b"\n_START_ARTICLE_\nMichael Polanyi\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje in dru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nPolanyi se je rodil pod imenom Pollacsek Mih\xc3\xa1ly v Budimpe\xc5\xa1ti. Bil je peti otrok o\xc4\x8deta Mih\xc3\xa1lya in matere Cec\xc3\xadlie Pollacsek . O\xc4\x8detova dru\xc5\xbeina je bila podjetni\xc5\xa1ka, medtem ko je bil mamin o\xc4\x8de judovski verski voditelj v Wilnu (danes Vilnius). Po selitvi v Budimpe\xc5\xa1to so star\xc5\xa1i dru\xc5\xbeinski priimek spremenili v Pol\xc3\xa1nyi. O\xc4\x8de je pomagal pri izgradnji mad\xc5\xbearskega \xc5\xbeelezni\xc5\xa1kega omre\xc5\xbeja, vendar je bil leta 1899 ob ve\xc4\x8dino premo\xc5\xbeenja. Umrl je leta 1905. Mama je ustanovila salon, ki je bil izjemno znan med intelektualci v Budimpe\xc5\xa1ti. Salon je obratoval do njene smrti leta 1939. Njegov starej\xc5\xa1i brat Karl Polanyi je bil ekonomist in antropolog, njegova ne\xc4\x8dakinja Eva Zeisel pa je bila svetovno priznana oblikovalka keramike.\n_START_SECTION_\nIzobrazba\n_START_PARAGRAPH_\nPo kon\xc4\x8dani gimnaziji leta 1909 je \xc5\xa1tudiral medicino. Diplomiral je leta 1914. S pomo\xc4\x8djo profesorja kemije Ignaca Pfeiferja na Univerzi v Budimpe\xc5\xa1ti je pridobil \xc5\xa1tipendijo za \xc5\xa1tudij kemije na vi\xc5\xa1ji tehni\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli v Karlsruheu v Nem\xc4\x8diji. V prvi svetovni vojni je v avstro-ogrski vojski sodeloval kot zdravnik na fronti v Srbiji. Leta 1916 je napisal doktorsko disertacijo v navezavi z adsorpcijo. Njegove raziskave je podpiral tudi Albert Einstein. Pod mentorstvom Guszt\xc3\xa1va Buchb\xc3\xb6cka mu je Univerza v Budimpe\xc5\xa1ti leta 1919 podelila doktorat.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nPolanyijevi znanstveni interesi so bili zelo razli\xc4\x8dni, vklju\xc4\x8devali so delo v kemijski kinetiki, rentgenski difrakciji in adsorpciji plinov na trdnih povr\xc5\xa1inah. Bil je znan tudi po svoji potencialni teoriji adsorpcije, ki je bila sporna kar nekaj \xc4\x8dasa. Leta 1921 je postavil matemati\xc4\x8dne temelje za analizo vlaken difrakcije, dve leti kasneje pa, ob pribli\xc5\xbeno istem \xc4\x8dasu kot G.I. Taylor in Egon Orowan spoznal, da bi se plasti\xc4\x8dna deformacija duktilnih materialov lahko pojasnila v smislu teorije dislokacij, ki jo je Vito Volterra razvil leta 1905. Vpogled je bil klju\xc4\x8dnega pomena pri razvoju podro\xc4\x8dja trdne mehanike._NEWLINE__NEWLINE_Leta 1936 je prejel povabilo na predavanje ministrstva za te\xc5\xbeko industrijo v ZSSR, kjer sre\xc4\x8dal Bukharina. Ta mu je dejal, da so vse znanstvene raziskave v socialisti\xc4\x8dnih dru\xc5\xbebah usmerjene v skladanje s potrebami petletnega na\xc4\x8drta. Polanyi je ugotovil, kaj se je zgodilo s \xc5\xa1tudijo genetike v Sovjetski zvezi, potem ko so nauki Trofima Lysenka pridobili podporo dr\xc5\xbeave. Zahteve v Veliki Britaniji, na primer marksista Johna Desmonda Bernala, za centralno na\xc4\x8drtovano znanstveno raziskovanje, so vodile Polanyija k zagovarjanju trditve, da znanost potrebuje prosto razpravo. Skupaj z Johnom Bakerjem je ustanovil vplivno dru\xc5\xa1tvo za svobodo v znanosti. V seriji \xc4\x8dlankov, ponovno objavljenih v Preziru svobode (1940) in Logiki svobode (1951), je Polanyi trdil, da je sodelovanje med znanstveniki analogno temu, kako se agenti sami usklajujejo na prostem trgu. Tako kot potro\xc5\xa1niki na prostem trgu, ki dolo\xc4\x8dajo vrednost izdelkov, je znanost spontan red, ki nastane kot posledica odprte razprave med strokovnjaki. Znanost (v nasprotju s trditvami Bukharina) uspeva, oziroma se razcveti, kadar imajo znanstveniki svobodo do resnice, kot je dejal v treh korakih: - Znanstveniki, svobodno izbirajo probleme in njihovo izvajanje glede na svoje osebne odlo\xc4\x8ditve, v resnici sodelujejo kot \xc4\x8dlani tesno prepletene organizacije. - Tak\xc5\xa1na samokoordinacija neodvisnih pobud vodi do skupnega rezultata, ki je nepredvidljiv. - Vsak poskus organizirati skupino pod eno samo avtoriteto bi odpravila neodvisne pobude, in tako zmanj\xc5\xa1al skupno u\xc4\x8dinkovitost zaradi ene osebe, ki jih usmerja iz centra. To bi bistveno ohromilo njihovo sodelovanje. Oblikoval je \xc5\xa1e frazo spontanega naro\xc4\x8dila, ki jo je kasneje uporabljal liberalni ekonomist Friederich Hayek, \xc4\x8deprav lahko koncept izsledimo \xc5\xbee pri Adamu Smithu. Trdil je, da obstajajo vi\xc5\xa1je in ni\xc5\xbeje oblike spontanega naro\xc4\x8dila in zatrdil, da brani znanstvene raziskave utilitaristi\xc4\x8dne ali skepti\xc4\x8dne raziskave. Zavzemal se je za svobodno dru\xc5\xbebo, saj nevtralna dru\xc5\xbeba ogro\xc5\xbea svoj obstoj. To naj bi bilo dovolj, da bi ljudje svobodne dru\xc5\xbebe verjeli v ideale, kot so resnica, pravi\xc4\x8dnost in jih tudi sprejeli._NEWLINE__NEWLINE_V delu Polna zaposlitev in prosta trgovina je leta 1948 analiziral vpliv kro\xc5\xbeenja denarja okoli gospodarstva. Paul Craig Roberts ga je zato ozna\xc4\x8dil za \xc4\x8dloveka, ki je trideset let pred sedanjostjo in se strinjal s Polanyjem, da svobodnega tr\xc5\xbenega gospodarstva ne bi smeli prepustiti samoregulaciji, ampak bi centralna banka morala gospodarske vzpone in recesije regulirati s stro\xc5\xbejo oziroma ohlapnej\xc5\xa1o denarno politiko.\n_START_SECTION_\nKronolo\xc5\xa1ko urejen seznam del\n_START_PARAGRAPH_\nAtomic Reactions (1932), Faith and Society (1946), The Logic of Liberty (1951), Personal Knowledge: Towards a Post Critical Philosophy (1958), The Study of Man (1959), The Tacit Dimension (1966), Knowing and Being (1969), Meaning (1975. Soavtor: Harry Prosch), Society, Economics and Philosophy: Selected Papers of Michael Polanyi (1997. Uvod je spisal R. T. Allen). V sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini:_NEWLINE_Polanyi, Karl, Velika preobrazba\xc2\xa0: politi\xc4\x8dni in ekonomski viri na\xc5\xa1ega \xc4\x8dasa, Zalo\xc5\xbeba /*cf., Maribor, 2008_NEWLINE_Napravljen je bila \xc5\xa1e diplomska naloga Koncept tr\xc5\xbene dru\xc5\xbebe v delih Karla Polanyija Igor Feketija leta 2003._NEWLINE_VIRI:_NEWLINE_Jakobs, S. 2000. Michael Polanyi and Spontaneous Order, 1941-1951. [internet]. [citirano 1. 1. 2017]. Dostopno na naslovu: http://polanyisociety.org/TAD%20WEB%20ARCHIVE/TAD24-2/TAD24-2-pg14-28-pdf.pdf._NEWLINE_Polanyi, M. 1968. Life's Irreducible Structure. Science, let. 160, \xc5\xa1t. 3834, str. 1308-1312._NEWLINE_Polanyi, M. Personal Knowledge.1962. London: Routledge & Kegan Paul._NEWLINE_Polanyi, M. 1970. Transcendence And Self-Transcendence. Soundings, let. 53, \xc5\xa1t. 1, str. 88-94._NEWLINE_Stines, J. W. 1992. Time, Chaos Theory and the Thought of Michael Polanyi. [internet]. [citirano 1. 1. 2017]. Dostopno na naslovu: http://www.asa3.org/ASA/PSCF/1992/PSCF12-92Stines.html."