b'\n_START_ARTICLE_\nNevrologija\n_START_SECTION_\nVeje nevrologije\n_START_PARAGRAPH_\nNa Nevrolo\xc5\xa1ki kliniki v Ljubljani je nevrologija razdeljena na tri podro\xc4\x8dja:\n_START_SECTION_\nKlini\xc4\x8dni oddelek za vaskularno nevrologijo in intenzivno nevrolo\xc5\xa1ko terapijo\n_START_PARAGRAPH_\nPokriva podro\xc4\x8dje \xc5\xbeilne nevrologije in glavobola. Sem sodijo predvsem krvavitve, tromboze in embolije, ki se ka\xc5\xbeejo v splo\xc5\xa1nem s spremembami zavesti in predstavljajo zelo urgentna stanja, ki zahtevajo takoj\xc5\xa1njo strokovno oskrbo. V splo\xc5\xa1nem jih poznamo pod terminom mo\xc5\xbeganska kap. Infarkt je zelo velik javnozdravstveni problem, saj je po pogostosti  kot vzrok smrti na 3. mestu v razvitem svetu.  Zato je klju\xc4\x8dnega pomena hitra diagnostika, ki prepre\xc4\x8di napredovanje in sanira trenutno bolezen. Po teh napadih bo \xc4\x8dlovek lahko popolnoma okreval ali pa bo postal odvisen od dru\xc5\xbebene pomo\xc4\x8di. Posledici sta lahko ali fizi\xc4\x8dna prizadetost ali pa upad miselnih funkcij. Oba problema predstavljata veliko breme tako za dru\xc5\xbebo, kot za dru\xc5\xbeino. Na tem podro\xc4\x8dju se priklju\xc4\x8duje tudi urgentna radiologija, kjer opravljajo revaskularizacije \xc5\xbeil po zapori s strdkom ter tudi nevrokirurgija, ki oskrbuje druge \xc5\xbeilne te\xc5\xbeave.  Po tak\xc5\xa1nem dogodku poteka okrevanje najprej na intenzivni negi oddelka za vaskularno nevrologijo, nato pa so bolniki lahko odpu\xc5\xa1\xc4\x8deni v doma\xc4\x8do oskrbo ali pa v institucije, kjer nudijo strokovno pomo\xc4\x8d pri rehabilitaciji. Medtem, ko so glavoboli manj urgentno stanje, so vsekakor mnogo pogostej\xc5\xa1i problem pri bolnikih. Pri tem moramo paziti na izredno hude nenadne glavobole, ki jih ljudje opisujejo kot najhuj\xc5\xa1i glavobol v \xc5\xbeivljenju. Ti lahko nakazujejo na \xc5\xbeilno etiologijo, torej mo\xc5\xbeno ishemijo ali \xc5\xbeilno krvavitev, ki pa ravno tako spadajo v urgentna stanja.\n_START_SECTION_\nNevrolo\xc5\xa1ka anamneza\n_START_PARAGRAPH_\nOb prihodu bo nevrolog  najprej povpra\xc5\xa1al po va\xc5\xa1i anamnezi. Torej bo \xc5\xbeelel vedeti kak\xc5\xa1ne so te\xc5\xbeave, kdaj so se le te za\xc4\x8dele. Ali imate kak\xc5\xa1no podobno bolezen v dru\xc5\xbeini, saj je to pomemben podatek za kak\xc5\xa1ne dedne bolezni. \xc5\xbdelel bo sli\xc5\xa1ati tudi, ali ste imeli podobne te\xc5\xbeave \xc5\xbee kdaj prej in v \xc4\x8dem se razlikujejo od vzroka va\xc5\xa1ega prihoda. Povpra\xc5\xa1al bo tudi po alergijah in kak\xc5\xa1nih drugih zdravilih, ki jih jemljete, saj je tudi to lahko spro\xc5\xbeilec va\xc5\xa1ih te\xc5\xbeav. Zanimale ga bodo tudi va\xc5\xa1e razvade kot sta kajenje in alkohol, kjer je vedno prav, da so podatki pravi. Nikoli se ne sramujte tega pred zdravnikom, saj va\xc5\xa1e zanikanje teh lahko pripelje tudi do napa\xc4\x8dnega sklepanja zdravnika ter do napa\xc4\x8dne diagnoze. V nekaterih primerih so pomembne tudi otro\xc5\xa1ke bolezni, saj nekatere lahko prinesejo posledice v kasnej\xc5\xa1ih letih. Ravno tako pa je pomembno, kje \xc5\xbeivite oziroma kaj ste po poklicu, saj to lahko pojasni razne zastrupitve in manifestirane znake le teh. Za to, da lahko zdravnik odpusti pacienta v doma\xc4\x8do nego, pa je seveda tudi primerno vpra\xc5\xa1anje, ali \xc5\xbeivite sami ali z dru\xc5\xbeino.\n_START_SECTION_\nKognitivni status\n_START_PARAGRAPH_\nPo pogovoru o vzroku prihoda ipd. vas bo nevrolog pregledal. Najprej sledi opredelitev kognitivnega statusa.  To storimo najla\xc5\xbeje s kratkim testom spoznavnih sposobnosti. Test je zasnovan tako, da lahko ocenjevanje to\xc4\x8dkujemo in tako dobimo objektivno oceno o bolnikovih kognitivnih sposobnostih.  Maksimalno \xc5\xa1tevilo to\xc4\x8dk je 30. Kar je pod 25, se smatra za za\xc4\x8detne stopnje demence. Test je sestavljen iz sedmih delov, preko katerih prei\xc5\xa1\xc4\x8demo osnovne kognitivne funkcije:_NEWLINE_1. Pozornost in orientacija \xe2\x80\x93 najprej bolnika vpra\xc5\xa1amo koliko je ura, katerega datuma/leta smo, kje se nahaja, kako je bolniku ime, kje \xc5\xbeivi. S tem preverimo orientacijo v \xc4\x8dasu, prostoru in kraju.  Za pozornost pa bolniku re\xc4\x8demo, da naj ponovi neko zaporedje \xc5\xa1tevilk, ki ga stopnjujemo. To nadaljujemo toliko \xc4\x8dasa, dokler bolnik ne zmore ve\xc4\x8d. Nato re\xc4\x8demo pacientu, naj ponovi te \xc5\xa1tevilke \xc5\xa1e v obratnem vrstnem redu.  Normalno \xc5\xa1tevilo, ki ga pri tem dobimo je 7 \xc5\xa1tevilk v normalnem vrstnem redu  in 5 v obratnem vrstnem redu.  _NEWLINE_2. Spomin \xe2\x80\x93 pri spominu najprej preverimo takoj\xc5\xa1nje zapomnjenje in pozornost. To naredimo tako, da bolniku na primer povemo ime in naslov ter mu naro\xc4\x8dimo naj to ponovi. Nato nadaljujemo na tvorbo kratkotrajnega spomina. Pri tem bolniku povemo tri besede (npr. \xc5\xbeoga, drevo in zastava) in mu re\xc4\x8demo, naj si jih zapomni. \xc4\x8cez pet minut ga povpra\xc5\xa1amo po teh besedah. Na koncu pride preverjanje dolgotrajnega spomina. Tukaj preverjamo znana dejstva iz zgodovine npr. kdo je bil vodja Nemcev v drugi svetovni vojni, ali pa kdaj je bila osamosvojitev Slovenije ali pa kdo je bil Napoleon Bonaparte. Seveda pa moramo pri tem gledati na to, da znanje variira od bolnika do bolnika, zato moramo vpra\xc5\xa1anja temu primerno prilagoditi._NEWLINE_3. Ra\xc4\x8dunanje \xe2\x80\x93 bolniku naro\xc4\x8dimo naj od\xc5\xa1teva od 100 po 7 (100-7 =93, 93-7=86\xe2\x80\xa6) \xc4\x8ce je za bolnika test prezahteven, mu lahko damo tudi koliko je 2x3 ipd._NEWLINE_4. Abstraktno mi\xc5\xa1ljenje \xe2\x80\x93 tukaj testiramo funkcije sprednjega re\xc5\xbenja mo\xc5\xbeganov. Bolniku povemo nekaj pregovorov in potem ga vpra\xc5\xa1amo, kako si jih je interpretiral (npr. Podarjenemu konju se ne gleda v zobe). Lahko mu tudi re\xc4\x8demo, naj pove razliko med dvema objektoma (na pimer med stolom in mizo)._NEWLINE_5. Prostorska predstava \xe2\x80\x93 testiramo temenski in zatilni re\xc5\xbeenj mo\xc5\xbeganov. Pri tem testiranju bolniku re\xc4\x8demo, naj nari\xc5\xa1e uro in potem \xc5\xa1e \xc4\x8das na uri (npr 10.15). Poleg ure damo bolniku za prerisati en lik. \xc4\x8ce jih nari\xc5\xa1e oziroma preri\xc5\xa1e, to pomeni, da dobi vse to\xc4\x8dke. Lahko se pa zgodi da manjka pol ure, kar nakazuje na vizualno motnjo pozornosti, \xc4\x8de se pa zgodi, da ure in/ali lika ne nari\xc5\xa1e, potem lahko sklepamo, da tega ni zmo\xc5\xbeen. Ta pojav imenujemo konstrukcijska apraksija._NEWLINE_6. Vidna in taktilna zaznava \xe2\x80\x93 nenormalnosti v zaznavanju, kjer bolnik s specifi\xc4\x8dnim \xc4\x8dutom ne more zaznati dra\xc5\xbeljaja, pri tem pa so vse senzori\xc4\x8dne poti kot tudi zavest ohranjeni.  Tak\xc5\xa1ne motnje se imenujejo agnozije.  Agnozije se lahko pojavijo pri vseh zaznavanjih ob\xc4\x8dutkov, najpogosteje pa prizadenejo vid, dotik in dojemanje telesa.  Pri bolniku testiramo vidno agnozijo tako, da mu damo na pimer \xc4\x8dasopis ali kozarec in ga vpra\xc5\xa1amo, kaj je to. Bolnik lahko opi\xc5\xa1e obliko in barvo, ne more pa povedati kaj je to. Nato mu poka\xc5\xbeemo sliko na primer Jezusa in \xc4\x8de znane osebe ne prepozna, temu pravimo prozopagnozija.  Po drugi strani preverjamo tudi taktilno agnozijo. To naredimo tako, da damo bolniku v roke npr. klju\xc4\x8d in \xc4\x8de ne ve povedati, kaj dr\xc5\xbei, potem se temu re\xc4\x8de astereognozija. \xc5\xa0e pogosteje pa se zgodi, da se bolnik svojih simptomov ne zaveda. Temu se re\xc4\x8de anozognozija. Najve\xc4\x8dkrat se ne zaveda polovice svojega telesa, lahko pa tudi ne more lokalizirati in imenovati delov svojega telesa. Takrat to imenujemo avtopagnozija._NEWLINE_7. Apraksija \xe2\x80\x93 s tem terminom ozna\xc4\x8dimo stanje, ko bolnik ni sposoben uresni\xc4\x8diti namere v ustrezno gibalno dejavnost, pri katerem ni nobene \xc5\xa1ibkosti mi\xc5\xa1ic, motnje v gibanju ali motene koordinacije gibov. Apraksije se ka\xc5\xbeejo na razli\xc4\x8dne na\xc4\x8dine. Najbolj o\xc4\x8ditna je na primer apraksija hoje, kjer bolnik ne more hoditi. Pri apraksiji obla\xc4\x8denja se bolnik ne more oble\xc4\x8di. Vidimo lahko tudi ideomotori\xc4\x8dno apraksijo, kjer bolnik na povelje ni sposoben narediti simboli\xc4\x8dnih gibov (npr. nasmeh, oblizanje ustnic), medtem ko bo te dejavnosti avtomati\xc4\x8dno lahko opravil. Poznamo tudi ideatorno apraksijo, kjer pacient ni sposoben v pravem zaporedju narediti dolo\xc4\x8dene motori\xc4\x8dne akcije (npr. pri umivanju zob si bo namesto zobne \xc5\xa1\xc4\x8detke drgnil zobe z zobno pasto). Poznamo \xc5\xa1e konstrukcijsko apraksijo, ki pomeni nesposobnost oblikovanja v prostoru. To preverimo tako, da damo bolniku za prerisati npr uro. Uro bo zelo slabo prerisal ali pa je sploh ne bo._NEWLINE_Nato se pomikamo dalje k pregledu mo\xc5\xbeganskih \xc5\xbeivcev.\n_START_SECTION_\nPregled mo\xc5\xbeganskih \xc5\xbeivcev\n_START_PARAGRAPH_\nMo\xc5\xbeganski \xc5\xbeivci so posebna skupina \xc5\xbeivcev, ki o\xc5\xbeiv\xc4\x8duje predel obraza in vratu z izjemo X. mo\xc5\xbeganskega \xc5\xbeivca, ki o\xc5\xbeiv\xc4\x8duje tudi dele avtonomnega sistema. Ime so dobili po lastnosti, da izhajajo iz predela podalj\xc5\xa1ane hrbtenja\xc4\x8de oziroma iz zgornjega dela centralnega \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema, z izjemo I. in II., ki imata svoj za\xc4\x8detek v mo\xc5\xbeganskem podro\xc4\x8dju voha in vida. Pregled le teh bomo opisali sistemati\xc4\x8dno in po vrsti, zato da ne bo kak\xc5\xa1en izpu\xc5\xa1\xc4\x8den. Potrebno pa je poudariti, da vsak zdravnik pregled prilagodi te\xc5\xbeavi in seveda sebi, kakor mu je la\xc5\xbeje izpeljati pregled. _NEWLINE_Prvi \xc5\xbeivec pod imenom nervus olfactorius skrbi za zaznavo vonjav. Njegovo nitje poteka iz predela nosu do sprednjega spodnjega dela mo\xc5\xbeganov, kjer je center voha. Pregled je seveda zelo enostaven, pacient bo dobil za povohat razli\xc4\x8dne stvari. Pri tem mora seveda imeti zaprte o\xc4\x8di, da sestave ne vidi, in zatisnjeno eno nosnico, da primerjamo voh na eni in drugi strani. Ob tem ko povoha, mora sestavino poimenovati. Pred tem je smiselno povpra\xc5\xa1ati, ali ima pacient nahod ali kak\xc5\xa1en drug razlog, da tega testa ne bi bilo mo\xc5\xbeno izvesti. _NEWLINE_II. \xc5\xbeivec je nervus opticus, ki je zadol\xc5\xbeen za vid. Njegovo nitje poteka iz o\xc4\x8di, iz podro\xc4\x8dja slepe pege do vidnega podro\xc4\x8dja v mo\xc5\xbeganih, ki je v zatilnem predelu. Vmes pa prihaja do kri\xc5\xbeanja, tako en snop nitja prina\xc5\xa1a vidne zaznave samo iz levega vidnega polja, drugi pa iz desnega vidnega polja. Pri tem \xc5\xbeivcu pregledujemo ostrino vida, vidno polje ter o\xc4\x8desno ozadje. Ostrino vida zdravnik pregleda z znanimi Snellenovimi tablicami. Na teh so razli\xc4\x8dno velike \xc4\x8drke, ki jih mora pacient z razdalje 6 metrov prebrati tako, da si pokrije eno oko  z roko. Preiskavo vidnega polja preiskujemo na podoben na\xc4\x8din. Zdravnik in pacient si oba pokrijeta nasprotni o\xc4\x8desi, torej \xc4\x8de si pacient pokrije levo, si bo zdravnik zakril desno, obrnjena pa sta drug proti drugemu. Nato pa zdravnik svoja premikajo\xc4\x8da se prsta pomika v srednji liniji v diagonalah proti sredini, ter prosi pacienta, da ko bo videl prsta, naj to pove. Tako s pomo\xc4\x8djo primerjave zdravega vidnega polja \xe2\x80\x93 torej zdravnikovega, lahko ugotovi izpad vidnega polja pri pacientu. Za pregled o\xc4\x8desnega ozadja pa se uporabi oftalmoskop ter poprosi pacienta, naj pogled fiksira v neko to\xc4\x8dko, zdravnik pa bo posvetil v oko iz kota ter tako pregledal \xc5\xbeilje, ki je lahko prizadeto iz razli\xc4\x8dnih razlogov, kot na pimer povi\xc5\xa1anega znotrajlobanjskega tlaka ali pa diabetesa. _NEWLINE_Naslednje tri \xc5\xbeivce preiskujemo skupaj, to so III., IV. In VI. \xc5\xbeivec, pod imeni okulomotorius, trochlearis in abducens, ki vsi opravljajo funkcijo premikanja o\xc4\x8desnega zrkla v razli\xc4\x8dne smeri. Abducens vle\xc4\x8de zrklo navzven, trochlearis pa navznoter in navzdol proti nosu. Za vse ostale smeri je odgovoren okulomotorius. \xc5\xbde ob samem pregledu pacienta in ko ga poprosimo, naj sledi gibanju na\xc5\xa1ega prsta z o\xc4\x8dmi brez da bi premikal glavo, lahko ugotovimo, ali ima probleme s katerim od teh \xc5\xbeivcev, najbolj zagotovo pa lahko to re\xc4\x8demo, ko nam pove tudi, ali vidi dvojne slike. Pri pregledu teh \xc5\xbeivcev torej i\xc5\xa1\xc4\x8demo okvaro zunanjih o\xc4\x8desnih mi\xc5\xa1ic, hkrati pa tudi okvaro notranjih, ki uravnavajo raz\xc5\xa1irjanje in o\xc5\xbeanje zenice. Gledamo torej refleks na osvetlitev, kjer pregledujemo, ali se pri osvetlitvi z lu\xc4\x8dko pacientova zenica zo\xc5\xbei neposredno in ali se posredno zo\xc5\xbei tudi druga zenica. Njuna zo\xc5\xbeitev mora biti simetri\xc4\x8dna in enaka. Gledamo pa tudi refleks na akomodacijo in konvergenco, kjer prosimo pacienta, da gleda prst, ki ga iz neke razdalje po\xc4\x8dasi pribli\xc5\xbeujemo njegovemu nosu. Tukaj se normalni zenici zo\xc5\xbeita in obrneta simetri\xc4\x8dno navznoter. Nepravilnosti v tem primeru bi bile, \xc4\x8de bi videli, da je zenica ali konstantno raz\xc5\xa1irjena ali konstantno zo\xc5\xbeena ter nereaktivna na svetlobo, \xc4\x8dudnih oblik ali pa sta nesimetri\xc4\x8dno zo\xc5\xbeeni/raz\xc5\xa1irjeni. Opisati pa je potrebno tudi nistagmus. To so nehoteni ritmi\xc4\x8dni gibi o\xc4\x8di, ki so lahko prisotni \xc5\xbee ob normalnem pogledu predse ali pa ob pogledu v eno smer oziroma v nasprotno. _NEWLINE_Naslednji \xc5\xbeivec je V. \xe2\x80\x93 nervus trigeminus. Ta je odgovoren predvsem za senzoriko obraza in za \xc5\xbevekalne mi\xc5\xa1ice. \xc5\xbdvekalne mi\xc5\xa1ice pregledamo tako, da zdravnik poprosi pacienta, naj da \xc4\x8deljust bolj v levo oziroma v desno, on sam pa se bo hotel upreti temu gibu oziroms mu \xc4\x8deljust premakniti nazaj v srednjo lego. Enako naj pacient \xc4\x8deljust nekoliko odpre oziroma mo\xc4\x8dno zapre, zdravnik pa jo posku\xc5\xa1a zapreti oziroma odpreti. Glede na to, da so to mi\xc5\xa1ice, ki spadajo skoraj med najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e v \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem telesu, zdravnik seveda ne bo mogel premagati zdravega pacienta. K temu delu preiskave lahko \xc5\xa1e vklju\xc4\x8dimo maseterski refleks, kjer naj pacient narahlo odpre usta, zdravnik pa bo na njegovo brado prislonil svoj prst ter s kladivcem udaril po njem. Spodnja \xc4\x8deljust se bo ob tem dejanju nekoliko dvignila. Pri zdravih ljudeh je ta refleks oslabljen ali ga sploh ni. Pomemben je le v primeru, kadar je okrepljen. Pri pregledu senzorike preiskujemo ob\xc4\x8dutek za dotik, bole\xc4\x8dino in temperaturo. Najprej bo zdravnik  poprosil pacienta, da zapre o\xc4\x8di ter mu naro\xc4\x8dil naj ob vsakem dotiku, ki ga bo za\xc4\x8dutil to tudi sporo\xc4\x8di. S kosmom vate se bo zdravnik primerjalno dotikal leve in desne strani obraza v podro\xc4\x8dju temena, lic in brade. Enako bo storil tudi z majhno buciko. Ob izpadu senzorike na levi ali desni strani ali v podro\xc4\x8dju katerega od delov obraza lahko pomislimo na okvaro \xc5\xbeivca ali katere druge komponente zaznave. V sklop tega \xc5\xbeivca \xc5\xa1tejemo \xc5\xa1e kornealni refleks, ki ga izvedemo tako, da poprosimo pacienta, da svoj pogled fiksira na neko to\xc4\x8dko, mi pa se dotaknemo njegove \xc5\xa1arenice narahlo s kosmom vate, ne da bi nas on videl. To storimo najprej na enem, nato \xc5\xa1e na drugem o\xc4\x8desu. Pacient ob tem refleksno zapre o\xc4\x8di. _NEWLINE_Naslednji \xc5\xbeivec je VII. nervus intermediofacialis. To je \xc5\xbeivec, ki skrbi za mimi\xc4\x8dne mi\xc5\xa1ice obraza ter za okus, slinjenje ust ter \xc5\xa1e za bobni\xc4\x8d. Pri pregledu se osredoto\xc4\x8dimo na mimi\xc4\x8dne mi\xc5\xa1ice ter na okus. Mimi\xc4\x8dne mi\xc5\xa1ice preizkusimo tako, da si najprej dobro ogledamo obraz za morebitne nenavadne stvari, kot na pimer pove\xc5\xa1en ustni kot in o\xc4\x8desna re\xc5\xbea, ki bi lahko nastale po kapi. Nato pa sledi, da poprosimo pacienta, da namr\xc5\xa1\xc4\x8di \xc4\x8delo, nato mo\xc4\x8dno zami\xc5\xbei, se nasmeje tako, da poka\xc5\xbee zobe ter z lici naredi balon\xc4\x8dek. To opazujemo za morebitno zaostajanje ene strani obraza za drugo stranjo. Preverimo pa \xc5\xa1e okus, tako da napi\xc5\xa1emo na list papirja \xc5\xa1tiri mo\xc5\xbene zaznave okusa: sladko, slano, kislo, grenko, ter na pacientov jezik damo raztopino snovi in ga prosimo, naj poka\xc5\xbee, kaj okusi. _NEWLINE_VIII. \xc5\xbeivec je statoakustikus. Ta je zadol\xc5\xbeen za sluh in ravnote\xc5\xbeje \xc4\x8dloveka. Najprej bomo sluh preverjali tako, da bomo pacienta postavili na razdaljo 6 metrov, ga obrnili pravokotno z u\xc5\xa1esom proti nam ter \xc5\xa1epetali besede, ki jih mora ponoviti. Nato pa sledita \xc5\xa1e Rinnejev in Webrov preizkus, kjer pri prvem vibrirajo\xc4\x8de glasbene vilice najprej postavimo na pacientovo kost za u\xc5\xa1esom in nato \xc5\xa1e k u\xc5\xa1esu ter ga poprosimo, da pove, kdaj sli\xc5\xa1i bolje. To storimo na obeh u\xc5\xa1esih primerjalno. Drugi preizkus pa naredimo tako, da prislonimo vibrirajo\xc4\x8de glasbene vilice na vrh glave ter prosimo pacienta, naj pove, na kateri strani sli\xc5\xa1i bolje oziroma \xc4\x8de sli\xc5\xa1i enako na obeh. Zdrav \xc4\x8dlovek bo sli\xc5\xa1al na obeh straneh enako. _NEWLINE_IX. nervus glosofaringeus in X. nervus vagus pokrivata del jezika, zadnjo \xc5\xberelno steno ob tonzilah, mehko nebo ter notranje organe. Pri teh dveh pregledamo ustno votlino, poprosimo naj pacient iztegne jezik ter re\xc4\x8de glas\xc2\xa0\xc2\xbbaaaaa\xc2\xab. Pri tem lahko vidimo uvulo kako se dvigne ter nebne loke. Pri parezi enega dela pride do dodatnega padca drugega dela nebnega loka in uvula se pomakne na zdravo stran._NEWLINE_XI. nervus akcesorius je zadol\xc5\xbeen za vratno mi\xc5\xa1ico sternokleidomastoid ter zgornji del hrbtne mi\xc5\xa1ice trapeciusa. Ta \xc5\xbeivec preiskujemo tako, da naro\xc4\x8dimo pacientu, naj glavo obrne v levo ali desno, zdravnik pa bo hotel njegovemu gibu nasprotovati s silo svoje roke. Nato naj pacient glavo ti\xc5\xa1\xc4\x8di \xc5\xa1e naprej, da preizkusimo skupno mo\xc4\x8d obeh sternokleidomastoidov. \xc4\x8ce je eden okvarjen, potem bo glavo te\xc5\xbeje premaknil v nasprotno stran, \xc4\x8de pa sta pareti\xc4\x8dna oba, se bo glava zvra\xc4\x8dala naprej. Za mi\xc5\xa1ico trapecius pa pacient dvigne rameni, mi pa jih sku\xc5\xa1amo potisniti dol. Pri okvari bi bila \xc5\xbee na pogled rama pove\xc5\xa1ena, lopatica pa pomaknjena navzven in zasukana._NEWLINE_\xc5\xa0e zadnji pa je XII. Nervus hipoglosus. To je \xc5\xbeivec, ki upravlja mi\xc5\xa1ice jezika, medtem ko sta VII. in IX. opravljala le oku\xc5\xa1alno nalogo. Tega bomo preverili tako, da pacienta prosimo, da iztegne jezik, ga nato pomika levo in desno kolikor hitro lahko, potisne navzgor. Nato pa \xc5\xa1e preizkusimo mo\xc4\x8d, tako da ga prisloni na lice z vso mo\xc4\x8djo, mi pa \xc5\xbeelimo nasprotovati njegovi mo\xc4\x8di. Navadno lahko \xc5\xbee ob inspekciji vidimo, \xc4\x8de je kaj narobe, saj se jezik pomakne na bolno stran.\n_START_SECTION_\nZgodovina nevrologije\n_START_PARAGRAPH_\n4000 pr.n.\xc5\xa1. do 0 n.\xc5\xa1._NEWLINE_\xc5\xbde stari Grki (Hipokrat, Platon) so se zavedali, da so mo\xc5\xbegani sede\xc5\xbe miselnega procesa. Hipokrat je opisal epilepsijo kot motno mo\xc5\xbeganov in trdil, da so mo\xc5\xbegani vpleteni v senzori\xc4\x8dno zaznavo. _NEWLINE_0 n.\xc5\xa1. do 1500 n.\xc5\xa1._NEWLINE_Okrog leta 100 je bil opisan X. mo\xc5\xbeganski \xc5\xbeivec in opti\xc4\x8dna kiazma. Okrog leta 900 je Rhazes opisal 7 mo\xc5\xbeganskih in 31 spinalnih \xc5\xbeivcev. Med letoma 1000 in 1100 je bilo zelo preu\xc4\x8devano delovanje o\xc4\x8desa. Leta 1316 je Mondino de\'Luzzi napisal prvi Evropski anatomski u\xc4\x8dbenik._NEWLINE_1500 n.\xc5\xa1  do 1600 n.\xc5\xa1._NEWLINE_ _NEWLINE_Leta 1504 je Leonardo da Vinci naredil vo\xc5\xa1\xc4\x8deni odlitek mo\xc5\xbeganskih ventriklov, 32 let kasneje pa je Nicolo Massa opisal cerebrospinalno teko\xc4\x8dino. V naslednjih letih je bilo izdanih ve\xc4\x8d anatomskih knjig, med drugimi je Andreas Vesalius izdal knjigo o delovanju \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa (1543) ter opisal \xc4\x8de\xc5\xa1eriko in corpus striatum, nekaj let kasneje pa \xc5\xa1e hidrocefalus. Leta 1549 je Jason Pratensis napisal De Cerebri Morbis, eno zgodnej\xc5\xa1ih knjig o nevrolo\xc5\xa1kih boleznih. Leta 1550 je Bartolomeo Eustachio opisal mo\xc5\xbeganski izvor vidnega \xc5\xbeivca, 12 let kasneje pa je objavil delo o slu\xc5\xa1nem organu. V naslednjih letih sta bila poimenovana hipokampus in pons. Leta 1583 je Felix Platter ugotovil, da le\xc4\x8da le fokusira svetlobo in da je mre\xc5\xbenica tista, ki ustvarja sliko. Tri leta kasneje je A. Piccolomini opisal razliko med mo\xc5\xbegansko skorjo in belo substanco._NEWLINE_1600 n.\xc5\xa1. do 1700 n.\xc5\xa1._NEWLINE_Leta 1604 je Johannes Kepler opisal, da je slika na mre\xc5\xbenici obrnjena. Leta 1611 je Lazarus Riverius objavil knjigo o motnjah zavesti, 10 let kasneje pa je Robert Burton napisal delo o depresiji. Leta 1623 je Benito Daca de Valdes objavil prvo knjigo o pregledu vida in predpisovanju o\xc4\x8dal. Leta 1658 je Johann Jakof Wepfler postavil teorijo, da lahko kap povzro\xc4\x8di po\xc4\x8dena \xc5\xbeila v mo\xc5\xbeganih. Leta 1661 je Thomas Willis opisal primer meningitisa, 3 leta kasneje pa je napisal knjigo Cerebri anatome ter opisal XI. mo\xc5\xbeganski \xc5\xbeivec. Istega leta je Gerardus Blasius opisal in poimenoval arahnoido. Leta 1681 je Thomas Willis skoval pojem nevrologija, 5 let kasneje je Thomas Sydenham opisal obliko horee pri otrocih in mladih odraslih. _NEWLINE_1700 n.\xc5\xa1. do 1800 n.\xc5\xa1._NEWLINE_V za\xc4\x8detku 18. stoletja so bile opisane arahnoidne granulacije in piramidna dekusacija ter prerez \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega vlakna. Leta 1736 je Jean Astruc skoval pojem refleks. Leta 1749 je David Hartley napisal Observations of Man, kjer je bila prvi\xc4\x8d v angle\xc5\xa1kem jeziku uporabljena beseda psihologija. Leto kasneje je Jacques Daviel opravil prvo operacijo katarakte na \xc5\xbeivem \xc4\x8dloveku. leta 1755 je J.B. Le Roy za\xc4\x8del uporabljati elektrokonvulzivno terapijo za zdravljenje du\xc5\xa1evnih bolezni, 5 let kasneje je Arne-Charles Lorry opisal, da po\xc5\xa1kodbe cerebeluma vodijo v motnje koordinacije. V naslednjih letih je bilo ve\xc4\x8d odkritij v zvezi s cerebrospinalno teko\xc4\x8dino, med drugim, da sta ventrikularna in spinalna teko\xc4\x8dina povezani. Leta 1773 je John Fotergill opisal nevralgijo trigeminusa, Sir Joseph Priestley pa je odkril didu\xc5\xa1ikov oksid. Leto kasneje je Franz Anton Mesmer za\xc4\x8del s hipnozo. 1777 je Philip Meckel postavil teorijo, da je notranje uho polnjeno s teko\xc4\x8dino in ne z zrakom, kot so do tedaj predvidevali. Leta 1778 je Samuel Thomas von Soemmerring predstavil moderno klasifikacijo dvanajstih mo\xc5\xbeganskih \xc5\xbeivcev. 1780 je Etienne Bonnot de Condillac objavil prvo skico refleksnega odziva, leto kasneje pa je Felice Fontana opisal mikroskopske lastnosti aksoplazme v aksonu. 1784 je Benjamin Rush identificiral alkohol kot zasvojljivo drogo. 1791 je Luigi Galvani objavil delo, ki je opisovalo elektri\xc4\x8dno stimulacijo \xc5\xbeivcev \xc5\xbeabe. Leto kasneje je Giovanni Valentino Mattia Fabbroni predlagal teorijo, da \xc5\xbeiv\xc4\x8dna akcija temelji tako na kemi\xc4\x8dnih kot tudi fizikalnih dejavnikih. Konec 18. stoletja je John Dalton, ki je bil barvno slep na rde\xc4\x8do in zeleno, prvi\xc4\x8d znanstveno opisal barvno slepoto. _NEWLINE_1800 n.\xc5\xa1. do 1850 n.\xc5\xa1._NEWLINE_V za\xc4\x8detku 19. stoletja je Humphrey Davy sintetiziral didu\xc5\xa1ikov oksid, Samuel von Sommering pa je identificiral sivo substanco v globini mo\xc5\xbeganov in jo poimenoval substantia nigra. Thomas Young je opisal astigmatizem, Adam Friedrich Wilhelm Serturner pa je kristaliziral opij in sintetiziral morfij. Leta 1811 je Julien Jean Legallois odkril center za dihanje v podalj\xc5\xa1ani hrbtenja\xc4\x8di. Istega leta je Charles Bell debatiral o funkcionalnih razlikah med dorzalnimi in ventralnimi koreninami hrbtenja\xc4\x8de. 1817 je James Parkinson napisal delo z naslovom An Essay on the Shaking Palsy o bolezni, ki je bila kasneje preimenovana v Parkinsonovo bolezen. Leta 1824 je F. Magendie dobil prve dokaze o vlogi cerebeluma pri vzdr\xc5\xbeevanju ravnote\xc5\xbeja. Leto kasneje je Jean-Baptiste Bouillaud predstavil primere izgube sposobnosti za govor po lezijah frontalnega korteksa. Istega leta je Robert B. Todd opisal vlogo korteksa pri razmi\xc5\xa1ljanju, corpus striatuma pri premikanju in mezencefalona pri \xc4\x8dustvovanju. Leta 1827 je E. Merck & Company za\xc4\x8del prodajati morfij. V naslednjih letih sta bila izlirana kodein (Jean-Pierre Robiquet) in atropin (Philipp L. Geiger). 1836 je Marc Dax predstavil vpliv po\xc5\xa1kodb leve hemisfere na govor, Robert Remak pa je opisal razliko med mieliniziranimi in nemieliniziranimi aksoni, kasneje pa je postavil tudi teorijo, da so \xc5\xbeiv\xc4\x8dna vlakna in \xc5\xbeiv\xc4\x8dne celice povezani. Istega leta je Charles Dickens opisal obstruktivno apneo med spanjem. 1838 je Theordor Schwann opisal celice v perifernem \xc5\xbeiv\xc4\x8dnem sistemu, ki tvorijo mielin (Schwannove celice), leto kasneje pa je predlagal celi\xc4\x8dno teorijo. Istega leta je Eduard Zeis objavil \xc5\xa1tudijo o sanjah slepih ljudi. Leta 1840 je Moritz Heinrich Romberg opisal test zavedne propriocepcije (Rombergov test), Jules Gabriel Francois Baillarger pa je pisal o povezavah med belo in sivo mo\xc5\xbeganovino. Dve leti kasneje je Benedikt Stilling kot prvi preu\xc4\x8deval hrbtenja\xc4\x8do v prerezih, Crawford W. Long pa je prvi\xc4\x8d uporabil eter na \xc4\x8dloveku. Leta 1844 je Horace Wells uporabil didu\xc5\xa1ikov oksid kot anestetik med ekstrakcijo zoba. Leto kasneje sta Ernst Heinrich Weber in Edward Weber odkrila, da stimulacija vagusa zavre utrip srca. 1847 James Young Simpson kot anestetik uporabi kloroform. _NEWLINE_1850 n.\xc5\xa1. do 1900 n.\xc5\xa1._NEWLINE_1850 je Augustus Waller opisal degeneracijo \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih vlaken, Marshall Hall pa je skoval besedno zvezo spinalni \xc5\xa1ok. Leto kasneje je Heinrich Muller prvi opisal barvni pigment v mre\xc5\xbenici, Marchese Alfonso Corti pa je opisal kohlearni receptorski organ v notranjem u\xc5\xa1esu, ki je tudi poimenovan po njem. Istega leta je Hermann von Helmholtz izna\xc5\xa1el oftalmoskop. Leta 1852 sta George Meissner in Rudolf Wagner opisala \xc5\xbeiv\xc4\x8dne kon\xc4\x8di\xc4\x8de, kasneje poimenovane Meissnerjeva telesca, A. Kollier pa je opisal, da motori\xc4\x8dni \xc5\xbeivci izhajajo iz nevronov v sprednjem rogu hrbtenja\xc4\x8de. 1855 je Bartolomeo Panizza pokazal, da je okcipitalni predel klju\xc4\x8den za vid, leto kasneje pa je Albrecht von Graefe opisal homonimno hemianopijo. Leta 1859 je Charles Darwin objavil svoje najbolj znano delo, The Origin of Species. 1862 je William Withey Gull opisal klini\xc4\x8dne znake siringomielije, Hermann Snellen pa je izumil tablice s \xc4\x8drkami za testiranje ostrine vida, danes imenovane po njem. 1864 je John Hughlings Jackson opisal izgubo govora po mo\xc5\xbeganski po\xc5\xa1kodbi, leto kasneje je Otto Friedrich Karl Deiters razlo\xc4\x8dil med dendriti in aksoni. 1866 je John Langdon Haydon Down objavil delo o prirojenem idiotizmu. Istega leta je Julius Bernstein postavil hipotezo, da je \xc5\xbeiv\xc4\x8dni impulz "val negativnosti", dve leti kasneje pa je izmeril \xc4\x8dasovni potek akcijskega potenciala. 1867 je Theodore Meynert naredil histolo\xc5\xa1ko analizo cerebralnega korteksa. Dve leti kasneje je Francis Galton objavil delo, v katerem je trdil, da je inteligenca podedovana. 1970 sta Eduard Hitzig in Gustav Fritsch identificirala motori\xc4\x8dni korteks psa z uporabo elektri\xc4\x8dne stimulacije, istega leta pa je Ernst von Bergmann objavil prvi u\xc4\x8dbenik o operacijah \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema. 1871 je Weir Mitchell podrobno opisal sindrom fantomskega uda, leto kasneje je George Huntington opisal simptome dedne horee. 1874 je Jean Martin Charcot opisal amiotrofi\xc4\x8dno lateralno sklerozo, Vladimir Alekseyevich Betz pa je objavil delo o gigantskih piramidnih celicah. Istega leta je Carl Wernicke objavil delo o afazijah. Leta 1875 je Sir David Ferrier opisal razli\xc4\x8dne predele motori\xc4\x8dnega korteksa opice, Richard Caton pa je istega leta kot prvi posnel elektri\xc4\x8dno aktivnost mo\xc5\xbeganov. Istega leta je bil opisan patelarni refleks. 1876 je Franz Christian Boll odkril rodopsin, Francis Galton pa je opisal vpliv dednih dejavnikov in okolja na razvoj osebka. Dve leti kasneje je Claude Bernard opisal paraliti\xc4\x8dni u\xc4\x8dinek strupa kurare, Harmon Northrop Morse pa je sintetiziral paracetamol. Istega leta je Louis-Antoine Ranvier opisal prekinitve mielinske ovojnice (Ranvierovi za\xc5\xbeemki).1879 je Camillo Golgi opisal Golgijev napetostni organ. 1879 je William Macewen izvedel uspe\xc5\xa1no operacijo mo\xc5\xbeganskega abscesa. 1883 je Sir Victor Horsley opisal u\xc4\x8dinke anestezije z didu\xc5\xa1ikovim oksidom, istega leta je Emil Kraepelin skoval izraza nevroze in psihoze. Leto kasneje je Karl Koller opisal anesteti\xc4\x8dne u\xc4\x8dinke kokaina, Georges Gilles de la Tourette pa je opisal ve\xc4\x8d motenj gibanja. Istega leta je Richman John Godlee izvedel operacijo odstranitve mo\xc5\xbeganskega tumorja. 1887 je Sergei Korsakoff opisal simptome, zna\xc4\x8dilne za alkoholike, Victor Horsley pa je opravil uspe\xc5\xa1no operacijo odtranitve hrbtenja\xc4\x8dnega tumorja. 1889 je Sir Victor Horsley objavil somatotopi\xc4\x8dno shemo opi\xc4\x8djega motori\xc4\x8dnega korteksa. 1890 je Wilhelm Ostwald postavil membransko teorijo prevajanja po \xc5\xbeiv\xc4\x8dnem vlaknu, leto kasneje je Henrich Quincke uvedel lumbalno punkcijo. 1893 je Paul Emil Flechsig opisal mielinizacijo v mo\xc5\xbeganih, Charles Scott Sherrington pa je skoval izraz propriocepcija. Leto kasneje je pri\xc5\xa1lo do odkritja, da so za prenos signala na motori\xc4\x8dni plo\xc5\xa1\xc4\x8dici potrebni kalcijevi ioni. 1895 je pri\xc5\xa1lo do formalizacije sistema o\xc5\xa1tevil\xc4\x8denja mo\xc5\xbeganskih \xc5\xbeivcev. Leto kasneje je Joseph Babinski opisa\xc4\x8d refleks Babinskega. 1897 je John Jacob Abel izoliral adrenalin, istega leta je Charles Scott Sherrington skoval izraz sinapsa. Felix Hoffman je v istem letu sintetiziral acetilsalicilno kislino. 1898 je Charles Scott Sherrington opisal decerebracijsko rigidnost pri ma\xc4\x8dki, Bayer pa je na trg poslal heroin kot zdravilo proti ka\xc5\xa1lju. Istega leta je John Newport Langley skoval izraz avtonomni \xc5\xbeiv\xc4\x8dni sistem. 1899 je Francis Gotch opisal refraktarno dobo med \xc5\xbeiv\xc4\x8dnimi impulzi. _NEWLINE_1900 n.\xc5\xa1. do 1950 n.\xc5\xa1._NEWLINE_Na prelomu stoletja se je nevroznanost \xc5\xa1ele za\xc4\x8dela razvijati. Takrat sta Oscar in Cecile Vogt prvi\xc4\x8d uporabila termin nevrofiziologija. Nevrologija se je razvijala na vseh smereh. Ob razvoju mikroskopa so seveda te\xc5\xbeili tudi k odkrivanju same sestave centralnega \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema v smislu strukture na celi\xc4\x8dni ravni. Vodilna na tem podro\xc4\x8dju sta bila Camillo Golgi in Santiago Ramon y Cajal, ki sta leta 1906 dobila Nobelovo nagrado za strukturo \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema. Cajal je odkril, da so nevroni samostojne entitete in da prevajajo elektri\xc4\x8dne signale le v eni smeri. S tem je uvedel Nevronsko doktrino, ki je fundamentalni in organizacijski princip \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema. Se pravi, da je nevron anatomska, fiziolo\xc5\xa1ka, genetska in metaboli\xc4\x8dna enota \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema. Medtem je Camillo Golgi prvi s srebrenjem prikazal posamezen nevron. V tistem \xc4\x8dasu so proglasili mo\xc5\xbegansko \xc5\xbeilno pregrado neprepustno za ve\xc4\x8dje molekule. Leta 1919 je Pio del Rio Hortega razdelil nevroglijo v mikroglijo in oligodendroglijo ter jo nekaj let kasneje tudi opisal. V fiziologiji \xc5\xbeiv\xc4\x8devja je Edgar Douglas Adrian ugotovil, da \xc5\xbeivci delujejo na principu vse ali ni\xc4\x8d, torej ali je dra\xc5\xbeljaj ali ne._NEWLINE_\xc5\xbdeleli so odkriti funkcijo posameznih delov mo\xc5\xbeganov, tako je npr leta 1909 Korbinian Brodmann opisal 52 kortikalnih podro\xc4\x8dij, medtem ko je ravno Cecile Vogt nekaj let kasneje \xc5\xbee opisovala okoli 200 razli\xc4\x8dnih podro\xc4\x8dij, ki so skrbela za razli\xc4\x8dne funkcije. \xc5\xbde pred njima je Charles Scott Sherrington podal hipotezo, da so mali mo\xc5\xbegani\xc2\xa0\xc2\xbbglavni ganglij\xc2\xab\xc2\xa0proprioceptivnega sistema. Kasneje je dobil skupaj z Edgarjem Douglasom Adrianom Nobelovo nagrado za delo na podro\xc4\x8dju delovanja nevronov. Slednji je leta 1928 objavil \xc4\x8dlanek Osnove ob\xc4\x8dutkov (The basis of sensation).Vladimir Bekhterew je leta 1908 opisal jedro vestibularnih \xc5\xbeivcev, leta 1914 pa je Robert Barany dobil Nobelovo nagrado za opis ravnote\xc5\xbenega aparata. Prvi\xc4\x8d se je uporabil tudi izraz parasimpati\xc4\x8dni \xc5\xbeiv\xc4\x8dni sistem. Lokalizirali so tudi center za vid, ki se nahaja v zatilni regiji, natan\xc4\x8dneje v striatni arei. Steven Walter Ranson je v teh letih demonstriral povezavo med hipotalamusom in hipofizo. Zanimanja za posamezne regije so bila \xc4\x8dedalje ve\xc4\x8dja. Tako je Philip Bard leta 1928 predlagal, da je mogo\xc4\x8de center za bes v diencefalonu. Prou\xc4\x8devali so tudi spanje in s tem povezane motnje. \xc5\xbde leta 1916 je Richard Henneberg uvedel termin katapleksija, dve desetletji kasneje pa je Frederikc Bremer prou\xc4\x8deval motnje spanja. V tistih letih je bilo tudi odkrito zdravilo za narkolepsijo \xe2\x80\x93 Dexedrine, amfetamini so bili namre\xc4\x8d odkriti le dve leti poprej. James W. Papez leta 1937 objavi odkritja o limbi\xc4\x8dnem krogu in\xc2\xa0\xc2\xbbvisceralni\xc2\xab\xc2\xa0teoriji \xc4\x8dustev. Leta 1949 je Walter Rudolph Hess dobil Nobelovo nagrado za delo o diencefalonu._NEWLINE_K delovanju \xc5\xbeiv\xc4\x8devja spadajo tudi \xc5\xbeiv\xc4\x8dni prena\xc5\xa1alci. Tako sta leta 1911 George Barger in Henry Dale odkrila noradrenalin. Nekaj let kasneje je slednji odkril \xc5\xa1e acetilholin, za katerega odkritje sta si z Otoom Loewijem delila Nobelovo nagrado. Ta ga je najprej poimenoval prena\xc5\xa1alec v desetem mo\xc5\xbeganskem \xc5\xbeivcu, vagusu. Kasneje se je izkazalo, da je to ena in ista stvar. Leta 1931 je bila odkrita tudi substanca P._NEWLINE_Skozi leta so se postavljale tudi razli\xc4\x8dne diagnoze. Tako je \xc5\xbee leta 1906 Alois Alzheimer opisal presenilno degeneracijo, ki so jo kasneje poimenovali Alzheimerjeva bolezen. Nekaj let kasneje, natan\xc4\x8dneje leta 1916 so George Guillain, Jean Alexander Barre in Andre Strohl opisali akutno vnetno demielinizacijsko polinevropatijo, bolje poznano kot Guillain-Barre sindrom._NEWLINE_Razvijale so se tudi razli\xc4\x8dne diagnosti\xc4\x8dne preiskave. Leta 1908 je Oberga predstavil na\xc4\x8din punktiranja likvorja skozi cisterno magno. Razvili so formulo za izra\xc4\x8dun inteligen\xc4\x8dnega kvocienta. Leta 1916 je Shinobu Ishihara objavil set tablic za test barvnega vida, dve leti kasneje pa je Walter E. Dandy predstavil ventrikulografijo. Najve\xc4\x8dji mejnik je odkritje elektroencefalograma leta 1929. To odkritje, ki ga je objavil Hans Berger, je dokon\xc4\x8dno lo\xc4\x8dilo nevrologijo od psihiatrije, saj lahko z elektroencefalogramom lo\xc4\x8dimo psihiatri\xc4\x8dne bolezni od organskih encefalopatij ali pa delirantnih stanj. 1936 leta je nastal prvi EEG laboratorij v Massachusetts-u, leta 1947 pa je bilo ustanovljeno prvo ameri\xc5\xa1ko zdru\xc5\xbeenje za EEG. Samo dve leti kasneje so s pomo\xc4\x8djo EEG-ja lokalizirali retikularno formacijo v podalj\xc5\xa1ani hrbtenja\xc4\x8di. Judith Graham je leta 1942 izumila stekleno elektrodo napolnjeno s kalijevim kloridom za snemanje mirovnega membranskega potenciala v mi\xc5\xa1i\xc4\x8dnih vlaknih._NEWLINE_1950 n.\xc5\xa1. do 2000 n.\xc5\xa1._NEWLINE_1950 sta Eugene Roberts in J. Awapara neodvisno eden od drugega izolirala GABA, Paul Charpentier pa je sintetiziral klorpromazin, ki deluje kot antipsihotik. Za zdravljenje iste bolezni so leto kasneje za\xc4\x8deli uporabljati tudi MAO-inhibitorje. Brenda MIller je leta 1953 opisala pacienta, ki je po operaciji hipokampusa trpel za izgubo spomina, istega leta je bila opisana REM (rapid eye movement) faza spanja. James Olds je leto kasneje opisal nagrajevalni u\xc4\x8dinek stimulacije hipotalamusa. 1956 je bil izoliran \xc5\xbeiv\xc4\x8dni rastni faktor, L. Leksell pa je za\xc4\x8del mo\xc5\xbegane preu\xc4\x8devati z ultrazvokom. Leto kasneje sta W. Penfield in T. Rasmussen opisala motori\xc4\x8dni in senzori\xc4\x8dni homunkulus. V tem obdobju je bilo mnogo pomembnih odkritji v zvezi z razumevanjem in zdravljenjem Parkinsonove bolezni: Oleh Hornykiewicz je dokazal, da je nivo dopamina pri ljudeh s Parkinsonovo boleznijo ni\xc5\xbeji, tako so leta 1961 za\xc4\x8deli za zdravljenje uspe\xc5\xa1no uporabljati levodopo. 1961 je Georg Von Bekesy dobil Nobelovo nagrado za raziskovanje fukcioniranja pol\xc5\xbea, dve leti kasneje pa so John Carew Eccles, Alan Lloyd Hodgkin in Andrew Fielding Huxley prejeli Nobelovo nagrado za delo na razpoznavanju mehanizmov nevronske celi\xc4\x8dne membrane. 1965 je bila objavljena teorija vrat, ki govori o modulaciji bole\xc4\x8dinskih dra\xc5\xbeljajev z nebole\xc4\x8dinskimi. 1967 so Ragnar Arthur Granit, Halden Keffer Hartline in George Wald prejeli Nobelovo nagrado za razkrivanje mehanike vida, tri leta kasneje pa Julius Axelrod, Bernard Katz in Ulf Svante von Euler za delo z nevrotransmiterji. 1973 so bili izolirani opioidni receptorji v mo\xc5\xbeganih. 1977 sta si Roger Guillemin in Andrew Victor Schally delila Nobelovo nagrado za delo z mo\xc5\xbeganskimi peptidi. V naslednjih letih je bilo podeljenih \xc5\xa1e ve\xc4\x8d Nobelovih nagrad za delo v nevrologiji: 1981 za opis vidnega sistema in za dolo\xc4\x8ditev funkcij mo\xc5\xbeganskih hemisfer, leto kasneje za odkritje prostaglandinov, 1986 pa za nadzorovanje rasti \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih celic. Leta 1990 je Gorge Bush naslednje desetletje razglasil za "desetletje mo\xc5\xbeganov". 1991 je bila podeljena Nobelova nagrada za odkrivanje funkcije ionskih kanalov, dve leti kasneje je bil odkrit gen, odgovoren za nastanek Huntingtonove bolezni. 1994 je bila podeljena Nobelova nagrada za odkritje z G-proteini povezanih receptorjev in njihove funkcije v celi\xc4\x8dni signalizaciji. Leta 1997 je Stanley B. Prusiner dobil Nobelovo nagrado za odkritje prionov.'