b'\n_START_ARTICLE_\nZrcalo\n_START_PARAGRAPH_\nZrc\xc3\xa1lo je opti\xc4\x8dni element, ki odbija svetlobo. Njegova zna\xc4\x8dilnost je, da se \xc5\xbearek od njega odbije po odbojnem zakonu, torej je kot med smerjo vpadnega \xc5\xbearka in pravokotnico na zrcalo enak kotu med odbitim \xc5\xbearkom in pravokotnico na zrcalo. Pri tem se gostota svetlobnega toka ohranja. V opisu z valovno optiko to pomeni, da zrcalo le spremeni smer potovanja valov, ki opisujejo \xc5\xbearke svetlobe.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nArheologi predvidevajo, da so bila prva ogledala izdelana iz raznih obdelanih naravno visoko odbojnih kamnin. O tem pri\xc4\x8dajo ena izmed najstarej\xc5\xa1ih najdenih zrcal iz vulkanskega stekla, ki so jih na\xc5\xa1li v Anatoliji in jih ume\xc5\xa1\xc4\x8dajo v leto 6000 pr. n. \xc5\xa1t.\xc2\xa0V naslednjih tiso\xc4\x8dletjih so zrcala izdelovali z obdelavo kovin, na primer bakra. Dokaze o tak\xc5\xa1nih zrcalih najdemo v Mezopotamiji in Egiptu. V istem \xc4\x8dasovnem obdobju, okoli leta 2000 pr. n. \xc5\xa1t, najdemo \xc5\xa1e zrcala iz obdelanih kamnin v Ju\xc5\xbeni in Srednji Ameriki in bronasta zrcala na Kitajskem. Zrcala iz raznih zlitin, kot je bron, so redkej\xc5\xa1a, saj so bila zahtevnej\xc5\xa1a za izdelavo si jih je lahko privo\xc5\xa1\xc4\x8dil le premo\xc5\xbenej\xc5\xa1i sloj prebivalstva._NEWLINE_Kot prva zrcala. ki so uporabljala substrat in tanek kovinski nanos, se pojavljajo pozla\xc4\x8dena steklena zrcala na obmo\xc4\x8dju dana\xc5\xa1njega Libanona pribli\xc5\xbeno v 1. st. n. \xc5\xa1t. Rimljani so to tehniko izdelave zrcal drasti\xc4\x8dno pocenili, saj so kot kovinski nanos za\xc4\x8deli uporabljati veliko cenej\xc5\xa1i svinec._NEWLINE_Razli\xc4\x8dne oblike zrcal so prou\xc4\x8devali \xc5\xbee v anti\xc4\x8dni Gr\xc4\x8diji. Ptolemaj je tako izvedel ve\xc4\x8d poskusov, kjer je uporabljal polo\xc5\xa1\xc4\x8dena \xc5\xbeelezna zrcala in s tem prou\xc4\x8deval odboj svetlobe na planarnih, konveksnih in konkavnih zrcalih. Opise eksperimentov najdemo v njegovem delu Optika. U\xc4\x8dinek paraboli\xc4\x8dnega zrcala ("toplotni \xc5\xbearek") naj bi uporabil Arhimed za zbiranje son\xc4\x8dnih \xc5\xbearkov in za\xc5\xbeiganje rimskega ladjevja. Kasnej\xc5\xa1e \xc5\xa1tudiranje zrcal se je zgodilo \xc5\xa1ele v Srednjem veku v arabskih de\xc5\xbeelah, kjer je Ibn Sahl v 10. st. prou\xc4\x8deval paraboli\xc4\x8dna zrcala, Ibn al-Haitham pa konkavna in konveksna zrcala v cilindri\xc4\x8dni in krogelni geometriji._NEWLINE_V Evropi je razvoj zrcal dosegel razcvet \xc5\xa1ele v \xc4\x8dasu renesanse, ko so razvili metodo za bolj\xc5\xa1i nanos me\xc5\xa1anice kositra in \xc5\xbeivega srebra na steklo. Kot evropski centri proizvodnje zrcal so se razvili Benetke, Francija, Bohemija in Nem\xc4\x8dija. Zrcala so bila v tem obdobju znak premo\xc5\xbenosti, saj so bila izjemno draga. Posrebrena zrcala je izumil Justus von Liebig leta 1835. Njegova zrcala so izdelovali z nanosom tanke plasti srebra na steklo s pomo\xc4\x8djo kemijske redukcije srebrovega nitrata. Proces je bilo dokaj enostavno prilagoditi za masovno proizvodnjo, kar je zelo pocenilo proizvodnjo._NEWLINE_V dana\xc5\xa1njih \xc4\x8dasih nana\xc5\xa1amo plast srebra (v\xc4\x8dasih tudi aluminija z vakuumsko depozicijo) z mokro depozicijo neposredno na steklo.\n_START_SECTION_\nDelovanje\n_START_PARAGRAPH_\nZrcalo sestavlja dielektri\xc4\x8den substrat, ki je prozoren pri valovnih dol\xc5\xbeinah, za katere zrcalo deluje, in omogo\xc4\x8da enostavno lo\xc5\xa1\xc4\x8denje. Na substrat nanesemo tanko plast kovine, ki poskrbi za odboj \xc5\xbearkov, zna\xc4\x8dilen za zrcala._NEWLINE_Glavna zna\xc4\x8dilnost kovine je, da ima proste naboje. Ko na njih vpade svetloba oziroma elektromagnetno valovanje, se v njih vzbudi elektri\xc4\x8dni tok, ki je ravno v nasprotni fazi kot vpadno valovanje. Tak\xc5\xa1en tok vzpostavi elektromagnetno polje, ki se od vpadnega polja razlikuje le po predznaku. Kovina posledi\xc4\x8dno ne prepu\xc5\xa1\xc4\x8da svetlobe, od zrcala pa se odbije \xc5\xbearek z enako frekvenco in ravno obratno smerjo in predznakom_NEWLINE_Skupna elektri\xc4\x8dna poljska jakost na drugi strani kovine je se\xc5\xa1tevek obeh, kar je enako 0, kar pojasni, zakaj na drugi strani zrcala nimamo elektri\xc4\x8dnega polja. Iz ohranitve energije sledi, da se je odbila vsa energija valovanja. Na strani zrcala, kjer je predmet, pa si lahko pomagamo z variacijskim na\xc4\x8delom, ki pravi, da svetloba od to\xc4\x8dke A do to\xc4\x8dke B vedno potuje po najkraj\xc5\xa1i poti. Predstavljajmo si splo\xc5\xa1en primer, kjer svetloba vpada pod kotom \xce\xb1 in se odbije pod kotom \xce\xb2. Pot, ki jo svetloba prepotuje, je_NEWLINE_Pot bo najkraj\xc5\xa1a, ko bo odvod poti po x enak 0_NEWLINE_V obeh \xc4\x8dlenih prepoznamo kosinusa ustreznih kotov. Ena\xc4\x8dba je izpolnjena le v primeru, \xc4\x8de velja odbojni zakon_NEWLINE_Vpadni in odbojni kot sta torej vedno enaka, iz ohranitve energije pa sledi, da sta enaki tudi jakosti polj v obeh \xc5\xbearkih.\n_START_SECTION_\nIzdelava\n_START_PARAGRAPH_\nZrcala se izdeluje tako, da se na primeren substrat nanese plast neke kovine z visoko odbojnostjo. Najpogosteje se uporablja steklo, saj je prozorno pri vidnih valovnih dol\xc5\xbeinah svetlobe. Poleg tega ga je enostavno izdelati, ima primerno trdnost in ga je enostavno obdelovati. Odbojna plast je nane\xc5\xa1ena na zadnjo stran stekla, saj jo s tem zavarujemo pred po\xc5\xa1kodbami in korozijo. Po navadi ga \xc5\xa1e dodatno zavarujemo z druge strani z raznimi prevlekami, na primer barvo.\n_START_SECTION_\nUporaba\n_START_PARAGRAPH_\nZrcala \xc5\xbee dolgo slu\xc5\xbeijo kot pripomo\xc4\x8dki v vsakodnevnem po\xc4\x8detju, kot je urejanje videza. Prav tako imajo okrasno vlogo v na\xc5\xa1ih domovih, v preteklih stoletjih pa so slu\xc5\xbeili tudi kot statusni simbol. Konkavna zrcala sliko pove\xc4\x8dajo, kar je seveda zelo uporabno pri li\xc4\x8denju in tudi drugih uporabah._NEWLINE_Najpomembnej\xc5\xa1a moderna uporaba zrcal je v raznih opti\xc4\x8dnih sistemih kot sredstvo za preusmerjanje svetlobe.\n_START_SECTION_\nTeleskopi\n_START_PARAGRAPH_\nPoznamo ve\xc4\x8d tipov teleskopov, to so: Refraktorski, reflektorski in kromati\xc4\x8dni teleskopi. Refraktorski teleskop uporablja sistem le\xc4\x8d za preslikavo predmeta do o\xc4\x8desa, reflektorski in kromati\xc4\x8dni teleskop pa uporabljata zrcala, zato se osredoto\xc4\x8dimo na njiju.\n_START_SECTION_\nReflektorski teleskop\n_START_PARAGRAPH_\nReflektorski teleskop izrablja ogledalo, ki je rahlo ukrivljeno, in zbere kolimirane \xc5\xbearke iz neskon\xc4\x8dnosti na drugem manj\xc5\xa1em zrcalu. Obstajata dve izvedbi. V teleskopu newtonske geometrije se \xc5\xbearki ne prekri\xc5\xbeajo, medtem ko se v teleskopu gregorijanske geometrije prekri\xc5\xbeajo na poti od ve\xc4\x8djega k manj\xc5\xa1emu zrcalu. To v na\xc5\xa1ih o\xc4\x8deh ravno obrne sliko._NEWLINE_Tak\xc5\xa1ni teleskopi se uporabljajo predvsem v ve\xc4\x8djih teleskopskih sistemih, saj je la\xc5\xbeje izdelati velika zrcala kot pa velike le\xc4\x8de. Vsi vesoljski in tudi najve\xc4\x8dji teleskopi na Zemlji izrabljajo ta princip.\n_START_SECTION_\nKromati\xc4\x8dni teleskop\n_START_PARAGRAPH_\nKromati\xc4\x8dni teleskopi uporabljajo kombinacije le\xc4\x8d in zrcal. Tak\xc5\xa1na kombinacija je dobra, saj se tako znebimo velikih aberacij, ki se pojavijo zaradi velikosti opti\xc4\x8dnih elementov. Tako dobimo ve\xc4\x8dje zorno polje brez aberacij._NEWLINE_V teleskop skozi posebne le\xc4\x8de pridejo \xc5\xbearki, ki vpadejo na zrcalo v zadnjem delu teleskopa. Ta \xc5\xbearke odbije nazaj na manj\xc5\xa1e zrcalo, ki zastira glavno odprtino teleskopu, to zrcalo pa odbije \xc5\xbearke v okular, skozi katerega gledamo.\n_START_SECTION_\nFotoaparati\n_START_PARAGRAPH_\nV fotoaparatu polprepustno zrcalo preusmeri majhen del vpadne svetlobe, ki jo nato \xc5\xa1e eno zrcalo preusmeri v odprtino, skozi katero lahko vidimo, kak\xc5\xa1na bo slika. Preostali del svetlobe, ki je zrcalo ni preusmerilo, vpade na detektor svetlobe, kjer se zabele\xc5\xbei intenziteta in iz \xc4\x8desar procesorji naredijo sliko.\n_START_SECTION_\nLaser\n_START_PARAGRAPH_\nV laserjih sta navadno dve zrcal obrnjeni eden proti drugemu, kar omogo\xc4\x8da ve\xc4\x8dkraten odboj svetlobe. Tak\xc5\xa1no postavitev imenujemo resonator. Zaradi zna\xc4\x8dilnosti oja\xc4\x8devalnega sredstva med zrcali se svetloba pod vplivom zunanjega \xc4\x8drpalnega \xc5\xbearka oja\xc4\x8di. Ker je eno od zrcal delno prepustno, se del oja\xc4\x8dene svetlobe ne odbije in izhaja iz resonatorja v obliki laserskega snopa.'