b'\n_START_ARTICLE_\nOliver Goldsmith\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nBil je sin duhovnika. Dan, leto in kraj rojstva niso dolo\xc4\x8deni z gotovostjo. Leta 1744 je na kolid\xc5\xbeu Trinity v Dublinu \xc5\xa1tudiral teologijo in pravo, a \xc5\xa1tudiju ni posve\xc4\x8dal veliko \xc4\x8dasa; leta 1747 so ga izklju\xc4\x8dili, a je februarja 1749 vendarle diplomiral. Na Univerzi v Edinburgu je \xc5\xa1tudiral medicino od leta 1752 do leta 1755. \xc5\xa0tudija ni dokon\xc4\x8dal. Leta 1756 se je ustalil v Londonu.\n_START_SECTION_\nThe Vicar of Wakefield (\xc5\xbdupnik Wakefieldski)\n_START_PARAGRAPH_\nRoman iz duhovnikovega \xc5\xbeivljenja \xc5\xbdupnik Wakefieldski (COBISS) je iz\xc5\xa1el leta 1766. Ta sentimentalisti\xc4\x8dni roman je v so\xc4\x8dasni angle\xc5\xa1ki literarni kritiki ostal neopa\xc5\xbeen, v Nem\xc4\x8diji, kjer je leto po objavi izvirnika iz\xc5\xa1el nem\xc5\xa1ki prevod, pa je do\xc5\xbeivel velik uspeh. Brala sta ga Herder in Goethe. Vsako leto so ga ponatiskovali. Zna\xc4\x8dilnosti romana so dru\xc5\xbeinski ambient, socialni protest, humor, potovanja, moralizem in sentimentalizem. Protagonist u\xc5\xbeiva v idiliki dru\xc5\xbeinskega \xc5\xbeivljenja, povsod vidi pastoralna razpolo\xc5\xbeenja ter do\xc5\xbeivlja vzdu\xc5\xa1je sentimentalnega humanizma.\n_START_SECTION_\nGoldsmith in Slovenci\n_START_PARAGRAPH_\nPisatelja je prvi omenil Illyrisches Blatt 1836. Njegov roman \xc5\xbdupnik Wakefieldski sta prebirala \xc5\xbee Matija \xc4\x8cop in France Pre\xc5\xa1eren. Zaradi enostavnega jezika se je zdel primeren za u\xc4\x8denje angle\xc5\xa1\xc4\x8dine. V sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino ga je v za\xc4\x8detku 60. let 19. stoletja za\xc4\x8del prevajati Josip Stritar, vendar je odnehal \xc5\xbee pri drugem poglavju.  Na svojo pobudo ga je v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino leta 1876 prevedel Janez Jesenko; knjiga je iz\xc5\xa1la v Jur\xc4\x8di\xc4\x8devi zbirki Slovenska knji\xc5\xbenica. Trdil je, da ga je prevajal neposredno iz angle\xc5\xa1\xc4\x8dine, vidi pa se, da si je pomagal tudi z nem\xc5\xa1kimi prevodi. Jezikovno sta prevod pregledala Jur\xc4\x8di\xc4\x8d in Maks Pleter\xc5\xa1nik, vlo\xc5\xbeene pesmi pa Janko Kersnik. Pred tem so ga brali v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini ali v hrva\xc5\xa1\xc4\x8dini. Fran Levstik je omenil roman v Popotovanju iz Litije do \xc4\x8cate\xc5\xbea kot zgled dobrega pisanja. V njem je videl model povesti, primerne za kme\xc4\x8dko ljudstvo, saj je Goldsmith na enostaven na\xc4\x8din podal podobo preprostega \xc5\xbeivljenja, kar bi slovenskemu romanu v za\xc4\x8detni fazi razvoja pomagalo, da bi si pridobil zaupanje preprostega ljudstva._NEWLINE_Pri Goldsmithovem romanu se je zgledoval Stritar, ko je pisal Gospoda Mirodolskega. Stritar je za posamezne osebe v svoji povesti na\xc5\xa1el ustrezne modele v Goldsmithovem romanu, zato so ga obto\xc5\xbeevali, da je njegov roman posnetek Goldsmithovega. Sam je te o\xc4\x8ditke zavra\xc4\x8dal, npr. v pismu Pavlini Pajkovi in v Slovenskem listu 1897, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je gospod Mirodolski \xe2\x80\x93 on sam. Mahni\xc4\x8d mu je leta 1889 prvi o\xc4\x8dital odvisnost od Goldsmithovega romana, kasneje tudi Viktor Be\xc5\xbeek, ki je menil, da je Mirodolski v Stritarjevem romanu pravzaprav \xc5\xbeupnik Wakefieldski. Leta 1900 je Fran Zba\xc5\xa1nik v Ljubljanskem zvonu omilil oznako plagiatorstva, \xc4\x8de\xc5\xa1 da se je Stritar sicer zgledoval po Goldsmithu, ni pa ga posnemal. Josip Tomin\xc5\xa1ek je v Ljubljanskem zvonu 1906 zagovarjal Stritarjevo izvirnost._NEWLINE_Mimo \xc5\xbdupnika Wakefieldskega so bili v slovenskem \xc4\x8dasopisju v prevodu objavljani \xc5\xa1e pisateljevi aforizmi.'