b'\n_START_ARTICLE_\nBohemond I. Antio\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRojen je bil v mestu San Marco Argentano v ju\xc5\xbenoitalijanski pokrajini Kalabriji kot najstarej\xc5\xa1i sin normanskega plemi\xc4\x8da Roberta Guiscarda, vojvode Apulije in Kalabrije in njegove prve \xc5\xbeene Alberade Buonalber\xc5\xa1ke.\n_START_SECTION_\nBizantinske vojne\n_START_PARAGRAPH_\nMed invazijo Normanov na Bizantinsko cesarstvo (1080-1085) je bil Bohemond v vojski svojega o\xc4\x8deta Roberta Guiscarda. Po zmagi nad Bizantinci v bitki pri Dra\xc4\x8du 18. oktobra 1081 in osvojitvi mesta februarja 1082 so za\xc4\x8deli Normani prodirati v notranjost de\xc5\xbeele. V Kastor\xc3\xadji je Robert izvedel da so se Apulija, Kalabrija in Kampanija uprle, cesar Svetega Rimskega cesarstva Henrik IV. pa je v Rimu oblegal njegovega zaveznika, pape\xc5\xbea Gregorja VII. Guiscard se je nahitro vrnil v Italijo in vojsko prepustil sinu Bohemondu._NEWLINE_Bohemond je spomladi leta 1082 zapustil Kastor\xc3\xadjo v zahodni Gr\xc4\x8diji in za\xc4\x8del oblegati Io\xc3\xa1nnino. Mesto in okolico so Normani popolnoma razdejali. Cesar Aleksej I. Komnen je medtem v Solunu zbral novo vojsko, ki naj bi zaustavila prodor Normanov. Do prvih ve\xc4\x8djih spopadov med obema vojskama je pri\xc5\xa1lo pri Io\xc3\xa1nnini in nato pri \xc3\x81rti in Bohemond je obakrat zmagal. Voja\xc5\xa1ki porazi so tako prizadeli bizantinski ugled v Gr\xc4\x8diji, da je normansko nadoblast priznal celo Ohrid, v katerem je bil sede\xc5\xbe bolgarske nad\xc5\xa1kofije._NEWLINE_Bohemond je nato od\xc5\xa1el v Ohrid in se za\xc4\x8del pripravljati na obrambo osvojenih ozemelj, njegova vojska pa je medtem prodrla vse do Larise, kjer je nameravala prezimiti. Normani so \xc5\xa1est mesecev oblegali mesto, potem pa jih je Aleksej prisilil k umiku. Bohemond je nato za\xc4\x8del oblegati Kastor\xc3\xadjo in mesto je oktobra ali novembra 1083 padlo. Leta 1084 se je v Gr\xc4\x8dijo vrnil Robert Guiscard s sinovoma Rogerijem Borso in Gujem in novo vojsko, Bohemond pa se je moral pozimi zaradi bolezni vrniti v Italijo.\n_START_SECTION_\nApulijska nasledstvena kriza\n_START_PARAGRAPH_\n17. julija 1085 je Robert Guiscard umrl in za\xc4\x8dela se je dru\xc5\xbeinska vojna. Bohemond je nasledil o\xc4\x8detova posestva na vzhodni obali Jadranskega morja, ki so jih kmalu zatem osvojili Bizantinci, mlaj\xc5\xa1i polbrat Rogerij pa je dobil Apulijo in druga posestva v Italiji. Bohemond je bil v \xc4\x8dasu o\xc4\x8detove smrti v Italiji, Rogerij pa \xc5\xa1e vedno v Gr\xc4\x8diji, vendar se je z materjo Sikelgajto takoj vrnil v Italijo. Ker se je \xc5\xa1u\xc5\xa1ljalo, da je Sikelgajta zastrupila Roberta Guiscarda, je Bohemond v strahu, da bo zastrupila tudi njega, pobegnil v Kapuo. Tako pravi Orderik Vitalis, bolj verjetno pa je, da je od\xc5\xa1el v Kapuo zato, da bi se povezal s knezom Jordanom I. Kapuanskim in s stricem, grofom Rogerijem I. Sicilskim. Z Rogerijevo pomo\xc4\x8djo so septembra 1085 Bohemonda priznali za vojvodo Apulije. Bohemond se je nato s podporo Kapue uprl svojemu bratu Rogeriju in zavzel Orijo, Otranto in Taranto. Brata sta marca 1086 kon\xc4\x8dno sklenila premirje in postala sovladarja. Pozno poleti 1087 je Bohemond s pomo\xc4\x8djo nekaj bratovih vazalov spet za\xc4\x8del dru\xc5\xbeinsko vojno, pri Fragnetu porazil presene\xc4\x8denega brata in ponovno zavzel Taranto._NEWLINE_S posredovanjem pape\xc5\xbea Urbana II. se je vojna kon\xc4\x8dala in Bohemond je dobil Taranto in okoli\xc5\xa1ke posesti. V alodijalno posest je dobil tudi majhno kne\xc5\xbeevino na peti italijanskega \xc5\xa1kornja, vendar je zase zahteval \xc5\xa1e ve\xc4\x8d, tako da je salernski \xc5\xa1kof in kronist Romuald o njem napisal, da "vedno zahteva nekaj nemogo\xc4\x8dega."\n_START_SECTION_\nBohemond v literaturi\n_START_PARAGRAPH_\nPrimarni viri, ki opisujejo Bohemondovo \xc5\xbeivljenje so kronika Gesta Francorum (Dejanja Frankov), ki jo je napisal anonimni udele\xc5\xbeenec prvega kri\xc5\xbearskega pohoda in Bohemondov spremljevalec, ter Aleksiada, ki jo je napisala bizantinska princesa Ana Komnena, priznana zgodovinarka svojega \xc4\x8dasa. Pomemben vir podatkov je tudi Gesta Tancredi, hvalnica Bohemondovemu ne\xc4\x8daku in namestniku Tankredu, ki jo je napisal Albert iz Aachna. O njegovem \xc5\xbeivljenju pi\xc5\xa1ejo B. von Kugler v knjigi Bohemund und Tancred (T\xc3\xbcbingen, 1862), L. von Heinemann v Geschichte der Norniannen in Sicilien und Unteritalien (Leipzig, 1894), R. Rohricht v Geschichte des ersten Kreuzzuges (Innsbruck, 1901) in Geschichte das K\xc3\xb6nigreichs Jerusalem (Innsbruck, 1898). Edina pomembna biografija v angle\xc5\xa1kem jeziku je "Tankred \xe2\x80\x93 \xc5\xa1tudija njegovega \xc5\xbeivljenja in dela na prvem kri\xc5\xbearskem pohodu in ustanovitev latinskih dr\xc5\xbeav v Siriji in Palestini", ki jo je napisal R.L. Robertson._NEWLINE_Grof Bohemond Alfreda Duggana je zgodovinski roman o Bohemondovem \xc5\xbeivljenju in dogodkih do kri\xc5\xbearske osvojitve Jeruzalema leta 1099. Bohemond se pojavlja tudi izmi\xc5\xa1ljenem romanu Pilgerman Russela Hobana in zgodovinskem romanu Srebrni leopard F. Van Wyck Masona.\n_START_SECTION_\nOpomba\n_START_PARAGRAPH_\nBohemond se ni celo \xc5\xbeivljenje imenoval "knez Taranta". Tak\xc5\xa1no ime je prvi\xc4\x8d uporabil Rogerij II. Sicilski leta 1132. V pisnem dokumentu Codice diplomatico Barese iz leta 1153 je njegov plemi\xc5\xa1ki naslov (tudi za nazaj) zapisan kot Antiocenus et Tarentinus princeps (knez Antiohije in Taranta), od takrat naprej pa se je na splo\xc5\xa1no uporabljal naslov princeps Tarentinus (knez Taranta). Sam se je vse do leta 1098 podpisoval preprosto z Roberti ducis filius (Robert, sin vojvode). Njegov sin in naslednik Bohemond II. Antiohijski ga je naslavljal z magnus Boamundus (veliki Bohemond), kar bi lahko pomenilo "veliki", "ve\xc4\x8dji" ali "starej\xc5\xa1i". S sinovega stali\xc5\xa1\xc4\x8da je najprimernej\xc5\xa1i zadnji naslov. In ne nazadnje so ga zaradi njegovega spora z bratom in kasnej\xc5\xa1ega drobljenja vojvodine Apulije nekateri zgodovinarji imenovali tudi dux Apuliae (vojvoda Apulije). V \xc4\x8dasu, ko je \xc5\xa1e \xc5\xbeivel, so ga najpogosteje imenovali "antio\xc5\xa1ki knez" (Antiocenus princeps).'