b'\n_START_ARTICLE_\nMarija Ur\xc5\xa1ula Tro\xc5\xa1t\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodila se je kot Marija Tro\xc5\xa1t, 21. oktobra 1913, v letu pred prvo svetovno vojno, in bila dan pozneje kr\xc5\xa1\xc4\x8dena v \xc5\xbeupnijski cerkvi v \xc5\xbeupniji \xc5\xa0t. Vid pri Vipavi (danes Podnanos), ki je takrat spadala v Nad\xc5\xa1kofijo Gorica, danes pa je \xc5\xbeupnija v \xc5\xa1kofiji Koper. V tej \xc5\xbeupniji je prejela tudi zakrament svete birme in zaklju\xc4\x8dila osnovno \xc5\xa1olo._NEWLINE_Do leta 1932, \xc5\xbee pod Italijo, je bila pet let varu\xc5\xa1ka na Siciliji pri \xc5\xa1vicarski slikarki Lily Giachery Daneu, ki ji je napisala zelo pohvalno priporo\xc4\x8dilo in poudarila, da se je domov vrnila na \xc5\xbeeljo star\xc5\xa1ev. Doma je bila zaposlena kot kuharica v gostilni._NEWLINE_Leta 1935 je \xc5\xbeupniku izrazila \xc5\xbeeljo, da bi \xc5\xa1la v misijone, v Afriko. Pisala sta na Kongregacijo "De propaganda fide" (Za \xc5\xa1irjenje vere), za misijone torej, in odgovorili so ji, naj vstopi h kombonijankam oz. v misijonsko redovno dru\xc5\xbebo "Suore missionarie pie madri della Nigrizia". Dru\xc5\xbebo je v za\xc4\x8detku leta 1872 ustanovil Daniele Comboni, italijanski misijonar, ki je v misijonu v Sudanu nasledil slovenskega misijonarja Ignacija Knobleharja._NEWLINE_Tako je 30. septembra 1936 vstopila v postulat (leto za\xc4\x8detne priprave) v Veroni, saj so bili takrat, med obema vojnama, njeni doma\xc4\x8di kraji pod Italijo. 2. aprila 1937 je vstopila v noviciat v kraju Buccinigo d\'Erba, ki le\xc5\xbei blizu jezera Como v severni Italiji, in tam po dveh letih, 12. aprila 1939, izrekla prve redovne zaobljube ter postala s. Ur\xc5\xa1ula (Orsolina). \xc5\xbde naslednji mesec, 21. maja 1939, so od\xc5\xa1le ona in \xc5\xa1e tri sestre: s. Leta Pelliccioli, s. M. Evelina Fadin in s. Clarice Chiaromonte na prvo misijonsko postojanko. Ta sicer ni bila v tako \xc5\xbeeleni Afriki, ampak v Sveti de\xc5\xbeeli, v mestu Aman, v Tranjordanskem emiratu, ki je bil od leta 1921 pod britansko upravo, po drugi svetovni vojni pa je v dr\xc5\xbeavi Jordanija._NEWLINE_Po prihodu, 27. maja 1939, je bila misijonarka najprej 8 let v bolni\xc5\xa1nici v Amanu, kjer je 12. aprila 1942 obnovila zaobljube in 17. aprila 1945 izrekla ve\xc4\x8dne zaobljube v kapeli, ki je v pove\xc4\x8dani in prenovljeni bolni\xc5\xa1nici ohranjena \xc5\xa1e nespremenjena._NEWLINE_Od 29. maja 1947 je leto in dva meseca, v tistih zelo te\xc5\xbekih \xc4\x8dasih ustanavljanja dr\xc5\xbeave Izrael delala v dispanzerju na Sionu v Jeruzalemu. Zaradi nove meje, ki je potekala prav tam, so se sestre umaknile in s. Ur\xc5\xa1ula je tri mesece za\xc4\x8dasno spet v Amanu._NEWLINE_Kon\xc4\x8dno so jo 25. oktobra 1948, 35-letno, premestili v drugo bolni\xc5\xa1nico, kak\xc5\xa1nih 130 km ju\xc5\xbeneje, v Karak (arabsko: Al Karak), kjer je bila izredo priljubljena med doma\xc4\x8dini, tudi beduini. Tam je ostala 17 let. Premestili so jo 17. oktobra 1965, spet v Aman, a le za\xc4\x8dasno, za 4 mesece._NEWLINE_Na zadnje misijonsko mesto je pri\xc5\xa1la 11. februarja 1966, 53-letna, v vrtec in center za duhovne vaje v Betaniji, kak\xc5\xa1nih 5 km vzhodno od Jeruzalema, takrat v Jordaniji. \xc5\xbde naslednje leto je spet do\xc5\xbeivela vojno in Betanija je po \xc5\xa1estnevni vojni pri\xc5\xa1la pod Izrael, a prebivalci so \xc5\xa1e danes arabsko govore\xc4\x8di Palestinci in tako kristjani kot muslimani zaupajo otroke sestram v varstvo in vzgojo. S. Ur\xc5\xa1ula je pomagala v kuhinji, se sre\xc4\x8devala z doma\xc4\x8dini in veliko molila na bli\xc5\xbenjih svetih krajih v Jeruzalemu in Betlehemu, na starost pa predvsem v doma\xc4\x8di kapeli, kjer so jo ve\xc4\x8dkrat obiskali tudi slovenski romarji. \xc4\x8ceprav je od svojega 23. leta \xc5\xbeivela dale\xc4\x8d od domovine, je do zadnjega teko\xc4\x8de govorila slovensko in prek pisem, telefona, \xc4\x8dasopisov in nekaj obiskov ostajala povezana z domovino. V Betaniji je praznovala 50-letnico in tudi 60-letnico redovnih zaobljub in do konca leta 2000 ostala dejavna v sestrski skupnosti. Sestre so rade poudarjale, da je svetnica. Veliko je molila._NEWLINE_Po kratki a te\xc5\xbeki bolezni, raku, je umrla 27. februarja 2001, v bolni\xc5\xa1nici v Amanu, prav tam, kjer je pred skoraj 61 leti za\xc4\x8dela svojo pot misijonarke v Sveti de\xc5\xbeeli.'