b'\n_START_ARTICLE_\nAlojzij Odar\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nOdar je obiskoval osnovno \xc5\xa1olo v Bohinjski Bistrici in Gorici, gimnazijo pa v Zavodu svetega Stanislava v \xc5\xa0entvidu pri Ljubljani, nato \xc5\xa1tudiral bogoslovje na univerzi v Ljubljani in bil 1926 posve\xc4\x8den v duhovnika, ter prav tam 1928 doktoriral iz teologije. Nato je bil 1928\xe2\x80\x931929 kurat v \xc5\xbeenski kaznilnici v Begunjah, 1929\xe2\x80\x931930 nadaljeval \xc5\xa1tudije cerkvenega prava na Lateranski univerzi v Rimu in postal 1931 docent kanonskega prava na TeoF v Ljubljani. V Bogoslovnem vestniku je objavil tele razprave: Cerkveni in jugoslovanski kazenski zakonik (1930); Kazen za sokrivce v cerkvenem pravu (1931); Du\xc5\xa1ni pastirji ekspoziti zlasti v ljubljanski \xc5\xa1kofiji (1931); Zna\xc4\x8daj zakona v italijanskem konkordatu (1932); Vpra\xc5\xa1anje o cerkvenih davkih (1933); O \xc4\x8dasti in dobrem imenu v kanonskem pravu;(1933); Versko- politi\xc4\x8dna zakonodaja v kraljevini Jugoslaviji (1934). Posebej pa je izdal \xc5\xa1e: Govori pri duhovnih vajah (1931) in Sodbe rimske Rote v zakonskih pravdah (1934)._NEWLINE_Odar je leta 1945 zapustil domovino, od\xc5\xa1el v Italijo, nato pa v Argentino. V letih 1945\xe2\x88\x921953 je bil redni profesor cerkvenega prava in dekan teolo\xc5\xa1ke fakultete v izgnanstvu, sprva v Praglii (Italija), nazadnje pa v Adrogueju (Argentina). Njegova zasluga je, da so Slovenci med prvimi na svetu dobili prevod Zakonika cerkvenega prava (1944). Rimsko dovoljenje za prevod ima zaporedno \xc5\xa1tevilko 1.'