PARAGRAPH_\nSabine Kebir poudarja Helenino tiho igro kot antitotalitarno nasprotje la\xc5\xbenim obljubam in kri\xc4\x8danju politikov v za\xc4\x8detku 20. stoletja. Tudi Dieter W\xc3\xb6hrle poudarja posebnost njenega glasu. Njena prva zna\xc4\x8dilnost v Berlinu je bil zagotovo dunajski naglas. W\xc3\xb6hrle citira Wolfa Biermanna, ki \xc2\xbblahko Brechtovo pesem Hvala komunizmu (Lob des Kommunismus) sli\xc5\xa1i le prek plemenitega, bavarskega glasu Helene Weigel, ki besedilu daje pravo slavo.\xc2\xab\xc2\xa0Brechtova naklonjenost bavarskim in avstrijskim naglasom je znana. Helene Weigel se je zavedala pomembnosti svojega glasu. V pogovoru s Hansom Bungejem leta 1959 prizna, da je igralka postala zaradi globokega vtisa, ki jo je nanjo naredila neka recitacija, in ne zaradi gledali\xc5\xa1\xc4\x8da samega._NEWLINE_Manfred Wekwerth, ki je s Helene insceniral \xc5\xa1tevilne vloge, se spominja, da je bila Helene igralka z visoko toleranco tako za kritiko kot za nasvete. Kljub temu pa pravi, da je bilo sodelovanje med Helene in Brechtom na vajah precej napeto. Brecht naj bi Helene deloma nepopustljivo in brez milosti kritiziral, hkrati pa pri\xc4\x8dakoval \xc2\xbbizjemno hitre igralske re\xc5\xa1itve.\xc2\xab\xc2\xa0Brecht naj bi pri tem premagal vsaj dve Helenini \xc5\xa1ibki to\xc4\x8dki, in sicer njeno tendenco, govor ene vloge prenesti na drugo in njeno pretirano nagnjenost k joku, tako na odru kot doma.'