b'\n_START_ARTICLE_\nOliver Smithies\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nOdra\xc5\xa1\xc4\x8dal je v Yorkshiru kot sin zavarovalni\xc5\xa1kega agenta in u\xc4\x8diteljice na tehni\xc5\xa1kem kolid\xc5\xbeu. \xc5\xbde zgodaj se je za\xc4\x8del zanimati za tehniko in je za hobi sestavljal elektronske aparate ter teleskope. Zaradi nadarjenosti je bil sprejet na elitno srednjo \xc5\xa1olo v svojem kraju, ki je bila odsko\xc4\x8dna deska za \xc5\xa1tudij fiziologije na Univerzi v Oxfordu. Po diplomi je pridobil \xc5\xa1e diplomo iz kemije in nato vpisal doktorski \xc5\xa1tudij biokemije pod mentorstvom Sandyja Ogdena, kjer je raziskoval interakcije beljakovin s pomo\xc4\x8djo osmotskega tlaka. Po doktoratu je na mentorjevo prigovarjanje od\xc5\xa1el v Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave Amerike, kjer je dobil polo\xc5\xbeaj raziskovalca na Univerzi Wisconsina v Madisonu._NEWLINE_Po obdobju podoktorskega usposabljanja v Madisonu, kjer je spoznal svojo prvo \xc5\xbeeno Louise Kitze, je moral zaradi vizumskih omejitev zapustiti dr\xc5\xbeavo, zato sta z \xc5\xbeeno od\xc5\xa1la v Kanado. Tam je Smithies dobil delo raziskovalca v laboratoriju za inzulin v sklopu Univerze v Torontu. Lotil se je iskanja prekurzorja inzulina, ki naj bi kontaminiral odmerke za terapevtsko uporabo, vendar je bila takrat raz\xc5\xa1irjena tehnika lo\xc4\x8devanja beljakovin, elektroforeza na filter papirju, neprimerna. Smithies se je zato domislil uporabe \xc5\xa1krobovega gela, skozi katerega velike molekule la\xc5\xbeje prehajajo, in naslednjih nekaj mesecev izbolj\xc5\xa1eval tehniko. To je bil njegov prvi pomembnej\xc5\xa1i prispevek znanosti \xe2\x80\x93 gelska elektroforeza je omogo\xc4\x8dila mnogo preciznej\xc5\xa1e lo\xc4\x8devanje beljakovin in \xc5\xbee med za\xc4\x8detnim presku\xc5\xa1anjem je Smithies odkril vrsto prej neznanih beljakovin v krvni plazmi. Isto tehniko uporabljajo raziskovalci \xc5\xa1e zdaj, le da je \xc5\xa1krob nadomestil sinteti\xc4\x8dni poliakrilamid._NEWLINE_Takrat je njegovo pozornost pritegnila genetika, ko je s svojo novo metodo odkril dedne razlike med beljakovinami v vzorcih. Raziskave inzulina ni nikoli kon\xc4\x8dal, namesto tega se je usmeril v medicinsko genetiko s pomo\xc4\x8djo Norme Ford Walker, predstojnice oddelka za medicinsko genetiko v tamkaj\xc5\xa1nji pediatri\xc4\x8dni bolni\xc5\xa1nici. Leta 1955 se je vrnil na Univerzo Wisconsina, kjer je deloval najprej kot asistent in s\xc4\x8dasoma napredoval do polo\xc5\xbeaja rednega profesorja. V tem obdobju je razpadel njegov prvi zakon; Smithies je izkoristil spremembo, da je izpolnil svojo mladostno \xc5\xbeeljo in opravil izpit za pilota (\xc5\xa1ele ko se je za\xc4\x8del resneje ukvarjati z idejo, je ugotovil, da njegova huda barvna slepota ni ovira). Hkrati se je nau\xc4\x8dil eksperimentalnega dela z DNK, kjer je njegovo pozornost pritegnilo homologno prekri\xc5\xbeanje kot predvidljiv proces, ki bi ga bilo mo\xc5\xbeno izkoristiti za ciljanje genov._NEWLINE_V za\xc4\x8detku 1980. let se je ukvarjal s srpastoceli\xc4\x8dno anemijo in pri\xc5\xa1el na idejo, da bi zdrav genetski material umetno vnesel v celico z okvarjeno kopijo gena. V tem \xc4\x8dasu je Martin Evans odkril, da lahko s transformacijo mati\xc4\x8dnih celic pri poskusnih \xc5\xbeivalih \xe2\x80\x93 laboratorijskih mi\xc5\xa1ih vzgoji odrasle osebke z \xc5\xbeelenimi mutacijami in Smithies se je pri njemu pou\xc4\x8dil o tej tehniki ter se lotil popravljanja genov. Skoraj isto\xc4\x8dasno je Evansa obiskal Mario Capecchi in se lotil ciljnega izbijanja genov. Obe skupini sta nato tri leta razvijali vsaka svojo tehniko ter, spet skoraj isto\xc4\x8dasno, uspeh objavili v reviji Nature._NEWLINE_V Wisconsinu je ostal do leta 1988; v osemdesetih se je zbli\xc5\xbeal s takratno podoktorsko raziskovalko Nobuyo Maeda, s katero se je kasneje poro\xc4\x8dil, vendar ona ni mogla dobiti slu\xc5\xbebe na univerzi. Zato sta od\xc5\xa1la na Univerzo Severne Karoline v Chapel Hillu, kjer sta dobila polo\xc5\xbeaj raziskovalcev oba. V zadnjem obdobju svoje kariere se je ukvarjal z genetskimi vplivi na kompleksne zdravstvene te\xc5\xbeave, kot je visok krvni tlak, kjer je vzrok delno genetski, delno okoljski. Z majhnimi, postopnimi spremembami genotipa pri mi\xc5\xa1ih je kartiral razli\xc4\x8dne vpletene gene in presojal, koliko vplivajo._NEWLINE_Vitalen in aktiven je ostal do visoke starosti. \xc5\xa0e pri starosti sedemdeset in ve\xc4\x8d let je hodil v svoj laboratorij delat vseh sedem dni v tednu. Z \xc5\xbeeno Nobuyo je \xc5\xbeivel v Chapel Hillu, nedale\xc4\x8d stran od univerze.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nSmithies je \xc5\xbee pred svojim najpomembnej\xc5\xa1im odkritjem u\xc5\xbeival precej\xc5\xa1en ugled kot znanstvenik in bil leta 1971 sprejet za \xc4\x8dlana ameri\xc5\xa1ke Nacionalne akademije znanosti, leta 1978 za \xc4\x8dlana Ameri\xc5\xa1ke akademije umetnosti in znanosti in leta 1998 za tujega \xc4\x8dlana britanske Kraljeve dru\xc5\xbebe._NEWLINE_Odkritja Evansa, Capecchija in Smithiesa na temo homologne rekombinacije so ustvarila mo\xc4\x8dno platformo za preu\xc4\x8devanje funkcije genov in odprla \xc5\xbeivahno raziskovalno podro\xc4\x8dje (pri tem se izbijanje genov uporablja bolj mno\xc5\xbei\xc4\x8dno od popravljanja). Trojica je leta 2001 prejela nagrado Alberta Laskerja za temeljne medicinske raziskave, Smithies in Capecchi pa leta 2002 tudi Wolfovo nagrado za medicino. Leta 2007, skoraj 20 let po prelomni objavi, so vsi trije prejeli Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino.'