b'\n_START_ARTICLE_\nJanez Bleiweis\n_START_SECTION_\nBiografija\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je 19. novembra 1808 v Kranju o\xc4\x8detu trgovcu in posestniku Valentinu Bleiweisu. Osnovno \xc5\xa1olo je obiskoval v Kranju. To je bila prva in zadnja stopnja njegovega izobra\xc5\xbeevanja, pri katerem je bil u\xc4\x8dni jezik sloven\xc5\xa1\xc4\x8dina. V letih 1819-24 je obiskoval gimnazijo v Ljubljani, zatem pa licej (vi\xc5\xa1ja srednja \xc5\xa1ola). Medicino je \xc5\xa1tudiral na dunajski univerzi. Leta 1841 se je preselil v Ljubljano in bil imenovan za profesorja \xc5\xbeivinozdravni\xc5\xa1tva in sodne medicine na ljubljanskem liceju. Prva leta bivanja v Ljubljani se je posve\xc4\x8dal u\xc4\x8denju sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine, predvsem iskanju veterinarske terminologije. Leta 1842 sta ga takratni tajnik Kranjske kmetijske dru\xc5\xbebe grof Franz Hohenwarth in ljubljanski \xc5\xbeupan Janez Nepomuk Hradecky povabila na mesto tajnika Kmetijske dru\xc5\xbebe za Kranjsko, na tej funkciji, ki jo je je obdr\xc5\xbeal do smrti, je omogo\xc4\x8dil ustanovitev triletne kmetijske \xc5\xa1ole, na kateri je 1849\xe2\x80\x9363 tudi pou\xc4\x8deval. Od 1849 do smrti je bil ravnatelj na njegovo pobudo in pobudo Simona Strupija osnovane podkovske in \xc5\xbeivinozdravni\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole s slovenskim u\xc4\x8dnim jezikom. Po ukinitvi liceja (1850) je ohranil naziv profesorja ter pou\xc4\x8deval na podkovski in \xc5\xbeivinozdravni\xc5\xa1ki \xc5\xa1o. lLeta 1856 je Bleiweis postal de\xc5\xbeelni \xc5\xbeivinozdravnik (do upokojitve 1874). 1861-63 je bil ravnatelj ljubljanske porodni\xc5\xa1nice na Ajdov\xc5\xa1\xc4\x8dini v Ljubljani. Leta 1843 je kot \xc4\x8dlan Kranjske kmetijske dru\xc5\xbebe predlagal ustanovitev \xc4\x8dasopisa Kmetijske in rokodelske novice. Od ustanovitve \xc4\x8dasopisa do svoje smrti je bil urednik in glavni novinar. Za \xc4\x8dasopis je napisal \xc5\xa1tevilne \xc4\x8dlanke, za katere ni dobival pla\xc4\x8dila. Ob epidemiji kolere 1866 je bila na njegov predlog ustanovljena zasilna bolni\xc5\xa1nica v Ljubljani1863\xe2\x80\x9381 je bil predsednik ljubljanske \xc4\x8ditalnice in 1875\xe2\x80\x9381 Slovenske matice. V letih 1861\xe2\x80\x9378 je bil \xc4\x8dlan kranjskega de\xc5\xbeelnega odbora, 1872 ga je kot najstarej\xc5\xa1i odbornik nekaj \xc4\x8dasa tudi vodil, 1878\xe2\x80\x9381 pa je bil tudi namestnik de\xc5\xbeelnega  glavarja, vrsto let ob\xc4\x8dinski svetovalec v Ljubljani itd.\n_START_SECTION_\nBleiweisovo politi\xc4\x8dno in drugo dru\xc5\xbebeno delovanje\n_START_PARAGRAPH_\nBleiweisova politi\xc4\x8dna kariera se je za\xc4\x8dela s Kmetijskimi in rokodelskimi novicami, torej leta 1843. Po mnenju Vodopivca je bil fiziokratsko in razsvetljensko usmerjen konservativec. Zavrnil je ilirizem, ki ga je imel za nesprejemljivi separatizem. Prav tako je nasprotoval konstruiranju panslovanskega jezika, ki ga je imel za \xc2\xbblunin jezik\xc2\xab. Do revolucije in naglih sprememb je imel negativen odnos. Zagovarjal je legitimizem, nasprotoval revoluciji in nagli nasilni odpravi fevdalizma. Re\xc5\xa1itev kme\xc4\x8dkih te\xc5\xbeav je postavljal v roke \xc2\xbbpravi\xc4\x8dnega\xc2\xab\xc2\xa0cesarja. Zavzemal se je za mirno in ubogljivo \xc4\x8dakanje na izbolj\xc5\xa1anja, ki jih bo prinesel \xc4\x8das. Obstoj in razvoj slovenskega naroda je videl le v okviru habsbur\xc5\xa1ke monarhije. Nad idejo Zedinjene Slovenije sprva ni bil navdu\xc5\xa1en. Smatral je, da je preradikalna in da Slovenci za njeno uresni\xc4\x8ditev nimajo \xc2\xbbdu\xc5\xa1ne mo\xc4\x8di\xc2\xab. Kasneje je svoje mnenje spremenil in organiziral zbiranje podpisov za peticijo, v kateri je bila omenjena tudi Zedinjena Slovenija. Na najve\xc4\x8djem slovenskem taboru v Vi\xc5\xbemarju 17. maja 1869, ki ga je pripravilo in organiziralo Dru\xc5\xa1tvo za brambo narodnih pravic Slovenija, ki mu je Bleiweis predsedoval od ustanovitve 1868, pa je odlo\xc4\x8dno utemeljeval nujnost zdru\xc5\xbeenja slovenskih pokrajin v novo upravno enoto Slovenijo. _NEWLINE_V svojem politi\xc4\x8dnem in uredni\xc5\xa1kem delu se je zavzemal za izobra\xc5\xbeevanje ljudstva, za preobrazbo kmeta, obrtnika in me\xc5\xa1\xc4\x8dana v gospodarsko sposobnega, nacionalno zavednega in politi\xc4\x8dno trdnega \xc4\x8dloveka. Do novosti je bil sprva nezaupljiv, a jih je podprl, \xc4\x8de so se obnesle. Geslo Novic in verjetno tudi njega je bilo: \xc2\xbbV diru \xc4\x8dasa utone, kdor z njim ne plava.\xc2\xab\xc2\xa0V \xc2\xbbkulturnem boju\xc2\xab\xc2\xa0med cerkvijo in dr\xc5\xbeavo leta 1872 in 1873 se je Bleiweis postavil na stran cerkve in klerikalcev. Kljub temu pa se ni povsem strinjal s klerikalci, saj se je v de\xc5\xbeelnem zboru zavzemal za razvoj industrije in me\xc5\xa1\xc4\x8danstva, a ne za vsako ceno, saj bi silen in nenaden dotok kapitala v slovenska etni\xc4\x8dna obmo\xc4\x8dja lahko povzro\xc4\x8dil germanizacijo. S cerkvijo se tudi ni strinjal povsem, na primer ne glede odnosa do narodnosti, saj je v Novicah polemiziral z mnenjem cerkve, ki je narodnost opredelila kot pogansko. Kot vodja staroslovencev je imel veliko nasprotnikov, med njimi je bil najbolj opazen Fran Levstik, ki se je iz Bleiweisa in njegove politike pogosto nor\xc4\x8deval, pogosto na ra\xc4\x8dun samodr\xc5\xa1tva. S Francetom Pre\xc5\xa1ernom Bleiweis ni veliko sodeloval, Pre\xc5\xa1eren je Bleiweisa in Novice kritiziral, vendar je tudi priznaval njihovo vrednost. O\xc4\x8dital jim je predvsem nepoznavanje slovenskega jezika (Bleiweis je nekatere \xc4\x8dlanke pisal in objavljal kar v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini) in robatost. Priznaval pa jim je vlogo pri razvoju sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine. Bleiweis zaradi utilitaristi\xc4\x8dnega odnosa do literature ni znal ceniti Pre\xc5\xa1ernovih osebnoizpovednih umetni\xc5\xa1kih del. Zanj je bila umetnost namenjena bujenju narodne zavesti in \xc2\xbbgradnji na\xc5\xa1ega jezika\xc2\xab, zato je veliko bolj kot Pre\xc5\xa1ernove pesmi cenil vznesene, bombasti\xc4\x8dne in narodno gore\xc4\x8de pesmi Jovana Koseskega. Nesoglasja je imel tudi z Josipom Stritarjem, ki je na Bleiweisov ra\xc4\x8dun napisal satiro. V dobrih odnosih pa je bil z Antonom Martinom Slom\xc5\xa1kom, s katerim si je tudi dopisoval, saj sta imela podobna stali\xc5\xa1\xc4\x8da glede aktualnih dogajanj. Leta 1867 je bil imenovan za \xc4\x8dastnega me\xc5\xa1\xc4\x8dana Ljubljane.'