b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Pelagij I.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nPo neusmiljenih, desetletnih vojnah je Rim postal razvalina, njegovi prebivalci so se_NEWLINE_skrivali po kampanijskih mo\xc4\x8dvirjih, zakonite pape\xc5\xa1ke kandidate pa so razgnali po vseh delih Evrope. O teh divjih \xc4\x8dasih govori le en nagrobni kamniti napis v preddverju cerkve Santa Maria in Trastevere: \xc2\xbbPod tem spomenikom po\xc4\x8diva duhovnik Mareas, ki je v zadnjih letih odsotnosti Vigilija branil pravo vero, kalcedonski vesoljni cerkveni zbor in cerkvena izro\xc4\x8dila, ter vse svoje premo\xc5\xbeenje razdelil med reve\xc5\xbee; umrl je v mesecu avgustu 555."\n_START_SECTION_\nApokriziarij v Carigradu\n_START_PARAGRAPH_\nV teh izredno te\xc5\xbeavnih in zahtevnih \xc4\x8dasih je sprejel krmilo Petrove ladje v svoje roke Pelagij. Kdo je bil torej Pelagij? Izhajal je iz plemenite rimske rodovine. Njegov o\xc4\x8de Janez je bil upravnik ene od dveh dijecez, v kateri je bila razdeljane Italija. Kot nadarjen diplomat in izobra\xc5\xbeen teolog je spremljal pape\xc5\xbea Agapita in  Vigilija v Carigrad, kjer je deloval kot pape\xc5\xa1ki apokriziarij  ( nuncij ). Odlo\xc4\x8dno je nasprotoval Justinijanovi obsodbi Treh poglavij in glede tega 551 tako grajal omahljivega Vigilija, da je pape\xc5\xbe umaknil svoj podpis in njegov tozadevni spis zoper obsodbo Constitutum je Pelagijevo delo. _NEWLINE_Kot pape\xc5\xbe Vigilij tudi on v za\xc4\x8detku ni hotel podpisati sklepov carigrajskega cerkvenega zbora; zato ga je dal cesar   Justinijan osamiti in zapreti v samostan, kjer je v obrambo katoli\xc5\xa1ke vere napisal knjigo Refutatorium; ko je pa zvedel, da je Vigilij priznal koncilske sklepe, se je tudi sam uklonil.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe po volji bizantinskega cesarja\n_START_PARAGRAPH_\nJustinijan je sedaj menil, da bo sposobni in izku\xc5\xa1eni Pelagij pa\xc4\x8d najbolj primerna osebnost v pridobivanju Zahoda za priznavnje sklepov carigrajskega koncila in obsodbe Treh poglavij. Poslal ga je v Rim, kjer pa so ga hladno sprejeli, ker ga je pripeljal bizantinski vojskovodja Narzes. Zato se je vsiljenih volitev udele\xc5\xbeilo le malo \xc5\xa1kofov. \xc5\xa0ele 16. aprila 556 \xe2\x80\x93 na samo Veliko no\xc4\x8d - sta ga posvetila \xc5\xa1kofa mest Perusinum in Ferrentinum. Pape\xc5\xbe je \xc5\xbee takoj na za\xc4\x8detku jasno pokazal, da ostaja zvest Kalcedonu. Sestavil je sijajno okro\xc5\xbenico, v kateri je poudaril pomen \xc5\xa1tirih koncilov ter poveli\xc4\x8deval u\xc4\x8denje Leona Velikega in njegovih naslednikov; tako je tudi Tri poglavja  pravilno osvetlil: v tem smislu namre\xc4\x8d, da se z obsodbo Treh poglavij obsoja le tista njihova vsebina, ki je hereti\xc4\x8dna - ne pa tudi njihovi avtorji.\n_START_SECTION_\nObnavljanje enotnosti\n_START_PARAGRAPH_\nMed procesijo pri Svetem Petru je slovesno prisegel, da ni sodeloval pri Vigilijevem preganjanju. Nasprotujo\xc4\x8de mu tuscijske \xc5\xa1kofe je povabil v Rim, da bi v skupnem pogovoru odpravili dvome. Da bi pomiril galske \xc5\xa1kofe, je napisal frankovskemu kralju Hildebertu iz\xc4\x8drpno okro\xc5\xbenico, arle\xc5\xa1kemu nad\xc5\xa1kofu Sapadu (Sapadus) pa poslal palij. _NEWLINE_Ko so afri\xc5\xa1ki in ilirski \xc5\xa1kofje opazili, da Rim popu\xc5\xa1\xc4\x8da, so se vrnili h kr\xc5\xa1anski enotnosti. Samo milanski nad\xc5\xa1kof Vitalis in njegov naslednik Honorat (Honoratus) ter oglejski patriarh Pavlin se nista hotela pridru\xc5\xbeiti edinosti niti takrat ne, ko je cesar Justinijan zoper njih uporabil dr\xc5\xbeavne zakone. Tako je Pelagij uredil cerkveno povezanost z doslednim, napornim in nesebi\xc4\x8dnim delovanjem; kon\xc4\x8dno je priznal tudi odloke 5. vesoljnega cerkvenega zbora.'