b'\n_START_ARTICLE_\nTekmovalnost\n_START_PARAGRAPH_\nBeseda tekmovanje, ki je latinskega izvora,\xc2\xa0\xc2\xbbcom-petere\xc2\xab, pomeni prizadevati si skupaj z nekom drugim\xc2\xab\xc2\xa0. Enotne definicije za pojem tekmovalnosti iz psiholo\xc5\xa1kega vidika ni, saj je za to potrebnih ve\xc4\x8d znanstvenih raziskav in ugotovitev, ki bi lahko kljub kompleksnosti tekmovanja in pomenu za napredovanje posameznika podale definicijo tekmovanja za posamezno podro\xc4\x8dje (Kobal Grum, 2008) . Mnogi avtorji so sku\xc5\xa1ali definirati pojem tekmovalnosti za posamezno podro\xc4\x8dje in ugotoviti stopnjo ali indeks posameznikove tekmovalnosti, a je tekmovalnost potrebno raziskati in definirati interdisciplinarno.\n_START_SECTION_\nKooperativnost\n_START_PARAGRAPH_\nTekmovalnost je intencionalna (du\xc5\xa1evna poteza posameznika, ki ga motrimo z individualnega vidika) in strukturna, pojem kooperativnost pa mu je nasproten (Kobal Grum idr., 2004). V SSKJ (2014) besedo kooperativen (kooperat\xc3\xadven -vna -o prid. (\xc8\x8b)) razlagajo kot zadru\xc5\xbeen. Pojem kooperativnost oz. sodelovanje omenjam, ker si Alfie Kohn (1992, str. 46) zastavlja vpra\xc5\xa1anje, ali smo bistveno bolj produktivni v tekmovalni situaciji, v primerjavi z ostalimi situacijami. Beseda kooperacija se namre\xc4\x8d nana\xc5\xa1a na dogovor, da to ni zgolj netekmovalna situacija, ampak za dosego skupnega cilja od nas zahteva sodelovanje. Strukturna kooperativnost pomeni, da moramo uskladiti svoja prizadevanja, ker posameznik uspe, \xc4\x8de vsi skupaj uspejo in obratno (Kohn, 1992, str. 6). Pojem kooperacija velikokrat povezujemo z nejasnim idealizmom ali pa ga v najbolj\xc5\xa1em vidimo kot izvedljivega le v dolo\xc4\x8denih situacijah. Razlog za to je lahko v tem, da se pojem kooperativnost me\xc5\xa1a s pojmom altruizem. Ne dr\xc5\xbei trditev, da je tekmovalna situacija uspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1a zaradi te\xc5\xbenje po doseganju prvega mesta, medtem ko si v situaciji kooperacije \xc5\xbeelimo le pomagati en drugemu. Kooperativnost je iznajdljiva in zelo uspe\xc5\xa1na strategija, pragmati\xc4\x8dna izbira, ki v primerjavi s tekmovalnostjo, u\xc4\x8dinkoviteje pripomore k opravljeni nalogi, bodisi v slu\xc5\xbebi ali \xc5\xa1oli. Kooperativnost slu\xc5\xbei tudi ustvarjanju temeljev prijetnih in zahtevnih iger, ki ne zahtevajo od nas tekmovalnega vedenja(Kohn, 1992, str. 7).\n_START_SECTION_\nHipertekmovalnost\n_START_PARAGRAPH_\nAvtor Ryckman v svojem delu Teorije osebnosti (v angl. Theories of Personality) omenja dve vrsti tekmovalnosti, pri tem pa izhaja iz dognanj psihoanaliti\xc4\x8darke Karen Horney. Hipertekmovalnost je v veliki meri del nevroti\xc4\x8dne tekmovalnosti in predstavlja nekriti\xc4\x8dno, nepremi\xc5\xa1ljeno \xc5\xbeeljo po tekmovalnosti in zmagi, pri tem pa se posameznik trudi ne izgubiti, za ceno ohranjanja in izbolj\xc5\xa1anja \xc4\x8dustev lastne vrednosti (Horney, 1937, str. 188-206, v: Ryckman, 2012). Hipertekmovalen posameznik skrbi zase, pri tem pa uporablja tehnike manipulacije, izkori\xc5\xa1\xc4\x8danja (Kobal Grum, 2008). Moderna kultura je osnovana na na\xc4\x8delu individualnega tekmovanja, pri \xc4\x8demer se posameznik bori s preostalimi posamezniki v skupini, ob tem jih mora prekositi in poleg tega jim mora \xc5\xa1e zaupati. Na osnovi raziskovanj Horneyeve, Ryckman omenja, da so hipertekmovalni posamezniki odra\xc5\xa1\xc4\x8dali v dru\xc5\xbeinah, v katerih so jih njihovi star\xc5\xa1i verbalno in fizi\xc4\x8dno zlorabljali. Posledice so se kazale v posameznikovih nezavednih ob\xc4\x8dutkih nemo\xc4\x8di in nepomembnosti. Da bi hipertekmovalni posamezniki premostili lastno dojemanje sebe kot pomanjkljive, podrejene in manjvredne, s spremljajo\xc4\x8dimi ob\xc4\x8dutki anksioznosti, so za\xc4\x8deli sanjariti o doseganju uspeha in socialne mo\xc4\x8di. Hipertekmovalen posameznik visoko vrednoti dose\xc5\xbeke, hedonizem, socialno mo\xc4\x8d in stimulacijo, ob vsem tem pa je nagnjen k egocentri\xc4\x8dnosti (Kobal Grum, 2008). Posameznik (lahko tudi skupina) se po\xc4\x8duti superioren, ob tem, ko nekoga premaga in izlo\xc4\x8di, kajti tekmuje tudi v situacijah, ki niso tekmovalne narave.\n_START_SECTION_\nIzogibanje tekmovalnosti\n_START_PARAGRAPH_\nJe potreba posameznika, da preveri svojo brezobzirno konkuren\xc4\x8dno ambicijo, zaradi pretiranega strahu pred izgubo naklonjenosti in odobritve drugih. Ryckman (2012) navaja, da je Horneyeva, menila, da so posamezniki, ki se izogibajo tekmovanju, to zavestno tudi po\xc4\x8deli, a so podzavestno \xc5\xa1e vedno bili intenzivno in neracionalno tekmovalni. Zaradi strahu pred izgubo odobravanja in naklonjenosti drugih do njih, svojo hipertekmovalnost potla\xc4\x8dijo in zatrejo intenzivne ob\xc4\x8dutke tekmovalnosti.\n_START_SECTION_\nTekmovalnost kot osebnostna rast\n_START_PARAGRAPH_\nNiso pa vse oblike tekmovalnosti negativne in slabe. Horney (1950, str. 18, v: Ryckman, 2012) je predvidevala, da naj bi se vsak posameznik rodil z dolo\xc4\x8denimi potenciali, ki so lahko realizirani v okolju ugodnih dru\xc5\xbeinskih razmer. Tekmovalnost kot osebnostna rast pomeni motiv, pri katerem ni glavni poudarek na zmagi, temve\xc4\x8d izku\xc5\xa1nje v tekmovalnih situacijah posamezniku omogo\xc4\x8dajo lasten osebnostni razvoj (Kobal Grum, 2008). Tekom lastnega osebnostnega razvoja je pozoren na prvine samorazvoja, odkriva samega sebe in tudi svoje potenciale ter je stalno kriti\xc4\x8den do lastnega razvoja(Kobal Grum, 2008).'