b'\n_START_ARTICLE_\nBogo Grafenauer\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nBogo Grafenauer je bil \xc5\xa1esti otrok literarnega zgodovinarja Ivana Grafenauerja. Po maturi na ljubljanski klasi\xc4\x8dni gimanziji se je leta 1935 vpisal na \xc5\xa1tudij zgodovine na Filozofski fakulteti Univerze v Ljubljani ter leta 1940 diplomiral, leta 1944 pa doktoriral. Kot pripadnik mladih kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih socialistov (Akademsko dru\xc5\xa1tvo Zarja) se je udele\xc5\xbeil t.i. Bohinjskega tedna leta 1939, kjer je v referatu orisal slovensko narodno vpra\xc5\xa1anje in poudaril, da je za slovenski narod v danem politi\xc4\x8dnem polo\xc5\xbeaju cepljenje na ideolo\xc5\xa1ki podlagi pogubno; najva\xc5\xbenej\xc5\xa1a je strnitev vseh demokrati\xc4\x8dnih narodnih sil in politi\xc4\x8dna vzgoja naroda (Janko Prunk v Enciklopediji Slovenije). Med drugo svetovno vojno je bil do italijanske kapitualcije interniran v Gonarsu. Na ljubljanski Filozofski fakulteti je leta 1946 postal docent, 1951 izredni in in 1956 redni profesor za zgodovino Slovencev od naselitve do 19. stoletja, predaval pa je tudi uvod v zgodovino (teorijo zgodovinske vede). Leta 1982 se je upokojil in 1984 postal zaslu\xc5\xbeni profesor, predaval pa je \xc5\xa1e do 1987. Od leta 1968 je bil dopisni (izredni), od marca 1972 pa redni \xc4\x8dlan Slovenske akademije znanosti in umetnosti (SAZU), 1975 je postal dopisni \xc4\x8dlan Akademije znanosti in umetnosti Bosne in Hercegovine (ANU BIH) ter 1978 Srbske akademije znanosti in umetnosti (SANU). Od leta 1947 do 1968 je bil urednik Zgodovinskega \xc4\x8dasopisa, 1968-74 predsednik Zgodovinskega dru\xc5\xa1tva za Slovenijo, 1974-78 predstojnik oddelka za zgodovino na Filozofski fakulteti, od 1977 je bil predsednik kluba koro\xc5\xa1kih Slovencev v Ljubljani, v letih 1978-1988 je bil predsednik Slovenske matice, od 1988 do smrti pa predsednik znanstvenega sveta Zgodovinskega in\xc5\xa1tituta Milka Kosa ZRC SAZU. 1963 in 1972 je dobil nagrado Kidri\xc4\x8devega sklada, 1987 zamejsko Tischlerjevo nagrado in 1989 Kidri\xc4\x8devo nagrado za \xc5\xbeivljenjsko delo._NEWLINE_Raziskoval je predvsem starej\xc5\xa1o srednjeve\xc5\xa1ko zgodovino dana\xc5\xa1njega slovenskega prostora (6.--9. stoletje), zlasti zgodovino Karantanije, Kosezov, ustoli\xc4\x8devanja koro\xc5\xa1kih vojvod, etnogeneze in dru\xc5\xbebene strukture ju\xc5\xbenoslovanskih ljudstev ter probleme bizantologije. Ukvarjal se je tudi z agrarno zgodovino, kme\xc4\x8dkimi upori in slovenskim narodnim vpra\xc5\xa1anjem v zgodovini. Napisal je sinteti\xc4\x8dno Zgodovino slovenskega naroda do dredine 19. stoletja (1954-62, 2. izdaja 1964-72) in bil med glavnimi avtorji Zgodovine narodov Jugoslavije (1953-59) ter Zgodovine Slovencev (1979). Posebej se je posve\xc4\x8dal koro\xc5\xa1kemu vpra\xc5\xa1anju oz. narodnostnemu razvoju na Koro\xc5\xa1kem v 19. in za\xc4\x8detku 20. stoletja ter oblikovanju severne slovenske narodnostne meje. Kot ekspert za slovensko severno mejo je sodeloval tudi na pari\xc5\xa1ki mirovni konferenci, od 1975 pa je bil \xc4\x8dlan jugoslovanske delegacije me\xc5\xa1ane komisije za izvr\xc5\xa1itev arhivskega sporazuma z Avstrijo iz leta 1923. Uredil in komentiral je izbrano delo prvega slovenskega znanstvenega zgodovinarja Franca Kosa (1982), skupaj z Jaroslavom \xc5\xa0a\xc5\xa1lom in Franom Zwittrom pa tudi prevod Linhartovega Poskusa zgodovine Kranjske in ostalih de\xc5\xbeel ju\xc5\xbenih Slovanov Avstrije (1981)._NEWLINE_Zgodovinarka je tudi njegova h\xc4\x8di, Darja Miheli\xc4\x8d.'