b"\n_START_ARTICLE_\nHeliocentri\xc4\x8dni model\n_START_PARAGRAPH_\nHelioc\xc3\xa9ntri\xc4\x8dni mod\xc3\xa9l je v astronomiji model Oson\xc4\x8dja, v katerem je gravitacijsko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Sonce. Teoriji in nazoru re\xc4\x8demo tudi heliocentr\xc3\xadzem. Beseda izhaja iz starogr\xc5\xa1\xc4\x8dine, kjer \xce\xb7\xce\xbb\xce\xb9\xce\xbf\xcf\x82: Helios pomeni sonce, \xce\xba\xce\xad\xce\xbd\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd: k\xc3\xa9ntron pa sredi\xc5\xa1\xc4\x8de. Zgodovinsko se heliocentri\xc4\x8dni model razlikuje od geocentri\xc4\x8dnega modela in sodobnega geocentrizma, kjer je v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du mi\xc5\xa1ljena Zemlja.\n_START_SECTION_\nZgodovina odkritja\n_START_PARAGRAPH_\nZa vsakogar, ki gleda proti nebu se zdi da Zemlja miruje in da se vse zavrti okoli nje v enem dnevu. V dalj\xc5\xa1em \xc4\x8dasovnem obdobju lahko zapazi, da je gibanje bolj zapleteno. Sonce po\xc4\x8dasneje navidezno opi\xc5\xa1e kro\xc5\xbenico. Tudi planeti se navidezno gibljejo podobno, vendar se gibljejo tudi vzvratno. Ker so ta gibanja z razumevanjem vse bolj zapletena, zahtevajo tudi vse bolj\xc5\xa1i opis. Od teh opisov je bil najbolj znan Ptolemejev model iz 2. stoletja._NEWLINE_Proti-intuitivno zamisel, da se dejansko vrti Zemlja in da je Sonce sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Oson\xc4\x8dja, je prvi predlagal indijski u\xc4\x8denjak in mislec Sage Jad\xc5\xbenavalkja, ki je verjetno \xc5\xbeivel okoli leta 1800 pr. n. \xc5\xa1t. v severnoindijskem kraljestvu Mithila. V delu Brahmane sto in ene poti (\xc5\xa0atapatha Brahmana), katerega avtor je po vsej verjetnosti, je Jad\xc5\xbenavalkja opisal Zemljo kot kroglo in Sonce kot\xc2\xa0\xc2\xbbsredi\xc5\xa1\xc4\x8de krogel\xc2\xab. Na podlagi tega modela, so natan\xc4\x8dno izmerili razdalji od Zemlje do Sonca in Lune, ki sta 108-krat ve\xc4\x8dji od premerov teh nebesnih teles, kar je blizu sodobnim merjenjem 107,6 za Sonce in 110,6 za Luno. Koledar, ki je opisan v tem delu, odgovarja povpre\xc4\x8dnemu tropskemu letu 365,2467 dni, kar je le 6 minut dlje od sodobne vrednosti 365,2422 dni.\n_START_SECTION_\nStarogr\xc5\xa1ka odkritja\n_START_PARAGRAPH_\nFilolaj iz Krotona si je v 5. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. med prvimi zamislil tak\xc5\xa1en model in kro\xc5\xbeenje Zemlje okoli Sonca. Sonce si je predstavljal kot steklen kolut, ki zrcali svetlobo Vesolja. Nanj je verjetno vplival Pitagora s svojimi teorijami o nebesni krogli. Tudi pitagorejec Hiket iz Sirakuz je, kakor Ekfant in Heraklit Pontski, trdil, da Venera in Merkur kro\xc5\xbeita okoli Sonca. Na to zamisel so pri\xc5\xa1li verjetno, ker so pravilno razlagali rezultate svojih opazovanj, saj planeta precej o\xc4\x8ditno ka\xc5\xbeeta, da se vrtita okoli Sonca, ker se od njega nikoli ne oddaljita preve\xc4\x8d. Te\xc5\xbeko re\xc4\x8demo, da je Heraklit Pontski predhodnik heliocentri\xc4\x8dnega modela. Heraklit je okoli leta 345 pr. n. \xc5\xa1t. o\xc5\xbeivil in nadaljeval Filolajevo domnevo o sredi\xc5\xa1\xc4\x8dnem ognju, \xc4\x8de\xc5\xa1 da okrog njega Sonce in Zemlja kro\xc5\xbeita tako, da si stojita vselej nasproti. Misel o sredi\xc5\xa1\xc4\x8dnem ognju je opustil in je kot Filolaj menil, da se Zemlja preprosto vrti okoli svoje osi, kakor menimo tudi mi danes. Verjetno je Heraklit vplival na Aristarha. kot pla\xc5\xa1ena \xc5\xbeenska_NEWLINE_Platon je ocenil Zemljin obseg na 400.000 stadijev, kar da z dana\xc5\xa1njimi enotami 74.000 km, pri srednjem ati\xc5\xa1kem stadiju 185 m._NEWLINE_Aristotel je v drugi knjigi svojega dela O nebesnem svodu (De Caelo) predlagal zamisel tak\xc5\xa1nega modela, a jo je zavrgel, ker ni bil zmo\xc5\xbeen opaziti rahlega kro\xc5\xbeenja zvezd (sedaj imenovanega paralaksa). Ni pa se zavedal, da je oddaljenost zvezd tolik\xc5\xa1na, da je s prostim o\xc4\x8desom ni mo\xc5\xbeno zaznati. V tem delu je Aristotel zapisal:\xc2\xa0\xc2\xbbV sredi\xc5\xa1\xc4\x8du, so (pitagorejci) rekli, da le\xc5\xbei ogenj in da je Zemlja ena od zvezd. No\xc4\x8d in dan nastajata zaradi njenega kro\xc5\xbenega gibanja okoli sredi\xc5\xa1\xc4\x8da.\xc2\xab\xc2\xa0Aristotel ve\xc4\x8dinoma ni opravljal meritev, tako da so njegova razmi\xc5\xa1ljanja bolj spekulativna. Razlog, da so pitagorejci v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de postavili ogenj, je bil le filozofski, in ni temeljil na znanosti, temve\xc4\x8d na gr\xc5\xa1kih klasi\xc4\x8dnih elementih. Po mi\xc5\xa1ljenju pitagorejcev je bil ogenj \xc5\xbelahtnej\xc5\xa1i kot zemlja in je bil zaradi tega v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du. Sredi\xc5\xa1\xc4\x8dni ogenj ni Sonce. Pitagorejci so verjeli, da kro\xc5\xbei Sonce skupaj z vsemi drugimi telesi okoli sredi\xc5\xa1\xc4\x8dnega ognja. Aristotel je opustil to mi\xc5\xa1ljenje in je predlagal geocentri\xc4\x8dno sliko._NEWLINE_Tudi Aristarh s Samosa je bil med prvimi zagovorniki heliocentri\xc4\x8dnega modela. Do njegovega \xc4\x8dasa je bila znana velikost Zemljinega obsega, ki jo je okoli leta 240 pr. n. \xc5\xa1t. dokaj natan\xc4\x8dno izra\xc4\x8dunal Eratosten (250.000 stadijev, 42.000 km). Aristarh je sam izmeril velikost in razdaljo Lune in Sonca. Njegove vrednosti za Luno so bile dokaj natan\xc4\x8dne (obseg 14.000 km), vrednosti za Sonce pa prevelike, vendar dobre za resen za\xc4\x8detek. Kakor je predlagalo ve\xc4\x8d ljudi, je verjetno menil, da je bolj smiselno da se giblje manj\xc5\xa1a Zemlja, kot pa velikansko Sonce._NEWLINE_Aristarhovo izvirno delo o heliocentri\xc4\x8dnem modelu se ni ohranilo in ga poznamo le prek zapisov drugih. Vendar je, kakor zgleda, razumel problem zvezdne paralakse: \xc4\x8de Zemlja pri kro\xc5\xbeenju okoli Sonca prepotuje velike razdalje, bi morali opaziti relativno gibanje bli\xc5\xbenjih zvezd glede na bolj oddaljene. Podobno se pri na\xc5\xa1em potovanju bli\xc5\xbenji hribi gibljejo relativno glede na oddaljene gore. Aristarh je pojasnil, da paralakse ni zaznati, ker so zvezde zelo dale\xc4\x8d: krogla nepomi\xc4\x8dnih zvezd je glede na Zemljino tirnico v enakem razmerju kot njeno povr\xc5\xa1je glede na njeno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de. Zaradi tega bodo zvezde le\xc5\xbeale v neskon\xc4\x8dnosti. Ne vemo ali je to mislil dobesedno ali je imel v mislil izjemno veliko razmerje. Na koncu se je njegova razlaga izkazala za pravilno, saj so razdalje do zvezd res kon\xc4\x8dne. Paralakso zvezd je prvi odkril nem\xc5\xa1ki astronom in matematik Friedrich Wilhelm Bessel leta 1838._NEWLINE_Aristarhov heliocentri\xc4\x8dni model je preu\xc4\x8dil Arhimed v svojem delu Pe\xc5\xa1\xc4\x8deni ra\xc4\x8dun (De Arenae Numero). Arhimed je hotel s tem delom pokazati, da lahko celo zelo velika \xc5\xa1tevila, kot je na primer \xc5\xa1tevilo zrnc peska, ki bi napolnilo Vesolje, izrazimo matemati\xc4\x8dno in jih ni treba obravnavati nedolo\xc4\x8deno kot\xc2\xa0\xc2\xbbneskon\xc4\x8dne\xc2\xab. V ta namen je Arhimed vzel najve\xc4\x8dji obstoje\xc4\x8di model Vesolja, ki je bil tedaj Aristarhov, in z njim izra\xc4\x8dunal \xc5\xa1tevilo zrnc. Arhimed je tako pokazal da je matemati\xc4\x8dno brezpredmetno govoriti o razmerju med povr\xc5\xa1ino krogle in njenim sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem, saj je brez \xc5\xa1tevilske vrednosti. Privzel je podobno kot Aristarh, da je razmerje med razdaljo do nepomi\xc4\x8dnih zvezd in Zemljino tirnico enako kot je njena tirnica v razmerju z njeno velikostjo. V tak\xc5\xa1nih pogojih bi bilo nemogo\xc4\x8de opaziti paralakso zvezd, kar je bilo tudi res. To ka\xc5\xbee na to, da so problem paralakse zvezd dobro razumeli, \xc4\x8deprav ni povedal ni\xc4\x8d o tem ali se Zemlja res giblje. Arhimed je v tem delu navedel tudi vrednost Zemljinega obsega 300.000 stadijev, z dana\xc5\xa1njimi enotami 55.500 km, z napako +15.426 km, kar je seveda prehuda ocena, vsaj glede na natan\xc4\x8dno Eratostenovo meritev._NEWLINE_Hiparh, eden najplodnej\xc5\xa1ih starogr\xc5\xa1kih astronomov, je zavra\xc4\x8dal heliocentri\xc4\x8dni model ne zato, ker bi premalo poznal gibanja nebesnih teles, temve\xc4\x8d predvsem zaradi njihove zapletenosti, saj se je od vseh najbolj poglobil v njihova gibanja in je naletel na ve\xc4\x8dje te\xc5\xbeave pri opisovanju, zato je lahko z geocentri\xc4\x8dnim modelom na enostavnej\xc5\xa1i na\xc4\x8din pojasnil veliko opazovanih dejstev. Skupaj s Klavdijem Ptolemejem je opustil Heraklitovo misel, ki je o\xc5\xbeivil in nadaljeval Filolajevo domnevo o sredi\xc5\xa1\xc4\x8dnem ognju in prazemlji, \xc4\x8de\xc5\xa1 da okrog njega Sonce, Zemlja in skrivnostna prazemlja ali protizemlja kro\xc5\xbeijo tako, da si stojita Sonce in Zemlja vselej nasproti. Heraklit je misel o sredi\xc5\xa1\xc4\x8dnem ognju opustil in je menil, da se Zemlja preprosto vrti okoli svoje osi, kakor menimo tudi mi danes. Glavni razlog, da sta Hiparh in Ptolemej Heraklitovo misel zavra\xc4\x8dala, je bil, da bi, \xc4\x8de se Zemlja res vrti, telo, ki ga vr\xc5\xbeemo v zrak, zaostajalo. Hiparh je vzstrajal pri geocentri\xc4\x8dnem modelu kot pri kro\xc5\xbeenju. Zagotavljal je, da se Sonce giblje enakomerno po krogu in s tem enostavno privzel Platonovo in Aristotelovo avtoritativno gledanje. Dostavil je, da Zemlja ni v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du tega kroga, ampak je ekscenter premaknjen iz sredi\xc5\xa1\xc4\x8da. Dopu\xc5\xa1\xc4\x8dal je tudi na drugi strani, da je Zemlja vseeno v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du gibanja in da se Sonce vrti \xc5\xa1e po dodatnem majhnem epiciklu, kar je povzel po podatkih in zamislih gr\xc5\xa1kega matematika Apolonija. Zmanj\xc5\xa1al je \xc5\xa1tevilo nebesnih krogel na 7, eno za vsak planet. Vsak posamezni planet pa ni bil del krogle. Bil je del manj\xc5\xa1e krogle in sredi\xc5\xa1\xc4\x8de te manj\xc5\xa1e krogle je bilo na glavni krogli. Gibanje planeta po manj\xc5\xa1i krogli je opisovalo krog, prav tako pa je sredi\xc5\xa1\xc4\x8de manj\xc5\xa1e krogle opisovalo krog, ki se je gibalo po ve\xc4\x8dji krogli. Velika krogla je bila deferent, manj\xc5\xa1a pa epicikel. S tem, da je prilagodil hitrosti obeh krogel in po potrebi dodajal nove, manj\xc5\xa1e epicikle, je posnemal gibanje planetov. Za la\xc5\xbejo predstavo je vpeljal \xc5\xa1e pojem ekscentrov, kjer se planet ni gibal okoli sredi\xc5\xa1\xc4\x8da Zemlje, ampak okoli nami\xc5\xa1ljene to\xc4\x8dke v prostoru, ki je blizu njenega sredi\xc5\xa1\xc4\x8da. In tudi ta to\xc4\x8dka je kro\xc5\xbeila okoli sredi\xc5\xa1\xc4\x8da Zemlje. Tak\xc5\xa1no misel je zaradi zapletenosti Lunine poti opustil in ostal pri izsrednem polo\xc5\xbeaju Zemlje._NEWLINE_Precej tega, kar vsebuje Ptolemejev astronomski zbornik Almagest, lahko poleg kaldejskih astronomov pripi\xc5\xa1emo Hiparhu, posebno uporabo izsrednih krogov in dodatnih epiciklov, s katerimi lahko precej dobro pojasnimo gibanje Sonca, Lune in planetov. Aristarhovo teorijo je tako kot Ptolemej Hiparh zavra\xc4\x8dal predvsem zaradi te\xc5\xbeav pri opisovanju gibanja Lune in zaradi tega, ker bi, \xc4\x8de Zemlja res kro\xc5\xbei okoli Sonca, zvezde \xc4\x8dez leto spreminjale svojo lego. Ker ni opazil spremembe leg zvezd, je sodil, da je Aristarhova misel napa\xc4\x8dna, vendar je s tem posredno napovedal paralakso. Mogo\xc4\x8de je tudi, da Aristarhove teorije preprosto niso marali, \xc4\x8deprav je bila preprostej\xc5\xa1a od Hiparhove. Vendar se je Hiparh od vseh, precej pred Nikolajem Kopernikomom in Johannesom Keplerjem najbolj pribli\xc5\xbeal resni\xc4\x8dni sliki in je bil skupaj s Ptolemejem \xc5\xbee zelo blizu elipti\xc4\x8dnega opisa gibanja teles. Pred Kopernikom in Keplerjem sta ju v opisovanju gibanja planetov dosegla samo \xc4\x80ryabhata I. in Nasir at-Tusi.\n_START_SECTION_\nPreporod\n_START_PARAGRAPH_\nIndijski matematik in astronom \xc4\x80ryabhata I. je v svojem matemati\xc4\x8dnem delu \xc4\x80ryabhat\xc4\xabja v \xc5\xa1tirih delih predlagal heliocentri\xc4\x8dno sliko, kjer je smatral, da se Zemlja vrti okoli svoje osi, obhodne dobe planetov pa so dane glede na nepomi\xc4\x8dno Sonce. Odkril je, da Luna in planeti odbijajo svetlobo s Sonca, ter da so tirnice planetov elipse. V tem izsrednem elipti\xc4\x8dnem modelu gibanja planetov je uspel izra\xc4\x8dunati veliko astronomskih konstant, kot so \xc4\x8dasi Son\xc4\x8devih in Luninih mrkov ali trenutno gibanje Lune, izra\xc5\xbeeno z diferencialno ena\xc4\x8dbo. \xc4\x80ryabhata je za Eratostenom in Posidonijem izra\xc4\x8dunal tudi Zemljin obseg, ter dobil vrednost 39.963 km, natan\xc4\x8dno na 0,3\xc2\xa0%, z napako -111 km. Ud\xc5\xbeainski matematik in astronom Bhaskara je raz\xc5\xa1iril \xc4\x80ryabhatov heliocentri\xc4\x8dni model v svoji razpravi Kronanje sistema (Siddhata'ciromani) iz leta 1150. Tu je omenil gravitacijski zakon. Odkril je, da planeti ne kro\xc5\xbeijo okoli Sonca s stalno hitrostjo in, podobno kot \xc4\x80ryabhata, natan\xc4\x8dno izra\xc4\x8dunal ve\xc4\x8d astronomskih podatkov._NEWLINE_Ve\xc4\x8d stoletij je heliocentri\xc4\x8dni model v Evropi nasprotoval pogledu zdrave pameti, da \xc4\x8de se Zemlja vrti in kro\xc5\xbei okoli Sonca, bi ljudje in predmeti padali ali bi jih celo odneslo v vesoljski prostor. Telo bi pri prostem padu s stolpa padlo za stolpom, saj se tudi stolp vrti skupaj z Zemljo. Da bi ovrgli tak\xc5\xa1ne poglede, je bilo nujno \xc5\xa1e bolje preu\xc4\x8diti fizikalne pojave povezane s tem._NEWLINE_Postavitelj sodobne teorije je Nikolaj Kopernik, ko je leta 1543 zapisal svoje izsledke v svoji znameniti knjigi Knjiga kro\xc5\xbeenj (De revolutionibus orbium coelestium). Morda so nanj vplivale \xc4\x80ryabhatove zamisli. Kopernik je o\xc5\xbeivil heliocentri\xc4\x8dni model s tedaj znanimi astronomskimi opazovanji, pri katerih je sam dolgo \xc4\x8dasa tvorno sodeloval. Njegova teorija je razre\xc5\xa1ila problem vzvratnega gibanja planetov v tem, da je le navidezno, podobno kot paralaksa. Problem je za notranja spodnja planeta Merkur in Venero re\xc5\xa1il \xc5\xbee tudi Brahov model. \xc4\x8ceprav je de Brahov model napa\xc4\x8den, so njegova natan\xc4\x8dna astronomska merjenja po smrti koristila Keplerju za odkritje svojih 3. zakonov za gibanje edinega notranjega zgornjega planeta Marsa in ostalih planetov, saj je bil Kepler de Brahov pomo\xc4\x8dnik od leta 1600 do de Brahove smrti. Kopernik se je navezoval na zgodnej\xc5\xa1e delo \xc4\x80ryabhate I., kakor tudi delo arabskega astronoma Ibna a\xc5\xa1-\xc5\xa0atirja in perzijskega znanstvenika Nasirja at-Tusija."