b'\n_START_ARTICLE_\nManuel I. Komnen\n_START_SECTION_\nVzpon na prestol\n_START_PARAGRAPH_\nManuel je bil \xc4\x8detrti sin cesarja Ivana II. Komnena in Irene Ogrske (Piro\xc5\xa1ke Arpad) in je zato imel malo mo\xc5\xbenosti, da nasledi svojega o\xc4\x8deta. Ko se je leta 1143 izkazal v vojnah proti Seld\xc5\xbeukom, ga je o\xc4\x8de izbral za svojega naslednika namesto favoriziranega starej\xc5\xa1ega brata Izaka Komnena. Po o\xc4\x8detovi smrti 8. aprila 1143 ga je za bizantinskega cesarja priznala tudi bizantinska vojska\n_START_SECTION_\nSodelovanje v drugi kri\xc5\xbearski vojni\n_START_PARAGRAPH_\nTakoj po prevzemu oblasti je leta 1144 in 1146 spro\xc5\xbeil dva velika vojna pohoda proti Seld\xc5\xbeukom v Mali Aziji in Kilikiji. Kmalu zatem  je postal zaveznik Konrada III. Nem\xc5\xa1kega in Ludvika VII. Francoskega in dovolil njunima vojskama, da med drugim kri\xc5\xbearskim pohodom leta 1147 neovirano pre\xc4\x8dita bizantinsko ozemlje na Balkanu, \xc4\x8deprav so bili spomini na kri\xc5\xbearsko ropanje bizantinskih mest in pode\xc5\xbeelja med prvo kri\xc5\xbearsko vojno \xc5\xa1e dokaj sve\xc5\xbei._NEWLINE_Odnosi s kri\xc5\xbearji so bili korektni do leta 1156, ko je novi antio\xc5\xa1ki knez Rainald Ch\xc3\xa2tillonski s pomo\xc4\x8djo Armenije zaradi osebnih sporov z Manuelom napadel Ciper, ki je sicer vedno podpiral kri\xc5\xbearje. Manuel je pozimi leta 1158/1159 energi\xc4\x8dno napadel Antiohijo in prisilil Rainalda, da se mu preda in ga prosi za milost. 12. aprila 1059 je bizantinska vojska zmagoslavno vstopila v Antiohijo. Naslednji mesec je Manuel na \xc4\x8delu kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vojske krenil proti Edesi, ko je sirski vladar Nur ad-Din (Zengi) osvobodil 6.000 kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih ujetnikov pa se je odlo\xc4\x8dil za vrnitev v Konstantinopel.\n_START_SECTION_\nSpor z Rogerijem II. Sicilskim in invazija na Italijo\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1147 je Rogerij II. napadel Krf in izropal Tebe in Korint. Isto\xc4\x8dasno so na Balkan vdrli Pe\xc4\x8denegi, zato je Manuel leta 1149 obnovil zvezo s Konradom III. Nem\xc5\xa1kim, ki je s pomo\xc4\x8djo bene\xc5\xa1ke flote hitro porazil sicilske Normane. Manuel je ponovno osvojil Krf in se pripravljal na ofenzivo proti Normanom, vendar je moral priprave prekiniti, ker je Rogerij II. poslal floto 40 ladij Georga Antio\xc5\xa1kega na roparski pohod v okolico Konstantinopla. Manuel se je s Konradom dogovoril za skupen napad Normanov in delitev ju\xc5\xbene Italije, vendar je priprave prekinila nepri\xc4\x8dakovana Konradova smrt._NEWLINE_Februarja 1154 je umrl tudi Rogerij II.. Nasledil ga je Viljem I., proti kateremu so kmalu izbruhnili \xc5\xa1tevilni upori na Siciliji in v Apuliji. \xc5\xa0tevilni begunci so se zatekli v Bizantinsko cesarstvo. Konradov naslednik Friderik Barbarosa ni obvladoval Normanov in Apeninski polotok je postal zelo nestabilen. Manuel je zato leta 1155 poslal  v Apulijo svoja generala Mihaela Paleologa in Ivana Dukasa s \xc5\xa1tevilno vojsko, desetimi ladjami in veliko koli\xc4\x8dino zlata. Njegova generala sta s pomo\xc4\x8djo nezadovoljnih  lokalnih fevdalcev dosegla nepri\xc4\x8dakovano hiter uspeh, ker se je Viljemu I. uprla cela ju\xc5\xbena Italija.\n_START_SECTION_\nZavezni\xc5\xa1tvo z Vatikanom\n_START_PARAGRAPH_\nMe\xc5\xa1\xc4\x8dani Barija, ki je bil pred prihodom Nornanov sredi\xc5\xa1\xc4\x8de bizantinske oblasti v ju\xc5\xbeni Italiji, so na ste\xc5\xbeaj odprli mestna vrata cesarski vojski in poru\xc5\xa1ili normanski kast\xc3\xa9l. Po padcu Barija so eno za drugim padla mesta Trani, Giovinazzo, Andria, Taranto in Brindisi. Viljem in njegova vojska 2.000 vitezov je bila pora\xc5\xbeena._NEWLINE_Ohrabren s temi uspehi je Manuel za\xc4\x8del upati, da bi lahko obnovil Rimski imperij, \xc4\x8de bi mu le uspelo ponovno zdru\xc5\xbeiti obe Cerkvi. Rimskemu pape\xc5\xbeu je zato ve\xc4\x8dkrat ponudil svoje zavezni\xc5\xa1tvo, saj je bil to trenutek, ko je obstajala morda zadnja prilo\xc5\xbenost za spravo s pape\xc5\xbeem in zdru\xc5\xbeitev Cerkva. Pape\xc5\xa1ki Rim ni bil nikoli v dobrih odnosih z Normani, razen v skrajni nuji in neposredni vojni nevarnosti, zato bi tudi njemu ustrezalo \xc2\xbbcivilizirano\xc2\xab\xc2\xa0Bizantinsko cesarstvo na jugu Italije namesto stalnih sporov s sicilskimi Normani. Pape\xc5\xbe Hadrijan IV. in Manuel I. sta zato hitro sklenila zavezni\xc5\xa1tvo._NEWLINE_Ko je \xc5\xbee vse kazalo na velik Manuelov dose\xc5\xbeek, so se stvari zaostrile zaradi trdih stali\xc5\xa1\xc4\x8d in obna\xc5\xa1anja generala Mihaela Paleologa. Manuel je kljubovalnega generala odpoklical, a je bizantinska kampanja kljub temu zastala. Po porazu v bitki pri Brindisiju se je bizantinska vojna sre\xc4\x8da obrnila, tako da se je morala vojska leta 1158 dokon\xc4\x8dno umakniti iz ju\xc5\xbene Italije.\n_START_SECTION_\nNeuspela zdru\xc5\xbeitev Cerkva\n_START_PARAGRAPH_\nMunuel se je med vojnim pohodom, pa tudi kasneje, trudil, da bi zgladil nesoglasja med Cerkvama, vendar je naletel na nepremostljive te\xc5\xbeave. Pape\xc5\xbei so zahtevali, da se njihova vrhovna oblast prizna tudi na Vzhodu in niso bili pripravljeni priznati Manuelove nadoblasti na Vzhodu in Zahodu. Pogajanja so se zato ustavila in zdru\xc5\xbeitev je postala sanje. Kon\xc4\x8dni rezultat Manuelove italijanske kampanje je bil, da je glavno bizantinsko opori\xc5\xa1\xc4\x8de v Italiji postala mala Ancona, ki ga je edina priznavala za svojega suverena.\n_START_SECTION_\nBalkanska fronta\n_START_PARAGRAPH_\nOdnosi s Srbi in Mad\xc5\xbeari so bili dobri do leta 1129, ko so se nepri\xc4\x8dakovano uprli srbski despoti. Srbi in Srbi iz Ra\xc5\xa1ke so leta 1149  na pobudo Rogerija II. Sicilskega vdrli na bizantinsko ozemlje, vendar jih je Manuel na vojnih pohodih leta 1150-1152 prisilil, da so na \xc4\x8delu s knezom Uro\xc5\xa1em II. pristali na vazalstvo. Za Srbi se je usmeril proti Mad\xc5\xbearom in osvojil njihovo ozemlje ob Savi. Zaradi ve\xc4\x8dje varnosti severne meje je raz\xc5\xa1iril beograjsko trdnjavo in dozidal kastel v obliki deltoida. Aktivno je sodeloval v dinasti\xc4\x8dnih sporih velikih \xc5\xbeupanov v Ra\xc5\xa1ki, v kateri je nazadnje postavil na oblast Tihomirja, po novih prevratih pa \xc5\xa0tefana Nemanjo, ki je pristal na vazalstvo._NEWLINE_V vojnih pohodih na Ogrsko v letih 1151-1153 in 1163-1168 je Manuel prodrl globoko na ogrsko ozemlje in zaplenil bogat vojni plen. Leta 1167 je proti Mad\xc5\xbearom poslal vojsko 15.000 mo\xc5\xbe pod poveljstvom Andronika Kontostefana, ki je v bitki pri Sirmiju premagala zdru\xc5\xbeeno ogrsko-hrva\xc5\xa1ko vojsko. Zmaga je Manuelu omogo\xc4\x8dila sklenitev zelo ugodnega miru z Ogrskim kraljestvom. Srem, Bosna in Dalmacija so po pogodbi ponovno postali del Bizantinskega cesarstva. Leta 1168 je bila v Manuelovih rokah skoraj cela vzhodna jadranska obala. Mirovna pogodba je vsebovala tudi dogovor o medsebojnemu sodelovanju med dr\xc5\xbeavama, zato je na bizantinski dvor pri\xc5\xa1el na \xc5\xa1olanje ogrski prestolonaslednik B\xc3\xa9la, mlaj\xc5\xa1i brat ogrskega kralja \xc5\xa0tefana III.. Manuel je B\xc3\xa9lo preimenoval v Alekseja in ga zaro\xc4\x8dil s svojo h\xc4\x8derko Marijo in ga zaradi tega, ker takrat \xc5\xa1e ni imel sina, imenoval za svojega naslednika.\n_START_SECTION_\nInvazija na Egipt\n_START_PARAGRAPH_\nPosedovanje Egipta je bilo desetletja sen kri\xc5\xbearskega Jeruzalemskega kraljestva. Kralj Amalrik I. je za njegovo osvojitev potreboval veliko voja\xc5\xa1ko in finan\xc4\x8dno pomo\xc4\x8d, zato je leta 1165 poslal svoje odposlance na dvor cesarja Manuela, s katerim je bil v sorodu zaradi njegovega zakona  z  Marijo Antio\xc5\xa1ko, sam pa je bil od leta 1167 poro\xc4\x8den z Manuelovo ne\xc4\x8dakinjo Marijo Komneno. Uradna pogajanja so se kon\xc4\x8dala leta 1168. Manuelu bi po osvojitvi Egipta pripadel njegov obalni del, Amalriku pa njegova notranjost. Jeseni 1169 je Manuel poslal Amalriku floto 20 velikih vojnih ladij, 150 galej in 60 tovornih ladij pod poveljstvom Andronika Kontostefana.\n_START_SECTION_\nPolom\n_START_PARAGRAPH_\nZdru\xc5\xbeena Manuelova in Amalrikova vojska je 27. oktobra 1169 za\xc4\x8dela oblegati fatimidsko trdnjavo Damieto. Zaradi slabega sodelovanja in nesoglasij med bizantinsko in jeruzalemsko vojsko obleganje ni bilo uspe\xc5\xa1no. Ko se je za\xc4\x8delo de\xc5\xbeevje, so se oblegovalci umaknili. Na poti domov se je v viharju potopila skoraj polovica bizantinskih ladij. Po polomu pred Damieto in Saladinovi osvojitvi Egipta je Manuel sam posku\xc5\xa1al osvojiti Egipt s floto 150 ladij. Ker kri\xc5\xbearji niso hoteli sodelovati, je napad prekinil.\n_START_SECTION_\nVojne s Seld\xc5\xbeuki\n_START_PARAGRAPH_\nManuel je v letih 1158-1161 organiziral ve\xc4\x8d vojnih pohodov proti seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kemu sultanatu Rum, ki so se kon\xc4\x8dali z  zanj ugodnimi mirovnimi pogodbami. Seld\xc5\xbeuki bi mu morali vrniti mesto Sivas, ko je postalo jasno, da ne nameravajo spo\xc5\xa1tovati dogovora, pa se je odlo\xc4\x8dil, da z njimi dokon\xc4\x8dno obra\xc4\x8duna. Zbral je vojsko 35.000 mo\xc5\xbe in krenil na seld\xc5\xbeu\xc5\xa1ko preskolnico Ikonijo (sedanja Konya, Tur\xc4\x8dija). Na pohodu je naredil resno takti\xc4\x8dno napako, ker pred glavnino ni poslal svojih izvidnikov. Njegova vojska je padla v zasedo in bila v bitki pri Miriokefalonu 17. septembra 1176 popolnoma uni\xc4\x8dena.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nManuel se je po porazu popolnoma spremenil. Po smrti leta 1180 ga je nasledil sin Aleksej II.. V Bizantinskem cesarstvu so kmalu zatem za\xc4\x8dele notranje borbe, ki so na koncu privedle do vme\xc5\xa1avanja kri\xc5\xbearjev, osvojitve Konstantinopla v \xc4\x8detrti kri\xc5\xbearski vojni leta 1204 in zloma cesarstva.'