b"\n_START_ARTICLE_\nLangobardi\n_START_PARAGRAPH_\nLangobardi (latinsko Langobardi, italijansko Longobardi) ali Lombardi so bili germansko ljudstvo iz severne Evrope, ki je od leta 568 do 774 vladalo v ve\xc4\x8djem delu Apeninskega polotoka. V severni Italiji so ustanovili Italsko kraljestvo, katero so leta 774 osvojili Franki._NEWLINE_Langobardski zgodovinar Pavel Diakon v Zgodovini Langobardov (Historia Langobardorum) pi\xc5\xa1e, da so bili potomci majhnega plemena Vinili iz ju\xc5\xbene Skandinavije (Scadanan), od koder so se izselili zaradi iskanja novih ozemelj. V 1. stoletju so bili del Svebov v severozahodni Germaniji. Do konca 5. stoletja so se preselili pribli\xc5\xbeno na ozemlje sedanje Avstrije severno od Donave, kjer so podjarmili Herule, kasneje pa so se pogosto vojskovali z Gepidi. Njihov kralj Audoin je leta 551 ali 552 porazil gepidskega poglavarja Turisinda. Njegov naslednik Alboin je uni\xc4\x8dil Gepide v bitki pri Ansfeldu leta 567._NEWLINE_Po zmagi se je odlo\xc4\x8dil, da bo svoje ljudstvo odpeljal v Italijo, kie je bila po gotskih vojnah med Bizantinskim cesarstvom in Ostrogoti (535-554) zelo opusto\xc5\xa1ena in razseljena. Langobardom so se pridru\xc5\xbeili \xc5\xa1tevilni Sasi, Heruli, Gepidi, Bolgari, Turingi in Ostrogoti, zato se njihovi invaziji v Italijo ni bilo mo\xc4\x8d upreti. Do konca leta 569 so osvojili celo severno Italijo in velika mesta severno od reke Pad, razen Pavie, ki je padla leta 572. Zasedli so tudi dele srednje in ju\xc5\xbene Italije. V severni in srednji Italiji so ustanovili Langobardsko kraljestvo, ki se je kasneje preimenovalo v Italsko kraljestvo (Regnum Italicum). Kraljestvo je doseglo svoj vi\xc5\xa1ek v 8. stoletju pod kraljem Liutprandom. Leta 774 so kraljestvo podjarmili Franki kralja Karla Velikega in ga vklju\xc4\x8dili v svoje cesarstvo. V ju\xc5\xbenih delih Apeninskega polotoka so \xc5\xa1e v 11. stoletju vladali langobardski plemi\xc4\x8di, dokler jih niso premagali Normani in njihovo ozemlje priklju\xc4\x8dili h grofiji Siciliji. V obdobju, ko je bila ju\xc5\xbena Italija pod langobardsko oblastjo, je bila znana kot Langbar\xc3\xb0aland \xe2\x80\x93 de\xc5\xbeela Langobardov. Njihovo ime se je ohranilo v imenu severnoitalijanske pokrajine Lombardije.\n_START_SECTION_\nLegendarni izvor in ime\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj popoln vir podatkov o izvoru, zgodovini in obi\xc4\x8dajih Langobardov je Zgodovina Langobardov, ki jo je v 8. stoletju napisal benediktinec Pavel Diakon. Pavlov glavni vir podatkov o njihovem poreklu je bila knjiga Origo Gentis Langobardorum (Izvor langobardskega ljudstva) iz 7. stoletja._NEWLINE_Origo Gentis Langobardorum pripoveduje zgodbo o majhnem plemenu Vinili iz ju\xc5\xbene Skandinavije (Skadanan). Codex Gothanus trdi, da so Vinili \xc5\xbeiveli najprej ob reki Vindilicus na skrajni meji Galije. Razdeljeni so bili v tri skupine. Ena od njih je zapustila svojo domovino in od\xc5\xa1la iskat plodnej\xc5\xa1o zemljo. Eden od razlogov za selitev je bila verjetno prenaseljenost. Izseljenci pod vodstvom bratov Iborja in Aja in njune matere Gambare je pri\xc5\xa1la v de\xc5\xbeelo Skoringa, ki bi lahko bila na obali Baltika ali Bardengau ob reki Labi. V Skoringi so vladali Vandali. Njihova poglavarja, brata Ambri in Asi, sta Vinilom ponudila dve mo\xc5\xbenosti: vojno ali podlo\xc5\xbeni\xc5\xa1tvo in pla\xc4\x8devanje davka._NEWLINE_Vinili, mladi in hrabri, so pla\xc4\x8devanje davka zavrnili reko\xc4\x8d: \xc2\xbbBolje je, da branimo svojo svobodo z oro\xc5\xbejem, kot da jo omade\xc5\xbeujemo s pla\xc4\x8devanjem davka\xc2\xab. Vandali so se za\xc4\x8deli pripravljati na vojno in za nasvet vpra\xc5\xa1ali boga Godana (Odin). Godan jim je odgovoril, da bo dal zmago tistemu, katerega bo prvega zagledal ob son\xc4\x8dnem vzhodu. Vinili so bili manj \xc5\xa1tevil\xc4\x8dni,  zato je Gambara prosila za pomo\xc4\x8d Godinovo \xc5\xbeeno, boginjo Frigg. Boginja ji je svetovala, naj \xc5\xbeenske svoje lase po\xc4\x8de\xc5\xa1ejo \xc4\x8dez obraz in jih zve\xc5\xbeejo, da bodo videti kot brada, in korakajo v vrsti skupaj s svojimi mo\xc5\xbemi. Ob son\xc4\x8dnem vzhodu je Frea obrnila mo\xc5\xbeevo posteljo proti vzhodu in ga zbudila. Godan je zato najprej zagledal Vinile in vpra\xc5\xa1al \xc5\xbeeno: \xc2\xbbKdo so ti dolgobradci?\xc2\xab. Frigg mu je odgovorila: \xc2\xbbGospod moj, \xc4\x8de si jim dal ime, jim daj tudi zmago\xc2\xab. Od takrat so bili Vinili znani kot Dolgobradci \xe2\x80\x93 Langobardi (ali Lombardi)._NEWLINE_Ko je Pavel Diakon pisal Zgodovino Langobardov (787-796), je bil katoli\xc5\xa1ki menih in navdu\xc5\xa1en kristjan, zato je menil, da so poganske zgodbe o poreklu njegovega ljudstva neprimerne in sme\xc5\xa1ne. Za ime Langobardi je trdil, da je povezano z njihovimi dolgimi bradami. Sodobna teorija domneva, da njihovo ime izhaja iz besede Langbar\xc3\xb0r \xe2\x80\x93 enega od imen boga Odina. Priester trdi, da so Vinili ob spremembi imena hkrati zamenjali tudi svoj stari kult plodnosti s kultom Odina. Fr\xc3\xb6hlich Priesterjev potek dogodkov obra\xc4\x8da in trdi, da so Langobardi za\xc4\x8deli pu\xc5\xa1\xc4\x8dati dolge brade \xc5\xa1ele po sprejetju Odinovega kulta, kar naj bi se odrazilo v njihovem novem imenu. Bruckner poudarja, da je njihovo ime tesno povezano s \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denjem boga Odina, katerega ime je pogosto vklju\xc4\x8devalo tudi naslova Dolgobradi in Sivobradi, in da langobardsko osebno ime Ansegranus \xe2\x80\x93 tisti z brado bogov, ka\xc5\xbee, da so imeli Odina za svoje vrhovno bo\xc5\xbeanstvo. Isti staronordijski koren barth ali bar\xc3\xb0i, ki pomeni brada, je povezan tudi z legendarnimi skandinavskimi Heaftobeardani, katere v\xc4\x8dasih istovetijo s Heruli, ki so bili okoli leta 500 smrtni sovra\xc5\xbeniki Dancev._NEWLINE_Po drugi strani nekateri etimolo\xc5\xa1ki viri ka\xc5\xbeejo na starovisokonem\xc5\xa1ki koren barta, ki pomeni sekira in je povezan z besedo helebarda, medtem ko Edward Gibbon trdi, da ime Langobardov izhaja iz besede B\xc3\xb6rde (ali B\xc3\xb6rd), ki \xc5\xa1e vedno pomeni plodno ravnino na obeh bregovih reke. Lange B\xc3\xb6rde, na primer, se imenuje okro\xc5\xbeje pri Magdeburgu. Po njegovi razlagi so bili Langobardi \xc2\xbbprebivalci dolge plodne ravnine ob reki\xc2\xab. Domneva se, da se sledovi njihovega imena skrivajo tudi v krajevnih imenih, na primer Bardengau in Bardewick ob reki Labi._NEWLINE_Pavel Diakon ni bil edini pisec langobardske zgodovine. Galecijski kr\xc5\xa1\xc4\x8danski duhovnik, zgodovinar in teolog Pavel Orosij pi\xc5\xa1e, da so Vinili/Langobardi \xc5\xbeiveli prvotno v Vinoilotu/Vinovilitu, severno od Uppsale na \xc5\xa0vedskem. Skoringa naj bi bila v bli\xc5\xbeini sedanje \xc5\xa1vedske province Uppland malo severno od \xc3\x96sterg\xc3\xb6tlanda. Zgodovinar razlaga tudi etimologijo imena Skoringa:_NEWLINE_Obale Upplanda in \xc3\x96sterg\xc3\xb6tlanda so bile pokrite z majhnimi skalami in skalnatimi otoki, ki so se po nem\xc5\xa1ko imenovali Sch\xc3\xa6ren, po \xc5\xa1vedsko pa Skiaeren, zato bi se pokrajina lahko imenovala Skorung or Ski\xc3\xa6runga. _NEWLINE_Znanstveniki so odkrili mnogo podobnosti med langobardskimi in gotskim migracijskim izro\xc4\x8dilom. Stare legende ka\xc5\xbeejo, da je pri\xc5\xa1lo do velikih selitev plemen nekje med 1. in 2. stoletjem. V tem \xc4\x8dasu so svoje domove v Skandinaviji morda zapustili tudi Tevtoni in Kimbri, se selili preko Germanije in nazadnje vdrli v rimsko Italijo.\n_START_SECTION_\nArheologija in selitve\n_START_PARAGRAPH_\nLangobarde je prvi omenil rimski dvorni zgodovinar Mark Velej Paterkul leta 9 do 16 n. \xc5\xa1t., ko se je kot prefekt konjenice udele\xc5\xbeil rimskega pohoda na sever. Paterkul pravi, da je bila pod Tiberijem \xc2\xbbzlomljena mo\xc4\x8d Langobardov, ki so bili \xc5\xa1e bolj divji kot Germani\xc2\xab._NEWLINE_S kombiniranjem pri\xc4\x8devanj Strabona (20 n. \xc5\xa1t.) in Tacita (117 n. \xc5\xa1t.) je mo\xc4\x8d ugotoviti, da so Langobardi kmalu po za\xc4\x8detku kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega obdobja prebivali ob Havkih blizu ustja Labe. Strabon trdi, da so prebivali na obeh bregovih Labe, in jih ima za vejo Svebov._NEWLINE_Svetonij pi\xc5\xa1e, da je rimski general Neron Druz porazil veliko vojsko Germanov in jih potisnil \xc2\xbbna drug breg reke Albis (Laba)\xc2\xab. Pora\xc5\xbeenci so bili verjetno Langobardi in Hermundurji, ki jih kmalu zatem omenja Strabon. _NEWLINE_Nem\xc5\xa1ki arheolog Willi Wegewitz je ve\xc4\x8d \xc5\xbeeleznodobnih gobi\xc5\xa1\xc4\x8d ob spodnji Labi prepoznal za langobardska. Grobi\xc5\xa1\xc4\x8da so \xc5\xbegalna in ve\xc4\x8dinoma iz obdobja od 6. stoletja pr. n. \xc5\xa1t. do 3. stoletja n. \xc5\xa1t., zato je opustitev naselij malo verjetna. Ozemlje ob spodnji Labi je spadalo v obmo\xc4\x8dje jastorfske kulture in postalo labsko-germansko in se je razlikovalo od ozemlja med Renom, Weserjem in Severnim morjem. Arheolo\xc5\xa1ke najdbe ka\xc5\xbeejo, da so bili Langobardi poljedelci._NEWLINE_Langobarde omenja tudi Tacit kot oddaljeno in agresivno svebsko pleme, eno od tistih, ki so \xc4\x8dastila boginjo Nerto \xe2\x80\x93 Mater zemlje, in podlo\xc5\xbeno markomanskemu kralju Marobodu. Marobod je z Rimljani sklenil mir, zato Langobardi niso bili del germanske plemenske zveze, ki je leta 9 pod Arminijem v bitki v Tevtobur\xc5\xa1kem gozdu uni\xc4\x8dila tri rimske legije. Leta 17 je med Arminijem in Marobodom izbruhnila vojna, o kateri Tacit pi\xc5\xa1e:_NEWLINE_Oro\xc5\xbeja niso dvignili samo Heruski in njihovi konfederati, ampak tudi Semnoni in Langobardi, oboji svebskega porekla, in se uprli Marobodovi nadoblasti. Heruski in Langobardi so se borili za svojo nekdanjo \xc4\x8dast in nedavno pridobljeno neodvisnost._NEWLINE_Leta 47 je med Heruski izbruhnil upor, v katerem so izgnali svojega novega poglavarja, Arminijevega ne\xc4\x8daka. Na prizori\xc5\xa1\xc4\x8du so se pojavili Langobardi z dovolj veliko vojsko, da je premagala Heruske in vrnila na oblast izgnanega poglavarja._NEWLINE_Kasij Dion je poro\xc4\x8dal, da je tik pred markomanskimi vojnami 6.000 Langobardov in Obijcev, za katere so v\xc4\x8dasih mislili, da so Ubijci, pre\xc5\xa1lo Donavo in napadlo Panonijo. Obe plemeni sta bili pora\xc5\xbeeni in njihovi napadi so prenehali. K takratnemu guvernerju Panonije Eliju Basu so kot odposlanca poslali markomanskega kralja Balomarja, ki je sklenil mir in napadalci so se vrnili v domovino, Langobardi ob spodnjo Labo. Pribli\xc5\xbeno takrat je Tacit v svoji Germaniji zanje zapisal, da so_NEWLINE_... malo\xc5\xa1tevil\xc4\x8dni, a so kljub temu, da jih obkro\xc5\xbeajo mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a plemena, varni. Ne zato, ker so se uklonili, ampak zato, ker so v vojni nevarnosti kljubovalni in predrzni._NEWLINE_V 2. stoletju so se v obdobju Principata za\xc4\x8dela \xc5\xa1tevilna germanska plemena, med njimi Franki, Alemani, Bavarci in Sasi, zdru\xc5\xbeevati v ve\xc4\x8dje plemenske zveze. Langobardi sprva niso bili omenjeni, morda zato, ker takrat \xc5\xa1e niso pri\xc5\xa1li do meje Rimskega cesarstva, ali zato, so bili podlo\xc5\xbeni ve\xc4\x8djim plemenskim skupnostim, morda Sasom. Zelo mogo\xc4\x8de je, da je znaten del Langobardov med selitvijo zaostal za njihovo glavnino in so jih na podro\xc4\x8dju Labe absorbirala sa\xc5\xa1ka plemena, emigranti sami pa so obdr\xc5\xbeali ime Langobardi. Codex Gothanus po drugi strani pravi, da so Langobarde okrog leta 300 podjarmili Sasi, potem pa so se pod svojim prvim kraljem Agelmundom, ki je vladal trideset let, uprli. V drugi polovici 4. stoletja so Langobardi zapustili svoje domove, verjetno zaradi slabe letine, in se odpravili proti jugu._NEWLINE_Selitvev Langobardov leta 489 do njihove domovine Rugiland je potekala skozi ve\xc4\x8d pokrajin: Skoringo ob Labi, za katero se domneva, da je bila njihova domovina, Mavringo, Golando, Antaibo, Bantaibo in Vurgundaibo. Po Ravenski kozmografiji je bila Mavringa pokrajina vzhodno od Labe._NEWLINE_Vstop v Mavringo je bil zelo te\xc5\xbeak, ker jim Asipiti (morda Uzipeti) niso dovolili prehoda preko svojega ozemlja. Za to pravico sta se zato borila najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a mo\xc5\xbea iz vsakega plemena. Zmagal je Langobard in Langobardi so lahko nadaljevali pot._NEWLINE_Iz Mavringe so pri\xc5\xa1li v Golando. Znanstvenik Ludwig Schmidt meni, da je bila Golanda bolj proti vzhodu, morda na desnem bregu Odre. Schmidt domneva tudi, da je Golanda istovetna z Gotlandom, katerega ime pomeni \xc2\xbbdobra zemlja\xc2\xab. Teorija je zelo verjetna, saj Pavel Diakon omenja, da so Langobardi pre\xc4\x8dkali reko, od koder bi lahko z ozemlja ob zgornji Odri skozi Moravska vrata dosegli Rugilando._NEWLINE_Iz Golande so preko pokrajin Antaib in Bantaib, in dosegli Vurgundaib, za katerega se domneva, da je pradomovina Burgundov. V Vurgundaibi so v njihov tabor vpadli Bolgari (verjetno Huni) in jih porazili. Kralj Agelmund je v boju padel. Nasledil ga je Lajmiho, ki je bil \xc5\xa1e mlad in je \xc5\xbeelel ma\xc5\xa1\xc4\x8devati Agelmundovo smrt. Langobardi so po porazu verjetno postali hunski podlo\xc5\xbeniki, vendar so se uprli in Hune v krvavi bitki porazili. Dobili so bogat plen in postali bolj samozavestni in predrzni. _NEWLINE_V 540. letih je Audoin (vladal 546-560) povedel Langobarde preko Donave v Panonijo, kjer jih je cesar Justinijan nagovoril, naj napadejo Gepide. Leta 552 so Bizantinci z velikim kontingentom federatov, zlasti Langobardov, Herulov in Bolgarov, v bitki pri Tagini porazili zadnjega ostrogotskega kralja Teja.\n_START_SECTION_\nOsvajanje Apeninskega polotoka\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 560 je Audoina nasledil sin Alboin, mlad in energi\xc4\x8den kralj, ki je porazil in podjarmil Gepide. Leta 566 se je poro\xc4\x8dil z Rozamundo, h\xc4\x8derko gepidskega kralja Kunimunda in leta 568 povedel Langobarde v Italijo:_NEWLINE_Potem so Lagobardi s svojimi \xc5\xbeenami, otroki in vsem premo\xc5\xbeenjem zapustili Panonijo in odhiteli osvajat Italijo._NEWLINE_Alboinu so se prostovoljno ali pod prisilo pridru\xc5\xbeila tudi druga ljudstva: Langobardom se je z dru\xc5\xbeinami vred pridru\xc5\xbeilo tudi najmanj 20.000 sa\xc5\xa1kih voj\xc5\xa1\xc4\x8dakov, starih langobardskih zaveznikov._NEWLINE_Prvo pomembno mesto, ki so ga osvojili, je bil Forum Iulii (\xc4\x8cedad) v sedanji italijanski pokrajini Furlanija-Julijska krajina (569). Alboin je tam ustanovil vojvodino in jo prepustil svojemu ne\xc4\x8daku Gizufu. Kmalu zatem so padle tudi Vicenza, Verona in Brescia. Spomladi 569 so Langobardi osvojili Milano, glavno rimsko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de v severni Italiji. Italija je takrat okrevala po stra\xc5\xa1nih gotskih vojnah, zato majhna bizantinska vojska, ki so jo pustili za obrambo mesta, ni mogla narediti skoraj ni\xc4\x8d. Cesar Justin II. je v Italijo poslal eksarha Longina, ki je lahko branil samo obalna mesta, katera je lahko oskrbovalo mo\xc4\x8dno bizantinsko ladjevje. Po tri leta trajajo\xc4\x8dem obleganju je leta 572 padla Pavia in postala prva prestolnica italskega Langobardskega kraljestva._NEWLINE_V naslednjih letih so Langobardi prodirali proti jugu, osvojili Toskano in ustanovili vojvodini Spoleto in Benevento, ki sta kmalu postali skoraj neodvisni in sta nazadnje celo pre\xc5\xbeiveli svoje kraljestvo. Ohranili sta se \xc5\xa1e dale\xc4\x8d v 12. stoletje. Kamor koli so Langobardi pri\xc5\xa1li, se jim je pridru\xc5\xbeilo ostrogotsko prebivalstvo, ki je skupaj z Rugijci sicer mirno \xc5\xbeivelo pod rimsko oblastjo. Bizantincem je uspelo obdr\xc5\xbeati samo okolico Ravene in Rima, ki ju je skozi Perugio povezoval ozek koridor._NEWLINE_Po prihodu v Italijo je del Langobardov obdr\xc5\xbealo svojo pogansko vero, drugi del pa v je prestopil v arijansko kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Langobardi zato niso bili v najbolj\xc5\xa1ih odnosih s katoli\xc5\xa1ko cerkvijo. Postopoma so privzeli rimske naslove, imena in obi\xc4\x8daje in se v 7. stoletju, ne brez dolgotrajnih verskih in etni\xc4\x8dnih sporov, delno spreobrnili v pravoslavje. Pavel Diakon o tem \xc4\x8dasu pi\xc5\xa1e, da so langobardski jezik, obla\xc4\x8denje in pri\xc4\x8deske popolnoma izginili._NEWLINE_Langobardsko kraljestvo je bilo razdeljeno na 36 vojvodin. Upravljali so jih vojvode iz njihovih glavnih mest, kralj pa jim je vladal preko svojih emisarjev \xe2\x80\x93 gastaldov. Tak\xc5\xa1na upravna delitev in samovolja neodvisnih vojvodin je povzro\xc4\x8dila neenotnost kraljestva. Postalo je \xc5\xa1ibko, celo v primerjavi z Bizantinskim cesarstvom, zlasti potem, ko je po za\xc4\x8detni invaziji za\xc4\x8delo okrevati. \xc5\xa0ibkost kraljestva je bila \xc5\xa1e bolj o\xc4\x8ditna, ko so se soo\xc4\x8dili z vedno mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1imi Franki. Kralji so zato posku\xc5\xa1ali centralizirati svojo oblast in zato dokon\xc4\x8dno izgubili oblast nad vojvodinama Spoleto in Benevento.\n_START_SECTION_\nArijansko obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 572 je bil Alboin v Veroni umorjen v zaroti, ki jo je vodila njegova \xc5\xbeena Rozamunda. Po umoru je pobegnila v Raveno. Po osemnajst mesecih krute vladavine so umorili tudi njegovega naslednika Klefa. Z njegovo smrtjo se je za\xc4\x8delo medvladje, imenovano\xc2\xa0\xc2\xbbvladavina vojvod\xc2\xab, v katerem vojvode niso izvolili nobenega kralja. Medvladje je bilo obdobje brezzakonja in nasilja. Leta 584 je kraljestvu grozila invazija Frankov, zato so vojvode za kralja izvolili Klefovega sina Autarija. Kralj se je leta 589 poro\xc4\x8dil s Teodelindo, h\xc4\x8derko vojvode Garibalda I. Bavarskega. Katoli\xc5\xa1ka Teodelinda, prijateljica pape\xc5\xbea Gregorja I., se je zavzemala za pokristjanjevanje Langobardov, Autari pa se je odlo\xc4\x8dil za politiko mednarodne sprave in posku\xc5\xa1al reorganizirati dr\xc5\xbeavno upravo. Vojvode so morali odstopiti polovico svojih posesti za vzdr\xc5\xbeevanje kralja in njegovega dvora v Pavii. Na zunanjepoliti\xc4\x8dnem podro\xc4\x8dju je Autariju uspelo prepre\xc4\x8diti nevarno zavezni\xc5\xa1tvo med Franki in Bizantinskim cesarstvom._NEWLINE_Autari je leta 591 umrl. Nasledil ga je torinski vojvoda Agilulf, ki se je \xc5\xa1e isto leto poro\xc4\x8dil z njegovo vdovo. Zatrl je upor vojvod v severni Italiji, leta 601 osvojil Padovo, leta 603 Mantovo in Cremono in prisilil ravenskega eksarha k pla\xc4\x8devanju davka. Leta 616 je umrl. Po njegovi smrti je nekaj \xc4\x8dasa vladala Teodelinda, potem pa jo je nasledil Adaloald. Adaloalda je leta 626 odstavil vodja arijanske opozicije Arioald, ki se je poro\xc4\x8dil s Teodolindino h\xc4\x8derko Gundepergo in nato sam vladal do leta 636._NEWLINE_Nasledil ga je Rotari, katerega mnogo zgodovinarjev \xc5\xa1teje za najbolj energi\xc4\x8dnega langobardskega kralja. Leta 643 je osvojil Ligurijo in preostala bizantinska ozemlja v notranjem Venetu, vklju\xc4\x8dno rimskim mestom Opitergium (Oderzo). Objavil je tudi slavni Edictum Rothari (Rotarijev edikt), pisan v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini, v katerem so bili zbrani zakoni in obi\xc4\x8daji njegovega ljudstva. Edikt ni veljal za langobardske vazale, ki so lahko obdr\xc5\xbeali svojo zakonodajo. Leta 652 ga je nasledil sin Rodoald, ki je bil \xc5\xa1e zelo mlad in so ga njegovi nasprotniki po enem letu vladanja leta 653 ubili._NEWLINE_Po smrti kralja Ariperta I. leta 661 se je kraljestvo razdelilo med njegova sinova Perktarita, ki je za prestolnico izbral Milano, in Godeperta, ki je vladal iz Pavie (Ticinum). Perktarita je odstavil Grimoald, sin furlanskega in beneventskega vojvode Gizulfa. Odstavljeni kralj je pobegnil k Avarom in nato k Frankom. Grimoaldu je uspelo prevzeti oblast nad vojvodinami in prepre\xc4\x8diti poskuse bizantinskega cesarja Konstansa II., da bi osvojil ju\xc5\xbeno Italijo. Porazil je tudi Franke. Po njegovi smrti leta 671 se je Perktarit vrnil in spodbujal strpnost med arijanci in katoliki, vendar mu arijanske stranke, ki jo je vodil trentski vojvoda Alahis, ni uspelo premagati. Vojvoda se je vdal \xc5\xa1ele njegovemu sinu, katoli\xc5\xa1ko usmerjenemu Kunipertu._NEWLINE_Langobardi so se v tem \xc4\x8dasu ve\xc4\x8dkrat ostro spopadli s slovanskimi ljudstvi in leta 623-626 neuspe\xc5\xa1no napadli Karantance. Leta 663-664 so Slovani vdrli v Vipavsko dolino in Furlanijo.\n_START_SECTION_\nKatoli\xc5\xa1ko obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nV naslednjih letih so se v kraljestvu dogajali predvsem verski spori in vdori Slovanov. Leta 705 so Slovani porazili furlanske Langobarde in osvojili ozemlje zahodno od So\xc4\x8de, se pravi sedanjo Gori\xc5\xa1ko in Bene\xc5\xa1ko Slovenijo. Vzpostavila se je nova etni\xc4\x8dna meja, ki traja \xc5\xbee ve\xc4\x8d kot 1200 let._NEWLINE_Langobardska mo\xc4\x8d je za\xc4\x8dela okrevati \xc5\xa1ele pod kraljem Liutprandom, Ansprandovim sinom in naslednikom brutalnega Ariperta II., ki je prestol zasedel leta 712. Liutprandu je uspelo do neke mere vzpostaviti oblast v Spoletu in Beneventu in izkoristiti nesoglasja med pape\xc5\xbeem in Bizantinskim cesarstvom, povezana z ikonoklazmom. Osvojil je Ravenski eksarhat in Rimsko vojvodino in ju priklju\xc4\x8dil k svojemu kraljestvu. Frankovskemu majordomu Karlu Martelu je pomagal odbiti napad Arabcev z Iberskega polotoka. Slovane, ki so posku\xc5\xa1ali osvojiti Furlansko ni\xc5\xbeino, je leta 720 porazil v bitki pri Lavarianu. Njegov naslednik Aistulf je osvojil Raveno, vendar jo je moral po porazu v vojni s frankovskim kraljem Pipinom Malim, ki je interveniral na pape\xc5\xbeev poziv, vrniti._NEWLINE_Po Aistulfovi smrti je langobardski prestol posku\xc5\xa1al zasesti Rathis, vendar ga je toskanski vojvoda Deziderij odstavil in sam postal zadnji Langobard na langobardskem prestolu. Dezideriju je uspelo dokon\xc4\x8dno osvojiti Raveno in pregnati Bizantince iz severne Italije. Ponovno je spro\xc5\xbeil vojno s pape\xc5\xbeem, ki je podpiral vojvodi Spoleta in Beneventa, in leta 772 kot prvi langobardski kralj vstopil v Rim. Pape\xc5\xbe Hadrijan je na pomo\xc4\x8d poklical frankovskega kralja Karla Velikega, ki je pri Susi porazil Deziderija in za\xc4\x8del oblegati Pavio. Deziderijevega sina Adelhisa je prisilil, da je frankovski vojski odprl vrata Verone. Deziderij se je leta 774 vdal in Karel Veliki je privzel naslov kralja Langobardov. Njegova odlo\xc4\x8ditev je bila skrajno nenavadna, saj do tedaj noben germanski vladar ni privzel naslova kralja podjarmljenega kraljestva. Karel je na delu langobardskega ozemlja prepustil pape\xc5\xbeem. Ozemlje je bilo zametek kasnej\xc5\xa1e Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave._NEWLINE_Na prisotnost Langobardov v severni Italiji spominja ime pokrajine Lombardije, v kateri so pomembna langobardska mesta Brescia, Bergamo, Milano in stara prestolnica Pavia.\n_START_SECTION_\nZdru\xc5\xbeena kne\xc5\xbeevina Benevento (774-849)\n_START_PARAGRAPH_\nPo frankovski zasedbi Langobardskega kraljestva s prestolnico Pavia niso niti Karel Veliki niti njegovi nasledniki posku\xc5\xa1ali osvojiti langobardskih posesti ju\xc5\xbeno od Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave. Leta 774 je vojvoda Arehis II. Beneventski svojo vojvodino razglasil za dr\xc5\xbeavo naslednico Langobardskega kraljestva. Mesto Benevento je posku\xc5\xa1al pretvoriti v secundum Ticinum \xe2\x80\x93 drugo Pavio. Posku\xc5\xa1al se je tudi razglasiti za langobardskega kralja, vendar za kaj takega brez zunanje podpore ni imel nobene mo\xc5\xbenosti in se je zadovoljil z naslovom princeps - knez._NEWLINE_Karel Veliki in njegov sin Ludvik Pobo\xc5\xbeni sta posku\xc5\xa1ala z vojsko prisiliti beneventskega vojvodo k pokor\xc5\xa1\xc4\x8dini, vendar Arehis danih obljub nikoli ni izpolnil. Tako on kot njegovi nasledniki so bili de facto neodvisni vladarji._NEWLINE_Langobardi v ju\xc5\xbeni Italiji so bili odtlej v nenavadnem polo\xc5\xbeaj posestnikov ozemlja, ki sta si ga lastila dva imperija: karolin\xc5\xa1ki na severu in zahodu in bizantinski na vzhodu. Obljube in jamstva, da bodo Karolin\xc5\xa1kemu cesarstvu pla\xc4\x8devali davke, nikoli niso povsem izpolnili in bili izven frankovskega nadzora. Benevento je dosegel svoj najve\xc4\x8dji obseg, ko je leta 838 osvojil Amalfi in prisilil Bizantincem lojalno Neapeljsko vojvodino k pla\xc4\x8devanju davkov. V tem trenutku je langobardska oblast zajemala ve\xc4\x8dino ju\xc5\xbene Italije in na jugu segala do Apulije in Kalabrije z vsemi pripadajo\xc4\x8dimi mesti. V 9. stoletju se je skr\xc4\x8dila na nekdanjo gr\xc5\xa1ko Apulijo. Med Sikardovo vojno z Andrejem II. Neapeljskim je postalo ozemlje na jugu odprto za vdore Saracenov. Po njegovem umoru leta 839 je Amalfi razglasil svojo neodvisnost, za oblast v Beneventu pa sta se za\xc4\x8deli boriti dve frakciji, ki sta kne\xc5\xbeevino ohromili in jo naredili ob\xc4\x8dutljivo za zunanje sovra\xc5\xbenike._NEWLINE_Dr\xc5\xbeavljanska vojna je trajala deset let. Kon\xc4\x8dala se je z mirovno pogodbo, ki jo je leta 849 vsilil cesar Ludvik II., edini frankovski vladar, ki je vladal vsem langobardskim dr\xc5\xbeavam. S pogodbo je bilo kraljestvo razdeljeno na dve dr\xc5\xbeavi: Kne\xc5\xbeevino Benevento in Kne\xc5\xbeevino Salerno s prestolnico Salerno ob Tirenskem morju.\n_START_SECTION_\nJu\xc5\xbena Italija in Arabci (836-915)\n_START_PARAGRAPH_\nAndrej II. Neapeljski je za svojo vojno s Sikardom Beneventskim leta 836 najel arabske najemnike. Sikard se je nanje odzval z najemom svojih arabskih najemnikov. Saraceni so svoje napade na za\xc4\x8detku usmerili predvsem na Sicilijo in bizantinsko Italijo, Radelhis I. Beneventski pa je kmalu najel \xc5\xa1e ve\xc4\x8d muslimanov, ki so leta 841 uni\xc4\x8dili Kapuo. Sedanjo ali Novo Kapuo je na bli\xc5\xbenjem hribu ustanovil kapuanski gastald Landulf I.. Langobardski knezi so bili na splo\xc5\xa1no manj nagnjeni k najemanju muslimanov kot njihovi gr\xc5\xa1ki sosedje v Amalfiju, Gaeti, Neaplju in Sorentu. Mo\xc4\x8d najemnikov je kmalu tako zrasla, da je moral GuaIfer Salernski priznati njihovo suverenost._NEWLINE_Leta 847 je velika muslimanska vojska osvojila Bari, ki je bil v posesti langobardskega gastalda Pandenulfa. Muslimansko prodiranje proti severu se je nadaljevalo, dokler ni Adelhis Beneventski za pomo\xc4\x8d zaprosil svojega suverena Ludvika II.. Ludvik se je povezal z bizantinskim cesarjem Bazilijem I. in s skupnimi mo\xc4\x8dmi sta leta 869 pregnala muslimane iz Barija. Ludvik je premagal tudi arabsko vojsko, ki se je izkrcala leta 871. Adelhis in Ludvik sta se vojskovala do Ludvikove smrti leta 875. Adelhis, ki se je imel za pravega naslednika langobardskih kraljev, je kot tak zadnji dopolnil langobardski zakonik Edictum Rothari._NEWLINE_Po Ludvikovi smrti je Landulf II. Kapuanski posku\xc5\xa1al s Saraceni skleniti zavezni\xc5\xa1tvo, vendar ga je pape\xc5\xbe Janez VIII. prepri\xc4\x8dal, da tega ni naredil. Guajmar I. Salernski je nato z bizantinsko vojsko premagal Saracene. Langobardi so v tem \xc4\x8dasu stalno prestopali z ene strani na drugo. Proti letu 915 je pape\xc5\xbeu Janezu X. le uspelo zdru\xc5\xbeiti vse kr\xc5\xa1\xc4\x8danske kneze iz ju\xc5\xbene Italije. Njihova vojska je leta 915 v bitki pri Gariglianu premagala Saracene in jih nato dokon\xc4\x8dno pregnala iz Italije.\n_START_SECTION_\nLangobardske kne\xc5\xbeevine v 10. stoletju\n_START_PARAGRAPH_\nNeodvisna dr\xc5\xbeava Salerno je spodbudila gastalde Kapue k razmi\xc5\xa1ljanju o neodvisnosti. Proti koncu 9. stoletja so se za\xc4\x8deli naslavljati s knezi in se razglasili za tretjo langobardsko dr\xc5\xbeavo. Leta 900 je Atenulf Kapuanski zdru\xc5\xbeil dr\xc5\xbeavi Kapua in Benevento in ju razglasil za nelo\xc4\x8dljivi. Lo\xc4\x8dili sta se samo leta 982 po smrti Pandulfa \xc5\xbdeleznoglavega. Z zdru\xc5\xbeitvijo vseh Langobardov v ju\xc5\xbeni Italiji, razen Salerna, se je Atenulf po\xc4\x8dutil dovolj mo\xc4\x8dnega, da je za\xc4\x8del uporabljati naslov princeps gentis Langobardorum \xe2\x80\x93 knez Langobardov, ki ga je pred njim uporabljal Arehis II. leta 774._NEWLINE_Med Atenulfovimi nasledniki so bili skoraj celo stoletje samo o\xc4\x8detje, sinovi, bratje, bratranci in strici. Sredi 10. stoletja je za\xc4\x8del naslov Langobardorum gentis princeps uporabljati Gizulf I. Salernski, \xc4\x8deprav se je njegov ideal zdru\xc5\xbeitve vseh langobardskih kne\xc5\xbeevin pod enim vladarjem izpolnil samo decembra 977, ko je Gizulf umrl in je vse posesti nasledil Pandulf \xc5\xbdeleznoglavi. Pandulf je nekaj \xc4\x8dasa vladal skoraj celi Italiji ju\xc5\xbeno od Rima in povezal Langobarde s Svetim rimskim cesarstvom. Po njegovi smrti se je ozemlje ponovno razdelilo._NEWLINE_Landulf Rde\xc4\x8di, vojvoda Beneventa in Kapue, je posku\xc5\xa1al s pomo\xc4\x8djo Ivana III. Neapeljskega osvojiti Kne\xc5\xbeevino Salerno, vendar ga je Gizulf s pomo\xc4\x8djo Mastala I. Amalfskega odbil. Vladarji Beneventa in Kapue so v tistem \xc4\x8dasu ve\xc4\x8dkrat posku\xc5\xa1ali osvojiti bizantinsko Apulijo, namesto tega pa je proti koncu stoletja odlo\xc4\x8dni bizantinski cesar Bazilij II. zasedel langobardsko ozemlje._NEWLINE_Osnovni vir podatkov za zgodovino ju\xc5\xbenoitalijanskih langobardskih kne\xc5\xbeevin v tistem \xc4\x8dasu je Salernska kronika (Chronicon Salernitanum), napisani v 10. toletju v Salernu.\n_START_SECTION_\nNormanska osvajanja (1017-1078)\n_START_PARAGRAPH_\nOkrnjena Beneventska kne\xc5\xbeevina je kmalu izgubila svojo neodvisnost v korist pape\xc5\xa1tva in izgubila svoj vpliv, potem pa so jo osvojili Normani. Normane so v Italijo prvi poklicali Langobardi sami, da bi se vojskovali z Bizantinci za oblast v Apuliji in Kalabriji, vendar so kmalu postali njihovi tekmeci. Salernska kne\xc5\xbeevina, ki je pod Gujmarjem III. in Gujmarjem IV. do\xc5\xbeivljala svojo zlato dobo, je pod Gizulfom II. izgubila vso svojo mo\xc4\x8d in je po poroki Gizulfove sestre Sikelgajte z Normanom Robertom Guiscardom leta 1078 pri\xc5\xa1la pod normansko oblast. Kne\xc5\xbeevina Kapua, ki se je med vladavino osovra\xc5\xbeenega Pandulfa IV. \xe2\x80\x93 Abru\xc5\xa1kega volka in njegovega sina krepko upirala Normanom, je leta 1058 skoraj brez odpora pri\xc5\xa1la pod oblast Riharda Drengota. Kapua se je leta 1091 uprla normanski oblasti, izgnala Rihardovega vnuka Riharda II. in za vladarja imenovala kneza Landa IV.._NEWLINE_Kapua je ponovno pri\xc5\xa1la pod normansko oblast po obleganju leta 1098 in po nizu neu\xc4\x8dinkovitih normanskih vladarjev hitro izgubila ves vpliv. Neodvisen polo\xc5\xbeaj teh langobardskih dr\xc5\xbeav na splo\xc5\xa1no dokazuje njihova sposobnost, da so same potrjevale svoje suverene. Kot vazali pape\xc5\xbea ter bizantinskega ali svetega rimskega cesarja so bile glavna sila na jugu Italije, dokler jih niso prevladali njihovi vzhodni sosedje in nekdanji zavezniki Normani. Langobardi so imeli Normane za barbare, Bizantince pa za tla\xc4\x8ditelje. Svojo kulturo so imeli za superiorno in so ustvarili pogoje za slavno Salernsko medicinsko \xc5\xa1olo (Schola Medica Salernitana).\n_START_SECTION_\nObdobje preseljevanje ljudstev\n_START_PARAGRAPH_\nMed bivanjem na ustju Labe so pri\xc5\xa1li Langobardi v stik z drugimi zahodnogermanskimi ljudstvi, predvsem s Sasi in Frizijci. Oboji, zlasti Sasi, so bili dolgo \xc4\x8dasa v stiku s Kelti, od katerih so prevzeli togo dru\xc5\xbebeno organizacijo kast, ki je bila v drugih germanskih ljudstvih redka._NEWLINE_Langobardske kralje se lahko sledi vse do obdobja okoli leta 380, se pravi do za\xc4\x8detka velikega preseljevanja ljudstev. Polo\xc5\xbeaj kralja se je med germanskimi ljudstvi razvil v obdobju, ko so spoznala, da potrebujejo enega samega voja\xc5\xa1kega poveljnika. Schmidt je prepri\xc4\x8dan, da so bila germanska plemena razdeljena po kantonih in da je bila njihova najstarej\xc5\xa1a oblika vladavine generalna skup\xc5\xa1\xc4\x8dina, ki je v \xc4\x8dasu konfliktov izbrala poglavarje kantonov in voja\xc5\xa1ke poveljnike. Oboji so bili izbrani verjetno iz plemi\xc5\xa1ke kaste. V vojnah med selitvami se je kraljeva mo\xc4\x8d razvila do te mere, da je kralj postal predstavnik ljudstva tudi v miru, vendar vpliv ljudstva na vladanje ni povsem izginil. Langobardsko plemensko ureditev med selitvijo opisuje Pavel Diakon:_NEWLINE_... da bi pove\xc4\x8dali \xc5\xa1tevilo svojih voj\xc5\xa1\xc4\x8dakov, so [Langobardi] dali svobodo mnogo zasu\xc5\xbenjenim podlo\xc5\xbenikom. Njihovo svobodo so potrdili na svoj ustaljen na\xc4\x8din s pu\xc5\xa1\xc4\x8dico in izrekanjem dolo\xc4\x8denih besed._NEWLINE_Zdi se, da so popolno svobodo podeljevali samo Franki in Langobardi.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeba v katoli\xc5\xa1kem kraljestvu\n_START_PARAGRAPH_\nV Langobardskem kraljestvu je bila dru\xc5\xbeba razdeljena v razrede, primerljive z razredi v drugih germanskih nasledstvenih dr\xc5\xbeavah Rimskega cesarstva - frankovski Galiji in vizigotski \xc5\xa0paniji. V najvi\xc5\xa1jem razredu so bili kralj in plemstvo, katerim so sledili svobodnjaki, nesvobodni podlo\xc5\xbeniki in su\xc5\xbenji. Aristokracija je bila revnej\xc5\xa1a, bolj urbanizirana in je posedovala manj zemlje kot drugje. Langobardsko plemstvo je, v nasprotju s frankovskim, raje \xc5\xbeivelo v mestih in je posedovalo malo ve\xc4\x8d kot dvakrat toliko zemlje kot razred trgovcev. Izjeme so bili kralj in najbogatej\xc5\xa1i vojvode. Frankovski provincijski aristokrati so posedovali ogromna posestva, tudi ve\xc4\x8d sto krat ve\xc4\x8dja od tistih v razredu pod njimi. Langobardska aristokracija v 8. stoletju je bila zelo odvisna od kralja. Njihovi dohodki so bili povezani zlasti s sodstvom. Dokumenti iz tistega obdobja omenjajo \xc5\xa1tevilne langobardske plemi\xc4\x8de na polo\xc5\xbeajih iudices (sodniki), \xc4\x8deprav so imeli hkrati tudi pomembne voja\xc5\xa1ke ali zakonodajne funkcije._NEWLINE_Svobodnjaki so bili mnogo bolj \xc5\xa1tevilni kot v frankovskih dr\xc5\xbeavah, zlasti v 8. stoletju. Naj\xc5\xa1tevil\xc4\x8dnej\xc5\xa1i podlo\xc5\xbeniki Langobardskega kraljestva so bili mali zemlji\xc5\xa1ki posestniki, poljedelci in najemniki, ki so posedovali morda ve\xc4\x8d kot polovico zemlje v langobardski Italiji. K svobodnjakom so spadali exercitales in viri devoti, se pravi vojaki in nekak\xc5\xa1ni rezervisti, ki so tvorili langobardsko naborni\xc5\xa1ko vojsko. V slu\xc5\xbebo so jih vpoklicali bolj redko ali nikoli, ker vojskovanje o\xc4\x8ditno ni bila njihova prva naloga. Razred malih zemlji\xc5\xa1kih posestnikov je imel zelo majhno politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d in ni mogel vplivati niti na politiko niti na zakonodajo kraljestva, aristokracija pa je imela mnogo ve\xc4\x8djo politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d kot v sosednji Galiji in \xc5\xa0paniji._NEWLINE_Za urbanizacijo langobardske Italije so bila zna\xc4\x8dilna citt\xc3\xa0 ad isole \xe2\x80\x93 mesta kot otoki. Iz arheologije je razvidno, da so se velika mesta v langobardski Italiji \xe2\x80\x94 Pavia, Lucca, Siena, Arezzo in Milano \xe2\x80\x94 izoblikovala kot otoki znotraj obzidij starih rimskih mest. Rimska mesta so bila v nizu vojn v 5. in 6. stoletju mo\xc4\x8dno poru\xc5\xa1ena. Ru\xc5\xa1evine in anti\xc4\x8dni spomeniki so postali travniki, na katerih se je pasla \xc5\xbeivina. Rimski forum, na primer, je postal Campo Vaccino \xe2\x80\x93 pa\xc5\xa1nik za krave. Deli mest, ki so bili nedotaknjeni, so bili zelo majhni ali majhni. Na njih so se ohranile predvsem stolnice ali glavne cerkve, nekaj javnih zgradb in hi\xc5\xa1 aristokratov. Ve\xc4\x8dina zgradb je bila lesenih. Naseljene dele mest, tudi znotraj mestnega obzidja, so pogosto lo\xc4\x8devali pa\xc5\xa1niki.\n_START_SECTION_\nPoganstvo\n_START_PARAGRAPH_\nLangobardski miti ka\xc5\xbeejo, da so Langobardi pred odhodom iz ju\xc5\xbene Skandinavije na ju\xc5\xbeno obalo Baltika \xc4\x8dastili dobre bogove Vane. Ko so kasneje pri\xc5\xa1li v stik z drugimi germanskimi ljudstvi, so za\xc4\x8deli \xc4\x8dastiti Aze. Sprememba je pomenila prehod s \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denja bogov, povezanih z zemljo in plodnostjo, na \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje vojnih bogov._NEWLINE_Rimski zgodovinar Tacit v 40. poglavju Germaniae, v katerem razpravlja o svebskih plemenih v Germaniji, pi\xc5\xa1e, da so bili Langobardi eno od tistih svebskih plemen, ki jih je zdru\xc5\xbeevalo \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje boginje Nertus, ki se pogosto istoveti nordijsko boginjo Freyjo. Druga plemena so bili Revdigni, Avioni, Angli, Varini, Evdozi, Suarini in Nujtoni._NEWLINE_Sveti Barbat Beneventski je med Langobardi vojvode Romualda, sina kralja Grimoalda, opazil mnogo poganskih obredov in obi\xc4\x8dajev._NEWLINE_\xc4\x8castili so zlatega gada in pred njim padali na kolena. Praznoverno so \xc4\x8dastili tudi drevo, na katero so obesili ko\xc5\xbee zveri. Svoje obrede so zaklju\xc4\x8dili z javnimi igrami, na katerih je ko\xc5\xbea slu\xc5\xbeila za tar\xc4\x8do, na katero so lokostrelci streljali \xc4\x8dez svoja ramena.\n_START_SECTION_\nPokristjanjenje\n_START_PARAGRAPH_\nLangobardi so se s kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvom prvi\xc4\x8d sre\xc4\x8dali \xc5\xbee v Panoniji, vendar samo sre\xc4\x8dali. Njihovo pokristjanjenje je bilo ve\xc4\x8dinoma samo formalno in dale\xc4\x8d od popolnega. Med vladavino kralja Vaha so bili rimskokatoli\xc5\xa1ki zavezniki Bizantinskega cesarstva, kralj Alboin pa se je kot zaveznik Ostrogotov spreobrnil v arijanstvo in napadel Italijo. Vse kr\xc5\xa1\xc4\x8danske spreobrnitve so bile zna\xc4\x8dilne predvsem za aristokracijo, medtem ko so podlo\xc5\xbeniki ostali pogani._NEWLINE_V Italiji je bil velik pritisk za spreobrnitev v katoli\xc5\xa1tvo. Po prihodu katoli\xc5\xa1ke bavarske kraljice Teodelinde je pri\xc5\xa1lo Langobardsko kraljestvo pod velik vpliv katoli\xc5\xa1ke cerkve. Po za\xc4\x8detni podpori poskusu bizantinskih cesarjev, da bi na\xc5\xa1li kompromis med pravoslavnim in katoli\xc5\xa1kim kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvom (shizma Tri poglavja), je Teodelinda podprla in ostala v tesnih stikih s pape\xc5\xbeem Gregorjem I.. Leta 603 je njen sin in bodo\xc4\x8di kralj Adaloald sprejel katoli\xc5\xa1ki krst. V naslednjem stoletju se je v Avstriji (severovzhodni Italiji) in vojvodini Benevento nadaljevalo arijanstvo in poganstvo. Agresivni langobardski arijanski kralji so predstavljali stalno gro\xc5\xbenjo pape\xc5\xa1tvu v Rimu._NEWLINE_V 7. stoletju je uradno kr\xc5\xa1\xc4\x8danska aristokracija v Beneventu \xc5\xa1e vedno prakticirala poganske obrede, na primer \xc5\xbertvovanje v svetem gozdu, do konca vladavine kralja Kunikperta pa so bili Langobardi bolj ali manj povsem pokristjenjeni. Pod kraljem Liutprandom je kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo postalo o\xc4\x8ditno, ker je kralj posku\xc5\xa1al svoj naslov rex totius Italiae \xe2\x80\x93 kralj cele Italije upravi\xc4\x8diti z zdru\xc5\xbeitvijo italijanskega severa in juga ter italo-romanskih in germanskih podlo\xc5\xbenikov v enotno katoli\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo.\n_START_SECTION_\nBeneventsko kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo\n_START_PARAGRAPH_\nV vojvodini in nato kne\xc5\xbeevini Benevento v ju\xc5\xbeni Italiji se je v 7. in 8. stoletju razvil edinstven kr\xc5\xa1\xc4\x8danski obred, ki je bil bolj podoben ambrozijanskemu kot rimskemu obredu. Beneventski obred ni pre\xc5\xbeivel v svoji popolni obliki, \xc4\x8deprav se je ohranila ve\xc4\x8dina glavnih praznikov in ve\xc4\x8d lokalnih praznikov. Obred je bil manj popoln, manj sistemati\xc4\x8den in liturgi\xc4\x8dno bolj prilagodljiv kot rimski. Zna\xc4\x8dilnost obreda je bilo monotono beneventsko cerkveno petje, ki je nastalo pod langobardskim vplivom in je bilo podobno ambrozijanskemu petju v langobardskem Milanu. V 11. stoletju ga je zamenjalo gregorijansko petje._NEWLINE_Glavno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de beneventskega petja je bil benediktinski samostan Monte Cassino, eden od prvih in najve\xc4\x8djih v zahodnem meni\xc5\xa1tvu. Vojvoda Gizulf II. Beneventski mu je leta 744 daroval ogromne posesti, ki so postale osnova za pomembno dr\xc5\xbeavo Terra Sancti Benedicti \xe2\x80\x93 Ozemlje svetega Benedikta, ki je bila podlo\xc5\xbena samo Rimu. Vpliv Monte Cassina na kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo v ju\xc5\xbeni Italiji je bil neizmeren. Bil je tudi sredi\xc5\xa1\xc4\x8de, v katerem se je razvila \xc5\xa1e ena zna\xc4\x8dilnost beneventskega meni\xc5\xa1tva \xe2\x80\x93 raba beneventske pisave, ki se je razvila iz rimske kurzive, kakr\xc5\xa1no so uporabljali Langobardi.\n_START_SECTION_\nUmetnost\n_START_PARAGRAPH_\nMed selitvami so Langobardi ustvarjali predvsem umetnine, ki so jih lahko odnesli s seboj, na primer nakit in oro\xc5\xbeje. Ohranilo relativno malo njihovih umetnin, ki so podobne umetninam drugih germanskih ljudstev v severni in srednji Evropi iz istega obdobja._NEWLINE_Prva velika sprememba germanskega sloga se je pri Langobardih zgodila v Panoniji in zlasti v Italiji pod vplivom lokalnih bizantinskih in kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih slogov. Spreobrnitev iz nomadstva in poganstva v stalno naselitev in kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo sta odprla pot novim umetni\xc5\xa1kim izrazom, na primer arhitekturi, predvsem cerkveni, in spremljajo\xc4\x8di dekorativni umetnosti, na primer freskam.\n_START_SECTION_\nArhitektura\n_START_PARAGRAPH_\nOhranilo se je samo nekaj langobardskih zgradb, ker so ve\xc4\x8dino podrli, prezidali ali obnovili. Langobardsko arhitekturo so v 20. stoletju temeljito preu\xc4\x8dili in ugotovitve objavili leta 1919 v \xc5\xa1tirih knjigah z naslovom Langobardska arhitektura avtorja Arthurja Kingsleya Porterja._NEWLINE_V \xc4\x8cedadu se je ohranila majhna molilnica Oratorio di Santa Maria in Valle, ki je verjetno eden od najstarej\xc5\xa1ih ohrajenih primerov langobardske arhitekture, saj je bil \xc4\x8cedad prvo langobardsko mesto v Italiji. Deli langobardskih zgradb so se ohranili tudi v Pavii (San Pietro in Ciel d'Oro, kripti v Sant'Eusebio in San Giovanni Domnarum) in Monzi (stolnica). Langobardske elemente imata tudi Basilica autariana v Fara Gera d'Adda pri Bergamu in cerkev San Salvatore v Brescii. Vse omenjene zgradbe so v severni Italiji (Langobardia major), najbolje ohranjene langobardske zgradbe pa so v ju\xc5\xbeni Italiji (Langobardia minor). Mednje spada cerkev svete Sofije v Beneventu, ki jo je leta 760 zgradil beneventski vojvoda Arehis II.. V cerkvi so ohrajene langobardske freske, na stebrih pa napisi v langobardski kapitali._NEWLINE_Langobardska arhitektura je cvetela predvsem med vladavinami katoli\xc5\xa1kih monarhov, zlasti Teodelinde, Liutpranda in Deziderija, ki so z ustanavljanjem samostanov \xc5\xa1irili svojo politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d. V tem \xc4\x8dasu je bila ustanovljena tudi opatija Bobbio._NEWLINE_V nekaj langobardskih zgradbah iz 9. in 10. stoletja so odkrili elemente, zna\xc4\x8dilne za kasnej\xc5\xa1o romaniko. Te zgradbe in nekaj podobnih zgradb v ju\xc5\xbeni Franciji in Kataloniji spadajo v prehodno obdobje med predromaniko in popolno romaniko."