b'\n_START_ARTICLE_\nAkt (upodobitev)\n_START_SECTION_\nPrazgodovina in antika\n_START_PARAGRAPH_\nAkt poznamo \xc5\xbee iz obdobja paleolitske umetnosti, vendar ne kot samostojno motivno zvrst, saj gre izklju\xc4\x8dno za kultne podobe (npr. kipci boginj plodnosti), ki so simboli\xc4\x8dno obele\xc5\xbeene in z oblikovanjem telesa nedvoumno izpostavljajo razloge za svoj nastanek._NEWLINE_Upodabljanje golega \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa je bilo udoma\xc4\x8deno v likovni umetnosti vseh starih visokih civilizacij, le da ni bilo ve\xc4\x8d omejeno na kultne podobe, ampak se pojavlja tudi v drugih vsebinskih kontekstih, kot so podobe plesalk, voj\xc5\xa1\xc4\x8dakov, eroti\xc4\x8dni prizori ipd. Odli\xc4\x8dni primeri tovrstnih upodobitev so se ohranili v egip\xc4\x8danskem stenskem slikarstvu in v indijskem kiparstvu. Akt v sodobnem pomenu besede je prva razvila gr\xc5\xa1ka klasi\xc4\x8dna umetnost, v kateri je skladno s kulturo, ki je \xc4\x8dastila lepoto telesa, akt postal samostojna motivna zvrst in celo ena osrednjih nalog likovne umetnosti._NEWLINE_Grki so gojili predvsem herojski mo\xc5\xa1ki akt, medtem ko \xc5\xbeenskega akta umetnost antike prakti\xc4\x8dno ni poznala. Uveljavil se je \xc5\xa1ele v helenizmu (prvo povsem golo \xc5\xbeensko figuro, slovito Afrodito Knidsko, je ustvaril Praksiteles okoli 350 pr. n. \xc5\xa1t.), a tudi v tem \xc4\x8dasu je bil v monumentalni umetnosti omejen skoraj izklju\xc4\x8dno na mitolo\xc5\xa1ki akt. \xc5\xbdenski akt je bil razmeroma pogost v eroti\xc4\x8dnih prizorih vaznega slikarstva, vendar nikoli ni dosegel priljubljenosti mo\xc5\xa1kega akta. Pomemben polo\xc5\xbeaj med motivnimi zvrstmi je akt ohranil tudi v rimski umetnosti in ga obdr\xc5\xbeal vse do izteka antike.\n_START_SECTION_\nSrednjeve\xc5\xa1ka umetnost\n_START_PARAGRAPH_\nZ nastopom srednjega veka je bilo upodabljanje golega telesa zaradi kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega odnosa do golote potisnjeno na obrobje likovne mnetnosti. \xc4\x8ceprav o aktu kot samostojni zvrsti v srednjeve\xc5\xa1ki umetnosti ne moremo govoriti, to ne pomeni, da upodabljajo\xc4\x8da umetnost tega \xc4\x8dasa ne pozna golega \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa. Slednje se najve\xc4\x8dkrat javlja v motivih iz Geneze (Stvarjenje Adama in Eve, Greh prvih star\xc5\xa1ev, Izgon iz raja, Noetova pijanost...) ter v motivu Poslednje sodbe, kjer je mno\xc5\xbeica vstalih redno upodobljena gola. Gre\xc5\xa1na golota se v srednjeve\xc5\xa1ki umetnosti pojavlja tudi pri upodabljanju pregreh, razli\xc4\x8dnih demonov in spak._NEWLINE_V poznem srednjem veku se je zanimanje za \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko telo znova pove\xc4\x8dalo in zlasti v slikarstvu ne ka\xc5\xbee ve\xc4\x8d negativnega odnosa do golote. Gre predvsem za prizore kopeli, \xc5\xbeenske toalete in razli\xc4\x8dne alegori\xc4\x8dne ali literarne prizore, v katerih nastopajo gole figure, ki pa jih ne moremo opredeliti kot akt v sodobnem pomenu besede.\n_START_SECTION_\nRenesansa\n_START_PARAGRAPH_\nRenesan\xc4\x8dna umetnost je v veliki meri obudila anti\xc4\x8dni odnos do golega telesa, \xc4\x8deprav je tudi v renesansi akt dolgo ostajal v mitolo\xc5\xa1ki preobleki ali v okviru nabo\xc5\xbenih vsebin. Med slednjimi so prilo\xc5\xbenost za anatornske \xc5\xa1tudije telesa predstavljali predvsem pasijonski prizori (Kri\xc5\xbeanje, Kristus Trpin...), nekateri starozavezni motivi (Suzana in starca, Betsebeja v kopeli...). \xc5\xa0tudij anatomije in zavzeto iskanje kanona idealnih telesnih proporcev sta pomembno vplivala na razvoj akta v renesansi, toda \xc5\xa1ele z Giorgionejevo Spe\xc4\x8do Venero (okoli 1506, Gemaldegalerie, Dresden) je zahodnoevropska umetnost dobila prvi \xc4\x8disti akt._NEWLINE_Z Michelangelom in Tizianom je renesan\xc4\x8dni akt dosegel vrhunec in poslej ostal pomembna zvrst tako v kiparstvu kot v slikarstvu. Posebno naklonjen mu je bil italijanski manierizem (Francesco Primaticcio, Rosso Fiorentino, Correggio, Giambologna, Benvenuto Cellini itd.), ki je obele\xc5\xbeil tudi francosko umetnost (fontainebleaujska \xc5\xa1ola), medtem ko je dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina Albrechta D\xc3\xbcrerja in Lucasa Cranacha starej\xc5\xa1ega na severu na\xc5\xa1la odmeve pri nem\xc5\xa1kih slikarjih, kot so Urs Graf, Niklaus Manuel Deutsch in Hans Baldung Grien, predvsem pa v pra\xc5\xa1kih (Bartholomaus Spranger) in haarlemskih (Cornelis Comelisz van Haarlem) manieristih. Za razliko od anti\xc4\x8dne umetnosti novove\xc5\xa1ko evropsko slikarstvo in kiparstvo dajeta prednost \xc5\xbeenskemu aktu in nedvoumno izpostavljata eroti\xc4\x8dni moment.\n_START_SECTION_\nBarok in neoklasicizem\n_START_PARAGRAPH_\nBarok in neoklasicizem sta ob sicer intenzivnem \xc5\xa1tudiju \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke anatomije gojila predvsem mitolo\xc5\xa1ki akt, med mojstri \xc4\x8distega akta pa so Peter Paul Rubens, Francisco Goya in Antonio Canova.\n_START_SECTION_\n19. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nV 19. stoletju si je akt kot samostojna motivna zvrst dokon\xc4\x8dno izboril avtonomno mesto v zahodnoevropski likovni umetnosti. Akademskemu aktu Ingresa in njegove \xc5\xa1ole se je \xc5\xa1e pred sredo stoletja pridru\xc5\xbeil z novo \xc4\x8dutnostjo zaznamovani romanti\xc4\x8dni akt Theodorja Gericaulta in Eugena Delacroixa, v petdesetih in \xc5\xa1estdesetih letih 19. stoletja pa \xc5\xbee povsem naturalisti\xc4\x8dni akt Gustava Courbeta in Edouarda Maneta._NEWLINE_Upodabljanju golega telesa sta bila posebno naklonjena francoski impresionizem in postimpresionizem (Edgar Degas, Auguste Renoir, Georges Seurat, Paul Cezanne, Paul Gauguin, Auguste Rodin idr.), posve\xc4\x8dali pa so se mu tudi \xc5\xa1tevilni umetniki simbolisti\xc4\x8dne smeri (Eduard Munch, Ferdinand Hodler, Gustav Klimt, Egon Schiele idr.).\n_START_SECTION_\n20. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nAkt je v 20. stoletju ohranil presti\xc5\xbeno vlogo v \xc5\xa1tevilnih smereh in \xc5\xa1olah figuralne umetnosti, od fauvizma (Henri Matisse, Andre Derain), kubizma (Pablo Picasso, Fernand Leger), pari\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole (Amedeo Modigliani) in nem\xc5\xa1kega ekspresionizma (Ernst Kirchner, Emil Nolde, Oskar Kokoschka), do nadrealizma (Salvador Dali, Rene Magritte, Max Ernst) in metafizi\xc4\x8dnega slikarstva (Giorgio De Chirico, Paul Delvaux)._NEWLINE_Skladno s smerjo in osebnim umetni\xc5\xa1kim izrazom avtorja se je na\xc4\x8din predstavitve golega telesa v dvajsetem stoletju mo\xc4\x8dno spreminjal ter v \xc5\xa1tevilnih variacijah nihal med dvema poglavitnima poloma: med naturalizmom, ki je lahko poudarjeno ekspresivno zaznamovan, in med pribli\xc5\xbeevanjem simboli\xc4\x8dni abstrakciji.'