b'\n_START_ARTICLE_\nJohn Norris Bahcall\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nBahcall je raziskoval na In\xc5\xa1titutu za vi\xc5\xa1ji \xc5\xa1tudij v Princetonu, New Jersey, ZDA. Delal je skupaj s Raymondom Davisom mlaj\xc5\xa1im pri prou\xc4\x8devanju Son\xc4\x8devih nevtrinov. Skupaj s S. Kirhakosovo z istega in\xc5\xa1tituta in D. P. Schneiderjem je januarja 1995 na sre\xc4\x8danju Ameri\xc5\xa1kega astronomskega dru\xc5\xa1tva (AAS) predstavil posnetke petnajstih svetlih kvazarjev z majhnim rde\xc4\x8dim premikom. Aktivna jedra galaksij, med katerimi so kvazarji verjetno najbolj skrajni primerki, po na\xc5\xa1ih predstavah poganjajo mo\xc4\x8dne \xc4\x8drne luknje, v katere pada snov iz obdajajo\xc4\x8de jih galaksije. Opazovanja z Zemlje, \xc5\xa1e posebej v bli\xc5\xbenji infrarde\xc4\x8di svetlobi, so v premeru nekaj lo\xc4\x8dnih sekund okrog mnogih svetlih kvazarjev pokazala puhaste meglice snovi. Zato so Bachall in sodelavci pri\xc4\x8dakovali, da bo nova WFPC-2 kamera Hubblovega vesoljskega daljnogleda jasno razkrila, da so kvazarji le jedra galaksij. Na njihovo veliko presene\xc4\x8denje pa posnetki niso odkrili prav ni\xc4\x8desar okrog 11. od 15. teles, \xc4\x8deprav bi bile svetle galaksije na oddaljenostih kvazarjev v dosegu nove Hubblove kamere. To sta potrdila dva kvazarja, katerih gostiteljici \xe2\x80\x94 ena spiralna in ena elipti\xc4\x8dna galaksija \xe2\x88\x92 sta na posnetkih razlo\xc4\x8dno vidni. Da so s prej\xc5\xa1njimi opazovanji astronomi zaznali sevanje okrog nekaterih (kot vse ka\xc5\xbee) \xc2\xbbgolih\xc2\xab\xc2\xa0kvazarjev, \xc5\xa1e pove\xc4\x8duje njihovo zadrego. Obstaja mo\xc5\xbenost, da so ti kvazarji nastanjeni v tako \xc5\xa1ibkih, razpr\xc5\xa1enih ali rde\xc4\x8dih sestavih, da so se izognili zaznavi kamere v vidni svetlobi. V nasprotnem primeru morajo goli kvazarji prejemati gorivo na bistveno druga\xc4\x8den na\xc4\x8din kot smo pri\xc4\x8dakovali. Dolgo so imeli za tak\xc5\xa1no drugo mo\xc5\xbenost sodelovanje kvazarjev s sosednjimi galaksijami. \xc4\x8ceprav so goli, so kvazarji, ki jih je opazovala Bachallova skupina, le redko sami. Mnogo jih u\xc5\xbeiva v dru\xc5\xbebi ene ali ve\xc4\x8d bli\xc5\xbenjih, a lo\xc4\x8denih galaksij. Na njihovi medsebojni oddaljenosti \xe2\x88\x92 manj kot je polmer na\xc5\xa1e Galaksije \xe2\x88\x92 bi tak\xc5\xa1ne sosede v pribli\xc5\xbeno 10. milijonih letih popustile kvazarjevi gravitaciji. Nastale plimske razbitine bi bile zadosten izvor goriva za skrivnostne svetilnike. Eno izmed teles, kvazar PKS 2349-014, daje dovolj dokazov za ta pojav. Kvazarjevi priveski \xe2\x80\x93 kro\xc5\xbeni lok in nesimetri\xc4\x8dna ovojnica \xe2\x80\x93 nosijo zanesljiv podpis (nekdanjega) diska galaksije, ki prestaja mo\xc4\x8dno plimsko trganje. \xc4\x8ceprav so se namigi o tak\xc5\xa1nem sodelovanju pojavili \xc5\xbee prej, pa Hubblovi posnetki prvi\xc4\x8d dovolj razlo\xc4\x8dno ka\xc5\xbeejo ta pojav. Padanje snovi v \xc4\x8drno luknjo ostaja \xc5\xa1e naprej veljaven model za vzdr\xc5\xbeevanje ogromnega izseva kvazarjev. Scena te drame pa zdaj ka\xc5\xbee nepri\xc4\x8dakovano pestrost.'