b'\n_START_ARTICLE_\nHugo Theorell\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je kot drugi od treh otrok v dru\xc5\xbeini o\xc4\x8deta voja\xc5\xa1kega zdravnika in matere glasbenice. Zaradi otro\xc5\xa1ke ohromelosti, za katero je zbolel kot nekajletni otrok, je bil delni invalid. Osnovno in srednjo \xc5\xa1olo je opravil v rodnem kraju, nato pa od\xc5\xa1el v Stockholm na Karolinski in\xc5\xa1titut \xc5\xa1tudirat medicino. Po diplomi leta 1924 je opravil poletno prakso iz bakteriologije na Pasteurjevem in\xc5\xa1titutu v Parizu in po vrnitvi v Stockholm nadaljeval \xc5\xa1tudij na doktorski ravni. Hkrati je opravljal delo asistenta na tamkaj\xc5\xa1njem In\xc5\xa1titutu za medicinsko kemijo, kjer je pri\xc4\x8del z znanstvenim delom na lipidih v krvi._NEWLINE_Leta 1930 je kon\xc4\x8dal \xc5\xa1tudij in prejel naziv doktorja medicine ter postal docent biokemije na Univerzi v Uppsali, kjer se je pod Svedbergovim vodstvom ukvarjal z ultracentrifugiranjem. Nekaj let v tem obdobju se je kot Rockefellerjev \xc5\xa1tipendist izpopolnjeval na In\xc5\xa1titutu cesarja Viljema v Berlinu, kjer je sodeloval z nobelovcem Ottom Warburgom. Tam so njegovo zanimanje vzbudili oksidacijski encimi, katerim je posvetil preostanek svoje kariere raziskovalca. Raziskal je \xc2\xbbrumeni encim\xc2\xab\xc2\xa0(danes imenovan flavin mononukleotid) iz kvasovk in ugotovil, da ga sestavljajo riboflavin (vitamin B12), fosfatna skupina in apoencim, ki je \xc2\xbb\xc4\x8dista beljakovina\xc2\xab. To je bil prvi jasno okarakteriziran encim in nov dokaz o povezavi med encimi ter vitamini._NEWLINE_Po koncu docenture v Uppsali je leta 1937 prevzel polo\xc5\xbeaj vodje oddelka za biokemijo Nobelovega medicinskega in\xc5\xa1tituta, kjer je ostal do svoje upokojitve leta 1970. Z analiti\xc4\x8dnimi tehnikami je razvozlal povezavo med \xc5\xbeelezo vsebujo\xc4\x8dim nebeljakovinskim porfirinom in apoencimom citokroma c, ki je pomemben element dihalne verige. V poznih 1940. se je posvetil drugi skupini oksidaz, alkohol-dehidrogenazam, in v sodelovanju z Brittonnom Chanceom razvozlal verigo oksidacije alkohola do aldehida v jetrnih celicah. Njuna odkritja so omogo\xc4\x8dila razvoj metode za merjenje koncentracije alkohola v krvi (alkotesta). Theorell je v tem obdobju raziskoval tudi druge encime, kot so peroksidaze in katalaze. Za ta odkritja je leta 1955 prejel Nobelovo nagrado in ve\xc4\x8d drugih priznanj, med njimi \xc4\x8dastne doktorate Univerze v Bruslju, Univerze v Parizu, Univerze Pensilvanije idr. Sprejet je bil tudi za \xc4\x8dlana Nacionalne akademije znanosti ZDA in tujega \xc4\x8dlana britanske Kraljeve dru\xc5\xbebe._NEWLINE_Od leta 1931 je bil poro\xc4\x8den z Elin Margit Elisabeth Alenius, s katero je imel \xc5\xa1tiri otroke. Po kapi leta 1974 je pri\xc4\x8delo njegovo zdravje pe\xc5\xa1ati. Umrl je star 79 let v Stockholmu.'