b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Hribar\n_START_SECTION_\nIvanova mladost\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v Trzinu, v dru\xc5\xbeini s \xc5\xa1estimi otroki. O\xc4\x8de Hribar je bil prekup\xc4\x8devalec s posestvi, zato se je morala dru\xc5\xbeina ve\xc4\x8dkrat seliti. V otro\xc5\xa1tvu je bil Ivan bolehen otrok, oboleval je za padavico. Njegova mati je bila zelo verna \xc5\xbeena, zato je z otrokom romala k Svetemu Valentinu po pomo\xc4\x8d in to naj bi naredilo konec njegovi bo\xc5\xbejasti. V \xc5\xa1oli se je hitro u\xc4\x8dil in napredoval. Pri vpisu v ni\xc5\xbejo gimnazijo je lahko presko\xc4\x8dil prvi razred ni\xc5\xbeje gimnazije v Ljubljani. Med \xc5\xa1tudijem se je te\xc5\xbeko prebijal, zato je in\xc5\xa1truiral druge \xc5\xa1tudente in prevajal razne tekste, tako si je zaslu\xc5\xbeil nekaj dodatnih goldinarjev.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nPoklicno je Ivan Hribar deloval kot zastopnik pomembne \xc4\x8de\xc5\xa1ke banke Slavija v Ljubljani (1876-1919). Skupaj s politi\xc4\x8dnim sopotnikom Ivanom Tav\xc4\x8darjem pa je bil pred prvo svetovno vojno ena vodilnih osebnosti kranjske slovenske liberalne Narodne napredne stranke. Od leta 1882 je bil \xc4\x8dlan ljubljanskega mestnega sveta, med drugim je vodil izgradnjo vodovoda, bil med letoma 1896 in 1910 ljubljanski \xc5\xbeupan in je zaslu\xc5\xbeen za popotresno obnovo Ljubljane. Njegove zadnje izvolitve cesar Franc Jo\xc5\xbeef I. ni potrdil, ker je bil Hribar v nemilosti zaradi delovanja v \xc4\x8dasu protinem\xc5\xa1kih demonstracij leta 1908 (septembrski dogodki, 1908). V letih 1889-1908 je bil kranjski de\xc5\xbeelni poslanec, v letih 1907-1911 pa tudi poslanec avstrijskega dr\xc5\xbeavnega zbora. Pred prvo svetovno vojno je bil med vodilnimi predstavniki neoslavizma. V Jugoslaviji je bil najprej 1919-1921 veleposlanik v Pragi, nato 1921-1923 pokrajinski namestnik za Slovenijo in nazadnje 1932-1938 jugoslovanski senator._NEWLINE_Znan je bil kot velik domoljub in marljiv, strasten politi\xc4\x8dni delavec. Po napadu na Jugoslavijo leta 1941 je Ivan Hribar storil samomor v znak protesta proti italijanski okupaciji. Devetdesetletni Hribar se je vra\xc4\x8dal s sestanka z italijansko upravo, ki mu je ravno ponudila \xc5\xbeupanski polo\xc5\xbeaj Ljubljane in ga vabila v konsulto. Hribar tega ni hotel sprejeti, ker bi s tem dal delno legitimacijo italijanski okupaciji, in je raje izbral smrt. Zavit v jugoslovansko zastavo se je ustrelil z revolverjem in padel v Ljubljanico oz. Grubarjev kanal na Kodeljevem. Zapustil je poslovilno pismo z verzi iz Krsta pri Savici pesnika Franceta Pre\xc5\xa1erna:_NEWLINE_Manj stra\xc5\xa1na no\xc4\x8d je v \xc4\x8drne zemlje krili,_NEWLINE_kot so pod svetlim soncem su\xc5\xbeni dnovi._NEWLINE_Hribar ima v Ljubljani velik spomenik na Bregu, ki so ga postavili 30. avgusta 2010, in ve\xc4\x8d manj\xc5\xa1ih spomenikov. Pred Univerzo stoji njegovo poprsje, portretni glavi pa sta v Narodni galeriji in v ve\xc5\xbei Magistrata. Spominsko zbirko so uredili v njegovem stanovanju v Cerkljah na Gorenjskem. Eno od nabre\xc5\xbeij Ljubljanice je Hribarjevo nabre\xc5\xbeje.'