b'\n_START_ARTICLE_\nHaribert I.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 556 je Klotar poslal Hariberta in njegovega brata Guntrama proti njuni ma\xc4\x8dehi Huni in mlaj\xc5\xa1emu polbratu Hramnu, ki sta se uprla. Hramn se je skrival v gorah v pokrajini Limousin. Ker so pogajanja med njimi spodletela, sta se obe vojski za\xc4\x8deli pripravljati na bitko, ki jo je nato prepre\xc4\x8dilo neurje. Hramn je svojima polbratoma poslal la\xc5\xbeno pismo s sporo\xc4\x8dilom, da jim je umrl o\xc4\x8de, zato sta se Haribert in Guntram nemudoma vrnila v Burgundijo, da bi zavarovala svoja polo\xc5\xbeaja._NEWLINE_Po Klotarjevi resni\xc4\x8dni smrti leta 561 se je Frankovsko kraljestvo razdelilo med njegove sinove. Vsak sin je dobil svoje kraljestvo, ki ni bilo nujno geografsko strnjeno, ampak je lahko vsebovalo dve med seboj nepovezani regiji in se je imenovalo po glavnem mestu. Haribert je nasledil Nevstrijo, pokrajino med Somo in Loaro, Akvitanijo in Novempopulano s Parizom kot glavnim mestom. Njegova druga pomembna mesta so bila Rouen, Tours, Poitiers, Limoges, Bordeaux, Toulouse, Cahors in Albi. Guntram je dobil Burgundijo, Sigibert Avstrazijo vklju\xc4\x8dno z Reimsom in glavnim mestom Metzom. Najmlaj\xc5\xa1i brat Hilperik je dobil kompaktno kraljestvo z glavnim mestom Soissons.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nHaribert je bil poro\xc4\x8den z Ingobergo, s katero je imel h\xc4\x8derko Berto (539\xe2\x80\x93okoli 612). Ob \xc5\xbeeni je imel tudi ve\xc4\x8d prile\xc5\xbenic. Z Merofledo, h\xc4\x8derko mikalca volne, in njeno sestro Markovefo je imel h\xc4\x8derki Bertofledo, nuno v Toursu, in Klotildo, nuno v Poitiersu. S Teodegildo (ali Teodehildo), h\xc4\x8derko kravjega pastirja, je imel svojega edinega sina, ki je umrl v otro\xc5\xa1tvu._NEWLINE_Haribert, ki je bil komaj kaj ve\xc4\x8d kot kralj v Parizu, je svojo h\xc4\x8derko Berto poro\xc4\x8dil s poganskim kentskim kraljem Etelbertom I.. H\xc4\x8derka je s seboj kot osebnega spovednika odpeljala \xc5\xa1kofa Liudharda. Njen vpliv na kentskem dvoru je bil klju\xc4\x8den za uspeh misije svetega Avgu\xc5\xa1tina Canterburyjskega leta 597.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je bil Haribert uglajen in dobro pou\xc4\x8den o pravu, je bil eden od najbolj brutalnih in samopa\xc5\xa1nih zgodnjih Merovingov in zato izob\xc4\x8den, kar se je Merovin\xc5\xa1ki dinastiji zgodilo prvi\xc4\x8d. Njegova prezgodnja smrt leta 567 je bila posledica njegovih izpadov. Pokopali so ga v Blavia castellum, voja\xc5\xa1ki utrdbi v Armoriki.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nHaribertovo kraljestvo so si po njegovi smrti razdelili bratje in se strinjali, da mora Pariz ostati nedeljiv. Njegova pre\xc5\xbeivela kraljica Teodehilda, ena od \xc5\xa1tirih, je predlagala, da bi se poro\xc4\x8dila z Guntramom, vendar je cerkveni zbor v Parizu leta 557 tak\xc5\xa1ne poroke razglasil za nezakonite in incestne. Guntram jo je zato proti njeni volji poslal v samostan v Arlesu.\n_START_SECTION_\nZgodovinski viri\n_START_PARAGRAPH_\nGlavni vir podatkov o Haribertovem \xc5\xbeivljenju je Zgodovina Frankov avtorja Gregorja Tourskega, z angle\xc5\xa1ke perspektive pa Bedejeva Cerkvena zgodovina angle\xc5\xa1kega ljudstva (Historia Ecclesiastica Gentis Anglorum).'