b'\n_START_ARTICLE_\nBo\xc5\xa1inska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nBo\xc5\xa1inska vojna (\xe6\x88\x8a\xe8\xbe\xb0\xe6\x88\xa6\xe4\xba\x89 Boshin Sens\xc5\x8d, "vojna zmajevega leta") je bila spopad med tokugavskim \xc5\xa1ogunatom in prista\xc5\xa1i cesarja na Japonskem. Porazu \xc5\xa1ogunata je sledila obnova Meid\xc5\xbei.\n_START_SECTION_\nTrenja med \xc5\xa1ogunom in cesarjem\n_START_PARAGRAPH_\nTrenja med \xc5\xa1ogunatom na eni in imperialisti\xc4\x8dnim in ksenofobnim gibanjem sonn\xc5\x8d j\xc5\x8di ("\xc4\x8dastimo cesarja, iz\xc5\xbeenimo barbare") na drugi strani so se stopnjevala ve\xc4\x8d let. Cesar Komei je leta 1863 izdal "Ukaz o izgonu barbarov", ki je spro\xc5\xbeil vrsto napadov na \xc5\xa1ogunsko oblast in tujce na Japonskem (najbolj znana sta uboj angle\xc5\xa1kega trgovca Charlesa Lennoxa Richardsona in topni\xc5\xa1ko obstreljevanje tujih ladij v \xc5\xa0imonosekiju). Na te napade so tuje sile odgovorile s silo, npr. bombardiranje \xc5\xa0imonosekija in bombardiranje Kago\xc5\xa1ime, \xc5\xa1ogunat pa s kazenskimi ukrepi - \xc5\xa1ogun Tokugava Keiki je npr. leta 1864 premagal sile pokrajine \xc4\x8co\xc5\xa1u, ki so poskusile zasesti cesarska vrata v Hamaguri._NEWLINE_Pokrajini \xc4\x8co\xc5\xa1u in Sacuma sta leta 1866 sklenili tajno zavezni\xc5\xa1tvo proti \xc5\xa1ogunatu, leto kasneje pa jima je cesar Meid\xc5\xbei podelil pravico zru\xc5\xa1iti \xc5\xa1ogunat. Vladajo\xc4\x8di \xc5\xa1ogun Tokugava Jo\xc5\xa1inobu se je cesarjevemu ukazu spretno izognil, tako da je naslednji dan odpovedal nazivu (ne pa tudi oblasti), in se zavezal sklicati skup\xc5\xa1\xc4\x8dino daimjojev, ki naj bi organizirala novo vlado.\n_START_SECTION_\nZasedba cesarske pala\xc4\x8de\n_START_PARAGRAPH_\nNezadovoljstvo v pokrajihan \xc4\x8co\xc5\xa1u in Sacuma je doseglo vrhunec, in 3. januarja 1868 so njihove enote zasedle cesarsko pala\xc4\x8do v Kjotu, kjer je 15-letni cesar razglasil popolno obnovo cesarske oblasti._NEWLINE_\xc5\xa0ogun Tokigava Jo\xc5\xa1inobu je razglas ozna\xc4\x8dil za protizakonit. 19. januarja 1868 so enote \xc5\xa1ogunata napadle pala\xc4\x8do sacumskega fevda v Edu, kjer so se skrivali \xc5\xa1tevilni nasprotniki \xc5\xa1ogunata, ki so pod vodstvom Saiga Takamorija agitirali v prestolnici. Pala\xc4\x8do so po\xc5\xbegali, pre\xc5\xbeivele pa kasneje usmrtili. Dogodek velja za za\xc4\x8detek bo\xc5\xa1inske vojne.\n_START_SECTION_\nBitka pri Tobi in Fu\xc5\xa1imiju\n_START_PARAGRAPH_\n27. januarja 1868, so se \xc5\xa1ogunske sile in sile \xc4\x8co\xc5\xa1uja in Sacume spopadle v bli\xc5\xbeini Tobe in Fu\xc5\xa1imiju. Med 15.000 mo\xc5\xbemi na \xc5\xa1ogunski strani so bile tudi enote, ki so jih usposabljali francoski voja\xc5\xa1ki svetovalci, ve\xc4\x8dino so pa sestavljale srednjeve\xc5\xa1ke samurajske enote. Sile \xc4\x8co\xc5\xa1uja in Sacume so bile kar trikrat manj\xc5\xa1e, venda popolnoma posodobljene. Bitka pri Tobi in Fu\xc5\xa1imiju je bila hitro odlo\xc4\x8dena, in Jo\xc5\xa1inobu se je bil prisiljen umakniti v Edo.\n_START_SECTION_\nPomorska bitka pri Avi\n_START_PARAGRAPH_\nNaslednjega dne, 28. januarja 1868, se je odigrala pomorska bitka pri Avi med \xc5\xa1ogunatom in sacumskim ladjevjem. To je bila prva bitka med sodobnimi ladjevji na Japonskem. Bitka, ki je bila majhna po obsegu, se je kon\xc4\x8dala z ugodnim izidom za \xc5\xa1ogunat.\n_START_SECTION_\nPadec Eda\n_START_PARAGRAPH_\nPod poveljstvom Saiga Takamorija so zmagovite cesarske enote prodirale proti severu in vzhodu, in maja 1868 dosegle Edo, kjer je \xc5\xa1ogunov vojni minister Kacu Kai\xc5\xa1u pristal na brezpogojno vdajo. Posamezne skupine \xc5\xa1ogunskih enot so odpor nadaljevale, dokler niso bile pora\xc5\xbeene v bitki pri Uenu._NEWLINE_Tudi poveljnik \xc5\xa1ogunatske mornarice Enomoto Takeaki ni pristal na vdajo. S preostalimi osmim parniki (Kaiten, Banrju, \xc4\x8cijodagata, \xc4\x8cogei, Kaijo, Kanrin, Mikaho in \xc5\xa0insoku), 2.000 mo\xc5\xbemi in pe\xc5\xa1\xc4\x8dico zvestih francoskih voja\xc5\xa1kih svetovalcev (med njimi je najbolj znan Jules Brunet), je u\xc5\xa1el proti severu z namenom, da pripravi protinapad.\n_START_SECTION_\nZadnji spopadi na severnem Japonskem in Hokaidu\n_START_PARAGRAPH_\nPo Jo\xc5\xa1inobujevi vdaji je ve\xc4\x8dina Japonske sprejela cesarsko oblast. Kljub temu pa se je na severu, kjer je bilo jedro podpore \xc5\xa1ogunata, nadaljeval odpor pod vodstvom klana Aizu.\n_START_SECTION_\nSeverno zavezni\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nMaja je ve\xc4\x8d severnih daimjojev sklenilo zavezni\xc5\xa1tvo proti cesarskim enotam. \xc4\x8clanice severnega zavezni\xc5\xa1tva (\xe5\xa5\xa5\xe7\xbe\xbd\xe8\xb6\x8a\xe5\x88\x97\xe8\x97\xa9\xe5\x90\x8c\xe7\x9b\x9f) so bile pokrajine Sendai, Jonezava, Aizu, \xc5\xa0onai in Nagaoka, ki so skupaj imele 50.000 oboro\xc5\xbeenih mo\xc5\xbe. \xc5\xa0ogunatsko ladjevje pod poveljstvom Enomota Takeakija je v Sendaisko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de prispelo 26. augusta.  _NEWLINE_Med tem so cesarske sile nadaljevale s prodorom proti severu. Ko so zasedle grad v Vakamacuju, se je Sendai zna\xc5\xa1el v brezupnem polo\xc5\xbeaju. Zavezni\xc5\xa1tvo je za\xc4\x8delo razpadati, in 12. oktobra 1868 je ladjevje izplulo iz Sendaija protu Hokaidu, okrepljeno z dvema dodatnima ladjama (Oe in Hou-Ou, ki ju je \xc5\xa1ogunat predhodno posodil Sendaiju, in pribli\xc5\xbeno tiso\xc4\x8d mo\xc5\xbemi. Med slednjimi so bile \xc5\xa1ogunatske enote pod poveljstvom Otorija Keisukeja, enote \xc5\xa1insengumija (specialne policije) pod poveljstvom Hid\xc5\xbeikata To\xc5\xa1iza in jugekitaiji (udarne enote) pod poveljstvom Kacutara Hitomija, ter \xc5\xa1e nekaj francoskih svetovalcev (Fortant, Garde, Marlin, Bouffier)._NEWLINE_6. novembra 1868 se je Aizu po celomese\xc4\x8dni bitki kon\xc4\x8dno vdal. Ob tem so Bjakotai (\xc4\x8dete belega tigra) izvedle mno\xc5\xbei\xc4\x8dni samomor. Mesec kasneje je cesarska oblast Edo preimenovala v Tokio. S tem se je za\xc4\x8delo obdobje Meid\xc5\xbei v japonski zgodovini.\n_START_SECTION_\nRepublika Ezo\n_START_PARAGRAPH_\nEnomoto se je z ladjevjem umaknil na Hokaido, kjer je 25. decembra ustanovil Republiko Ezo. Med zimo so uporniki utrdili polo\xc5\xbeaje v okolici polotoka Hakodate, na sredini pa so postavili novo utrdbo Gorjokaku. Enote so bile pod me\xc5\xa1anim francosko-japonskim poveljstvom (vrhovni poveljnik je bil Otori Keisuke, ki mu je pomagal francoski stotnik  Jules Brunet), in razdeljene v \xc5\xa1tiri brigade pod poveljstvom francoskih \xc4\x8dastnikov (Fortant, Le Marlin, Cazeneuve, Bouffier). Brigade so bile razdeljene na skupaj osem polbrigad, ki so jim poveljevali japonski \xc4\x8dastniki.\n_START_SECTION_\nPomorska bitka pri Mijaku\n_START_PARAGRAPH_\nCesarsko ladjevje je v pristani\xc5\xa1\xc4\x8de v Mijaku prispelo 20. marca 1869. Uporniki so pripravili drzen na\xc4\x8drt za zasedbo mogo\xc4\x8dne oklepne ladje Tekacu. S tremi ladjami so napadli cesarsko ladjevje v pomorski bitki pri Mijaku, vendar je na\xc4\x8drt spodletel.\n_START_SECTION_\nBitka pri Hakodateju\n_START_PARAGRAPH_\nAprila 1869 je cesarsko ladjevje in kopenske sile s 7000 mo\xc5\xbemi napadle Ezo v bitki bitki pri Hakodateju. Cesarske enote so hitro zmagale v pomorski bitki pri Hakodateju, prvi ve\xc4\x8dji bitki med sodobnimi ladjevji na Japonskem, in nato obkolile utrdbo Gorjokaku, v kateri je ostalo 800 mo\xc5\xbe. 18. maja 1869 se je Enomoto vdal in priznal oblast cesarja Meid\xc5\xbeija. Republika Ezo je prenehala obstajati 27. junija 1869.'