b'\n_START_ARTICLE_\nAktinoidi\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nDo leta 1945 je veljalo splo\xc5\xa1no mnenje, ki je sledilo Mendelejevu, da sta torij in uran prehodni kovini iz 4. oziroma 6. skupine periodnega sistema. Domnevalo se je tudi, da bodo imeli transurani, se pravi elementi z vrstnim \xc5\xa1tevilom ve\xc4\x8djim od 92, lastnosti prehodnih kovin. Charles Janet je kljub tem mnenjem \xc5\xbee leta 1928 predpostavil, da se z aktinijem za\xc4\x8denja razred \xc5\xa1tirinajstih kemijskih elementov, ki so analogni lantanoidom. _NEWLINE_Transurani so bili prvi\xc4\x8d sintetizirani okrog leta 1944 v okviru projekta Manhattan. Vodilni raziskovalec Glenn T. Seaborg je odkril, da americij in kirij nimata lastnosti, ki bi jih pri\xc4\x8dakovali od prehodnih elementov. Seaborg je leta 1945 v nasprotju z nasveti sodelavcev in brez poznavanja Janeta privzel Janetovo predpostavko, da aktinoidi spadajo v nov razred kemijskih elementov, podoben lantanoidom. Njegova trditev je v skladu s principom aufbau, ki predpostavlja, da se morajo orbitale 5f napolniti pred orbitalami 6d.\n_START_SECTION_\nKemija\n_START_PARAGRAPH_\nAtomi nekaterih aktinoidov imajo elektrone na 6d orbitalah, v spojinah pa se elektroni 6s in vsi elekrtoni z orbitale d izgubijo, tako da nastanejo ioni z elektronsko konfiguracijo [Rn]5f\xe2\x81\xbf. V tem pogledu so aktinoidi podobni lantanoidom, ki imajo v spojinah na valen\xc4\x8dni orbitali samo elektrone f. Podobni so si tudi v tem, da imajo aktinoidi z vi\xc5\xa1jimi vrstnimi \xc5\xa1tevili maksimalno oksidacijsko stanje +3. Aktinoida z za\xc4\x8detka skupine, torij in uran, lahko izgubita vse svoje valen\xc4\x8dne elektrone in dose\xc5\xbeeta maksimalni oksidacijski stanji +4 oziroma +6. V zgodovini je prav ta njuna lastnost privedla do razprav, ali torij in uran spadata v blok d periodnega sistema: torij v 4. skupino pod hafnij, uran pa v 6. skupino pod volfram. \xc4\x8ce se upo\xc5\xa1teva kontrakcijo lantanoidov, kemija obeh elementov v resnici sledi trendom, ki so povezani z nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dim vrstnim \xc5\xa1tevilom po skupinah navzdol. Plutonij lahko izgubi vse svoje valen\xc4\x8dne elektrone in tvori ion [PuO\xe2\x82\x85]\xc2\xb3\xe2\x81\xbb._NEWLINE_Uran, neptunij in plutonij dose\xc5\xbeejo najvi\xc5\xa1ja oksidacijska stanja v kovalentnih, ve\xc4\x8dinoma okso- in fluoro- spojinah. UF\xe2\x82\x86, na primer, ima tali\xc5\xa1\xc4\x8de pri 64\xc2\xbaC in je dovolj hlapen, da se lahko uporabi v plinski difuziji oziroma v  plinskih centrifugah za lo\xc4\x8devanje izotopov. Vse uranove (VI) spojine, razen fluorovih kompleksov in UO\xe2\x82\x82, vsebujejo linearno uranilno skupino UO\xe2\x82\x82\xc2\xb2\xe2\x81\xba. Na ekvatorialni ravnini, pravokotni na os uranilne skupine, se lahko ve\xc5\xbee 4 do 6 ligandov. Uranilna skupina deluje kot mo\xc4\x8dna kislina in tvori trdnej\xc5\xa1e komplekse s kisikovimi donorskimi ligandi kot z du\xc5\xa1ikovimi donorskimi ligandi. Neptunij in plutonij tvorita v oksidacijskem stanju +6 tudi iona NpO\xe2\x82\x82\xc2\xb2\xe2\x81\xba oziroma PuO\xe2\x82\x82\xc2\xb2\xe2\x81\xba. _NEWLINE_Spojine v oksidacijskih stanjih +5 in +4 so ve\xc4\x8dinoma kovalentne. Pomembna zna\xc4\x8dilnost kompleksov aktinoidov v oksidacijskih stanjih +4 je, da dose\xc5\xbeejo tudi koordinacijsko \xc5\xa1tevilo 11. Spojine v oksidacijskem stanju +3  so pol-kovalentne. Trikloridi, na primer, kristalizirajo v strukturah ionskega tipa z o\xc4\x8ditno prisotnostjo nekaj kovalentnih vezi. Spojine Th(III) in U(III) so zelo mo\xc4\x8dni reducenti, sicer pa reduktivne sposobnosti z nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dim vrstnim \xc5\xa1tevilom aktinoidov padajo vzporedno z manj\xc5\xa1anjem velikosti atomov.\n_START_SECTION_\nKontrakcija aktinoidov\n_START_PARAGRAPH_\nVelikost aktinoidov z nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8dim vrstnim \xc5\xa1tevilom pada. Pojav je normalen periodi\xc4\x8den trend, podoben kontrakciji lantanoidov. Na grafu so prikazani ionski polmeri v oksidacijskih stanjih +3, +4 in +5.\n_START_SECTION_\nOrganske spojine\n_START_PARAGRAPH_\nOrganska kemija aktinoidov je zelo skromna. Njihove organske spojine aktinoidov se imenujejo organoaktinoidi. Posebno zanimiva spojina je uranocen U(C\xe2\x82\x88H\xe2\x82\x88)\xe2\x82\x82, ki ima planaren aromatski ciklooktatrenilni anion, skladen s H\xc3\xbcckelovim pravilom. Anion je podoben ciklopentadenilnemu ioni v ferocenu. Nastanek te spojine omogo\xc4\x8da relativno velik U\xe2\x81\xb4\xe2\x81\xba ion.\n_START_SECTION_\nNahajali\xc5\xa1\xc4\x8da\n_START_PARAGRAPH_\nV zemeljski skorji sta v ve\xc4\x8djih koli\xc4\x8dinah prisotna samo uran in torij, drugi aktinoidi pa samo v sledovih. Protaktinij in aktinij sta produkta radioaktivnega razpada urana in sta edina aktinoida, ki so ju odkrili \xc5\xa1e preden so ju proizvedli umetno. V uranovih rudah sta v sledovih prisotna tudi neptunij in plutonij, ki sta proizvoda radioaktivnega razpada ali obstreljevanja, vendar so oba elementa odkrili \xc5\xa1ele potem, ko so ju sintetizirali. Preostali elementi so proizvodi trkov delcev ali stranski proizvodi jedrskih reaktorjev in jih na Zemlji ni mogo\xc4\x8de najti. Aktinoidi za kalifornijem imajo izjemno kratke razpolovne \xc4\x8dase. _NEWLINE_Izotopi vseh transuranov vklju\xc4\x8dno s fermijem se lahko proizvedejo z obstreljevanjem la\xc5\xbejih jeder s hirimi nevtroni. Tako nastala jedra imajo vi\xc5\xa1ek nevtronov. Sledi razpad beta, v katerem nevtron razpade na proton in elektron, pri \xc4\x8demer se za ena pove\xc4\x8da vrstno \xc5\xa1tevilo. Naravni pogoji, ki so primerni za nastanek sintetskih transuranov, so v supernovah, na Zemlji pa se lahko proizvedejo samo v posebnih jedrskih reaktorjih ali v jedrskih eksplozijah. Te\xc5\xbeji elementi se lahko sintetizirajo z obstreljevanjem jeder z ve\xc4\x8djimi delci, na primer z delci \xce\xb1, ali s te\xc5\xbejimi jedri. _NEWLINE_Antonij Przybylski je leta 1961 odkril zvezdo HD 101065, ki se po njem imenuje Przybylskijeva zvezda, in vsebuje nenavadno veliko koli\xc4\x8dino aktinoidov.'