b'\n_START_ARTICLE_\nHenrik II. Sveti\n_START_SECTION_\nUvod. Mladost\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik je bil pravnuk prvega sa\xc5\xa1kega vzhodnofrankovskega kralja Henrika I., vendar ne v veji vladajo\xc4\x8dih kraljev in cesarjev (zaporedje treh Otonov), ampak v vzporedni (mlaj\xc5\xa1i) dru\xc5\xbeinski veji bavarskih vojvod (zaporedje Henrikov). Njegov praded (kralj Henrik I.) je, druga\xc4\x8de kot njegovi frankovski predhodniki, zapustil kraljevino (nerazdeljeno) samo enemu sinu, starej\xc5\xa1emu Otonu I. Mlaj\xc5\xa1i sin, Henrikov ded Henrik I. Bavarski, se s tem ni mogel sprijazniti in se je dolgo bojeval s svojim starej\xc5\xa1im bratom, da bi si zagotovil ve\xc4\x8dji dele\xc5\xbe oblasti. Enako je po\xc4\x8del njegov sin, Henrikov o\xc4\x8de Henrik II. Bavarski \xe2\x80\x93 Prepirljivec, zaradi \xc4\x8desar ga je dal njegov bratranec, cesar Oton II., zapreti, najprej v kraljevi grad (pfalco) v Ingelsheimu in kasneje v Utrecht, kjer ga je \xc4\x8duval tamkaj\xc5\xa1nji \xc5\xa1kof. V tem \xc4\x8dasu so dali njegovega sina, mladega Henrika, v varstvo freisin\xc5\xa1kemu \xc5\xa1kofu Abrahamu iz rodu Gori\xc5\xa1kih grofov in ga, \xc4\x8deprav je bil prvi sin, namenili duhovni\xc5\xa1kemu poklicu (verjetno na zahtevo cesarja Otona II., ki se je \xc5\xbeelel na ta na\xc4\x8din znebiti konkurence v nasledstvu). Teolo\xc5\xa1ko izobrazbo je mladi Henrik dobil v stolni \xc5\xa1oli v Hildesheimu, tedaj eni najbolj\xc5\xa1ih, kjer so mu privzgojili tudi red in strogost meni\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja._NEWLINE_Leta 985, po smrti Otona II., je bil Henrikov o\xc4\x8de izpu\xc5\xa1\xc4\x8den iz zapora in vrnjena mu je bila vojvodina Bavarska. Henrik je lahko nadaljeval izobra\xc5\xbeevanje na Bavarskem, v Regensburgu pri globoko religioznemu \xc5\xa1kofu Wolfgangu. Tam se je sre\xc4\x8dal z idejami o reformi cerkve in meni\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. Leta 994 je bil ob o\xc4\x8detu imenovan za sovladarja.\n_START_SECTION_\nBavarski vojvoda\n_START_PARAGRAPH_\nPo o\xc4\x8detovi smrti (995) mu je kralj in cesar Oton III. potrdil bavarski fevd in tudi bavarski plemi\xc4\x8di so ga z aktom izvolitve priznali za bavarskega vojvodo. Ohranil je dobre odnose z Otonom III., katerega je s svojo vojsko dvakrat spremljal v Italijo. Leta 1001 ga je v Rimu pomagal re\xc5\xa1iti iz obleganega polo\xc5\xbeaja na Aventinu, potem pa ga je Oton III. poslal v Nem\xc4\x8dijo po voja\xc5\xa1ko okrepitev._NEWLINE_Leta 1000 ali malo pred tem se je poro\xc4\x8dil s Kunigundo iz rodu grofov Luksembur\xc5\xa1kih. S to zvezo je okrepil svoj polo\xc5\xbeaj v rensko-lotarin\xc5\xa1kem prostoru.\n_START_SECTION_\nPrizadevanje in pridobitev naslova nem\xc5\xa1kega kralja\n_START_PARAGRAPH_\nNepri\xc4\x8dakovana Otonova smrt, januarja 1002, je v Henriku, tako kot prej pri njegovem dedu in o\xc4\x8detu, vzbudila \xc5\xbeeljo po vladarskem prestolu. Hitro se je sporazumel z Otonom Koro\xc5\xa1kim, ki je bil kot sin h\xc4\x8derke Otona I. sorodstveno bli\xc5\xbee umrlemu kralju. Ko je voja\xc5\xa1ko spremstvo s cesarjevim truplom prispelo na Bavarsko, ga je pospremil do Augsburga, kjer je kot sorodnik pustil pokopati pokojnikovo drobovje v samostanu sv. Ulrika in Afre in prevzel kraljeve insignije._NEWLINE_Po Otonovem pogrebu v aachenski stolnici se je pokazalo, da mu ve\xc4\x8dina nem\xc5\xa1kih knezov ni naklonjena (verjetno zaradi spomina na njegova prednika) in da sorodstvena bli\xc5\xbeina ne bo zadostovala za pridobitev prestola. Knezi z zahoda in juga kraljestva so se zavzemali ve\xc4\x8dinsko za bogatega \xc5\xa1vabskega vojvodo Hermana II., Konradinca, knezi s severovzhoda pa za bojevitega meissen\xc5\xa1kega mejnega grofa Eckarda I., ki se je izkazal v bojih proti Slovanom in nazadnje v spremstvu Otona III. v Rimu. Na Henrikovo sre\xc4\x8do pa je bil slednji \xc5\xbee aprila 1002 ubit v povsem osebnem sporu. Henrik je s svojo vojsko previdno ob\xc5\xa1el sovra\xc5\xbene \xc4\x8dete Hermana II. \xc5\xa0vabskega in ob pomo\xc4\x8di nad\xc5\xa1kofa Viligisa z vojsko vkorakal v Mainz, kjer se je pustil 7. junija 1002 od bavarskih in frankovskih plemi\xc4\x8dev izvoliti za kralja, na kar ga je majn\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof kronal in mazilil. Po neuspe\xc5\xa1nem voja\xc5\xa1kem vdoru v \xc5\xa0vabsko (24.-29. junij) je odkorakal v Turingijo, kjer je v zameno za ukinitev stare dajatve dobil podporo tamkaj\xc5\xa1njih plemi\xc4\x8dev. 25. julija so se mu v Merseburgu (neradi) podredili tudi sa\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8di; v zameno je moral slavnostno potrditi volilne kompetence Sa\xc5\xa1ke in obljubiti za\xc5\xa1\xc4\x8dito njihovih de\xc5\xbeelnih pravic. Potem ko je nad\xc5\xa1kof Viligis (10. avgusta) kronal in mazilil tudi Henrikovo \xc5\xbeeno Kunigundo, so novega vladarja priznali tudi spodnjelotarin\xc5\xa1ki \xc5\xa1kofje. Na praznik Marijinega rojstva se je usedel v Aachnu na prestol Karla Velikega. Kot zadnji ga je priznal tudi Herman II. \xc5\xa0vabski, Henrik pa mu je potrdil kraljevi fevd (1. oktobra). Spor s schweinfurtskim grofom Henrikom je uredil s silo, na kar so se mu novembra v Regensburgu poklonili tudi Bavarci. 15. januarja 1003 je v Diedenhofenu sklical prvi veliki dvorni zbor. Enotnost kraljestva je bila ohranjena._NEWLINE_A takoj so se pojavile nove te\xc5\xbeave. V Italiji je mejni grof Ivreje, Arduin, zmagovito odbil prihod Henrikove vojske pod vodstvom Otona Koro\xc5\xa1kega, na vzhodu pa se je moral Henrik osebno spopasti s poljskim vojvodo Boleslavom I. Hrabrim, ki se je sku\xc5\xa1al otresti nem\xc5\xa1ke nadvlade in je v \xc4\x8dasu brezvladja zavzel Lu\xc5\xbeico in Meissen. Ta bojevanja so se potem vlekla prakti\xc4\x8dno skozi vse Henrikovo vladanje. Vmes so pri\xc5\xa1le \xc5\xa1e nesoglasja z \xc5\xbeeninimi sorodniki, luksembur\xc5\xa1kimi plemi\xc4\x8di.\n_START_SECTION_\nSpopadi s poljskim kraljem Boleslavom Hrabrim (1004-05, 1007-13)\n_START_PARAGRAPH_\nSpopade lahko razdelimo v tri obdobja (v letih 1004-05, 1007-13 in 1015-18), na koncu vsakega od njih sta nasprotnika sklenila mir, v Poznanju, Merseburgu in Budy\xc5\xa1inu._NEWLINE_Boleslav Hrabri je od Henrikovega predhodnika, Otona III., dobil \xc5\xa1tevilna priznanja, ki so Poljski obetala, da bo postala najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a dr\xc5\xbeava na severu Evrope. Zato je bil Boleslav po poklonitvi novemu nem\xc5\xa1kemu kralju v Merseburgu leta 1002 silno razo\xc4\x8daran, ko mu Henrik ni hotel dodeliti v fevd Meissna in obeh Lu\xc5\xbeic. Nenaklonjenost novemu kralju je \xc5\xa1e pove\xc4\x8dal sum, da je bil ta vpleten v zahrbten napad, ki ga je do\xc5\xbeivel na povratku domov, da si je komaj re\xc5\xa1il \xc5\xbeivljenje. Po tem je kar sam z vojsko zavzel obe Lu\xc5\xbeici ter Meissen._NEWLINE_Henrik se je odzval s potezo, ki je bila za kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega vladarja neobi\xc4\x8dajna in tedaj in kasneje veliko grajana: za veliko no\xc4\x8d 1003 je proti kr\xc5\xa1\xc4\x8danskemu poljskemu vladarju sklenil zvezo s poganskimi Lu\xc5\xbei\xc4\x8dani. S tem ni le prenehal z misijonskim delom, ampak je omogo\xc4\x8dil svojim novim zaveznikom, da so do leta 1018 iztrebili vse osnove kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva pri \xc5\xbee spreobrnjenih slovanskih plemenih severno od Spodnje Labe; s tem jih je tudi odvrnil od nem\xc5\xa1kega in jih prepustil danskemu politi\xc4\x8dnemu vplivu._NEWLINE_Spomladi 1003 je Bolesav Hrabri (po smrti \xc4\x8de\xc5\xa1kega vojvode Vladivoja) zavzel tudi \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in Moravsko. Henrik II. bi mu de\xc5\xbeeli priznal, \xc4\x8de bi jih sprejel kot kraljeve fevde, a je Boleslav ponudbo odklonil. Henriku so se uprli tudi doma\xc4\x8di knezi pod vodstvom nordgauskega mejnega grofa Henrika Schweinfurtskega; uporu se je pridru\xc5\xbeil celo Henrikov mlaj\xc5\xa1i brat Bruno. A kralj ni izgubil poguma in razsodnosti. Poleti 1003 je premagal vojsko nordgauskih upornikov. Prodor v Lu\xc5\xbeico pa se mu ni posre\xc4\x8dil._NEWLINE_\xc4\x8ceprav ni dokon\xc4\x8dal vojne z Boleslavom, je leta 1004 popeljal vojsko v Italijo. Ob\xc5\xa1el je Arduinove utrdbe na Adi\xc5\xbei. Aprila 1003 so ga \xc5\xa1kofje mest ob reki Brenti prijateljsko sprejeli (Arduin in nasprotniki so se umaknili). 15. maja 1004 se je dal v Paviji izvoliti in kronati za italijanskega kralja (rex Langobardorum). Tedaj je narodnostna mr\xc5\xbenja Italijanov do Nemcev izbruhnila v nemire, ki jih je Henrikovo varstvo zaustavilo s po\xc5\xbeigom mesta. Dogodek je prestra\xc5\xa1il tudi druge upornike v Lombardiji in Toskani, da so se potuhnili.\n_START_SECTION_\n1004-1005\n_START_PARAGRAPH_\nNe da bi re\xc5\xa1il politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj v Italiji, se je Henrik junija 1004 vrnil domov in \xc5\xbee avgusta preko Rudnega gorovja vdrl na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Ob podpori doma\xc4\x8dega plemstva je na \xc4\x8delo de\xc5\xbeele spet postavil doma\xc4\x8do kne\xc5\xbejo dinastijo, ki je sprejela nem\xc5\xa1ko nadvlado. Iz Prage se je napotil proti Budy\xc5\xa1inu in obkolil mesto, ki se je jeseni predalo._NEWLINE_Po kaznovalnem pohodu v Frizijo in Holandijo, maja 1005 (v teh de\xc5\xbeelah, ki so spadale v nem\xc5\xa1ko kraljestvo, je pred tem pri\xc5\xa1lo do nasilja), je poleti uprizoril prvi veliki voja\xc5\xa1ki pohod naperjen neposredno proti Poljski. Skozi mo\xc4\x8dvirja Spodnje Lu\xc5\xbeice je preko Odre prodrl do Poznanja. Boleslav, ki ni \xc5\xbeelel odprtega spopada, se je odrekel svojim osvojitvam in ponudil mir, ki ga je Henrik sprejel.\n_START_SECTION_\n1007-1013\n_START_PARAGRAPH_\nV letu 1006 je imel Henrik kar nekaj te\xc5\xbeav v Flandriji. Ko se te \xc5\xa1e niso kon\xc4\x8dale, je pri\xc5\xa1lo spomladi 1007 (morda celo na pobudo Lu\xc5\xbei\xc4\x8danov) do novega spopada s Poljsko. A \xc4\x8dim je moral Henrik, zaradi te\xc5\xbeav v Flandriji, zapustiti boji\xc5\xa1\xc4\x8de, je Boleslav spet zavzel obe Lu\xc5\xbeici. Brez kralja (kateremu ve\xc4\x8dinsko niso bili naklonjeni) se sa\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8di niso hoteli boriti. Henrik se je \xc5\xa1ele leta 1010 lahko osebno ponovno pojavil vzhodno od Labe, a ga je bolezen kmalu prisilila, da je vojsko zapusti (trpel je za zahrbtnimi kolikami). Ker se je sa\xc5\xa1ka vojska brez njega \xc5\xa1e naprej le umikala in ker je imel v mislih kronanje v Rimu, je leta 1013 sprejel ponujeni mir: na binko\xc5\xa1ti mu je Boleslav ceremonialno izro\xc4\x8dil me\xc4\x8d, Henrik pa mu je pustil obe Lu\xc5\xbeici kot kraljeva fevda.\n_START_SECTION_\nKronanje v Italiji\n_START_PARAGRAPH_\nV Rimu je vladala nem\xc5\xa1kim cesarjem nenaklonjena plemi\xc5\xa1ka rodbina Crescenzijev, ki je postavljala svoje pape\xc5\xbee in prepre\xc4\x8devala stike med pape\xc5\xbeem in Henrikom, ki je \xc5\xbeelel, da bi ga pape\xc5\xbe kronal za cesarja. V maju 1012 pa sta v razmaku nekaj dni umrla pape\xc5\xbe Sergij IV. in glava rodbine Giovanni II. Crescenzio. Na oblast je pri\xc5\xa1la rivalska rodbina Tuskulskih grofov in iz svojih vrst postavila pape\xc5\xbea Benedikta VIII. Tudi Cresceziji so posku\xc5\xa1ali postaviti svojega pape\xc5\xbea Gregorja VI., toda Henrik je podprl Benedikta VIII., ki mu je v zameno ponudil kronanje za cesarja._NEWLINE_Henrik je oktobra 1013 s soprogo, vojsko in prelati odpotoval v Italijo. V Paviji so se mu priklju\xc4\x8dili italijanski cerkveni dostojanstveniki. Arduin, ki je \xc5\xa1e vedno obvladoval dele severne Italije, je Henriku ponudil, da se odpove italijanski kroni, \xc4\x8de lahko obdr\xc5\xbei lastno grofijo. Henrik je ponudbo odklonil in preko Ravene nadaljeval pot v Rim. 14. februarja je Benedikt VIII. kronal Henrika in soprogo za cesarja in cesarico Svetega rimskega cesarstva. Novi cesar je obnovil privilegije katoli\xc5\xa1ke cerkve iz \xc4\x8dasa Otona Velikega. Na sinodi, ki sta je vodila cesar in pape\xc5\xbe, so odstavili nekaj \xc5\xa1kofov, obsodili simonijo in se zavzeli za \xc4\x8distost duhovnikov. Henrik je opatijo Bobbio (v pokrajini Piacenzi) povzdignil v \xc5\xa1kofijo in se vrnil domov. 14. decembra 1015 je umrl Arduin.\n_START_SECTION_\nSpopad z Boleslavom (1015-18)\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je obljubil, Boleslav ni spremljal Henrika na poti v Rim. Henrik je izostanek sprejel kot kr\xc5\xa1enje dol\xc5\xbenosti in zahteval, da se mu poljski knez na velikono\xc4\x8dnem dr\xc5\xbeavnem zboru v Merseburgu (1015) opravi\xc4\x8di in na poni\xc5\xbeujo\xc4\x8d na\xc4\x8din prosi za milost. Da bi to dosegel, je celo nekaj \xc4\x8dasa kot talca zadr\xc5\xbeeval Boleslavovega sina Mje\xc5\xa1ka II.  Toda Boleslav se ni odzval. Tako je Henrik poleti 1015 ponovno popeljal vojsko proti Poljski. Ob pomo\xc4\x8di Lu\xc5\xbei\xc4\x8danov (Sasi se pohoda niso hoteli udele\xc5\xbeiti) je prodrl do srednje Odre, a na povratku utrpel zelo velike izgube._NEWLINE_Potem ko je imel leta 1016 opravka v Burgundiji, je leta 1017 poskusil ponovno. S svojimi Bavarci, \xc4\x8cehi, ju\xc5\xbenimi Sasi in Turingijci je prodrl v srce \xc5\xa0lezije, vendar tudi to pot ni uspel premagati Boleslava. Po neuspe\xc5\xa1nem obleganju strate\xc5\xa1ko pomembne trdnjave Niemcza (v Spodnji \xc5\xa0leziji) se je moral vrniti. Boleslav, ki ga je \xc4\x8dakalo voja\xc5\xa1ko posredovanje v Kijevu (v korist njegovega zeta Svjatopolka), je ponudil mir in Henrik ga je sprejel. Na pogajanjih v Budy\xc5\xa1inu (30. januarja 1018) so morali Henrikovi pogajalci Boleslavu ponovno potrditi suverenost nad obema Lu\xc5\xbeicama. Boleslav je bil tedaj na vi\xc5\xa1ku svoje mo\xc4\x8di.\n_START_SECTION_\nDelovanje na zahodu cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nHenrikova zveza s Kunigundo, h\xc4\x8derko grofa Sigfrieda I. Luksembur\xc5\xa1kega, je Henriku pri volitvah za kralja prinesla podporo lotarin\xc5\xa1kih \xc5\xa1kofov. Ra\xc4\x8dunal je, da se bo podpora nadaljevala in je leta 1004 \xc5\xbeeninemu najstarej\xc5\xa1emu bratu Henriku podelil v fevd vojvodino Bavarsko (kot Henriku V. Bavarskemu). Toda kmalu po tem (1005, 1008) sta se svakova mlaj\xc5\xa1a brata, Theoderich in Adalbero s silo polastila nad\xc5\xa1kofij Metz in Trier in v sorodstvo vnesla dolgotrajne spore in vojne. V letih 1008-12 ju je Henrik posku\xc5\xa1al pregnati z vojsko, a brezuspe\xc5\xa1no. Podprl ju je tudi starej\xc5\xa1i brat Henrik Bavarski, zaradi \xc4\x8desar mu je kralj vojvodino odvzel. Do pomiritve je pri\xc5\xa1lo s posredovanjem k\xc3\xb6lnskega nad\xc5\xa1kofa \xc5\xa1ele leta 1017; tedaj je cesar svaku vrnil vojvodino Bavarsko._NEWLINE_Dokaj nekonsistentna je bila Henrikova politika v Flandriji proti Balduinu IV. Flandrijskemu, ki je, ko je postal polnoleten, zavzel ozemlja Cambraia in Valenciennesa, za katera je mislil, da mu pripadajo. Henrik je poleti 1007 skupaj z zahodnofrankovskim kraljem Robertom II. zavzel Gent, na kar se mu je Balduin v Aachnu podredil. Balduin se je kasneje Henriku diplomatsko pribli\xc5\xbeal in od njega dobil v fevd Valenciennes in kasneje \xc5\xa1e (nekdanji otok) Walcheren v Zeelandiji in leta 1020 \xc5\xa1e druge kraljeve fevde. Postal je prvi grof, ki je bil isto\xc4\x8dasno vazal francoskega in nem\xc5\xa1kega kralja._NEWLINE_Henrikov stric po materi, burgundski kralj Rudolf III., je bil brez otrok in je svoje kraljestvo nameraval zapustiti Henriku. Leta 1006 je sku\xc5\xa1al Henriku, za za\xc4\x8detek, kot podfevd prepustiti mejno mesto Basel, a so se lokalni plemi\xc4\x8di temu uprli. Deset let kasneje bi se rad znebil bremena vladanja in prepustil ne\xc4\x8daku vse kraljestvo. Henrik je prekinil poljsko vojno in sku\xc5\xa1al z vojsko dobiti oblast nad ponujenim ozemljem, a se mu ni posre\xc4\x8dilo, niti leta 1016 niti leta 1018. Nazadnje je ne\xc4\x8dak umrl pred stricem.\n_START_SECTION_\nObnovitev vpliva zahodnega cesarstva v Italiji\n_START_PARAGRAPH_\nMed tem ko se je cesar Henrik zagrizeno in dokaj neuspe\xc5\xa1no bojeval proti Poljakom, je bizantinski cesar Bazilij II. ponovno vzpostavili svoj vpliv v ju\xc5\xbeni Italiji; vojvodini Capua in Salerno sta \xc5\xbee sprejeli njegovo suverenost. V tem polo\xc5\xbeaju se je pape\xc5\xbe Benedikt VIII. osebno napotil preko Alp, da bi cesarju razlo\xc5\xbeil nujnost njegovega posredovanja; obenem je v Bambergu posvetil novozgrajeno baziliko._NEWLINE_Henrik je v dveh najpomembnej\xc5\xa1ih nem\xc5\xa1kih nad\xc5\xa1kofijah, Mainzu in K\xc3\xb6lnu, postavil dva zanesljiva bavarska \xc5\xa1kofa (Aribo in Pilgrima) in jeseni 1021 odrinil v Italijo s tremi voja\xc5\xa1kimi skupinami ki so jih vodili on sam, nad\xc5\xa1kof Pilgrim in oglejski patriarh Poppo. Vojvodi Capue in Salerna sta se takoj predala. Henrik je vojsko popeljal v severno Apulijo in tam dolgo brez uspeha oblegal bizantinsko trdnjavo Trojo. Zaradi vro\xc4\x8dine in bolezni v vojski je moral obleganje opustiti. Vseeno pa je uspel vrniti langobardske kne\xc5\xbeevine pod oblast zahodnega cesarstva, kar je olaj\xc5\xa1alo tudi dokon\xc4\x8dno pomiritev v severnej\xc5\xa1ih pokrajinah. V Italiji je uspel uveljaviti cesarsko avtoriteto na enakem nivoju kot Oton I. Veliki.\n_START_SECTION_\nZadnji dve leti\n_START_PARAGRAPH_\nPo povratku iz Italije je Henrik leta 1023 obnovil prijateljsko pogodbo z zahodnofrankovskim kraljem Robertom II. Z njim in z Benediktom VIII. so na\xc4\x8drtovali tudi reformski koncil v Paviji. Potem pa sta v kratkem, en za drugim, umrla pape\xc5\xbe in cesar in na\xc4\x8drt cerkvene reforme je bil pozabljen._NEWLINE_Za\xc4\x8detkom leta 1024 se je za\xc4\x8delo Henrikovo zdravje vse bolj slab\xc5\xa1ati. 13. julija 1024 je umrl v kraljevem gradu Grona pri G\xc3\xb6ttingenu. Pokopan je v babenber\xc5\xa1ki stolnici._NEWLINE_Henrik in Kunigunda nista imela otrok. V za\xc4\x8detku septembra so se v Kambi (danes znotraj Riedstadta) zbrali plemi\xc4\x8di kraljestva in za novega nem\xc5\xa1kega kralja izvolili Salijca Konrada II.\n_START_SECTION_\nOdnos do cerkve. Bamber\xc5\xa1ka \xc5\xa1kofija\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik je pri vodenju dr\xc5\xbeave nadaljeval otonsko politiko opiranja na visoko duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino in jo \xc5\xa1e izpopolnil. \xc5\xa0e bolj velikodu\xc5\xa1no kot predhodniki je cerkvi omogo\xc4\x8dal dohodke in dodeljeval privilegije. Kadar se mu je zdelo potrebno pa je tudi bolj brezobzirno kot oni, vse do odkrite sekularizacije, postavljal cerkveno imetje v slu\xc5\xbebo dr\xc5\xbeave. Na \xc4\x8delo \xc5\xa1kofij je postavljal dvorne kaplane in svoje zaupnike. Na dr\xc5\xbeavnih sinodah, ki so bile med njegovim vladanjem pogoste, je posegal v povsem religiozne zadeve. Dobre odnose je imel z opatom Clunyja, Odilom, toda reforma samostanov, ki jo je od vsega za\xc4\x8detka energi\xc4\x8dno vzpodbujal, \xc5\xa1e ni dosegla clunyjevskih razse\xc5\xbenosti. Spremembe v samostanih Pr\xc3\xbcm, Hersfeld, Lorsch, Fulda, Korvey, Reichenau so sledile vzoru opatij Gorze in Sankt Maximin pri Trieru in so v samostansko \xc5\xbeivljenje prinesle ve\xc4\x8d reda in discipline. Zemlji\xc5\xa1ke posesti, ki jih menihi niso potrebovali za pre\xc5\xbeivetje, je Henrik dal na razpolago dr\xc5\xbeavi. Tako so imeli nekateri sodobniki Henrika za o\xc4\x8deta menihov, drugi za roparja cerkvenega imetja._NEWLINE_Henrik je leta 1004 obnovil v \xc4\x8dasu Otona II. ukinjeno \xc5\xa1kofijo Merseburg. Od vsega za\xc4\x8detka je gojil \xc5\xbeeljo, da bi tudi sam, s svojim imetjem, ustanovil novo \xc5\xa1kofijo na obmo\xc4\x8dju, ki mu je bilo drago iz mladosti, v doma\xc4\x8dem Bambergu. Bamberg je sicer namenil v last svoji \xc5\xbeeni Kunigundi, a tudi ona je imela isto \xc5\xbeeljo in je posest, na veliko jezo sorodstva, prepustila cerkvi. Henrik je v Bambergu dal zgraditi cerkev z dvema kriptama._NEWLINE_Ustanovitev \xc5\xa1kofije je Henrik utemeljeval z domnevnimi potrebami redko naseljenih Slovanov v pore\xc4\x8dju Majne in Rednitza; dejansko pa je \xc5\xa1lo za postavitev spomenika sebi in \xc5\xbeeni. V razliko s \xc5\xa1kofijami, ki so jih prej\xc5\xa1nji vladarji postavljali na \xc5\xa1e ne osvojenih ozemljih, je nova \xc5\xa1kofija prevzela \xc4\x8detrtino ozemlja \xc5\xa1kofije W\xc3\xbcrzburg in dele \xc5\xa1kofije Eichst\xc3\xa4tt, zaradi \xc4\x8desar so se \xc5\xa1kofje Henrikovi nameri dolgo \xc4\x8dasa upirali. Na sinodi v Frankfurtu, 1. novembra 1007, je svojo voljo vendarle uveljavil. Leta 1012, na Henrikov rojstni dan, je bila bamber\xc5\xa1ka cerkev posve\xc4\x8dena; leta 1020 jo je po\xc4\x8dastil s svojim obiskom in blagoslovil tudi pape\xc5\xbe. Henrik je za pre\xc5\xbeivljanje \xc5\xa1kofiji podelil \xc5\xa1tevilne grofije, ne le v okolici, ampak tudi v Frankovski, Sa\xc5\xa1ki, \xc5\xa0vabski in Koro\xc5\xa1ki, tako da je bila najbogatej\xc5\xa1a \xc5\xa1kofija v Nem\xc4\x8diji.\n_START_SECTION_\nHenrikova zgodovinska podoba\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi daril, ki jih je namenil cerkvi, je fantazija menihov po njegovi smrti ustvarila legendo o idealnem pobo\xc5\xbenem in skrbnem vladarju, ki je z \xc5\xbeeno \xc5\xbeivel v \xc4\x8distosti in dolo\xc4\x8dil boga za svojega dedi\xc4\x8da (ut deum sibi heredem eligeret). Na osnovi te popa\xc4\x8dene slike ga je leta 1146 pape\xc5\xbe Evgen III. proglasil za svetnika._NEWLINE_Kasneje so zgodovinarji podobo svetega Henrika pribli\xc5\xbeali realnosti, a so tudi oni Henrikovo vladanje ocenjevali zelo razli\xc4\x8dno. Nekaj \xc4\x8dasa je veljal za tragi\xc4\x8dnega kralja, ki je potreboval dvajset let za zlom neposlu\xc5\xa1nega plemstva. Drugi so mu pripisovali zasluge za ohranitev enotne Nem\xc4\x8dije. Nesporno si je Henrik vztrajno in neumorno prizadeval za ohranitev reda in miru, za krepitev dr\xc5\xbeave kot za\xc5\xa1\xc4\x8ditnice vseh in vsega. Politi\xc4\x8dno spretno, resno in predano je, kljub zahrbtni bolezni, sku\xc5\xa1al izpolnjevati dol\xc5\xbenosti, ki mu jih je narekoval polo\xc5\xbeaj. Z duhovni\xc5\xa1ko izobrazbo se je verjetno najbolje po\xc4\x8dutil v cerkvenih krogih. Ni bil velik in genialen vladar, \xc4\x8dastno pa je zaklju\xc4\x8dil obdobje vladanja Liudolfincev.'