b'\n_START_ARTICLE_\nPiranski tramvaj\n_START_SECTION_\nZgodovinske okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine\n_START_PARAGRAPH_\nOb koncu 19. stoletja je Piran \xc5\xa1tel pribli\xc5\xbeno 12.700 prebivalcev (okoli trikrat ve\xc4\x8d kot danes), s tem je bil eno najve\xc4\x8djih istrskih mest in pomembno trgovsko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de. Mestni o\xc4\x8detje so se zavedali nevarnosti nazadovanja mesta, \xc4\x8de bi ga prometni tokovi ob\xc5\xa1li, zato so si ob trasiranju ozkotirne \xc5\xbeeleznice med Trstom in Pore\xc4\x8dem prizadevali, da bi le ta stekla tudi skozi Piran. Teren te mo\xc5\xbenosti ni dopu\xc5\xa1\xc4\x8dal, zato pa so uspeli dose\xc4\x8di revizijo trase in jo iz zaledja pomakniti bli\xc5\xbeje obali, tako, da se je v Sveti Luciji pribli\xc5\xbeala mestu na okoli 5\xc2\xa0km. Ob odprtju te \xc5\xbeeleznice leta 1902 so dunajsko cesarsko - kraljevo \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ko ministrstvo zaprosili za koncesijo za izgradnjo tramvajske proge med Piranom in Sv. Lucijo, bodisi na konjski bodisi na elektri\xc4\x8dni pogon. Kot za\xc4\x8dasno re\xc5\xa1itev do podelitve koncesije so uvedli povezavo s konjskimi vpregami, ki zaradi velikega povpra\xc5\xa1evanja in luknjaste makadamske ceste ni predstavljala optimalne re\xc5\xa1itve.\n_START_SECTION_\nTramvaj\n_START_PARAGRAPH_\n11. septembra 1911 je z Dunaja kon\xc4\x8dno pri\xc5\xa1la novica o odobreni koncesiji za obratovanje tramvaja do leta 1970. Trolejbusni promet so takoj odpravili in na isti trasi je podjetje iz Augsburga za\xc4\x8delo postavljati tramvajske tra\xc4\x8dnice. Tirna \xc5\xa1irina je zna\xc5\xa1ala 760\xc2\xa0mm, enako kot pri Pore\xc4\x8danki. Napajalne kable pa so namestili kar na iste drogove kot pri trolejbusu. Gradnja je stala 150.000 kron, ki sta jih poravnala ob\xc4\x8dina Piran in Istrska pokrajina. Celotna dol\xc5\xbeina linije je bila 5447 m, imela je pet izogibali\xc5\xa1\xc4\x8d, na njej pa ni bilo ve\xc4\x8djih vzponov z izjemo 20-metrskega odseka pri lucijski postaji, kjer je zna\xc5\xa1al 35%. Potrebno je bilo tudi oja\xc4\x8dati most \xc4\x8dez potok Fazan._NEWLINE_Proga je bila predana prometu 20. julija 1912. Nabavili so pet vozov rde\xc4\x8de barve, dve prikolici (letno in zimsko) in tovorni vzdr\xc5\xbeevalni voz. Tramvaji so na progi vozili v 30-minutnem intervalu in zmogli hitrost do 26\xc2\xa0km/h. Elektri\xc4\x8dno energijo je \xc5\xa1e naprej dobavljala elektrarna v Bernardinu, le da so za potrebe tramvaja prvotni parni stroj nadomestili z dvema dizelskima agregatoma._NEWLINE_Leto 1935, ko so italijanske oblasti ukinile \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ko progo med Trstom in Pore\xc4\x8dem, je prineslo opazen upad \xc5\xa1tevila potnikov, vendar se je tramvaj obdr\xc5\xbeal. \xc5\xa0ele po drugi svetovni vojni so ga oblasti tedanjega Svobodnega tr\xc5\xbea\xc5\xa1kega ozemlja sklenile odpraviti, ker naj ne bi bil ve\xc4\x8d konkuren\xc4\x8den avtobusnemu prometu. Zadnji tramvaj je tako po progi zapeljal 31. avgusta 1953. Vozove so z ladjo odpeljali v Dalmacijo do pristani\xc5\xa1\xc4\x8da Plo\xc4\x8de in od tam v Sarajevo, kjer so bili v uporabi \xc5\xa1e nekaj let (do leta 1960, ko so jih ve\xc4\x8dino razrezali v staro \xc5\xbeelezo). Tra\xc4\x8dnic niso demontirali takoj in so ponekod ostale \xc5\xa1e vse do za\xc4\x8detka 60. let.\n_START_SECTION_\nVozila\n_START_PARAGRAPH_\nTramvaje in prikolici so izdelali v Gradcu, elektri\xc4\x8dna oprema je bila z dunajske tovarne Siemens & Halske AG, ki je kasneje postala del konglomerata Siemens. Vozovi so bili te\xc5\xbeki 8700\xc2\xa0kg in dolgi 8580\xc2\xa0mm. V njih je bilo prostora za 40 potnikov (20 sede\xc5\xbeev in 20 stoji\xc5\xa1\xc4\x8d). Elektromotorja sta zmogla mo\xc4\x8d 30 KM.'