b"\n_START_ARTICLE_\nSimone de Beauvoir\n_START_SECTION_\nZgodnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nSimone de Beauvoir se je rodila v Parizu kot starej\xc5\xa1a h\xc4\x8di Georgesa Bertranda de Beauvoira, pravnega pomo\xc4\x8dnika, ki je neko\xc4\x8d \xc5\xbeelel postati igralec, in Fran\xc3\xa7oise Beauvoir (rojene Brasseur), h\xc4\x8dere premo\xc5\xbenega bankirja in predane katoli\xc4\x8danke. Simonina sestra H\xc3\xa9l\xc3\xa8ne se je rodila dve leti kasneje. Dru\xc5\xbeina se je po povojni izgubi ve\xc4\x8dine premo\xc5\xbeenja trudila obdr\xc5\xbeati me\xc5\xa1\xc4\x8danski status in Fran\xc3\xa7oise je vztrajala pri tem, da sta se h\xc4\x8deri izobra\xc5\xbeevali v presti\xc5\xbeni samostanski \xc5\xa1oli. Beauvoir je bila kot otrok globoko verna - v nekem obdobju je nameravala postati nuna - dokler ni pri 14 letih podvomila v vero in bila do konca \xc5\xbeivljenja ateistka._NEWLINE_Beauvoir se je intelektualno hitro razvijala. O\xc4\x8de, ki jo je spodbujal, naj bi se hvalil:\xc2\xa0\xc2\xbbSimone razmi\xc5\xa1lja kot mo\xc5\xa1ki!\xc2\xab Po izpitih iz matematike in filozofije leta 1925 je \xc5\xa1tudirala matematiko na Institut Catholique in knji\xc5\xbeevnost ter jezike na Institut Sainte-Marie. Nato se je lotila \xc5\xa1tudija filozofije v Sorbonni (Univerzi v Parizu), kjer je pri L\xc3\xa9onu Brunschvicgu diplomirala iz Leibniza._NEWLINE_Najprej je delala z Mauriceom Merleau-Pontyjem in Claudom L\xc3\xa9vi-Straussom, saj so skupaj zaklju\xc4\x8dili z u\xc4\x8diteljsko prakso na isti srednji \xc5\xa1oli. \xc4\x8ceprav se uradno ni vpisala, je poslu\xc5\xa1ala predavanja na \xc3\x89cole Normale Sup\xc3\xa9rieure v pripravah na agr\xc3\xa9gation iz filozofije - zelo tekmovalen podiplomski izpit, ki slu\xc5\xbei kot dr\xc5\xbeavna lestvica \xc5\xa1tudentov. Med pripravami na tej \xc5\xa1oli je spoznala Jean-Paula Sartra, Paula Nizana in Ren\xc3\xa9ja Maheuja (slednji ji je podelil dolgoletni nadimek\xc2\xa0\xc2\xbbCastor\xc2\xab, bober). Na izpitu je za las zgre\xc5\xa1ila prvo mesto, ki ga je komisija podelila Sartru, in se z 21 leti uvrstila na drugo mesto, s tem pa postala najmlaj\xc5\xa1a oseba, ki je uspe\xc5\xa1no opravila izpit._NEWLINE_V M\xc3\xa9moires d'une jeune fille rang\xc3\xa9e je o mladosti zapisala:\xc2\xa0\xc2\xbb[\xe2\x80\xa6] individualizem in poganski eti\xc4\x8dni standardi mojega o\xc4\x8deta so bili v popolnem nasprotju z rigidnim moralnim konvencionalizmom moje matere. To neravnovesje, zaradi katerega je bilo moje \xc5\xbeivljenje neskon\xc4\x8dna diskusija, je glavni razlog, da sem postala intelektualka.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nSrednja leta\n_START_PARAGRAPH_\nOktobra leta 1929 sta Jean-Paul Sartre in Simone de Beauvoir postala par in Sarte jo je zaprosil za roko. Ko sta nekega dne sedela na klopi pred Louvrom, je dejal:\xc2\xa0\xc2\xbbPodpi\xc5\xa1iva dvoletno pogodbo\xc2\xab. Ob koncu svojega \xc5\xbeivljenja je Beauvoir dejala:\xc2\xa0\xc2\xbbPoroka ni bila mogo\xc4\x8da. Nisem imela dote.\xc2\xab\xc2\xa0Tako sta vstopila v dosmrtno razmerje. Beauvoir se je odlo\xc4\x8dila, da se ne bo poro\xc4\x8dila in s Sartrom ne bo vzpostavila skupnega gospodinjstva. Nikoli ni imela otrok. Tako je imela dovolj \xc4\x8dasa za pridobivanje akademskih nazivov, politi\xc4\x8dno delovanje, potovanja, pisanje, u\xc4\x8denje in ljubimce (mo\xc5\xa1ke in \xc5\xbeenske - slednje je pogosto delila)._NEWLINE_Sartre in Beauvoir sta vedno brala pisanje drug drugega. Ni konca debati, koliko sta vplivala drug na drugega v eksistencialisti\xc4\x8dnih delih, kot je Sartrovo Being and Nothingness in L'Invit\xc3\xa9e Beauvoirjeve. Vendar se nedavne \xc5\xa1tudije njenega dela osredoto\xc4\x8dajo na druge vplive, denimo Hegla in Leibniza._NEWLINE_Beauvoir je imela ve\xc4\x8d ljubimk. Ker so nekatere izmed njih bile njene u\xc4\x8denke, so njihova razmerja obveljala za kontroverzna. Nekdanja \xc5\xa1tudentka Bianca Lamblin (prvotno Bianca Bienenfeld) je v svoji knjigi M\xc3\xa9moires d'une jeune fille d\xc3\xa9rang\xc3\xa9e zapisala, da jo je med \xc5\xa1tudijem zlorabljala u\xc4\x8diteljica Simone de Beauvoir, ki je bila takrat v svojih tridesetih. Leta 1943 so Beauvoir suspendirali zaradi obto\xc5\xbebe, da je leta 1939 zapeljala 17-letno u\xc4\x8denko Nathalie Sorokine. Njeni star\xc5\xa1i so spro\xc5\xbeili pravni postopek proti Beauvoirjevi zaradi ugrabitve mladoletnice, zaradi \xc4\x8desar so ji za vedno preklicali dovoljenje za pou\xc4\x8devanje v Franciji.\n_START_SECTION_\nL'Invit\xc3\xa9e\n_START_PARAGRAPH_\nBeauvoir je objavila svoj prvi roman L'Invit\xc3\xa9e leta 1943. Gre za fikcionaliziran zapis seksualnega razmerja, ki sta ga s Sartrom imela z Olgo Kosakiewicz in Wando Kosakiewicz. Olga je bila ena od njenih \xc5\xa1tudentk v srednji \xc5\xa1oli, na kateri je pou\xc4\x8devala v zgodnjih tridesetih. Navezala se je nanjo. Sartre je posku\xc5\xa1al pridobiti Olgo, a ga je ta zavrnila, zato je za\xc4\x8del razmerje z njeno sestro Wando, ki jo je podpiral do svoje smrti. Podpiral je tudi Olgo, dokler ni spoznala in omo\xc5\xbeila Jacques-Laurenta Bosta, ljubimca Beauvoirjeve._NEWLINE_V romanu, ki se dogaja tik pred za\xc4\x8detkom druge svetovne vojne, Beauvoir ustvari en sam lik iz zapletenih odnosov z Olgo in Wando. Literarni razli\xc4\x8dici Beauvoirjeve in Sartra sta z mladenko v ljubezenskem trikotniku. Opisuje tudi, kako je to vplivalo na njuno medsebojno kompleksno razmerje._NEWLINE_Metafizi\xc4\x8dnemu romanu so sledili mnogi drugi, tudi Le Sang des autres, ki raziskuje naravo posameznikove odgovornosti.\n_START_SECTION_\nEksistencialisti\xc4\x8dna etika\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1944 je Beauvoir napisala svoj prvi filozofski esej, Pyrrhus et Cin\xc3\xa9as, razpravo o eksistencialisti\xc4\x8dni etiki. Z raziskovanjem eksistencializma je nadaljevala leta 1947 v drugem eseju, Pour une morale de l'ambigu\xc3\xaft\xc3\xa9, ki je verjetno najbolj\xc5\xa1i uvod v francoski eksistencializem. Zaradi enostavnosti ostaja razumljiv - v nasprotju z zapletenim Sartrovim Being and Nothingness. Beauvoir pojasni nedoslednosti, ki so jih mnogi, vklju\xc4\x8dno s Sartrom, odkrili v velikih eksistencialisti\xc4\x8dnih delih, kot je Being and Nothingness. V eseju se loti tudi eksistencialisti\xc4\x8dne dileme med absolutno svobodo in omejitvami okoli\xc5\xa1\xc4\x8din.\n_START_SECTION_\nLes Temps Modernes\n_START_PARAGRAPH_\nOb koncu druge svetovne vojne sta Beauvoir in Sartre urejala Les Temps Modernes, politi\xc4\x8dni \xc4\x8dasopis, ki ga je Sartre ustanovil z Mauriceom Merleau-Pontyjem in drugimi. Beauvoir je v \xc4\x8dasopisu objavljala lastno delo in raziskovala ideje v majhnem merilu, preden jih je oblikovala v eseje in knjige. Urednica je ostala do smrti.\n_START_SECTION_\nSeksualnost, eksistencialisti\xc4\x8dni feminizem in Drugi spol\n_START_PARAGRAPH_\nDrugi spol, objavljen v franco\xc5\xa1\xc4\x8dini, zastavi feministi\xc4\x8dni eksistencializem, ki narekuje moralno revolucijo. Kot eksistencialistka je Beauvoir verjela, da pride eksistenca pred esenco; ne rodi\xc5\xa1 se kot \xc5\xbeenska, temve\xc4\x8d \xc5\xbeenska postane\xc5\xa1. V analizi se osredoto\xc4\x8da na hegeljanski koncept Drugega. Tu se nana\xc5\xa1a na (dru\xc5\xbebeno) konstrukcijo \xc5\xbdenske kot tipi\xc4\x8dnega Drugega, ki jo Beauvoir identificira kot temelj zatiranja \xc5\xbeensk. Velika za\xc4\x8detnica D nakazuje popolnoma drugega. Beauvoir je zapisala, da so \xc5\xbeenske enako sposobne odlo\xc4\x8danja kot mo\xc5\xa1ki, zato se lahko povzdignejo nad imanenco, ki so ji bile prepu\xc5\xa1\xc4\x8dene, in dose\xc5\xbeejo transcendenco, polo\xc5\xbeaj, v katerem oseba prevzame odgovornost zase in za svet, v katerem izbere svobodo._NEWLINE_Poglavja Drugega spola so najprej izhajala v Les Temps modernes junija leta 1949. V Franciji je drugi del iz\xc5\xa1el nekaj mesecev za prvim. V ZDA je iz\xc5\xa1el kot The Second Sex zelo kmalu, saj ga je Howard Parshley hitro prevedel na pobudo Blanche Knopf, \xc5\xbeene zalo\xc5\xbenika Alfreda A. Knopfa. Ker je bil Parshley le grobo seznanjen s franco\xc5\xa1\xc4\x8dino in ni veliko vedel o filozofiji (bil je profesor biologije na Smith College), je z napa\xc4\x8dnim prevodom ali neprimernimi rezi popa\xc4\x8dil njeno sporo\xc4\x8dilo. \xc5\xa0e leta za tem je Knopf prepre\xc4\x8deval to\xc4\x8dnej\xc5\xa1i prevod dela in odklanjal vse ponudbe, trudu eksistensialisti\xc4\x8dnih u\xc4\x8denjakov navkljub. Nov prevod je iz\xc5\xa1el \xc5\xa1ele leta 2009, ob 60. obletnici prvotne izdaje. Prvi integralni prevod, ki je vklju\xc4\x8deval tudi manjkajo\xc4\x8do tretjino besedila, sta opravili Constance Borde in Sheila Malovany-Chevallier._NEWLINE_Beauvoir je predhodnica seksualno nabitega feminizma Erice Jong in Germaine Greer._NEWLINE_V poglavju\xc2\xa0\xc2\xbb\xc5\xbdenska: mit in resni\xc4\x8dnost\xc2\xab\xc2\xa0Drugega spola trdi, da so mo\xc5\xa1ki iz \xc5\xbeensk ustvarili Drugega tako, da so jim pripisali la\xc5\xbeno avro\xc2\xa0\xc2\xbbskrivnostnosti\xc2\xab. To jim je slu\xc5\xbeilo za izgovor, da jih ne morejo razumeti ali jim pomagati. Tovrstno stereotipiziranje se je v dru\xc5\xbebah vedno odvijalo s strani hierarhi\xc4\x8dno nadrejenih skupin proti podrejenim skupinam, tudi na podlagi drugih identitetnih kategorij, kot so rasa, razred in religija, vendar pa najo\xc4\x8ditneje na podlagi dru\xc5\xbebenega spola, preko katerega so mo\xc5\xa1ki stereotipizirali \xc5\xbeenske in organizirali patriarhalno dru\xc5\xbebo._NEWLINE_Beauvoir je trdila, da se je \xc5\xbeenske zgodovinsko obravnavalo kot odklonske, abnormalne. Celo Mary Wollstonecraft naj bi imela mo\xc5\xa1ke za ideal, h kateremu naj bi te\xc5\xbeile \xc5\xbeenske. Beauvoir je dejala, da je tak\xc5\xa1en odnos omejeval uspe\xc5\xa1nost \xc5\xbeensk z vzdr\xc5\xbeevanjem predstave, da so odklon od normalnega in s tem vedno obstranke, ki posku\xc5\xa1ajo opona\xc5\xa1ati\xc2\xa0\xc2\xbbnormalnost\xc2\xab. Verjela je, da je treba to predpostavko ovre\xc4\x8di, da bo feminizem lahko napredoval._NEWLINE_Nov angle\xc5\xa1ki prevod Drugega spola prvi\xc4\x8d vsebuje popolno besedilo, kot zapi\xc5\xa1e Irene Gammel v Globe and Mail Review:\xc2\xa0\xc2\xbbNajpomembnej\xc5\xa1a prednost novega prevoda je njegova popolnost v kombinaciji s pogumom prevajalk, da prese\xc5\xbeeta eksistencialisti\xc4\x8dni jezik Beauvoirjeve in bralcem s tem omogo\xc4\x8dita ob\xc4\x8dutenje vplivov Hegla, Marxa in drugih.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nMandarini\n_START_PARAGRAPH_\nKnjiga, objavljena leta 1954, se dogaja tik po koncu prve svetovne vojne in je Beauvoirjevi prislu\xc5\xbeila najvi\xc5\xa1jo literarno nagrado Francije, Prix Goncourt. Delo sledi osebnim \xc5\xbeivljenjem filozofov in intimnih prijateljev Sartra in Beauvoirjeve, med drugim ameri\xc5\xa1kemu pisatelju Nelsonu Algrenu, komur je tudi posve\xc4\x8deno. Algren je bil ogor\xc4\x8den zaradi iskrenosti, s katero je Beauvoir opisala njune seksualne izku\xc5\xa1nje v Mandarinih in njenih avtobiografskih delih. Ljubezenska pisma, ki mu jih je poslala, so pri\xc5\xa1la v javnost \xc5\xa1ele po njeni smrti.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1a leta\n_START_PARAGRAPH_\nBeauvoir je pisala poljudne popotni\xc5\xa1ke dnevnike o \xc4\x8dasu, ki ga je prebila v ZDA in na Kitajskem, ter redno izdajala eseje in leposlovje, \xc5\xa1e posebej v 1950-ih in 1960-ih letih. Objavila je ve\xc4\x8d zvezkov kratkih zgodb, vklju\xc4\x8dno z La Femme rompue, ki sodi med kasnej\xc5\xa1a dela, ki se ukvarjajo s staranjem._NEWLINE_Leta 1980 je iz\xc5\xa1la zbirka kratkih zgodb Quand prime le spirituel o \xc5\xbeenskah, ki so ji veliko pomenile v mladosti. Napisala jih je mnogo let pred L'Invit\xc3\xa9e, a se ji takrat niso zdele vredne objave, zato je to storila \xc5\xa1ele po 40 letih._NEWLINE_Sartre in Merleau-Ponty sta se resno sprla in na koncu je slednji zapustil Les Temps Modernes. Beauvoir se je postavila na Sartrovo stran in prekinila stike z Merleau-Pontyjem. V kasnej\xc5\xa1ih letih je vodila uredni\xc5\xa1ke sestanke v lastnem stanovanju in prispevala ve\xc4\x8d kot Sartre, ki ga je morala pogosto prisiliti, da je prispeval svoja mnenja._NEWLINE_Beauvoir je napisala tudi \xc5\xa1tiridelno avtobiografijo, sestavljeno iz: M\xc3\xa9moires d'une jeune fille rang\xc3\xa9e, La Force de l'\xc3\xa2ge, La Force des choses ter Tout compte fait._NEWLINE_V 1970-ih je postala aktivna v francoskem gibanju za osvoboditev \xc5\xbeensk. Leta 1971 je podpisala Manifest 343 (Manifeste des 343), seznam slavnih \xc5\xbeensk, ki so trdile, da so opravile splav, kar je bilo v Franciji tedaj nezakonito. Nekateri trdijo, da ve\xc4\x8dina, vklju\xc4\x8dno z Beauvoir, v resnici ni opravila splava, a dejstva ostajajo skrivnost. Podpisnice so bile zelo raznolike, denimo Catherine Deneuve, Delphine Seyrig in Poupette, sestra Beauvoirjeve. Leta 1974 je Francija zakonsko dovolila splav._NEWLINE_Njen dolg esej iz leta 1970, La Vieillesse, je redek primer intelektualne meditacije o propadu in samoti, s katero se soo\xc4\x8dijo vsi, ki ne umrejo pred 60. letom._NEWLINE_Okrog leta 1976 sta Beauvoir in Sylvie Le Bon odpotovali v New York in obiskali kmetijo Kate Millett._NEWLINE_Leta 1981 je napisala La C\xc3\xa9r\xc3\xa9monie Des Adieux, bole\xc4\x8d opis Sartrovih zadnjih let. V uvodu zapi\xc5\xa1e, da je to edino ve\xc4\x8dje delo, ki ga Sartre ni prebral pred izidom._NEWLINE_Po Sartrovi smrti je objavljala pisma, ki ji jih je poslal, a s popravki, da ne bi prizadela \xc5\xa1e \xc5\xbeive\xc4\x8dih prijateljev. Po njeni smrti je Sartrova posvojenka in dedinja njegove literarne zapu\xc5\xa1\xc4\x8dine Arlette Elka\xc3\xafm prepre\xc4\x8dila izid marsikaterega pisma brez popravkov. Ve\xc4\x8dina danes dostopnih Sartrovih pisem vsebuje popravke Beauvoirjeve, a v veliki meri gre za izpu\xc5\xa1\xc4\x8danja in uporabo psevdonimov. Posvojenka in dedinja literarne zapu\xc5\xa1\xc4\x8dine Beauvoirjeve, Sylvie Le Bon, je v nasprotju s Sartrovo dedinjo objavila pisma Beauvoirjeve Sartru in Algrenu brez popravkov.\n_START_SECTION_\nSmrt, priznanja in zapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nUmrla je v 79. letu starosti za plju\xc4\x8dnico v Parizu. Pokopana je poleg Sartra na pari\xc5\xa1kem Cimeti\xc3\xa8re du Montparnasse."