b"\n_START_ARTICLE_\nAmeri\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost\n_START_SECTION_\nZna\xc4\x8dilnosti, motivi, zvrsti\n_START_PARAGRAPH_\nAmeri\xc5\xa1ko knji\xc5\xbeevnost so \xc5\xa1ele v 19. stoletju za\xc4\x8deli pojmovati kot samostojno nacionalno literaturo, v svojem bistvu lo\xc4\x8deno od angle\xc5\xa1ke. Eden od bistvenih razlogov za tak\xc2\xa0\xc2\xbbpozen razvoj\xc2\xab\xc2\xa0je bil v tem, da se je zgodnja ameri\xc5\xa1ka literatura mo\xc4\x8dno naslanjala na evropske zglede in je \xc5\xa1ele po nekaj stoletjih razvila specifi\xc4\x8dno ameri\xc5\xa1ke zna\xc4\x8dilnosti. Ameri\xc5\xa1ko literatura, predvsem 19. stoletja, je treba gledati v povezavi s potrebo po politi\xc4\x8dni legitimaciji mlade demokracije, zlasti pa v povezavi z \xc5\xbeeljo, da bi se tudi v kulturnem smislu pokazali enakovredne evropskim narodom. Avtorji kot na primer Walt Whitman in Mark Twain so vedno znova poudarjali svojo ameri\xc5\xa1kost in postavljali sebi in svojim rojakom vpra\xc5\xa1anje, kaj pomeni biti Ameri\xc4\x8dan in katere posebnosti in protislovja to prina\xc5\xa1a s seboj. Razlo\xc4\x8devanje nasproti Evropi je nastopalo zlasti v direktnem stiku s staro celino. Za \xc5\xa1tevilne pisatelje je bivanje, pogosto ve\xc4\x8dletno, v Evropi postalo \xc4\x8das iskanja identitete. Pisatelji, ki so obravnavali to temo (ang. Eropean theme), so med drugimi \xc2\xa0Benjamin Franklin, Washington Irving, James Fenimore Cooper, Nathaniel Hawthorne in pisatelji Izgubljene generacije (Lost generation), ki so se med in po prvi svetovni vojni naselili v Evropi. Pri Henryju Jamesu, ki se je za stalno ustalil v Angliji, to tvori osrednjo temo njegovega obse\xc5\xbenega dela. Nasprotje tej snovi predstavljajo \xc5\xa1tevilna dela, ki se ukvarjajo z izku\xc5\xa1njami priseljencev v Ameriki._NEWLINE_Ameri\xc5\xa1ki avtorji se pogosto tudi lotevajo\xc2\xa0\xc2\xbbustanovnih mitov\xc2\xab\xc2\xa0naroda, ki ka\xc5\xbeejo retori\xc4\x8dno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino puritancev, revolucionarnega \xc4\x8dasa in zgodnje republike. Med te \xc5\xa1teje samopojmovanje naroda kot mesta na hribu (a City upon a Hill, besedna figura, ki jo je izvorno uporabil puritanec John Winthrop), nad \xc4\x8digar zgledom bi se moral svet veseliti, ali pa Amerika kot novi Kanaan. Specifi\xc4\x8dno ameri\xc5\xa1ki topos, \xc4\x8digar izvor v navezavi na delo Maxa Weberja\xc2\xa0\xc2\xbbProtestantska etika in duh kapitalizma\xc2\xab\xc2\xa0pripisujejo puritanstvu, je mit o uspehu, imenovan tudi ameri\xc5\xa1ki sen (american dream) ali evangelij uspeha (gospel of success), torej predstava, da lahko v Ameriki vsakdo s trdim in po\xc5\xa1tenim delom dale\xc4\x8d pride, od pomivalca posode do milijonarja (from dishwasher to millionaire); zgled za to predstavljajo romani Horatia Algersa. Temu nasproti stojijo \xc5\xa1tevilna dela, ki z Ameriko povezan obet obljubljene de\xc5\xbeele postavlja nasproti dru\xc5\xbebeni realnosti in s tem pod vpra\xc5\xa1aj. Na podlagi dela Sacvana Bercovitcha,\xc2\xa0\xc2\xbbAmeri\xc5\xa1ka jeremijada\xc2\xab\xc2\xa0(American jeremiad), se tako tudi ozna\xc4\x8duje tovrstno snov. Od neodvisnosti 1776 dalje igra pomembno vlogo v ameri\xc5\xa1ki literaturi tudi ukvarjanje s politi\xc4\x8dnim sistemom de\xc5\xbeele. Mnogi pisatelji, od Washingtona Irvinga preko Johna Dosa Passosa pa do Gorea Vidala, se sklicujejo na\xc2\xa0\xc2\xbbustanovne o\xc4\x8dete\xc2\xab\xc2\xa0naroda, kot sta George Washington in Thomas Jefferson, da bi evocirali prva oziroma ustanovna na\xc4\x8dela (first or founding principles) nacije ali pa da bi jih postavili nasproti politi\xc4\x8dni realnosti._NEWLINE_Pojmovanje, da ZDA predstavljajo poseben primer v zgodovini Zahoda, je tudi amerikanistiki v njenih za\xc4\x8detkih dajalo ideolo\xc5\xa1ki okvir. Ta se je izoblikovala v tridesetih in \xc5\xa1tiridesetih letih 20. stoletja kot v enaki meri kulturolo\xc5\xa1ko kakor literarno usmerjena akademska disciplina. Za rojstni datum ameri\xc5\xa1kih \xc5\xa1tudij lahko velja objava dela Vernona Louisa Parringtona,\xc2\xa0\xc2\xbbGlavni tokovi v ameri\xc5\xa1ki misli\xc2\xab\xc2\xa0(Main Currents in American Thought, 1927). Parrington in njegovi nasledniki so vztrajali na edinstvenosti ameri\xc5\xa1ke izku\xc5\xa1nje in so posku\xc5\xa1ali razkrivati karakteristike domnevnega ameri\xc5\xa1kega nacionalnega zna\xc4\x8daja \xe2\x80\x93 individualizem,\xc2\xa0 liberalizem, idealizem, pragmatizem \xe2\x80\x93 tudi in predvsem v ameri\xc5\xa1ki literaturi. Perry Miller je v ve\xc4\x8d vplivnih \xc5\xa1tudijah lociral izvore ameri\xc5\xa1tva v puritanizem Nove Anglije, njegovo perfekcijo pa v transcendentalizem 19. stoletja. V delu Francisa O. Matthiessena\xc2\xa0\xc2\xbbAmeri\xc5\xa1ka renesansa\xc2\xab\xc2\xa0(The American renaissance, 1941) so bili pisci ameri\xc5\xa1ke romantike razgla\xc5\xa1eni za barde ameri\xc5\xa1kega \xc5\xbeelje po svobodi. Richard Warrington Baldwin Lewis je v delu Ameri\xc5\xa1ki Adam (The American Adam, 1955) predstavo o neki dolo\xc4\x8deni rajski nedol\xc5\xbenosti naseljencev v Novem svetu prepoznaval kot tipi\xc4\x8dno ameri\xc5\xa1ki topos. V \xc5\xa1estdesetih letih 20. stoletja pa se je \xe2\x80\x93ne v zadnji vrsti na spodbudo gibanja za dr\xc5\xbeavljanske pravice in feminizma - ideolo\xc5\xa1ki temelj amerikanistike in s tem tudi njen kanon zamajal. Knji\xc5\xbeevnost do tedaj slabo zastopanih skupin prebivalstva \xe2\x80\x93 \xc5\xbeenske, \xc4\x8drnci, priseljenci \xe2\x80\x93 je bila uvr\xc5\xa1\xc4\x8dena na \xc5\xa1olske in univerzitetne sezname lektire.\n_START_SECTION_\nProza\n_START_PARAGRAPH_\nAmeri\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost je dosegla zrelost v 19. stoletju, ko so tradicionalne evropske literarne zvrsti kot denimo epika izgubile na pomenu ter presti\xc5\xbeu in je roman postal vodilna literarna oblika. Iz tega \xc4\x8dasa tudi izvira pogosto ponavljan apel k velikemu ameri\xc5\xa1kemu romanu (ang. Great american novel), ki naj bi pokazal, da je knji\xc5\xbeevnost Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav enakovredna evropski in da je v stanju izraziti posebnosti te nacije._NEWLINE_Leta 1851 je Nathaniel Hawthorne v predgovoru k svojem romanu Hi\xc5\xa1a s sedmimi pro\xc4\x8delji (ang. The House of the Seven Gables) opozoril svoje bralce na to, da pred seboj nimajo romana (novel),\xc2\xa0 pa\xc4\x8d pa prej romanco (romance). Zato si je tako pri tematiki kot v prikazu dovolil umetni\xc5\xa1ko svobodo, ki naj bi pri romanu bila neopravi\xc4\x8dljiva. Hawthornejevo razlo\xc4\x8devanje je bilo zlasti od petdesetih let 20. stoletja dalje pogosto uporabljeno za to, da se je izpostavilo karakteristi\xc4\x8dno zna\xc4\x8dilnost ameri\xc5\xa1ke literature. \xc5\xa0e posebej v primerjavi z angle\xc5\xa1kim romanom, ki je od svojih za\xc4\x8detkov pa do danes ve\xc4\x8dinoma zasnovan kot socialni roman z bolj ali maj realisti\xc4\x8dnim programom, odmerjajo ameri\xc5\xa1ki pisci domi\xc5\xa1ljiji ve\xc4\x8dji pomen, da bi \xe2\x80\x93 po besedah Hawthornea \xe2\x80\x93 pri\xc5\xa1li\xc2\xa0\xc2\xbbresnici \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega srca do dna\xc2\xab\xc2\xa0in da bi \xe2\x80\x93 tak\xc5\xa1no je prepri\xc4\x8danje prve generacije amrikanistov \xe2\x80\x93 razvili subverzivni potencial, ki ima politi\xc4\x8dni u\xc4\x8dinek. Ameri\xc5\xa1ka romanca (ang. american romance) se torej uvr\xc5\xa1\xc4\x8da v antimimeti\xc4\x8dno tradicijo, ki ji je manj do gradnje verjetne iluzije in se namesto tega obra\xc4\x8da k pisanju samemu kot procesu vzpostavljanja in iskanja pomena._NEWLINE_Kratka zgodba (ang. short story) ima v ameri\xc5\xa1ki knji\xc5\xbeevnosti od 19. stoletja dalje velik pomen, tako da velja za tipi\xc4\x8dno ameri\xc5\xa1ko vrsto besedila. Mnogi romanopisci so se udejstvovali tudi v tem \xc5\xbeanru, nekateri so o tem zlo\xc5\xbeili celo literarnoteoretke razprave, \xc5\xa1e posebej pristop Edgarja Allana Poeja na podro\xc4\x8dju recepcijske estetike se je izkazal za zelo vplivnega \xe2\x80\x93 v svojem eseju Filozofija kompozicije (The Philosophy of Composition, 1846) je zastopal stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da mora biti zgodba dovolj kratka, da se jo lahko prebere v enem zamahu, tako da se ohrani\xc2\xa0\xc2\xbbenotnost u\xc4\x8dinka\xc2\xab\xc2\xa0 in s tem neposredno vplivanje zgodbe na bralca. Kratkih zgodb \xe2\x80\x93 tako neko\xc4\x8d kot danes - ne objavljajo samo v uglednih literarnih in kulturnih revijah kot so Atlantic Monthly, The New Yorker ali Harper's, pa\xc4\x8d pa tudi v informativnih \xc4\x8dasopisih in magazinih kot je Saturday Evening Post in dosegajo milijonsko ob\xc4\x8dinstvo. Tako je prvi natis kratke zgodbe Ernesta Hemingwaya Starec in morje\xc2\xa0(The Old Man and the Sea, 1952) pomagal \xc4\x8dasopisu Life do prodaje 5,3 milijona izvodov samo v dveh dneh. Vse do danes se uvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo zbirke kratkih zgodb na sezname prodajnih uspe\xc5\xa1nic; v Evropi je to izjema._NEWLINE_Razmah tiska v ZDA 19. stoletja je koristil tudi filozofskemu in politi\xc4\x8dnemu eseju. Okoli 1850 je obstajalo 1100 tednikov in 200 drugih periodi\xc4\x8dnih publikacij. Na ta na\xc4\x8din je ta literarna oblika, ki je \xc5\xbee od 18. stoletja dalje po angle\xc5\xa1kem vzoru na\xc5\xa1la mesto v dnevnem \xc4\x8dasopisju, \xc5\xa1e dodatno pridobila na priljubljenosti. Med zgodnje ameri\xc5\xa1ke esejiste sodijo Benjamin Franklin, Thomas Paine in Washington Irving. Vrh esejistike zaznamujejo Ralph Waldo Emerson, Oliver Wendell Holmes, Sr. in Henry David Thoreau. James Russell Lowell je razvil literarni esej in je uporabljal umetni\xc5\xa1ko formo v soo\xc4\x8denjih z zagovorniki su\xc5\xbeenjstva. Mark Twain je bil predstavnik humoristi\xc4\x8dnega eseja. Med esejisti 20. stoletja gre omeniti Georgea Santayano in Henryja Louisa Menckena. Med afroameri\xc5\xa1ke avtorje esejev \xc5\xa1tejeta James Baldwin und Martin Luther King.\n_START_SECTION_\nDrama\n_START_PARAGRAPH_\nDramatika dolga \xc4\x8dasa ni igrala pomembne vloge v ZDA. Med puritanci v Novi Angliji so bile gledali\xc5\xa1ke predstave prepovedane, in \xc5\xa1e v 19. stoletju so bile trn v peti konzervativnim varuhom morale. Prvi dokaz za obstoj gledali\xc5\xa1ke kulture v ZDA je, zna\xc4\x8dilno, sodni dokument iz leat 1665: igralci neke gledali\xc5\xa1ke skupine so bili prijeti zaradi povzro\xc4\x8danja javnega zgra\xc5\xbeanja. Massachusetts, Pennsylvania in Rhode Island so po letu 1750 izdali zakone, ki so gledali\xc5\xa1ke predstave razglasili za kaznive, in \xc5\xa1e leta 1794 je Timothy Dwight IV., predsednik kolid\xc5\xbea Yale, razlagal, da obiskovanje gledali\xc5\xa1\xc4\x8da vodi do izgube \xc2\xbbtistega najdragocenej\xc5\xa1ega vseh zakladov, nesmrtne du\xc5\xa1e\xc2\xab. Vendarle je gledali\xc5\xa1\xc4\x8de postalo priljubljena prosto\xc4\x8dasna zabava in v ve\xc4\x8djih mestih so bili v 18. in 19. stoletju postavljeni stalni odri. Izvajala so se v glavnem angle\xc5\xa1ka dela, predvsem Shakespeare. Abraham Lincoln je bil ustreljen leta 1865 med izvedbo angle\xc5\xa1ke farse Na\xc5\xa1 ameri\xc5\xa1ki bratranec (Our American Cousin), ustrelil ga je igralec John Wilkes Booth._NEWLINE_Gledali\xc5\xa1\xc4\x8de v ZDA je bilo bolj kot v Evropi podvr\xc5\xbeeno komercialnim pritiskom, kar je od gledali\xc5\xa1kih del zahtevalo predvsem razvedrilno vrednost. \xc5\xa0tevilne vodvilske skupine so potovale na turnejah \xe2\x80\x93 pogosto v spremstvu sejmov \xe2\x80\x93 po de\xc5\xbeeli. Zraven so prihajale \xc5\xa1e \xc5\xa1tevilne evropske gledali\xc5\xa1ke in vodvilske zasedbe, ki so od druge polovice 19. stoletja odkrile ameri\xc5\xa1ki trg. \xc5\xa0e v 20. stoletju je na ta na\xc4\x8din pri\xc5\xa1lo v ZDA nemalo igralcev, ki so imeli pozneje postati slavni v filmu; znan primera sta Cary Grant in Stan Laurel. Toda tudi evropske zvezde visoke kulture kot Sarah Bernhardt so v 19. stoletju obiskovale ameri\xc5\xa1ke odre. Specifi\xc4\x8dno ameri\xc5\xa1ka oblika burleske je bil\xc2\xa0\xc2\xbbminstrel show\xc2\xab, pri katerem so beli igralci s sajasto po\xc4\x8drnelimi obrazi v neprikrito rasisti\xc4\x8dni maniri karikirali \xc5\xbeivljenje \xc4\x8drnskega prebivalstva. Gledali\xc5\xa1\xc4\x8de pa so kot politi\xc4\x8dni mediji izrabili tudi abolicionisti; priredbe romana Ko\xc4\x8da strica Toma (Uncle Tom's Cabin, 1852) pisateljice Harriet Beecher Stowe so bile magnet za ob\xc4\x8dinstvo. Newyor\xc5\xa1ki Broadway je proti koncu 19. stoletja postal sredi\xc5\xa1\xc4\x8de nacionalne gledali\xc5\xa1ke dejavnosti in izhodi\xc5\xa1\xc4\x8dna to\xc4\x8dka nadaljnjega razvoja kot na primer muzikala (musical)._NEWLINE_V 20. stoletju so kini s hollywoodskimi filmi naredili konec tej gledali\xc5\xa1ki kulturi, vendar so sedaj tudi \xc4\x8dedalje bolj v ospredje stopali dramatiki, ki so se videli zavezane visoki kulturi.\xc2\xa0Tu je treba posebej omeniti imena kot so Eugene O'Neill, ki je leta 1936 prejel Nobelovo nagrado za literaturo, Arthur Miller (Smrt trgovskega potnika - Death of a Salesman, 1949) in Thomas Stearns Eliot (Umor v katedrali, 1935). Mnoga uspe\xc5\xa1na dela so bila prirejena tudi za filmsko platno, tako Tramvaj po\xc5\xbeelenja (A Streetcar Named Desire, 1947) Tennesseeja Williamsa. Na Na\xc5\xa1e malo mesto (Our town, 1938) Thorntona Wilderja je vplivalo epsko gledali\xc5\xa1\xc4\x8de Bertolta Brechta; to je do danes najve\xc4\x8dkrat uprizorjeno delo v ZDA \xe2\x80\x93 zlasti pri \xc5\xa1olskih gledali\xc5\xa1kih skupinah u\xc5\xbeiva neprekinjeno priljubljenost. Po drugi svetovni vojni se je razvilo gibanje, imenovano Living theatre (\xc5\xbdivo gledali\xc5\xa1\xc4\x8de). Najpomembnej\xc5\xa1i ameri\xc5\xa1ki predstavnik gledali\xc5\xa1\xc4\x8da absurda je Edwar Albee (Kdo se boji Virginije Woolf? - \xc2\xa0ang. Who's Afraid of Virginia Woolf?, 1962). Vendar danes ameri\xc5\xa1ka gledali\xc5\xa1ka kultura \xe2\x80\x93 v primerjavi z evropsko - \xc5\xbeivi samo \xc5\xa1e kot ni\xc5\xa1na dejavnost. Eden bistvenih razlogov za to je, da gledali\xc5\xa1\xc4\x8de v ZDA ni subvencionirano s strani dr\xc5\xbeave.\n_START_SECTION_\nRegionalne posebnosti\n_START_PARAGRAPH_\nGeografsko kakor tudi zgodovinsko pogojene razlike razli\xc4\x8dnih delov de\xc5\xbeele se odra\xc5\xbeajo tudi v literaturi; pogosto pisatelji podajajo nare\xc4\x8dno govorico, da bi v lokalno obarvani fikciji (local color fiction) posredovali realisti\xc4\x8dno sliko vsakodnevnega \xc5\xbeivljenja. Mnoga taka dela kot npr. zgodbe o Mississippiju Marka Twaina ali romani o ju\xc5\xbenih zveznih dr\xc5\xbeavah Williama Faulknerja\xc2\xa0spadajo \xc5\xbee v svetovno literaturo._NEWLINE_V ju\xc5\xbenih dr\xc5\xbeavah Amerike se je razvila kvaziaristokratska kultura, utemeljena na su\xc5\xbeenjstvu in planta\xc5\xbenem gospodarstvu. Od poraza ju\xc5\xbenih dr\xc5\xbeav v dr\xc5\xbeavljanski vojni je patos pretekle veli\xc4\x8dine dolo\xc4\x8dujo\xc4\x8d motiv v literaturi: na vpra\xc5\xa1anje, zakaj je jug dal tako veliko izjemnih pisateljev, je Walker Percy odgovoril z znamenito re\xc4\x8denico:\xc2\xa0\xc2\xbbBecause we got beat\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbKer so nas potolkli\xc2\xab). Beli pisatelji so pogosto razgla\xc5\xa1ali predvojno dru\xc5\xbebo na jugu za harmoni\xc4\x8dno skupnost, v kateri so bili vsi mo\xc5\xbeje gentlemeni, vse \xc5\xbeene ladies in v kateri so bili su\xc5\xbenji sre\xc4\x8dni, skromni, otro\xc5\xa1ki in lojalni, tako denimo v do dana\xc5\xa1njega dne najbolje prodajanem romanu\xc2\xa0\xc2\xbbV vrtincu\xc2\xab\xc2\xa0(Gone with the Wind, 1936) Magaret Mitchell. Bolj kriti\xc4\x8dno sliko se v 19. stoletju najde pri afroameri\xc5\xa1kih pisateljih kot Charles W. Chesnutt, toda tudi pri belcih kot so George Washington Cable, Joel Chandler Harris in Kate Chopin. Ta dvojni odnos juga do svoje preteklosti je zaznamoval tudi \xc4\x8das, ko je nekako po 1930 literatura ju\xc5\xbenih dr\xc5\xbeav do\xc5\xbeivela svoj \xc2\xa0razcvet, to je tako imenovana ju\xc5\xbena renesansa (ang. southern renaissance), z avtorji kot so Caroline Gordon, Katherine Anne Porter, Allen Tate in Robert Penn Warren, zaznamoval pa je tudi ju\xc5\xbenja\xc5\xa1ki grozljivi roman, tako imenovani southern gothic, za \xc4\x8digar prao\xc4\x8deta velja Edgar Allan Poe. Nanj tako gledajo kot na samostojen \xc5\xbeanr, v katerem se izra\xc5\xbea, po besedah Tennessee Williamsa,\xc2\xa0\xc2\xbbob\xc4\x8dutenje v ozadju stoje\xc4\x8de stra\xc5\xa1nosti v moderni izku\xc5\xa1nji\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbban intuition of an underlying dreadfulness in modern experience\xc2\xab). Svoj vrh je dosegel v delih Williama Faulknerja, po drugi svetovni vojni pa so se na to tradicijo navezali \xc5\xa1e avtorji kot \xc2\xa0so Carson McCullers, Truman Capote, James Dickey, William Styron, Harper Lee, Eudora Welty in Flannery O'Connor._NEWLINE_Western, roman divjega zahoda, predstavlja samostojen \xc5\xbeanr tudi v literaturi, mit o divjem zahodu so najprej ustvarjali zlasti v trivialni literaturi, toda tudi v zahtevnih delih kot je Virginij\xc4\x8dan (ang. The Virginian, 1902) Owena Wisterja. V novej\xc5\xa1em \xc4\x8dasu so avtorji kot so Thomas Berger, Wallace Stegner, Norman Maclean, Larry McMurtry, Annie Proulx in zlasti Cormac McCarthy na\xc5\xa1li bolj kriti\xc4\x8den pristop do te tematike._NEWLINE_Srednji zahod pogosto ozna\xc4\x8duje provincialno, zakotno malomestno \xc5\xbeivljenje, ki ga pisatelji prikazujejo v\xc4\x8dasih ljube\xc4\x8de, v\xc4\x8dasih satiri\xc4\x8dno, npr. Sherwood Anderson v Winesburg, Ohio (1919), Sinclair Lewis v svojih romanih ali Garrison Keillor v svojih zgodbah o fiktivnem kraju Lake Wobegon. Tu pogosto odzvanja v ameri\xc5\xa1ki zavesti zelo raz\xc5\xa1irjeno pojmovanje, da naj bi bil srednji zahod osr\xc4\x8dje Amerike (America's heartland), da je torej Amerika tu\xc2\xa0\xc2\xbbnajbolj ameri\xc5\xa1ka\xc2\xab\xc2\xa0in od tod tudi zahteva po reprezentativnem statusu.\n_START_SECTION_\nKolonialno obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi puritanci so na ladji Mayflower leta 1620 prispeli v Novo Anglijo in tam ustanovili naselbino Plymouth. Njihovo usodo je zabele\xc5\xbeil njihov prvi guverner William Bradford v delu Zgodovina naslebine Plymouth (History of Plymouth Plantation), ki pa je bilo objavljeno \xc5\xa1ele leta 1856.\xc2\xa0 Tem tako imenovanim romarskim o\xc4\x8detom (pilgrim fathers) je od leta 1630 dalje sledilo na tiso\xc4\x8de kongregacionalisti\xc4\x8dnih puritancev, ki so okoli Bostona vzpostavili kolonijo, imenovano Massachusetts Bay. Njihov prvi guverner John Winthrop je \xc5\xa1e pred naselitvijo imel pridigo, v kateri je naslikal podobo Amerike\xc2\xa0\xc2\xbbkot mesta na hribu\xc2\xab.\xc2\xa0 Winthropu in puritancem pripisujejo \xe2\x80\x93 samo deloma upravi\xc4\x8deno \xe2\x80\x93 izvor ameri\xc5\xa1ke zavesti o lastnem poslanstvu. Winthropova Zgodovina Nove Anglije (History of New England) je bila objavljena \xc5\xa1ele leta 1853. Med vodilne pridigarje prve generacije puritancev sodijo \xc5\xa1e Thomas Hooker, Richard Mather, Thomas Shepard und John Cotton. Zapustili so znatno \xc5\xa1tevilo pridig, teolo\xc5\xa1kih razprav in spisov o cerkveni zgodovini Nove Anglije. Tudi spisi disidenta Rogerja Williama o vpra\xc5\xa1anjih verske strpnosti in lo\xc4\x8ditve cerkve od dr\xc5\xbeave si zalu\xc5\xbeijo omembo. Mnogi puritanci \xe2\x80\x93 med njimi Winthrop in Shepard \xe2\x80\x93 so pisali dnevnike. To izrazito nagnjenje k samoopazovanju je povezano s skrbjo kalvinistov glede njihovega stanja milosti; puritanci so se nenehno ukvarjali z vpra\xc5\xa1anjem, ali je njihovo ravnanje Bogu pov\xc5\xa1e\xc4\x8di. Prav tako so se ozirali za namigi Previdnosti v tostranstvu, \xc5\xa1e posebej v naravi._NEWLINE_Prvi dokumenti ameri\xc5\xa1ke literature so potopisi in kronike prvih naselbin v Vriginiji in Novi Angliji, dalje dnevniki, pridige, teolo\xc5\xa1ki traktati in uporabna literatura, komajda pa kaka besedila, ki bi bila zlo\xc5\xbeena z umetni\xc5\xa1kimi te\xc5\xbenjami. To gre deloma pripisovati asketstvu puritancev. Posvetni u\xc5\xbeitki so jim bili tabu, gledali\xc5\xa1ke predstave so bile dolgo prepovedane. Tudi v prozi so puritanci zahtevali neokra\xc5\xa1en, preprost slog (plain style) in tako so bili pogoji za razvoj literarne tradicije kolkor mogo\xc4\x8de slabi. Po drugi strani je bila Nova Anglija 17. stoletja dru\xc5\xbeba z najvi\xc5\xa1jo stopnjo pismenosti na svetu. Za to so se imeli zahvaliti protestantski doktrini o sola scriptura, ki je preu\xc4\x8devanju Biblije odkazovala osrednji pomen. Prva knjiga, natisnjena v severni Ameriki, je bila Bay Psalm Book (1640),\xc2\xa0nov metri\xc4\x8dni prevod Psalterja; z dvema milijonoma primerkov poleg Biblije dale\xc4\x8d najve\xc4\x8dkrat natisnjena knjiga kolonialnega obdobja pa je bila \xc5\xa1olska vadnica in sicer leta 1690 prvi\xc4\x8d objavljeni New England Primer. Hkrati predstavlja tudi pri\xc4\x8devanje o puritanskem pogledu na svet. \xc5\xbde s prvimi \xc4\x8drkami se \xc5\xa1olarjem vceplja predstavo o gre\xc5\xa1nosti \xc4\x8dloveka; prvi mnemotehni\xc4\x8dni rek se glasi: A: In\xc2\xa0Adams Fall We sinned all (A: v\xc2\xa0Adamovem padcu smo vsi gre\xc5\xa1ili)._NEWLINE_Edinole pesni\xc5\xa1tvo se je lahko razvilo v Novi Angliji, toda tudi to \xe2\x80\x93 kot denimo Dan pogubljenja (Day of Doom, 1662) Michaela Wiggleswortha \xe2\x80\x93 je bilo pogosto koncipirano kot literatura za duhovno rast. Ta v prostih rimanih verzih zlo\xc5\xbeena pesnitev o poslednjem dnevu je bila v mnogih gospodinjstvih poleg Biblije edina knjiga, ki so jo sploh dopu\xc5\xa1\xc4\x8dali. Najpomembnej\xc5\xa1a puritanska pesnika sta bila Edward Taylor in Anne Bradstreet. Nekatere pesmi Bradstreet-ove so bile objavljene v Londonu pod naslovom Deseta muza, ki je nedavno vzniknila v Ameriki (The Tenth Muse Lately Sprung Up in America). \xc5\xbde naslov ka\xc5\xbee na to, da je bilo dotlej komajda mogo\xc4\x8de pri\xc4\x8dakovati Muzo v Ameriki. Pesmi Bradstreetove imajo pogosto za temo radosti zakonskega \xc5\xbeivljenja in doma\xc4\x8dnosti. Taylor pa se je usmeril k metafizi\xc4\x8dnemu pesni\xc5\xa1tvu Johna Donnea._NEWLINE_Vpogled v vsakodnevno \xc5\xbeivljenje puritancev dajeta dnevnik sodnika Samuela Sewalla, od katerega so se ohranili zapisi iz let 1674-1677 in 1685-1729, in pa poro\xc4\x8dilo o potovanju od Bostona do New Yorka (The Journal of Madam Knight \xe2\x80\x93 Dnevnik gospe Knight), ki ga je zlo\xc5\xbeila podjetnica Sarah Kemble Knight. Prvi izvirno ameri\xc5\xa1ki \xc5\xbeanr predstavlja captivity narrative (pripoved o ujetni\xc5\xa1tvu), to se pravi poro\xc4\x8dilo o do\xc5\xbeivetjih belcev, ve\xc4\x8dinoma \xc5\xbeena, ki so pristali v indijanskem ujetni\xc5\xa1tvu. Prvo in do danes najbolj znano je poro\xc4\x8dilo Mary Rowlandson, ki je bila ujeta leta 1675 skupaj s svojimi tremi otroci. Tja do 19. stoletja je do\xc5\xbeivelo \xc5\xa1tevilne izdaje in velja za prvi ameri\xc5\xa1ki bestseller. Posebej nazorno slikanje \xc5\xbeivljenja indijancev plemena Seneca se najde pri Mary Jemison, ki je bila ugrabljena leta 1758 med sedemletno vojno in je pozneje prostovoljno \xc5\xbeivela med indijanci._NEWLINE_Tudi naseljenci v Virginiji so bili pisci lastne zgodovine. John Smith, eden od ustanoviteljev Jamestowna, je leta 1608 napisal Resni\xc4\x8dno poro\xc4\x8dilo o dogodkih in nesre\xc4\x8dah v Virginiji (A True Relation of Occurrences and Accidents in Virginia). Njegovo poznej\xc5\xa1e poro\xc4\x8dilo o njegovi domnevni re\xc5\xa1itvi po indijanki Pocahontas je pre\xc5\xa1lo v ameri\xc5\xa1ko folkloro. V bolj ju\xc5\xbenih kolonijah se je razvila v 17. stoletju aristokratsko zaznamovana in v primerjavi z Novo Anglijo posvetna kultura. Tamkaj\xc5\xa1nji najpomembnej\xc5\xa1i kronist je bil Robert Beverley s svojim delom The History and Present State of Virginia (Zgodovina in sedanje stanje Virginije, 1705). Na Jugu je cvetela tudi satira. Wlilliam Byrd je z Zgodovino razlo\xc4\x8ditvene \xc4\x8drte (The History of the Dividing Line, 1738) priskrbel bolj humorno verzijo zgodovine Virginije. Anonimni pisci so v Resni\xc4\x8dni in zgodovinski pripovedi kolonije Georgia (True and Historical Narrative of the Colony of Georgia, 1741) vzeli na muho ustanovitelje te kolonije. George Alsop je pisal o Marylandu, Ebenezer Cooke pa je svoj satiri\xc4\x8dni ep o tej kolonij,\xc2\xa0 The Sot-Weed Factor (Prodajalec tobaka, 1708), zaklju\xc4\x8dil s kletvijo, naj bo\xc5\xbeja jeza\xc2\xa0\xc2\xbbto de\xc5\xbeelo opusto\xc5\xa1i, kjer noben mo\xc5\xbe ni zvest in nobena \xc5\xbeena \xc4\x8dista\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbMay Wrath Divine then lay these Regions waste Where no man's Faithful, or a Woman Chaste\xc2\xab)._NEWLINE_Za krono puritanskega zgodovinopisja velja delo Magnalia Christi Americana (naslov je v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini in pomeni Velika Kristusova dela v Ameriki, 1702) Cottona Matherja. Mather, ki je bil najbolj u\xc4\x8den puritanec v tretji generaciji priseljence, je v celoti objavil ve\xc4\x8d kot 400 spisov. Po letu 1700 se je puritanizem kot religiozna in intelektualna sila \xc5\xbee iz\xc4\x8drpal in tudi prebivalci Nove Anglije so se za\xc4\x8deli vedno bolj obra\xc4\x8dati k posvetnim re\xc4\x8dem. Duhovniki so v podrobnih jeremijadah to\xc5\xbeili nad zatonom nravi in\xc2\xa0\xc2\xbbtako priskrbeli nekaj najbolj so\xc4\x8dne proze tistega obdobja\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbthus providing some of the juiciest prose of the period\xc2\xab, \xc2\xa0Perry Miller: Errand into the Wilderness). Zadnji upor na\xc4\x8dina \xc5\xbeivljenja Nove Anglije predstavlja Great awakening (veliko prebujenje). To prenovitveno gibanje so 1733 spro\xc5\xbeile ognjevite pridige Jonathana Edwardsa, ki je zahteval vrnitev k ortodoksnemu kalvinizmu. Med letoma 1739-40 je doseglo svoj vrh, leta 1741 pa je Edwards podal pridigo Sinners in the Hands of an Angry God (Gre\xc5\xa1niki v rokah jeznega boga), v kateri je podrobno opisal muke, ki \xc4\x8dakajo gre\xc5\xa1nika pred njegovim stvarnikom. \xc5\xa0e danes je ta pridiga poznana kot utele\xc5\xa1enje puritanskega pogleda na svet. Edwards je pisal tudi pomembne teolo\xc5\xa1ke razprave in je zapustil dnevnik kakor tudi avtobiografijo Personal Narrative (Osebna pripoved). V letih 1722-23 je napisal v celoti 70 Sklepov (Resolutions), to so smernice za boguv\xc5\xa1e\xc4\x8den in discipliniran na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja._NEWLINE_Podoben seznam 13 vrlin je nekako ob istem \xc4\x8dasu napisal tudi Benjamin Franklin, toda ta pri njem ni versko motiviran. Franklinove maksime so veliko bolj zaznamovane z racionalisti\xc4\x8dnimi idejami razsvetljenstva, kakor je bila tudi njegova poznej\xc5\xa1a poklicna pot v politiki. Svojo novinarsko in literarno kariero je za\xc4\x8del v Bostonu, kjer je za \xc4\x8dasopis svojega brata pisal eseje o politi\xc4\x8dnih in dru\xc5\xbebenih temah. V letih 1733\xe2\x88\x9258 je vsako leto izdal Poor Richard's Almanac (Almanah Ubogega Richarda, Poor Richard je bil Franklinov psevdonim).\xc2\xa0K almanahu je prispeval predvsem aforizme, od katerih so mnogi pre\xc5\xa1li v pogovorni jezik. Ko se je konflikt med ameri\xc5\xa1kimi kolonijami in angle\xc5\xa1ko mati\xc4\x8dno dr\xc5\xbeavo zaostril, je postal Franklin ena vodilnih intelektualnih mo\xc4\x8di ameri\xc5\xa1kega gibanja za neodvisnost. Tako je napisal \xc5\xa1tevilne eseje in satire, ki so bili brani tako v Angliji kot v Ameriki. Njegova nedokon\xc4\x8dana Avtobiografija (1771-89) je bila prevedena v mnoge jezike.\n_START_SECTION_\nNeodvisnost in zgodnja republika\n_START_PARAGRAPH_\nNeodvisnost in ustanovitev republike sta \xc5\xa1li v\xc5\xa1tric s politizacijo literature; mnoga po letu 1776 nastala dela so zaznamovana s \xc4\x8dezmernim patriotizmom. \xc5\xbde za \xc4\x8dasa \xc5\xbeivljenja so vodilne osebnosti revolucije kot George Washington do\xc5\xbeivele literarno apoteozo, denimo juna\xc5\xa1ki ep Timothyja Dwighta The Conquest of Canaan (Osvojitev Kanaana, 1785) ali tudi v nekaterih pesmih Phillis Wheatley, prve \xc4\x8drnke, katere pesmi so bile objavljene. Dwight je skupaj z Noahom Websterjem, Johnom Trumbullom in drugimi pripadal skupini, imenovani Hartford Wits. Ta intelektualni krog je pisal pred vsem neoklasicisti\xc4\x8dno liriko po angle\xc5\xa1kem vzoru, \xc4\x8detudi je v Angliji ta oblika pesni\xc5\xa1tva \xc5\xbee davno pre\xc5\xa1la iz mode. Webster je v letih 1806-28 zlo\xc5\xbeil Ameri\xc5\xa1ki slovar angle\xc5\xa1kega jezika (An American Dictionary of the English Language); ve\xc4\x8dina razlik v pravopisju med ameri\xc5\xa1ko in britansko angle\xc5\xa1\xc4\x8dino izvira iz njegove pravopisne reforme. Philip Freneau je pisal globoko domoljubne ode o revoluciji in mladi republiki, slavil je prednosti ameri\xc5\xa1kih izdelkov kot sta tobak in rum ter risal zelo naklonjeno sliko o indijancih; pozneje je dobil vzdevek\xc2\xa0\xc2\xbbpesnik ameri\xc5\xa1ke revolucije\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbpoet of the American revolution\xc2\xab). Tudi Pisma ameri\xc5\xa1kega kmeta (Letters of an American Farmer, 1782) francoskega priseljenca Hectorja St. John de Cr\xc3\xa8vec\xc5\x93urja slavijo marljivost in blaginjo Ameri\xc4\x8danov._NEWLINE_Zgodnji ameri\xc5\xa1ki romani se uvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo v tradicijo angle\xc5\xa1kega sentimentalizma, slede\xc4\x8d Samuelu Richardsonu; vendar se gibajo ve\xc4\x8dinoma v obmo\xc4\x8dju pogro\xc5\xa1nega romana. Ve\xc4\x8dinoma stoji v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du dogajanja nedol\xc5\xbeno dekle, ki jo zapeljuje bolj ali manj vetrnja\xc5\xa1ki ob\xc4\x8dudovalec. V The Power of Sympathy (Mo\xc4\x8d so\xc4\x8dutja, 1789), ki velja sploh za prvi ameri\xc5\xa1ki roman in ga danes pripisujejo Williamu Hillu Brownu, se osvajano dekle \xc5\xa1e zmore upreti sku\xc5\xa1njavi. V romanu Charlotte Temple (1791) Susanne Rowson se protagonistka vda in pade v pogubo. Ta roman o zapeljevanju je do leta 1900 do\xc5\xbeivel okoli 200 ponatisov in je najbolj brana ameri\xc5\xa1ka knjiga prve polovice 19. stoletja. Prvi ameri\xc5\xa1ki avtor, ki je iz pisateljevanja naredil poklic (a bil pri tem neuspe\xc5\xa1en), je bil Charles Brockden Brown. V letih 1798-99 je napisal, tudi zaradi denarne stiske, \xc5\xa1tiri grozljive romane: Edgar Huntly, Arthur Mervyn, Ormond in Wieland. Brown je tu povzel angle\xc5\xa1ko tradicijo gotskega romana, le da je v Arthurju Mervynu prestavil kraj dogajanja iz zakletih gradov Evrope v ameri\xc5\xa1ka mesta. Brown velja tako reko\xc4\x8d za predhodnika psiholo\xc5\xa1kega romana in je imel velik vpliv na Edgarja Allana Poeja._NEWLINE_Prva ameri\xc5\xa1ka pisatelja, ki sta si ustvarila ime tudi v Evropi in sta lahko \xc5\xbeivela od svojih knjig, sta bila Washington Irving in James Fenimore Cooper. Na oba so mo\xc4\x8dno vplivali histori\xc4\x8dni romani Walterja Scotta._NEWLINE_Irving je objavil leta 1819 zbirko esejev in kratkih zgodb z naslovom\xc2\xa0 The Sketch Book of Geoffrey Crayon, Gent. (Skicirka Geoffreyja Crayona, blagorodnega gospoda), v kateri je evropsko pripovedno snov pogosto presadil na ameri\xc5\xa1ka tla. Danes se ga \xc4\x8desto ozna\xc4\x8duje za utemeljitelja ameri\xc5\xa1ke kratke zgodbe (short story). Njegovi romanti\xc4\x8dni prikazi tako evropskega kot ameri\xc5\xa1kega pode\xc5\xbeelskega \xc5\xbeivljenja se danes ka\xc5\xbeejo kot trivialni; danes sta \xc5\xa1ir\xc5\xa1emu ob\xc4\x8dinstvu poznani samo \xc5\xa1e kratki zgodbi Rip Van Winkle in The Legend of Sleepy Hollow (Legenda o spe\xc4\x8di dolini). Irving je sestavil monumentalno biografijo o svojem soimenjaku, po katerem je dobil ime, Georgeu Washingtonu in o Kri\xc5\xa1tofu Kolumbu._NEWLINE_Cooper je napisal prve pomorske in vohunske romane v ameri\xc5\xa1ki knji\xc5\xbeevnosti, vendar je danes poznan pred vsem po svojih petih romanih o Usnjeni nogavici. Ti histori\xc4\x8dni romani obravnavajo \xc5\xbeivljenje na meji (frontier), na \xc4\x8drti med\xc2\xa0\xc2\xbbciviliziranim\xc2\xab\xc2\xa0svetom belih naseljencev in od indijancev poseljeno divjino. Kakor Irving je tudi Cooper prikazoval severnoameri\xc5\xa1ke indijance kot plemenite divjake v Rousseaujevem smislu. Njegove literarne zasluge so bile pogosto postavljene pod vpra\xc5\xa1aj (znamenit je postal spis Marka Twaina The Literary Offenses of Fenimore Cooper \xe2\x80\x93 Literarne \xc5\xbealitve Fenimoreja Cooperja, 1895). Njegovi zna\xc4\x8daji so ve\xc4\x8dinoma stereotipni, dogajanje je predvidljivo, slog neroden. Vendar Cooper v svojih romanih obravnava teme, ki imajo za ameri\xc5\xa1ko kulturo poseben pomen: odpiranje zahoda, izrivanje indijanskih staroselcev in dvomljiva morala tega po\xc4\x8detja. S svojim poznim delom se je Cooper raz\xc5\xa1el s svojim ob\xc4\x8dinstvom, ker je razvil vedno bolj konzervativno-aristokratsko dr\xc5\xbeo nasproti ameri\xc5\xa1ki demokraciji, ki jo je videl \xc4\x8dedalje bolj kot vladavino drhali._NEWLINE_Na pragu romantike stoji s svojim zgodnjim delom William Cullen Bryant, ki daje jasno razpoznati Wordsworthov vpliv. V pesmih kot sta To a Waterfowl (Vodni ptici) in Thanatopsis (1817) slavi vzvi\xc5\xa1enost ameri\xc5\xa1ke narave; z delom The Ages (Dobe, 1821) je zlo\xc5\xbeil ambiciozno didakti\xc4\x8dno pesnitev o napredovanju \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva.\n_START_SECTION_\nRomantika\n_START_PARAGRAPH_\nAmeri\xc5\xa1ka romantika je dosegla svoj vrh dobra tri desetletja po tem, ko je evropska \xc5\xbee prekora\xc4\x8dila svoj vrh, vendar je dala nekatera dela, ki danes spadajo v svetovno literaturo. Po standardnem delu literarnega zgodovinarja F. O. Matthiesena: American Renaissance. Art and expression in the age of Emerson and Whitman (Ameri\xc5\xa1ka renesansa. Umetnost in izraz v dobi Emersona in Whitmana, 1941) se to obdobje pogosto imenuje American Renaissance (ameri\xc5\xa1ka renesansa). Ve\xc4\x8dinoma se razlikuje med\xc2\xa0\xc2\xbbsvetlo\xc2\xab\xc2\xa0romantiko transcendentalistov kot Emerson in Thoreau ter\xc2\xa0\xc2\xbbtemno\xc2\xab\xc2\xa0romantiko, h kateri sodijo Poe, Hawthorne in Melville._NEWLINE_Mejnik v tej dobi predstavlja leta 1836 objavlje esej Nature (Narava) Ralpha W. Emersona, v kateri je naravo ozna\xc4\x8dil kot najpomembnej\xc5\xa1i vir duhovnosti in s tem spoznanja. Emerson, biv\xc5\xa1i unitarijanski duhovnik, je v Concordu v Masschusettsu zbral okoli sebe krog enako misle\xc4\x8dih ljudi. Ta tako imenovani\xc2\xa0\xc2\xbbTranscendentalist Club\xc2\xab\xc2\xa0je dal ime transcendentalizmu, ki je potem kot filozofsko, religiozno in literarno gibanje imel velik vpliv na ameri\xc5\xa1ko duhovno zgodovino. Skliceval se je na Kantovo transcendentalno filozofijo, ki jo je postavil v slu\xc5\xbebo panteisti\xc4\x8dni zanesenosti in jo povezal z daljnovzhodno in indijsko filozofijo in deloma z gnosti\xc4\x8dnimi elementi. Emerson in njegovi sledilci so razumeli naravo kot bo\xc5\xbeansko, poudarjali so kreativni proces v naravnem svetu in predpostavljali, da obstaja vzporednica med univerzumom in posamezno du\xc5\xa1o. Bo\xc5\xbeansko, svetovna du\xc5\xa1a, ki pre\xc5\xbeema celotno realnost, in misti\xc4\x8dno spoznanje lepote in resnice narave vodita do izpolnitve \xc4\x8dlovekovega namena. Intuiciji pri tem pripada vi\xc5\xa1ji pomen kot razumu, v procesu pisanja ima ustvarjalna sila pesnika kvazibo\xc5\xbeanski pomen, ker lahko ta s pomo\xc4\x8djo svoje fantazije prenikne v resni\xc4\x8dnost in jo harmoni\xc4\x8dno transcendira. Tak\xc5\xa1en proces lahko posameznika preobrazi in se odvija lo\xc4\x8deno od splo\xc5\xa1nih resnic in preoddanih tradicij. Tako je Emerson zvrgel tudi organizirano religijo v korist intuitivne duhovnosti. Svojim idejam je sicer dal izraza v nekaterih pesmih, trajnega pomena pa so pred vsem eseji. Njegovo predavanje The American scholar (Ameri\xc5\xa1ki u\xc4\x8denjak, 1837) je bilo pogosto ozna\xc4\x8deno kot\xc2\xa0\xc2\xbbintelektualna deklaracija neodvisnosti\xc2\xab\xc2\xa0(Intellectual Declaration of Independence) Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav. \xc2\xa0_NEWLINE_Henry David Thoreau si je leta 1845 izposodil denar od Emersona, da bi pre\xc5\xbeivel dve leti v ko\xc4\x8di ob gozdnem jezeru Walden Pond blizu kraja Concord. Ob tem nikakor ni \xc5\xbeivel, kot se pogosto domeva, popolnom samozadostno in izolirano od zunanjega sveta \xe2\x80\x93 dobr\xc5\xa1en del Waldna (1854) obravnava dru\xc5\xbeenje z njegovimi sosedi in njegove trgovske posle. Thoreaujev cilj je bilo\xc2\xa0\xc2\xbbpremi\xc5\xa1ljeno \xc5\xbeiveti in se soo\xc4\x8dati samo z bistvenimi dejstvi \xc5\xbeivljenja\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbto live deliberately, to front only the essential facts of life\xc2\xab). V Thoreaujevih opisih narave pogosto zveni Emersonov zanos, vendar njegove razlage o etiki in politiki in zlasti njegovo skrbno bele\xc5\xbeenje napravljajo Walden za zelo oseben dokument, ki se ka\xc5\xbee hkrati prizemljen in utopi\xc4\x8den. Prizadevanje za alternativnim \xc5\xbeivljenjskim konceptom ga je pozneje, v \xc5\xa1estdesetih letih 20. stoletja, naredilo za kultno knjigo hipijevskega gibanja. Thoreaujev politi\xc4\x8dni esej Dr\xc5\xbeavljanska nepokor\xc5\xa1\xc4\x8dina (Civil Disobedience, 1849) je med drugim vplivala na strategijo nenasilnega odpora pri Mahatmi Gandiju in Martinu Luthru Kingu; k temu je zaradi ob\xc4\x8dudovanja, ki ga je \xc4\x8dutil do narave, v 20. stoletju postal \xc5\xa1e ikona okoljskega gibanja._NEWLINE_Emerson je vedno znova zahteval, da se mora pesni\xc5\xa1tvo osvoboditi evropskih vzorov, da bi zadostilo ameri\xc5\xa1kim posebnostim. \xc2\xa0\xc5\xbdelja se mu je izpolnila, ko mu je Walt Whitman poslal kopijo svojega zvezka pesmi z naslovom Leaves of Grass (v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedeno kot \xc2\xbbTravne bilke\xc2\xab, 1855),\xc2\xa0 na kateri je Whitman delal do svoje smrti leta 1890. Whitman se je odpovedal verznemu metrumu in rimi in tako utrl pot prostemu verzu in to ne samo v ameri\xc5\xa1ki liriki. Vplival je na francoske simboliste\xc2\xa0 (predvsem na Arthurja Rimbauda), prav tako na pesnike ameri\xc5\xa1ke moderne. Whitmanove pogosto v obliki kataloga napisane elegije o mestih, gozdovih in ljudeh Amerike ga v o\xc4\x8deh mnogih postavljajo za ameri\xc5\xa1kega pesnika par excellence. Tudi je postavil v ospredje telesnost \xc4\x8dloveka in \xc4\x8dutnega sveta in je bil tako prvi znamenit pesnik , ki je tematiziral seksualnost, tudi svojo lastno homoseksualnost. Emersonova poduhovljena predstava o prenikanju v svet se je pri Whitmanu spremenila v izrecen tostranski holizem._NEWLINE_Romani in kratke zgodbe Nathaniela Hawthornea so nasprotno zaznamovani z globokim epistemolo\xc5\xa1kim in metafizi\xc4\x8dnim skepticizmom. Njegovo teme so bile pogosto temne strani du\xc5\xa1e in dru\xc5\xbebe, to se pravi greh, krivda, kazen in nestrpnost. \xc5\xbde v svoji zbirki kratkih zgodb Twice-Told Tales (Dvakrat povedane zgodbe, 1836) je kazal naklonjenost do tema\xc4\x8dnega in pogosto okultnega simbolizma v tradiciji grozljivega romana Charlesa Brockdena Browna. V svojem romanu \xc5\xa0krlatno znamenje (The Scarlet Letter, 1850) se je spoprijel s strogo dru\xc5\xbebo svojih puritanskih prednikov. Navdu\xc5\xa1enje transcendentalistov mu je bilo le malo po godu. V letu 1841 je pre\xc5\xbeivel\xc2\xa0 nekaj \xc4\x8dasa v transcendenatisti\xc4\x8dno usmerjeni, utopi\xc4\x8dni komuni Brook Farm in zabele\xc5\xbeil propad tega eksperimenta v romanu na klju\xc4\x8d imenovanem The Blithedale Romance, 1852. Kakor Emerson je bil tudi Hawthorne \xc5\xa1e za \xc4\x8dasa \xc5\xbeivljenja kanoniziran kot utemeljitelj samostojne ameri\xc5\xa1ke nacionalne knji\xc5\xbeevnosti._NEWLINE_Howthorne je bil vzor za Hermana Melvillea; njemu je posve\xc4\x8den roman Moby Dick (v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino preveden kot Moby Dick ali kot Beli kit, 1851).\xc2\xa0Melville je \xc5\xbee prej z dolo\xc4\x8denim uspehom objavljal romane o Ju\xc5\xbenem morju in pomor\xc5\xa1\xc4\x8dakih. Moby Dicka, roman o kitolovu, pa so kritiki neusmiljeno raztrgali tudi iz verskih razlogov, kajti Melville ka\xc5\xbee v tej izjemno kompleksni knjigi naklonjenost do okultnega in satanisti\xc4\x8dnega, do\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8drnine teme\xc2\xab. Roman je hkrati enciklopedi\xc4\x8dni pregled gospodarskih, socialnih in znanstvenih vidikov kitolova ter ob\xc5\xa1irna refleksija o temeljnih vpra\xc5\xa1anjih \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega obstoja, o bistvu dobrega in zla, o omejenosti \xc4\x8dlovekove spoznavne zmo\xc5\xbenosti in o drugih religioznih in metafizi\xc4\x8dnih temah. Dikcija in forma romana sta temu dejstvu prilagojena in primerno raznolika, Mozaik kar najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih \xc5\xbeanrov. \xc5\xa0ele na za\xc4\x8detku 20. stoletja je bil okus dobe zrel za to knjigo in v pozabo potisnjeni Melville je postal ob svojem \xc4\x8dasu eden od botrov modernizma. Po neuspehu Moby Dicka je Melville zaman posku\xc5\xa1al zopet vzpostaviti svoj ugled, tudi kvalitete njegovih poznej\xc5\xa1ih del, \xc5\xa1e posebej kraj\xc5\xa1ih proznih sestavkov kot sta Billy Budd in Bartleby the Scrivener (Pisar Bartleby), so do\xc5\xbeivele priznanje \xc5\xa1ele dolgo po njegovi smrti._NEWLINE_Emily Dickinson je pre\xc5\xbeivela svoje \xc5\xbeivljenje v majhni vasi Amherst, v Massachusettsu, odmaknjeno in neopa\xc5\xbeena s strani literarne scene Nove Anglije ter je napisala skupaj 1775 pesmi, od katerih jih je bilo le sedem natisnjenih za \xc4\x8dasa njenega \xc5\xbeivljenja.\xc2\xa0 \xc5\xa0ele po letu 1950 so bile njene pesmi odkrite in postale znane \xc5\xa1ir\xc5\xa1i javnosti. V njeni natan\xc4\x8dni in pogosto nenavadno moderni liriki se izra\xc5\xbea globoka duhovnost, pogosto pa goli eksistencialni obup._NEWLINE_Edgarju Allanu Poeu so bili transcendentalisti iz Nove Anglije sumljivi; vendar je bilo to vsekakor obojestransko. Njegove tema\xc4\x8dne kratke zgodbe so imele trajen vpliv na razvoj fantasti\xc4\x8dne in grozljive literature, s pripovedjo The Murders in the Rue Morgue (Umora v Rue Morgue, 1841) pa je izna\xc5\xa1el detektivsko zgodbo. Tudi znanstveno-fantasti\xc4\x8dna literatura mu je dol\xc5\xbena zahvalo za odlo\xc4\x8dilne impulze. Vendar gre v njegovem edinem romanu Arthur Gordon Pym (1838) za realisti\xc4\x8dno predstavljeno potovanje na ju\xc5\xbeni te\xc4\x8daj, v drugih zgodbah pa denimo za napredek v poletih z balonom ali za ponovno obuditev mumij s pomo\xc4\x8djo Voltovega stebra. Poeju je pri tem uspelo spraviti svoje pripovedi v \xc4\x8dasopise kot reporta\xc5\xbee, povsem kot pri ekskluzivnem novinarstvu, k \xc4\x8demur je prispevalo to, da za razliko od romanti\xc4\x8dne, fantasti\xc4\x8dne knji\xc5\xbeevnosti ni samo fabuliral, pa\xc4\x8d pa je povezoval najnovej\xc5\xa1a spoznanja naravoslovnih ved s pripovednimi domisleki. Njegove zasluge na podro\xc4\x8dju lirike dana\xc5\xa1nji literarni kritiki dvozna\xc4\x8dno presojajo. Nekatera njegovih pesni\xc5\xa1kih del so prej ve\xc5\xa1\xc4\x8da kot pa umetni\xc5\xa1ko uspela, po drugi strani pa mu je uspelo \xe2\x80\x93 tudi s pomo\xc4\x8djo izoblikovane pesni\xc5\xa1ke teorije (The Poetic Principle \xe2\x80\x93 Poeti\xc4\x8dno na\xc4\x8delo, 1850 in The Philosophy of Composition \xe2\x80\x93 Filozofija kompozicije, 1846) \xe2\x80\x93 privesti liriko onkraj romantike in realizma do simbolisti\xc4\x8dne in zvo\xc4\x8dne poezije. Nekatere njegovih pesmi kot denimo Krokar (The Raven) ali Annabel Lee spadajo med najbolj citirane in parodirane in to ne samo v ameri\xc5\xa1ki literaturi. Po njegovi zgodnji kakor tudi tragi\xc4\x8dni smrti leta 1849 je Poe pristal, \xc4\x8de \xc5\xbee ne v pozabi, pa vsaj na slabem glasu. Vendar so v Franciji njegova dela v prevodu Baudelairea in Verlainea u\xc5\xbeivala veliko priljubljenost in \xc5\xa1ele preko tega stranskega ovinka je postal Poejev genij naposled poznan tudi v ZDA._NEWLINE_Do za\xc4\x8detka 20. stoletja so bili v kanonu ameri\xc5\xa1ke literature ob bok Emersonu in Hawthorneu postavljeni tudi avtorji, katerih ugled je do danes zbledel, ker so se njihova dela poznej\xc5\xa1im kritikom kazala kot preve\xc4\x8d konvencionalna: Oliver Wendell Holmes, Henry Wadsworth Longfellow in James Russell Lowell. Pri\xc5\xa1teva se jih med tako imenovane bostonske brahmane (Boston Brahmins), izvirajo torej (z izjemo Longfellowa) iz najodli\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih bostonskih dru\xc5\xbein in so bili vsi povezani z univerzo Harvard. Longfellow je bil tu prvi profesor za moderne jezike in ga je na tej funkciji leta 1855 nasledil Lowell. Tudi zgodovinopisce Francisa Parkmana, Williama H. Prescotta in Johna L. Motleyja se zaradi njihove stilisti\xc4\x8dne virtuoznosti in pripovednega zna\xc4\x8daja njihovih del pri\xc5\xa1teva k literarni zgodovini ZDA. Prescott je napisal obse\xc5\xbena dela o zgodovini \xc5\xa0panije in njenih kolonijah v Novem svetu, J. Lothrop Motley pa se je lotlil z ni\xc4\x8d manj epske \xc5\xa1irine zgodovine Nizozemske; Parkman je postal znan zaradi svojih del o kolonialni zgodovini ZDA in Kanade._NEWLINE_Kon\xc4\x8dno velja \xc5\xa1e zabele\xc5\xbeiti, da je v vsem 19. stoletju trivialna literatura obvladovala knji\xc5\xbeni trg, kar je Hawthornea pripravilo do izjave, da je Amerika popolnoma prepu\xc5\xa1\xc4\x8dena\xc2\xa0\xc2\xbbprekleti drhali kracajo\xc4\x8dih \xc5\xbeensk\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbto a damned mob of scribbling women\xc2\xab). Kot najbolj vidne predstavnice med temi \xc5\xbeenami naj bodo imenovane Susan Warner (The Wide, Wide World, 1850), Fanny Fern (Ruth Hall, 1854), Emma Dorothy Eliza Nevitte Southworth (The Hidden Hand, 1859) in Augusta Jane Evans Wilson (St. Elmo, 1866). Toda tudi mo\xc5\xa1ki so pisali senzacionalisti\xc4\x8dno literaturo; tu naj navedemo grozljivi roman Georgea Lipparda \xc2\xbbThe Quaker City or the Monks of Monk Hall\xc2\xab\xc2\xa0(1845). Med trivialno literaturo se poleg tega pri\xc5\xa1tevajo \xc5\xa1e \xc5\xa1tevilni romani treznostnega gibanja, v katerih se na pogosto drasti\xc4\x8den na\xc4\x8din prikazujejo posledice alkoholizma.\n_START_SECTION_\nAbolicionizem in dr\xc5\xbeavljanska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nV 19. stoletju se je med severnimi in ju\xc5\xbenimi zveznimi dr\xc5\xbeavami zaostril konflikt glede zakonitosti su\xc5\xbeenjstva. Bojeval se je tudi z literarnimi sredstvi. Pomembno vlogo pri abolicionizmu so igrali kvekerji kot denimo \xc5\xbee v 18. stoletju potujo\xc4\x8di pridigar John Woolman. Njegova avtobiografija je tudi v literarnem oziru vredna omembe. John Greenleaf Whittier, prav tako kveker, je obsojal izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje su\xc5\xbenjev predvsem kot novinar, toda tudi v pogosto ponatisnjenih pesmih kot Ichabod (Ikabod). Abolicionizem je ustvaril tudi zajeten korpus zelo melodramati\xc4\x8dne trivialne knji\xc5\xbeevnosti, ki naj bi razgalila razmere na ameri\xc5\xa1kem jugu. Toda tudi slave narratives (su\xc5\xbeenjske pripovedi), to se pravi avtenti\xc4\x8dna poro\xc4\x8dila, ki so jih sestavili nekdanji su\xc5\xbenji sami, so dosegale visoke naklade. \xc5\xbde leta 1789 je avtobiografija Olaudaha Equianoja postala prodajna uspe\xc5\xa1nica, v 19. stoletju pa gre zlasti omeniti Fredericka Douglassa in Harriet Jacobs. V posledicah najbolj daljnose\xc5\xbeen roman v ameri\xc5\xa1ki zgodovini se je pojavil leta 1852; Ko\xc4\x8da strica Toma (Uncle Tom's Cabin) Harriet Beecher Stowe je postala na severu prodajna uspe\xc5\xa1nica in je bila tako eden od poglavitnih razlogov za radikalizacijo abolicionizma._NEWLINE_Leta 1861 je izbruhnila dr\xc5\xbeavljanska vojna in privedla na obeh straneh do navala patriotizma, ki se je odrazil\xc2\xa0 tudi v literaturi. Henry Timrod in James Ryder Randall sta pesnila v podporo na\xc4\x8del ju\xc5\xbenih dr\xc5\xbeav, na Severu je postala Battle Hymn of the Republic (Bojna himna republike) Julie Ward Howe domoljubna izpoved. Eden izmed pisateljev, ki se je kot vojak boril v tej \xc5\xa1tiri leta trajajo\xc4\x8di vojni, je bil Ambrose Bierce, ki je svoje izku\xc5\xa1nje obdelal v kratkih zgodbah. Tudi Walt Whitman in Melville sta pisala pesmi o klanju na bojnih poljih._NEWLINE_Vendar je vojna postala osrednja tema in travma \xc5\xa1ele v poznej\xc5\xa1ih letih, \xc5\xa1e zlasti v literaturi ju\xc5\xbenih dr\xc5\xbeav. Izstopajo\xc4\x8de knjige na to temo so Rde\xc4\x8di znak hrabrosti (The Red Badge of Courage, 1895) Stephena Cranea, romani o fiktivnem okro\xc5\xbeju Yoknapatawpha (30. leta 20. stoletja) Williama Faulknerja, John Borwn's Body (Truplo Johna Browna, 1928) Stephena Vincenta Beneta in nenazadnje V vrtincu (Gone with the Wind, 1836) Margaret Mitchell, ki je najbolj prodajan ameri\xc5\xa1ki roman vseh \xc4\x8dasov.\n_START_SECTION_\nRealizem\n_START_PARAGRAPH_\nPo dr\xc5\xbeavljanski vojni je v ameri\xc5\xa1ki literaturi dajal pe\xc4\x8dat socialnokriti\xc4\x8dni ton. ZDA so bile de\xc5\xbeela v prekrajanju. Mno\xc5\xbei\xc4\x8dno priseljevanje, industrializacija in urbanizacija so spremenili dru\xc5\xbebo v temelju. Mnogo brani romani Horatia Algerja sicer evocirajo\xc2\xa0\xc2\xbbde\xc5\xbeelo neomejenih mo\xc5\xbenosti\xc2\xab, toda vpri\xc4\x8do socialne realnosti opisujejo mnogi pisatelji tega \xc4\x8dasa temne strani kapitalisti\xc4\x8dnega gospodarskega sistema. Vzporedno z evropsko literaturo so leta do nekako 1900 ve\xc4\x8dinoma povzeta pod oznako realizem. Seveda pa se ne da celotne literarne produkcije teh let vklju\xc4\x8diti pod ta program realisti\xc4\x8dnega prikazovanja. Tako je bila najbolj prodajana knjiga tega obdobja zgodovinski roman Ben Hur (1880), ki ga je zlo\xc5\xbeila general v dr\xc5\xbeavljanski vojni, Lew Wallace. Edward Bellamy je mogel s svojim utopi\xc4\x8dnim romanom Looking Backward 2000-1887 (Gledati nazaj 2000-1887, 1888) dose\xc4\x8di podobno visoke naklade. Po vzoru Longfellowa in viktorijanskih angle\xc5\xa1kih pesnikov tistega \xc4\x8dasa so mnogi tedaj ugledni pesniki pisali konvencionalno liriko, ki je danes pristala v pozabi. Tako je danes Emma Lazarus poznana samo \xc5\xa1e zaradi tega, ker je njen sonet The New Colossus (Novi kolos, 1883) vgraviran v podstavek kipa svobode._NEWLINE_Po dr\xc5\xbeavljanski vojni je Nova Anglija izgubila svojo gospodarsko in literarno nadvlado. Te\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8de literarne dejavnosti se je prestavilo iz Bostona v New York in ob koncu tega stoletja sta tudi Chicago in San Francisco lahko pokazala \xc5\xbeivahno literarno dejavnost. Mnogi pisatelji z veljavo so v tem \xc4\x8dasu prihajali z Srednjega zahoda: Mark Twain iz Missourija, William Dean Howells iz Ohia, Frank Norris iz Chicaga. Tako je tudi dobr\xc5\xa1en del literarne produkcije regionalno zaznamovan. Local color literature, neka oblika doma\xc4\x8dijske knji\xc5\xbeevnosti, je posku\xc5\xa1ala podati posebnosti razli\xc4\x8dnih delov de\xc5\xbeele in se je v ta namen pogosto poslu\xc5\xbeevala vsakokratnega dialekta._NEWLINE_V to regionalno knji\xc5\xbeevnost se da uvrstiti tudi zgodnje delo Marka Twaina; ima pa vsekakor svoje mesto tudi v svetovni knji\xc5\xbeevnosti. Prigode Huckleberryja Finna (Adventures of Huckleberry Finn, 1885) veljajo danes mnogim kritikom za glavnega kandidata za naslov veliki ameri\xc5\xa1ki roman (great american novel). V svojih opisih \xc5\xbeivljenja ob in na Mississippiju in na ameri\xc5\xa1kem zahodu se je izkazal za natan\xc4\x8dnega opazovalca vsakodnevnega \xc5\xbeivljenja, toda tudi za zajedljivega kritika ameri\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe. Po eni izmed Twainovih satir iz leta 1873 se \xc4\x8das od 1870 do 1890 danes pogosto imenuje pozla\xc4\x8dena doba (gilded age). Twain je zlo\xc5\xbeil veliko \xc5\xa1tevilo romanov, potopisov, utopij in satir na najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e teme. Na starost je na svet gledal vedno bolj pesimisti\xc4\x8dno. Njegov vpliv na razvoj ameri\xc5\xa1ke literature je ogromen. William Faulkner ge je ozna\xc4\x8dil kot \xc2\xbbprvega res ameri\xc5\xa1kega pisatelja\xc2\xab._NEWLINE_Twain je bil tudi zgled za\xc2\xa0\xc2\xbbfrontier humor\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbmeja\xc5\xa1ki humor\xc2\xab), to je poseben humor, ki se je razvil na meji poselitve in \xc4\x8digar naklonjenost do nezmernega pretiravanja in grobih \xc5\xa1al je tudi zna\xc4\x8dilnost literature ameri\xc5\xa1kega zahoda. Bret Harte se s svojimi opisi pionirjev v Kaliforniji prav tako uvr\xc5\xa1\xc4\x8da v to tradicijo kakor tudi Artemus Ward in Ambrose Bierce s svojimi satirami. Bierce je poleg tega napisal kratke zgodbe o dr\xc5\xbeavljanski vojni in nekatere danes \xc5\xbee klasi\xc4\x8dne grozljive zgodbe in zgodbe o duhovih._NEWLINE_Ju\xc5\xbene dr\xc5\xbeave so bile po dr\xc5\xbeavljanski vojni gospodarsko na tleh in so bile tudi politi\xc4\x8dno brez pomena. V njihovi knji\xc5\xbeevnosti se je pogosto nostalgi\xc4\x8dno poveli\xc4\x8devalo\xc2\xa0\xc2\xbbdobre stare \xc4\x8dase\xc2\xab\xc2\xa0pred vojno, tako denimo v delih Thomasa Nelsona Pagea in Joela Chandlera Harrisa; pri Georgeu Washingtonu Cableu in Charlesu Waddellu Chesnuttu pa se nasprotno dru\xc5\xbebo na jugu mo\xc4\x8dno kritizira. Pesnik in glasbenik Sidney Lanier je pisal bolj tema\xc4\x8dne ode o svoji domovini Georgii, pogosto v nare\xc4\x8dju. Kate Chopin je pisala o kreolsko zaznamovani dru\xc5\xbebi v Luisiani in izzvala leta 1899 \xc5\xa1kandal z romanom Prebujenje (The Awakening), ko je tematizirala zakonolom in me\xc5\xa1ane zakone. Ta roman je bil kmalu pozabljen, \xc5\xa1ele od 60. let 20. stoletja dalje ima svoje trdno mesto v kanonu._NEWLINE_Feministi\xc4\x8dni literarni vedi velja Chopinova za ikono \xc5\xbeenskega gibanja, prav tako Charlotte Perkins Gilman. Njena do realnosti kriti\xc4\x8dna utopija Herland (1915) je napravila za temo androcentri\xc4\x8dne konstrukcije in oblikovanja realnosti v severnoameri\xc5\xa1ki kulturi in zraven uvedla pojem androcentrizem, ki je danes osrednji termin v \xc5\xa1tudijah o spolih; tudi to delo je \xe2\x80\x93 druga\xc4\x8de kot njena leta 1899 nastala, znana pripoved The Yellow Wallpaper (Rumena opona) \xe2\x80\x93 zaslovelo \xc5\xa1ele v 70. letih 20. stoletja. Feministi\xc4\x8dne tendence se da prepoznati tudi v delih Louise May Acott, katere trilogija Majhne \xc5\xbeene (Little Women) ima pomen, kateremu v nem\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem prostoru ustreza serija knjig, imenovana Nesth\xc3\xa4kchen (Benjamin\xc4\x8dek) pisateljice Else Ury (gre za mladinske romane o odr\xc5\xa1\xc4\x8danju najstni\xc5\xa1kih deklet v me\xc5\xa1\xc4\x8danskih dru\xc5\xbeinah). Sarah Orne Jewett je na prelomu stoletja zlo\xc5\xbeila nekaj humoristi\xc4\x8dnih romanov o dru\xc5\xbebi Nove Anglije._NEWLINE_Za o\xc4\x8deta me\xc5\xa1\xc4\x8danskega realizma kot literarnega toka velja William Dean Howells, ki se je usmeril po evropskih zgledih kot sta Ibsen in Tolstoj. V \xc5\xa1tevilnih romanih, kratkih zgodbah in dramah je obravnaval predvsem \xc5\xbeivljenje ameri\xc5\xa1kega srednjega sloja, prikazoval pa je, denimo v svojem najbolj znanem romanu\xc2\xa0\xc2\xbbThe Rise of Silas Lapham\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbVzpon Silasa Laphama\xc2\xab), tudi napetosti med dru\xc5\xbebenimi sloji. Howells se je kmalu povzpel na polo\xc5\xbeaj botra newyor\xc5\xa1ke literarne scene._NEWLINE_V delih Henryja Jamesa je European theme, evropska tema, to je antagonizem med\xc2\xa0\xc2\xbbstarim svetom\xc2\xab\xc2\xa0Evrope s svojo dolgo kulturno tradicijo in naivnostjo\xc2\xa0\xc2\xbbnovega sveta\xc2\xab, pogosto igrala osrednjo vlogo. Ker se je leta 1875 naselil v Angliji, si ga pogosto zase lasti tudi angle\xc5\xa1ka literatura. Njegovi romani se odlikujejo po skrbnem opisu notranjega \xc5\xbeivljenja pri njegovih likih, \xc5\xa1e posebej pri \xc5\xbeenskih figurah, na primer Portret neke gospe (The Portrait of a Lady, 1881). Ta psiholo\xc5\xa1ki realizem je imel velik vpliv na pisatelje modernizma, denim na tehniko toka zavesti (stream of consciousness, pojem je skoval njegov brat, filozof William James). Jamesovo poudarjanje, da je potrebna stara civilizacija, da se sprosti ustvarjalna mo\xc4\x8d romanopisca, stoji v nasprotju s tedaj propagirano emancipacijo ameri\xc5\xa1ke literature\xc2\xa0 in tako se je moral braniti pred nekaterimi napadi. Toda tudi neizmerna, \xc4\x8detudi pogosto utrujajo\xc4\x8da natan\xc4\x8dnost sloga in pomanjkanje dogajanja v njegovih delih sta mu prinesla veliko posmeha._NEWLINE_Kakor James je tudi Edith Wharton pisala najraje o zgornjih dru\xc5\xbebenih slojih, \xc5\xa1e posebej o najvi\xc5\xa1ji dru\xc5\xbebi v New Yorku, iz katere je tudi sama izhajala. Vendar v svojih delih pogosto v posmehljivem tonu razgalja dru\xc5\xbebene konvencije le-te kot licemerske; diskretno tudi tematizira potla\xc4\x8deno seksualnost. Henry Adams se je lahko pona\xc5\xa1al s \xc5\xa1e bolj imenitnimi predniki: bil je neposredni potomec dveh ameri\xc5\xa1kih predsednikov, Johna Adamsa in Johna Quincyja Adamsa. Njegov lastni neuspeh na politi\xc4\x8dnem kakor tudi osebnem podro\xc4\x8dju ga je privedel do globoko pesimisti\xc4\x8dnega pogleda na svet, ki ga je v svoji avtobiografiji The Education of Henry Adams (Vzgoja Henryja Adamsa, 1907) raz\xc5\xa1iril z dru\xc5\xbebenega okvirja na komi\xc4\x8dne dimenzije.\n_START_SECTION_\nNaturalizem\n_START_PARAGRAPH_\nRealizem se je tako kot v evropski literaturi radikaliziral tako v prikazovanju kakor tudi v politi\xc4\x8dnem oziru in tako pre\xc5\xa1el v naturalizem. Mno\xc5\xbei\xc4\x8dna beda po mestih je postala prevladujo\xc4\x8da tema v literaturi, z vsemi svojimi temnimi stranmi: razbitje dru\xc5\xbein in zakonov, alkoholizem, kriminal in prostitucija. Socialnodarvinisti\xc4\x8dno zaznamovana predstava o svetu je sedaj prikazovala \xc4\x8dloveka kot nagonsko bitje, dru\xc5\xbebo pa kot neprestani boj med posamezniki. \xc4\x8ce je ta teza mnogim industrialcem slu\xc5\xbeila za opravi\xc4\x8devanje kapitalizma, pa je pri mnogih naturalisti\xc4\x8dnih pisateljih \xc4\x8dutiti dolo\xc4\x8deno nostalgijo po humanisti\xc4\x8dnih vrednotah. Njihova dela se povezujejo s pozivom k socialnim reformam, ki se je v politiki zrcalil v progresivizmu Theodorea Roosevelta, v radikalnej\xc5\xa1i obliki pa tudi v vedno mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1em socializmu._NEWLINE_Glavna tema Stephena Cranea je bila vojna: kot vojni dopisnik je delal reporta\xc5\xbee iz \xc5\xa1pansko-ameri\xc5\xa1ke vojne, njegov roman The Red Badge of Courage (Rde\xc4\x8di znak hrabrosti, 1895) je na ozadju ameri\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeavljanske vojne postavil pod vpra\xc5\xa1aj voja\xc5\xa1ko predstavo o \xc4\x8dasti. Jack London je kot pustolovec prepotoval Ju\xc5\xbeno morje in se med zlato mrzlico preselil na Aljasko. Njegove izku\xc5\xa1nje so se stekle v romane The Sea-Wolf (Morski volk, 1904), The Call of the Wild (Klic divjine, 1903) in White Fang (Beli o\xc4\x8dnjak, 1906), v katerih je tematiziral \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko bitje v borbi za pre\xc5\xbeivetje v naravi; v knjigi Kralj alkohol (John Barleycorn, 1913) se je lotil bede mestnega proletariata. Svoja poznej\xc5\xa1a dela je postavil v slu\xc5\xbebo socialisti\xc4\x8dnih idej. Frank Norris je tako kot London pripadal radikalni literarni sceni v San Franciscu. Njegovi od klasi\xc4\x8dnega Zolajevega naturalizma navdihnjeni romani imajo za temo trdo \xc5\xbeivljenje v Kaliforniji, domnevno obljubljeni de\xc5\xbeeli. McTeague: A Story of San Francisco (McTeague: Zgodba iz San Fracisca, 1899) ima za temo zavraten umor, ki ga neki zobozdravnik zagre\xc5\xa1i nad svojo \xc5\xbeeno, The Octopus: A Story of California (Hobotnica, v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedeno kot Polip: Zgodba iz Kalifornije, 1901) pa boj kalifornijskih pridelovalcev p\xc5\xa1enice proti neprilikam narave in kapitalizmu. Ameri\xc5\xa1ki naturalizem je bil v svojem razvoju oslabljen tudi zaradi zgodnje smrti njegovih protagonistov: nobeden od treh imenovanih ni do\xc4\x8dakal ve\xc4\x8d kot 40 let._NEWLINE_Z pojmom muckraker (tisti, ki grebe po umazaniji) so na prelomu stoletja ozna\xc4\x8devali socialne reformatorje, ki so pogosto katastrofalne \xc5\xbeivljenjske razmere ni\xc5\xbejih slojev napravljali za predmet javne zavesti. Delo Jacoba Riisa How the Other Half Lives (Kako \xc5\xbeivi druga polovica, 1890) je eno od prelomnih del raziskovalnega novinarstva. Upton Sinclair je v D\xc5\xbeungli (The Jungle, 1906) razkril slabe higienske razmere v \xc4\x8dika\xc5\xa1kih klavnicah, pa tudi izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje delavcev. Objava tega romana je \xc5\xa1e istega leta privedla do izdaje nove higienske uredbe za mesno predelavo._NEWLINE_Sestra Carrie (Sister Carrie, 1901) Theodorea Dreiserja obravnava moralni padec in socialni vzpon kme\xc4\x8dkega dekleta, ki ga zanese v Chicago. \xc4\x8ce je bil ta roman v svojem \xc4\x8dasu \xc5\xa1e brez odmeva, pa so Dreiserjeva poznej\xc5\xa1a socialisti\xc4\x8dno ubrana dela (An American Tragedy \xe2\x80\x93 Ameri\xc5\xa1ka tragedija, 1925) imela velik vpliv na neonaturalisti\xc4\x8dno prozo 30. let 20. stoletja, denimo na Erskinea Caldwella, Johna Steinbecka in Jamesa Thomasa Farrella.\n_START_SECTION_\nModernizem\n_START_PARAGRAPH_\nModernizem se je v ameri\xc5\xa1ki literaturi za\xc4\x8del v liriki in je bil na za\xc4\x8detku gibanje v izgnanstvu. Gertrude Stein se je leta 1902 naselila v Parizu, Ezra Pound, Hilda Doolittle (znana po\xc2\xa0za\xc4\x8detnicah H. D.) in Thomas Stearns Eliot so po prvi svetovni vojni od\xc5\xa1li v London, njim so imeli v naslednjih letih preko Atlantika slediti \xc5\xa1e \xc5\xa1tevilni pisatelji in pesniki (Conrad Aiken, Djuna Barnes, Francis Scott Fitzgerald, Ernest Hemingway). V salonih Pariza in Londona je ta\xc2\xa0\xc2\xbbizgubljena generacija (\xc2\xbbLost Generation\xc2\xab\xc2\xa0po Gertrude Stein) na\xc5\xa1la to, kar je v ZDA pogre\xc5\xa1ala: literarno avantgardo z veseljem do eksperimentiranja. Tako je razvoj ameri\xc5\xa1ke in evropske lirike v tem \xc4\x8dasu med seboj tesno povezan, kar se zrcali tudi v \xc5\xbeivljenjepisih njenih protagonistov: T. S. Eliot je leta 1927 postal britanski dr\xc5\xbeavljan, angle\xc5\xa1ki pesnik Wystan Hugh Auden pa je leta 1946 postal Ameri\xc4\x8dan. Nekateri izgnanci, kot Eliot, so do smrti ostali v Evropi ali pa so se vrnili \xc5\xa1ele po drugi svetovni vojni kot Steinova in Pound; vendar se je ve\xc4\x8dina vrnila v svojo domovino \xc5\xbee potem, ko so videli, da je gibanje \xc5\xa1lo preko svojega vrha. Njihovo streznitev je zabele\xc5\xbeil Malcolm Cowley leta 1934 v delu Exile's Return (Izgnan\xc4\x8deva vrnitev)._NEWLINE_Drugi knji\xc5\xbeevniki se niso mogli ogreti za evropsko kulturo in so svojo nalogo videli v obravnavi specifi\xc4\x8dno ameri\xc5\xa1kih tem, pogosto v tipi\xc4\x8dno ameri\xc5\xa1kem stilu. Tako lo\xc4\x8dujemo, \xc5\xa1e posebej v pesni\xc5\xa1tvu, kozmopolite kot Steinova, Pound in Eliot od\xc2\xa0\xc2\xbbdoma\xc4\x8dih rastlin\xc2\xab\xc2\xa0kot William Carlos Williams in Hart Crane. Sredi\xc5\xa1\xc4\x8de modernizma v ZDA je postal New York, tako v literaturi kot v upodabljajo\xc4\x8dih umetnostih. Za\xc4\x8detek modernizma se tu pogosto postavlja v leto 1913, ko je umetni\xc5\xa1ka razstava z naslovom\xc2\xa0\xc2\xbbArmory Show\xc2\xab\xc2\xa0odprla svoja vrata. V New Yorku je bil prvotno boter avantgarde fotograf Alfred Stieglitz, Dorothy Parker in Francis Scott Fitzgerald sta tu postala kronista\xc2\xa0\xc2\xbbdivjih dvajsetih\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbdobe jazza\xc2\xab\xc2\xa0in John Dos Passos je z delom Manhattan Transfer (1925) napisal najbolj poznan velemestni roman v ameri\xc5\xa1ki literaturi._NEWLINE_Zlasti po prvi svetovni vojni je bila literatura modernizma zaznamovana s kulturnim pesimizmom, ki je bil v\xc4\x8dasih nostalgi\xc4\x8den, v\xc4\x8dasih fatalisti\xc4\x8den. Fitzgerald je v svojem prvem romanu To stran raja (This Side of Paradise, 1920) napisal, da je njegova generacija pri\xc5\xa1la do spoznanja, da\xc2\xa0\xc2\xbbso vsi bogovi mrtvi, vse vojne dobojevane, vse vere v \xc4\x8dloveku omajane\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbball Gods dead, all wars fought, all faiths in man shaken\xc2\xab). Knji\xc5\xbeevnost je v 20. in 30. letih postala vedno bolj politi\xc4\x8dna, ko se je v dru\xc5\xbebi zaostril konflikt med konzervativnimi in progresivnimi silami. Henry Louis Mencken je kot poro\xc4\x8devalec pisal vzvi\xc5\xa1eno posmehljive komentarje o procesu zoper Scopesa (\xc5\xa1lo je za sodni proces proti u\xc4\x8ditelju, ki je v nasprotju z zakoni zvezne dr\xc5\xbeave Tennessee pou\xc4\x8deval evolucijo v javni \xc5\xa1oli). Ko sta bila leta 1927 usmr\xc4\x8dena anarhista Sacco in Vanzetti, so imeli pred vrati zapora mirno zborovanje\xc2\xa0John Dos Passos, Langston Hughes in Edna St. Vincent Millay. Mnogi pisatelji so se obrnili k socializmu in so objavljali v levih \xc4\x8dasopisih, kot sta New Masses in Partisan Review. Proletarska knji\xc5\xbeevnost je po gospodarski krizi dosegala z deli kot sta trilogija ZDA (U.S.A., 1930-36)\xc2\xa0Dosa Passsosa in Sadovi jeze (The Grapes of Wrath, 1939) Johna Steinbecka svoj vrh; po moskovskih procesih in po nem\xc5\xa1ko-ruskem paktu o nenapadanju se je mnogo avtorjev zopet odvrnilo od socializma._NEWLINE_Pesniki modernizma so se posku\xc5\xa1ali osvoboditi formalnih spon. Pogosto so opu\xc5\xa1\xc4\x8dali konvencionalne pesni\xc5\xa1ke oblike v prid prostemu verzu. Eksperimenti z novimi tehnikami kot monta\xc5\xbea ali vizualna poezija so ustrezali razvoju v glasbi (atonalnost) in v upodabljajo\xc4\x8di umetnosti (kubizem) tistega \xc4\x8dasa. Subjekt in s tem lirski jaz se je pogosto umaknil zme\xc5\xa1njavi glasov razli\xc4\x8dnih oseb, za katerimi se je skril pesnik. Obrat k jeziku je sedaj odlo\xc4\x8dilen; odseva jezikovni obrat v filozofiji. Pond je svetoval bodo\xc4\x8dim pesnikom, da morajo kupiti slovar, da se nau\xc4\x8dijo pomena besed, in se je napravljal, da bo o\xc4\x8distil angle\xc5\xa1ki jezik zgodovinskega in ideolo\xc5\xa1kega balasta. William Carlos Williams je opredeli pesem kot\xc2\xa0\xc2\xbbstroj, narejen iz besed\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbmachine made of words\xc2\xab). Jezikovni esteticizem modernisti\xc4\x8dnih pesnikov je pri tem zavestno zavra\xc4\x8dal preproste ali sploh kakr\xc5\xa1nekoli poskuse razlage; znamenit je rek Steinove \xc2\xbbvrtnica je vrtnica je vrtnica\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbA rose is a rose is a rose\xc2\xab)._NEWLINE_V literarni teoriji se je vzporedno s to poetiko razvil\xc2\xa0\xc2\xbbnovi kriticizem\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbnew criticism\xc2\xab). Obrnil se je proti akademski literarni kritiki, ki se je pogosto omejevala samo na zgodovinske, psiholo\xc5\xa1ke in biografske detajle pri pesmi ali pesniku, in pa proti predpostavki, da vsaka pesem vsebuje\xc2\xa0\xc2\xbbprozni pomen\xc2\xab\xc2\xa0ali celo neko moralno poanto, ki mora skozi akt interpretacije postati vidna. Namesto tega so se sklicevali na pomen simboli\xc4\x8dnega jezika kot sredstva spoznanja, da bi pokazali, po besedah Cleanthea Brooksa,\xc2\xa0\xc2\xbbkaj pesem pove kot pesem\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbwhat the poem says as a poem\xc2\xab)._NEWLINE_Glavni predstavniki novega kriticizma so bili John Crowe Ransom, Allen Tate in Cleanth Brooks, ki so se vsi na\xc5\xa1li leta 1920 na univerzi Vanderbilt v Nashvilleu. Na za\xc4\x8detku svoje kariere so ustanovili pesni\xc5\xa1ko zdru\xc5\xbeenje, imenovano Fugitives (Ube\xc5\xbeniki). Vendar je za njihovo docela moderno liriko ti\xc4\x8dal izrecno konzervativen pogled na svet, ki so ga leta 1930 razglasili v manifestu\xc2\xa0\xc2\xbbI'll take my stand\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbZavzel bom svoje stali\xc5\xa1\xc4\x8de\xc2\xab). Dvanajst avtorjev pamfleta in njihovi sledilci so postali znani kot Southern agrarians; postavili so ideal organske, v doma\xc4\x8di grudi zasidrane dru\xc5\xbebe. To so videli kot \xc5\xa1e obstoje\xc4\x8do v ju\xc5\xbenih dr\xc5\xbeavah, pa \xc4\x8deprav je bila ogro\xc5\xbeena od industrializacije in urbanizacije. Pripadniki tega gibanja so na za\xc4\x8detku na\xc5\xa1li mnogo privr\xc5\xbeencev, vendar so pri\xc5\xa1li na slab glas, ko so se nekateri \xc4\x8dlani skupine\xc2\xa0 povezali s fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dnim gibanjem Sewarda Collinsa. Vendar se Tate, Ransom in Brooks niso hoteli obrniti k tej radikalizaciji in so se namesto tega posvetili literarni kritiki in didaktiki. U\xc4\x8dbenik\xc2\xa0\xc2\xbbUnderstanding Poetry (Razumeti poezijo, 1939), ki sta ga sestavila Brooks in Robert Penn Warren, je bil vse do 70. let vodilni u\xc4\x8dbenik na ameri\xc5\xa1kih kolid\xc5\xbeih. Na ta na\xc4\x8din so \xc5\xbee zgodaj poskrbeli za kanonizacijo modernizma kot nove ameri\xc5\xa1ke klasike._NEWLINE_Tud pri Eliotu in Poundu se je modernizem pokazal kot dvorezni me\xc4\x8d. Umetnost se jima je kazala kot zadnje pribe\xc5\xbeali\xc5\xa1\xc4\x8de reda in humanisti\xc4\x8dnih vrednot v kaoti\xc4\x8dnem svetu. Iz te dr\xc5\xbee je izhajal tudi deloma o\xc5\xa1abni elitizem. V poznej\xc5\xa1ih letih se je pri njima pokazala tudi temnej\xc5\xa1a stran modernizma: Eliot je vzbudil pozornost z antisemitskimi izjavami, Pound pa se je preselil v Italijo, tam \xc5\xa1e med vojno v radijskih nagovorih\xc2\xa0 na ameri\xc5\xa1ke vojake branil italijanski fa\xc5\xa1izem in bil po koncu vojne obto\xc5\xbeen zaradi veleizdaje. Pound je postal z znamenitim bojnim klicem\xc2\xa0\xc2\xbbMake it new!\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbNaredi to novo!\xc2\xab) vodilna osebnost angle\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dega modernizma. Najprej je obudil k \xc5\xbeivljenju imagizem, nato \xc5\xa1e vorticizem, vendar pa je od 1915 dalje delal predvsem na svojem monumentalnem delu The Cantos (Spevi). Teh 117 spevov obravnava nepregledno enciklopedi\xc4\x8dno izobilje tem in literarnih vzorov, pogosto na meji razumljivosti ali celo v kitajskih pismenkah,\xc2\xa0od Konfucija preko Thomasa Jeffersona tja do Mussolinija. Pound je tako napisal obse\xc5\xbeno, \xc4\x8detudi zelo samosvojo zgodovino sveta. \xc4\x8ceprav je delal na Spevih do svoje smrti leta 1972, so ostali nedokon\xc4\x8dani. Tudi Eliot se ni ve\xc4\x8d vrnil v ZDA. Prevzel je britansko dr\xc5\xbeavljanstvo, se spreobrnil v anglikanizem in opustil svoj neko\xc4\x8d zelo izrazit ameri\xc5\xa1ki naglas. Leta 1922 je objavil danes najbolj poznano pesem angle\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dega modernizma: The Waste land (Pusta de\xc5\xbeela) komajda pu\xc5\xa1\xc4\x8da razbrati \xc5\xa1e kako pripovedno koherenco, je pa prepredena s \xc5\xa1tevilnimi citati in fragmenti iz literarne zgodovine, od Homerja do Oswalda Spenglerja, ki jih je Eliot navedel v dodatku k pesnitvi in jih delno pojasnil. Pusta de\xc5\xbeela je razo\xc4\x8daran komentar o stanju civilizacije, v katerem se izra\xc5\xbea hrepenenje po duhovni gotovosti, ki se zdi v racionaliziranem svetu komajda \xc5\xa1e mo\xc5\xbena. Bolj kot \xc5\xa1ala zami\xc5\xa1ljeno delo\xc2\xa0\xc2\xbbOld Possum's Book of Practical Cats\xc2\xab\xc2\xa0(v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedeno kot Ma\xc4\x8dke, 1939) se je izkazalo za bolj primerno za mno\xc5\xbeice in je predstavljalo predlogo za musical Cats (Ma\xc4\x8dke) Andrewa Lloyda Webberja. Eliot je mogel tudi kot gledali\xc5\xa1ki avtor pozneje slaviti uspehe._NEWLINE_Gertrude Stein, ki je z Tremi \xc5\xbeivljenji (Three Lives, 1905\xe2\x80\x931906) objavila \xc5\xa1e razmeroma konvencionalen prozni eksperiment, se je pod Poundovim vplivom prav tako obrnila k liriki. Njene pesmi so pogosto podobne zvo\xc4\x8dni poeziji, so torej bolj zavezane zvenu kot pomenu. Zgled pri tem ji je bilo C\xc3\xa9zanneovo slikarstvo in vedno bolj abstraktna dela njenega prijatelja Picassa. Poundova tedanja sopotnica Hilda Doolittle, ki je objavljala samo pod svojima za\xc4\x8detnicama H. D., se je v svojem pesni\xc5\xa1tvu lotila klasi\xc4\x8dnih tem vojne in nasilja iz \xc5\xbeesnke, ob\xc4\x8dasno feministi\xc4\x8dne perspektive. Amy Lowell, premo\xc5\xbena lahko\xc5\xbeivka, se je prav tako navdihovala pri Poundu. Njen slog je bil resni\xc4\x8dno samosvoj, tako da je Pound posebej zanj izna\xc5\xa1el pojem\xc2\xa0\xc2\xbbamygizem\xc2\xab._NEWLINE_William Carlos Williams je posku\xc5\xa1al slede\xc4\x8d Waltu Whitmanu pisati demokrati\xc4\x8dno, to se pravi dostopno, vendar moderno liriko. Ni se dal zvabiti Evropi in se je naselil v New Jerseyju, kjer je do svoje smrti delal kot zdravnik. Vsakdanje \xc5\xbeivljenje majhnega mesta Rutheford je predstavljalo snov za njegove pesmi, od miniatur do pet zvezkov obsegajo\xc4\x8dega ciklusa \xc2\xbbPaterson\xc2\xab. Tudi Hart Crane se je lotil ameri\xc5\xa1kih tem. Nagibal se je tako kot Eliot k akademskemu obskurantizmu, obdr\xc5\xbeal pa je mo\xc4\x8dan formalizem. V epski pesmi The Bridge (Most, 1930) je Brooklynski most osrednja metafora za misti\xc4\x8dne kot tudi profane vidike Amerike. Edward Estlin Cummings je eksperimentiral s konkretno poezijo in z besednimi igrami, ki so pogosto mejile na nesmisel, z Ogromnim prostorom (The Enormous Room, 1922) pa je tudi napisal najpomembnej\xc5\xa1i roman o izku\xc5\xa1njah iz prve svetovne vojne._NEWLINE_Pesni\xc5\xa1tvo Wallacea Stevensa se vrti okoli mo\xc5\xbenosti sekularne transcendence: iskanje neposredne izku\xc5\xa1nje v svetu, zapu\xc5\xa1\xc4\x8denem od boga. V slikarstvu impresionizma in v literarnem simbolizmu evropskega pe\xc4\x8data je videl mo\xc5\xbenost, da se s pomo\xc4\x8djo preizpra\xc5\xa1evanja danega preko domi\xc5\xa1ljije raz\xc5\xa1iri do\xc5\xbeivljanju dostopno resni\xc4\x8dnost \xc4\x8dloveka. Tako kot Stevens se je tudi Robert Frost s svojimi pesmimi o svoji domovini, Novi Angliji, uvr\xc5\xa1\xc4\x8dal v tradicijo romantike. Od vseh na\xc5\xa1tetih pesnikov je najbolj dostopen, tako da so ga \xc5\xa1e za \xc4\x8dasa \xc5\xbeivljenja slavili pod naslovom\xc2\xa0\xc2\xbbpoet laureate\xc2\xab. Tako ga je tudi doletela \xc4\x8dast, da je leta 1961 ob inavguraciji predsednika Johna F. Kennedyja recitiral svojo pesem\xc2\xa0\xc2\xbbThe Gift Outright\xc2\xab\xc2\xa0(v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedeno kot \xc2\xbbPodarjeno brez zadr\xc5\xbeka\xc2\xab)._NEWLINE_Delo Carla Sandburga se ka\xc5\xbee kot prvobitno ameri\xc5\xa1ko, ob prilo\xc5\xbenostih celo folklorno; dobr\xc5\xa1en del obravnava \xc5\xbeivljenje v Chicagu. Kot precej konvencionalna se ka\xc5\xbee tudi lirika Stephena Vincenta Beneta, ki je zlo\xc5\xbeil epe o dr\xc5\xbeavljanski vojni (John Brown's Body \xe2\x80\x93 Telo Johna Browna, 1928) in o \xc5\xa1iritvi Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav na zahod (Western Star \xe2\x80\x93 Zahodna zvezda, 1943). Obema deloma je bila podeljena Pulitzerjeva nagrada. Navede naj se \xc5\xa1e pesemi Don Marquis-a o pesnikujo\xc4\x8dem \xc5\xa1\xc4\x8durku in ostareli ma\xc4\x8dki, ki sta se imenovala archy in mehitabel; pesmi so se pojavljale od 1916 dalje v razli\xc4\x8dnih \xc4\x8dasopisih._NEWLINE_Tudi proza modernizma je zaznamovana z jezikovnimi eksperimenti. Eno skrajnost predstavlja skopi slog Ernest Hemingway-a, drugo bohotni stavki Williama Faulknerja. Hemingwayevi stavki so kratki, besednjak enostaven in o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8den abstraktnih in emocionalnih izrazov. Na stara leta je svojo minimalisti\xc4\x8dno tehniko ozna\xc4\x8dil kot princip ledene gore:\xc2\xa0\xc2\xbbVedno posku\xc5\xa1am pisati po principu ledene gore. Za vsak njen del, ki se ka\xc5\xbee, jih je sedem osmin pod vodo. Vse, kar ve\xc5\xa1, lahko odstrani\xc5\xa1, pa bo ledeno goro samo \xc5\xa1e oja\xc4\x8dalo. To je del, ki se ne ka\xc5\xbee.\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbI always try to write on the principle of the iceberg. There is seven-eighths of it underwater for every part that shows. Anything you know you can eliminate and it only strengthens your iceberg. It is the part that doesn\xe2\x80\x99t show.\xc2\xab) Faulknerja je nasprotno po lastni izjavi gnala potreba, da bi celotno zgodbo \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva povedal v enem stavku, in tako neki stavek v njegovi kratki zgodbi Medved (The Bear, 1942) dosega ve\xc4\x8d kot 1800 besed. Njegovi romani se ka\xc5\xbeejo fragmentirani skozi pogosto menjavanje pripovedne perspektive, pogosto prekinjeni z\xc2\xa0 sanjskimi pasa\xc5\xbeami, napisanimi v tehniki toka zavesti, tako da si mora bralec iz mnogih drobcev sestaviti celotno sliko. V trilogiji\xc2\xa0\xc2\xbbZDA\xc2\xab\xc2\xa0Johna Dos Passosa se izmenjavajo konvencionalna proza, tok zavesti ter monta\xc5\xbea iz \xc4\x8dasopisnih \xc4\x8dlankov, oglasov in drugih\xc2\xa0\xc2\xbbfound objects\xc2\xab._NEWLINE_Hemingway je najmanj tako znan po svojem razgibanem \xc5\xbeivljenju kot je po svojem delu. Njegova naklonjenost do lepih \xc5\xbeena, njegova bikoborba, ribolov na odprtem morju, lov na divje \xc5\xbeivali, njegova udele\xc5\xbeba v prvi svetovni vojni, pozneje v \xc5\xa1panski dr\xc5\xbeavljanski vojni in na koncu njegov samomor ga napravljajo za skoraj miti\xc4\x8dni lik. Njegove izku\xc5\xa1nje iz vojn in popotovanj so mu priskrbele tudi snov za njegove romane in kratke zgodbe. Hemingway-eve osebe utele\xc5\xa1ajo kljub vsemu razblinjanju iluzij ideal mo\xc5\xa1kosti, ki se dozdeva skoraj ma\xc4\x8disti\xc4\x8den in pri katerem veliko vlogo igrata \xc4\x8dast in drznost. Zna\xc4\x8dilna je tudi Hemingway-eva fiksiranost na smrt._NEWLINE_Faulknerjeva slava temelji na romanih in krakih zgodbah o fiktivnem okro\xc5\xbeju Yoknapatawpha z njegovim glavnim mestom Jefferson, ki ima za osnovo Faulknerjevo domovino Oxford v Mississippiju. Za\xc4\x8den\xc5\xa1i s Sartorisom (1929) in Krikom in besom (The Sound and the Fury, 1929) je zasnoval izjemno kompleksen fiktiven univerzum, ki se je z vsakim roman obogatil z nadaljnjimi podrobnostmi in naposled dobil miti\xc4\x8dne razse\xc5\xbenosti. Loteva se temeljnih vpra\xc5\xa1anj \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega obstoja: mo\xc4\x8d usode, breme preteklosti, nedol\xc5\xbenost in greh, odre\xc5\xa1itev in pogubljenje, spolnost, vojna, rasizem, nasilje in smrt. Njegovo delo ka\xc5\xbee mo\xc4\x8dne vplive filozofije Nietzcheja in Bergsona. V ZDA je bil sprva obsojan kot nespodoben in bil zanemarjan, medtem ko so ga povzdigovali Sartre in eksistencialisti v Franciji, v Nem\xc4\x8diji pa Gottfried Benn. Najve\xc4\x8dji vpliv pa je imel Faulkner na razvoj latinsko-ameri\xc5\xa1ke literature, \xc5\xa1e posebej na magi\xc4\x8dni realizem. \xc5\xa0ele po podelitvi Nobelove nagrade za literaturo leta 1950 so mu priznali njegov status tudi v domovini._NEWLINE_Sherwood Anderson in Thomas Wolfe sta bila Faulknerju za vzor. Anderson je leta 1919 objavil delo Winesburg, Ohio. Gre za vrsto med seboj povezanih kratkih zgodb o fiktivnem malem mestu na srednjem zahodu in o usodi njegovih ve\xc4\x8dinoma grotesknih prebivalcev. Anderson je s tem pokazal, da tudi provincialnost ameri\xc5\xa1kih vasi skriva v sebi potencial za literaturo. Wolfe je objavil za \xc4\x8dasa svojega \xc5\xbeivljenja dva mo\xc4\x8dno avtobiografsko zaznamovana roman (Ozri se proti domu angel - Look Homeward, Angel, 1929 in O \xc4\x8dasu in reki, Of Time and the River, 1935), v katerih objokuje svojo usodo z bujno magnilokvenco. Usoda Eugenea Granta, protagonista obeh romanov, izgleda toliko bolj brezupna, ker se zdi on \xe2\x80\x93 kot tudi njegov avtor \xe2\x80\x93 obsojen na \xc5\xbeivljenje s prekletstvom ju\xc5\xbenih dr\xc5\xbeav in s tem na stalni neuspeh. Ob vsej egocentri\xc4\x8dnosti prikazuje Wolfe-ovo delo (iz njegove zapu\xc5\xa1\xc4\x8dine so sestavili \xc5\xa1e tri romane) obse\xc5\xbeno sliko \xc5\xbeivljenja nacije. \xc2\xa0_NEWLINE_Romani Francisa Scotta Fitzgeralda in kratke zgodbe preiskujejo stanje nacije in probleme \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega obstoja v visoki dru\xc5\xbebi v New Yorku ali v boemskih krogih ameri\xc5\xa1kih izgnancev v Evropi; tako je postal kronist\xc2\xa0\xc2\xbbdivjih dvajsetih\xc2\xab, dobe jazza. V Velikem Gatsbyju (The Great Gatsby, 1925) se je lotil ameri\xc5\xa1kega mita o uspehu in pri tem svojega tragi\xc4\x8dno preminulega protagonista povzdignil v skoraj alegori\xc4\x8dno figuro. Fitzgerald, ki ga je podpiral ameri\xc5\xa1ki urednik Maxwell Perkins, je bil tudi mojster psiholo\xc5\xa1kega romana; Ne\xc5\xbena je no\xc4\x8d (Tender is the Night, 1934) opisuje tragi\xc4\x8den razpad zakona. Roman temelji na propadu Fitzgeraldovega lastnega zakona, ki ga lahko spremljamo tudi skozi korespondenco z njegovo \xc5\xbeeno Zeldo. \xc5\xa0e ena opazovalka dobe je bila Dorothy Parker, ki je v svojih kolumnah za \xc4\x8dasopis New Yorker komentirala mestno \xc5\xbeivljenje z izrecno ostrim jezikom. Njen cinizem, pa tudi njen obup, dajeta pe\xc4\x8dat njenim kratkim zgodbam in pesmim._NEWLINE_V New Yorku se je okoli leta 1920 s harlem\xc5\xa1ko renesanso (Harlem Renaissance) tudi za afroameri\xc5\xa1ko literaturo za\xc4\x8del \xc4\x8das razcveta. Bistven vpliv na gibanje je imela antologija, ki jo je izdal Alan LeRoy Locke, z naslovom The New Negro (1925), v kateri so bili zbrani proza, lirika, odrska dela in eseji nove generacije afroameri\xc5\xa1kih avtorjev. V njenem predgovoru je Locke odselitev iz ju\xc5\xbenih dr\xc5\xbeav na sever ozna\xc4\x8dil kot\xc2\xa0\xc2\xbbna\xc4\x8din duhovne osvoboditve\xc2\xab, preko katere je afroameri\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost lahko prvi\xc4\x8d razvila lastno identiteto, onkraj belskih zgledov. V umetnosti harlem\xc5\xa1ke renesanse tako igrajo veliko vlogo afri\xc5\xa1ka izro\xc4\x8dila, afroameri\xc5\xa1ke tradicije kot sta gospel in jazz, toda tudi vseprisoten rasizem ameri\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe. Tudi beli avtorji, pred vsem novinar in fotograf Carl van Vechten, so podpirali gibanje in bili pod vplivi \xc4\x8drnskega modernizma. Glavni predstavniki harlem\xc5\xa1ke renesanse so bili Zora Neale Hurston, Langston Hughes, Claude McKay in Jean Toomer. Toomerjev Trs (Cane, 1923) je docela modernisti\xc4\x8dno delo, \xc4\x8deprav se v\xc4\x8dasih ka\xc5\xbee kot brez oblike in zdru\xc5\xbeuje prozo, liriko in dramatiko._NEWLINE_Z gospodarsko krizo leta 1929 in Veliko depresijo so se zaostrile socialne napetosti, delavsko gibanje in socializem sta se med ljudstvom okrepila, \xc5\xa1e bolj pa med ameri\xc5\xa1ko inteligenco. Tako so se 30. leta v ameri\xc5\xa1ko literarno zgodovino zapisala kot\xc2\xa0\xc2\xbbrde\xc4\x8de desetletje\xc2\xab. Tudi velika imena klasi\xc4\x8dnega modernizma so postavili estetske eksperimente na stran in so pisali \xc2\xbbproletarske\xc2\xab\xc2\xa0roman, tako denimo Dos Passos (ZDA, 1930-36) in Hemingway (Ima\xc5\xa1 in nima\xc5\xa1 - To have and have not, 1937). Zgled za program in prikazovanje je bil mnogim socialisti\xc4\x8dni realizem Sovjetske zveze, vendar se ameri\xc5\xa1ki pendant odlikuje po nagnjenosti k tragiki. Tako junaki Johna Steinbecka (O mi\xc5\xa1ih in ljudeh - Of mice and men, 1937; Sadovi jeze - The grapes of wrath, 1939) propadejo vpri\xc4\x8do trdote kapitalizma; tako je tudi pri Jamesu Thomasu Farrellu (Studs Lonigan, 1932\xe2\x80\x9335)._NEWLINE_V mnogih od teh del se tudi pusti prepoznati ob prilo\xc5\xbenostih reakcionaren pastoralizem, ki se ka\xc5\xbee kot duhovno soroden skupini Southern agrarians in njeni povezanosti z zemljo, tako denimo v miljonih prodani romani Erskinea Caldwella o revnih zakupnikih farm v Georgiji (Tobacco Road \xe2\x80\x93 Toba\xc4\x8dna pot, 1932; God's Little Acre \xe2\x80\x93 v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini Razkopana gruda, 1933) in tudi v mnogih publikacijah, ki so nastale v okviru Federal Writer's Project. Ta vladni projekt so spravili v \xc5\xbeivljenje leta 1935, da bi brezposelnim intelektualcem, med njimi torej tudi pisateljem, zgodovinarjem, fotografom, priskrbeli zaslu\xc5\xbeek za pre\xc5\xbeivetje. Njihovo delo naj bi bilo slu\xc5\xbeenje naciji in tako se je mnogo teh piscev ukvarjalo s tem, da je dokumentiralo vsakodnevno \xc5\xbeivljenje in socialno zgodovino ZDA. Kakor Steinbeckovi romani tudi mnogi od teh dokumentov izra\xc5\xbeajo vero v obubo\xc5\xbeano pode\xc5\xbeelsko prebivalstvo kot varuha\xc2\xa0\xc2\xbbpravih\xc2\xab\xc2\xa0ameri\xc5\xa1kih vrlin. Sporo\xc4\x8dilo je tak\xc5\xa1no: najsi bodo \xc4\x8dasi te\xc5\xbeki, toda zahvaljujo\xc4\x8d trdo\xc5\xbeivosti, iznajdljivosti in po\xc5\xa1tenosti ameri\xc5\xa1kega ljudstva se bo vse obrnilo na bolje. To povzdigovanje ljudstva je doseglo vrh v stvaritvi Let Us Now Praise Famous Men (Naj sedaj slavimo slavne mo\xc5\xbee), na pol dokumentarno delo Jamesa Ageeja, h kateremu je fotografije prispeval Walker Evans. Podobno gre presojati tudi temeljno dr\xc5\xbeo humanizma\xc2\xa0pri Sinclairju Lewisu. V \xc5\xa1tevilni dru\xc5\xbebeno kiti\xc4\x8dnih, pogosta pa zelo moralisti\xc4\x8dnih romanih je zasnoval satiri\xc4\x8dno sliko ameri\xc5\xa1kega srednjega sloja (Babbitt, 1922). Leta 1935 je zasnoval mra\xc4\x8dno vizijo o ZDA pod vladavino fa\xc5\xa1izma, vendar je pomiril svoje bralce z naslovom: To se pri nas ne more zgoditi (It Can't Happen Here). Na drugi strani je nepremagljiva \xc5\xbeelja Ameri\xc4\x8danov po svobodi, ki prepre\xc4\x8duje diktaturo. Lewis je bil prvi ameri\xc5\xa1ki pisatelj, ki mu je bila dodeljena Nobelova nagrada za literaturo._NEWLINE_Poseben primer predstavlja Nathanael West. Druga\xc4\x8de kot njegovi sodobniki ni pisal o juna\xc5\xa1kih delavcih ali o tegobah majhnih kmetov, temve\xc4\x8d je z zaskrbljenostjo opazoval razvoj dru\xc5\xbebe blagostanja. Proletariat in srednji sloj se mu pri tem ne ka\xc5\xbeeta kot poroka revolucionarne iskrenosti in demokrati\xc4\x8dnih vrednot, pa\xc4\x8d pa kot lahko dovzetna za totalitarne ideje, in tako se fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dni prevzem oblasti v njegovem romanu A Cool Million (Cel milijon, 1934) res posre\xc4\x8di. \xc4\x8ce je bil West za \xc4\x8dasa svojega \xc5\xbeivljenja skoraj nepoznan, velja danes za predhodnika in pionirja postmodernizma.\xc2\xa0 Tudi literarne kvalitete romana Call it Sleep (Imenuj to spanje, 1934) Henryja Rotha, impresivna psiholo\xc5\xa1ka \xc5\xa1tudija \xc5\xa1estletnega otroka v judovskem getu New Yorka, so bile \xc5\xa1ele v 50. letih ponovno odkrite, ker je proletarska literatura 30. let vmes naletela na nenaklonjenost pri publiki in literarni kritiki._NEWLINE_Seveda se niso vsi pisatelji tega \xc4\x8dasa zapisali klasi\xc4\x8dni modernisti\xc4\x8dni estetiki ali dru\xc5\xbebeno-kriti\xc4\x8dnemu programu. Leta 1938 je na vsesplo\xc5\xa1no presene\xc4\x8denje in osuplost ameri\xc5\xa1ke literarne scene Nobelovo nagrado za literaturo prejela Pearl Sydenstricker Buck. Na prizori\xc5\xa1\xc4\x8de je stopila z resni\xc4\x8dno dolgimi romani o daljnem vzhodu (The good earth \xe2\x80\x93 Dobra zemlja, 1931).\xc2\xa0 V Vrtincu (Gone with the Wind) Margaret Mitchell se je pojavil leta 1936 in je kmalu postal najbolj prodajan roman, njegova filmska upodobitev leta 1939 pa najbolj uspe\xc5\xa1en film vseh \xc4\x8dasov. \xc4\x8ceprav neko\xc4\x8d zasmehovana kot trivialna literatura, danes to epopejo o sijaju in zatonu starega juga vedno bolj resno jemljejo tudi v literarni vedi. Druga\xc4\x8de je bilo z Ayn Rand, ki je svoje v milijonskih nakladah prodane romane napravila za orodje svoje filozofije\xc2\xa0\xc2\xbbobjektivizma\xc2\xab\xc2\xa0(ki v kon\xc4\x8dni fazi podaja opravi\xc4\x8dilo za nebrzdani kapitalizem); toda okoli njenega dela se vse do danes zbirajo zvesti privr\xc5\xbeenci.\n_START_SECTION_\nDruga svetovna in povojni \xc4\x8das\n_START_PARAGRAPH_\nPo drugi svetovni vojni se je pojavilo veliko \xc5\xa1tevilo protivojnih romanov in poro\xc4\x8dil o lastnih do\xc5\xbeivetjih biv\xc5\xa1ih vojakov. Za mnoge izmed njih je bil to za\xc4\x8detek njihove pisateljske kariere, tako denimo za Normana Mailerja (The Naked And The Dead - Goli in mrtvi,1948) in Gorea Vidala (Williwaw, 1946), Jamesa Jonesa (From Here to Eternity \xe2\x80\x93 Od tod do ve\xc4\x8dnosti, 1951) in Hermana Wouka (The Caine Mutiny - Upor na ladji Caine, 1951)._NEWLINE_Mailer in Vidal sta bila desetletja izmed politi\xc4\x8dno najbolj aktivnih intelektualcev v de\xc5\xbeeli. Mailer je leta 1969 neuspe\xc5\xa1no kandidiral za mesto \xc5\xbeupana v New Yorku in je pisal manifeste proti vietnamski vojni in pred nedavnim tudi proti ira\xc5\xa1ki vojni. Svojo anga\xc5\xbeiranost v protivojnem gibanju je obdelal v napol fikcijskem romanu The Armies of the Night (Vojske no\xc4\x8di, 1968), v katerem sam nastopa kot romaneskni lik in za katerega je posebej izna\xc5\xa1el pojem\xc2\xa0\xc2\xbbfaction\xc2\xab\xc2\xa0(neologizem iz fact \xe2\x80\x93 dejstvo in fiction \xe2\x80\x93 fikcija) kot oznako za novo literarno zvrst. Tako ne \xc4\x8dudi, da se mu pogosto o\xc4\x8dita narcizem, pateti\xc4\x8dno moraliziranje in stremljenje za veljavo. Mailer pa ni samo pomemben kronist in kritik politi\xc4\x8dne, ampak tudi popularne kulture v de\xc5\xbeeli. Tako je napisal \xc5\xbeivljenjepisa o Marilyn Monroe in Leeju Harveyju Oswaldu, reporta\xc5\xbeo o znamenitem boksarskem dvoboju med\xc2\xa0Georgeom Foremanom in Muhammadom Alijem ter nefikcijski roman o morilcu in njegovi usmrtitvi (The Executioner's Song \xe2\x80\x93 Krvnikova pesem, 1979). Od 80. let dalje je pisal v glavnem monumentalno zasnovane histori\xc4\x8dne romane. Vidal je izhajal iz dru\xc5\xbeine politikov z bogato tradicijo, leta 1970 je ustanovil lastno levi\xc4\x8darsko stranko in leta 1982 neuspe\xc5\xa1no kandidiral na listi demokratov za senat. Njegovo literarno delo je podobno raznoliko kot pri Mailerju. Leta 1948 je z delom The City and the Pillar (Mesto in steber), eden prvih ameri\xc5\xa1kih homoseksualnih romanov,\xc2\xa0povzro\xc4\x8dil \xc5\xa1kandal, leta 1968 pa se je v delu Myra Breckinridge lotil problematike transseksualnosti. K temu pridejo \xc5\xa1e \xc5\xa1tevilni eseji, satire in zgodovinski romani, \xc5\xa1e posebej 6 zvezkov obsegajo\xc4\x8di ciklus Narratives of Empire (Pripovedi o imperiju) o politi\xc4\x8dni zgodovini Amerike 19. in 20. stoletja._NEWLINE_Henry Miller je izoblikoval odklonilno dr\xc5\xbeo nasproti svoji domovini. The Air-Conditioned Nightmare (Klimatizirana no\xc4\x8dna mora, 1945) je naslov ene od njegovih knjig in hkrati posmehljivo ime za ZDA. Z Rakovim povratnikom (Tropic of Cancer, 1934) in Kozorogovim povratnikom (Tropic of Capricorn, 1939) si je hitro pridobil sloves \xc5\xa1kandaloznega avtorja. Miller, tako kot Thomas Wolfe obseden egoist, v njih slika brez zadrege svoje seksualne eskapade v prostovoljno izbranem izgnanstvu v Parizu. V ZDA sta se ti deli pojavili \xc5\xa1ele v 60. in sta za seboj potegnili vrsto sodnih procesov. Vendar, tako kot trilogija Nexus, Plexus, Sexus (1948-60), nista zanimivi samo v pornografskem oziru, pa\xc4\x8d pa tudi kot duhovna biografija in pri\xc4\x8devanje o Millerjevih misti\xc4\x8dnih nagnjenjih. Tudi Paul Bowles se je odpravil v prostovoljno izbrano izgnanstvo. Leta 1947 se je naselil v maro\xc5\xa1kem mestu Tanger. Njegov prvi roman Zavetje neba (The Sheltering Sky, 1949) je zaznamovala francoska eksistencialisti\xc4\x8dna filozofija, ki je sicer v ZDA pustila komaj kak\xc5\xa1no sled. Njegovi liki so pogostokrat izkoreninjeni Ameri\xc4\x8dani, ki zaradi svoje notranje razklanosti in neizpolnjenega iskanja gotovosti propadejo. Nadaljnji glavni motiv pri Bowlesu je \xc5\xa1e kulturno nasprotje med vzhodom in zahodom; arabski vplivi zaznamujejo tudi njegove \xc5\xa1tevilne glasbene kompozicije._NEWLINE_Richard Wright in Ralph Ellison sta pripadala generaciji afroameri\xc5\xa1kih pisateljev, ki je sledila harlem\xc5\xa1ki renesansi in v njej na\xc5\xa1la svoje vzore, katere optimizem pa se je umaknil resignaciji. Tudi njihova tema je bila problem \xc4\x8drnskega iskanja identitete vpri\xc4\x8do vseprisotnega rasizma ameri\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe. V romanih Native Son (Domorodni sin, 1940) od Wrighta in v Invisible Man (Nevidni \xc4\x8dlovek, 1951) od Ellisona, ki sta \xc5\xbee dolga priznana kot osrednji deli ne samo afroameri\xc5\xa1ke literature, oba junaka kon\xc4\x8data tragi\xc4\x8dno; prvi je usmr\xc4\x8den, ker je ubil neko belko, drugi se pred dru\xc5\xbebo zate\xc4\x8de v neko klet, v kateri poslu\xc5\xa1a jazzovske plo\xc5\xa1\xc4\x8de, se opija in objokuje svojo usodo. James Baldwin je bil videti izklju\xc4\x8den iz dru\xc5\xbebe v dvojnem oziru, kot \xc4\x8drnec in kot homoseksualec, in je tako iskal zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de v francoskem izgnanstvu. Delo Giovanni's Room (Giovannijeva soba) je leta 1965 s svojo homoseksualno tematiko povzro\xc4\x8dilo \xc5\xa1kandal. Po svoji vrnitvi je bil v nasprotju z Wrightom in Ellisonom tudi politi\xc4\x8dno aktiven pri gibanju za dr\xc5\xbeavljanske pravice; tako se je leta 1963 udele\xc5\xbeil pohoda Martina Luthra Kinga nad Washington.\n_START_SECTION_\nBeatni\xc5\xa1ka generacija in protikultura\n_START_PARAGRAPH_\nV poznih 40. se je okoli Allena Ginsberga, Jacka Kerouaca, Gregoryja Corsoja in Williama S. Burroughsa v New Yorku izoblikoval boemski krog, ki je imel nekoliko pozneje postati znan kot beatni\xc5\xa1ka generacija (beat generation). Njeni \xc4\x8dlani so gojili nestanoviten in hedonisti\xc4\x8den \xc5\xbeivljenjski slog, se obra\xc4\x8dali k trdej\xc5\xa1im stilom jazza kot je bebop, se vdajali u\xc5\xbeivanju drog in svobodni ljubezni in se navdihovali pri daljnovzhodni filozofiji in misti\xc4\x8dni knji\xc5\xbeevnosti. Po sledeh te mode so kmalu stopili tudi v San Franciscu, veterani kot Kenneth Rexroth in mladi pesniki kot Gary Snyder. Sredi\xc5\xa1\xc4\x8de renesanse v San Franciscu je bil mestni predel North Beach s knjigarno City Lights (Mestne lu\xc4\x8di), ki jo je leta 1953 ustanovil Lawrence Ferlinghetti. Kulturni vpliv beatni\xc5\xa1kih pesnikov se ka\xc5\xbee v posmehljivem izrazu beatnik, s katerim so nasplo\xc5\xa1no ozna\xc4\x8devali nekonformisti\xc4\x8dno mladino v poznih 50. in v zgodnjih 60. letih._NEWLINE_Ginsbergova pesem Howl (Tuljenje, 1955) je najbolj zgovoren izraz izgube iluzij v njegovi generaciji in je bila zaradi svoje svobodomiselnosti predmet sodne obravnave. Po tej kanonadi proti ameri\xc5\xa1kemu stanju duha je s pesmijo Kaddish sledila zelo osebna to\xc5\xbeba nad materino smrtjo. Ginsbergove pesmi se s svojo svobodno obliko, z radikalnim individualizmom in vizionarno silo uvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo v Whitmanovo elegi\xc4\x8dno tradicijo, so pa tudi ironi\xc4\x8dno-obupan komentar k stanju moderne ameri\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe. Tako je v 60. letih, ko je bila beatni\xc5\xa1ka generacija \xc5\xbee del zgodovine, postal simbolna figura nove, hipijevske protikulture,\xc2\xa0 anga\xc5\xbeiral se je v gibanju za dr\xc5\xbeavljanske pravice in proti vietnamski vojni, proslavljal ob boku narkoprofesorja Timothyja Learyja terapevtski u\xc4\x8dinek psihadeli\xc4\x8dnih drog in tako vedno znova prihajal v konflikt z dr\xc5\xbeavo._NEWLINE_Podobno kontroverzna sta \xc5\xbeivljenje in delo Ginsbergovega prijatelja in nekaj \xc4\x8dasa ljubimca Williama S. Burroughsa. Borroughs je po letih heroinske odvisnosti na papir spravil svoje v omami in v odvajanju do\xc5\xbeivete halucinacije in asociacije; skice za roman Naked Lunch (Goli obed, 1959) je redigiral in uredil Ginsberg. To delo je imelo postati predmet poslednjega velikega cenzurnega procesa v ameri\xc5\xa1ki literaturi. Najprej se je pojavil samo v Franciji leta 1959 pri zalo\xc5\xbebi Olympia press. Ameri\xc5\xa1ka izdaja iz leta 1962 pri zalo\xc5\xbebi Grove je bila marsikje prepovedana in \xc5\xa1ele 1966 je bila ta prepoved odpravljena. Ne glede na svojo pornografsko potezo naredijo Naked Lunch in Borroughsova poznej\xc5\xa1a dela, denimo trilogija Nova (1961-67), vtis kot zajedljiva satira moralne ob\xc4\x8dutljivosti naroda. Borroughs je z oblikovnimi in jezikovnimi eksperimenti preiskal meje literarnega prikaza in pripovedi ter tako imel znaten vpliv na poznej\xc5\xa1i postmodernizem. Tako je denimo s cut-up tehniko, ki jo je izna\xc5\xa1el skupaj z Brionom Gysinom,\xc2\xa0razrezal strani besedila in jih na novo uredil po principu naklju\xc4\x8dja, da je s tem razbil kronolo\xc5\xa1ko in kavzalno strukturo besedila ter celo jezika samega._NEWLINE_Pripovedni\xc5\xa1ko bolj kovencionalna in la\xc5\xbeje dostopna se zdijo dela Jacka Kerouaca, v katerih se sicer pojavljajo formalni eksperimenti kot avtomatsko pisanje (to je zapisovanje predstav, ob\xc4\x8dutij, vtisov na \xc4\x8dim bolj necenzuriran na\xc4\x8din in s \xc4\x8dim manj posegi zavestnega jaza), ki pa so zaznamovana z lahkotno lagodnim tonom in z jezikovno neposrednostjo. Njegov najbolj znani roman On the Road (Na cesti, 1957) temelji na cestnih popotovanjih (road trips), na katere se je odpravil skupaj z Nealom Cassadyjem, in popisuje brezciljno potovanje dveh mladih ljudi preko Amerike, na begu pred prisilami in v iskanju kratko\xc4\x8dasnih \xc4\x8dutnih u\xc5\xbeitkov in duhovne izpolnitve kot protiprojekt \xc2\xa0z materializmom in konformisti\xc4\x8dnimi pritiski zaznamovani \xc5\xbeivljenjski resni\xc4\x8dnosti v Ameriki. Zdi se, de se je v 60. letih njegova vizija izpolnila, ko je protikultura prerasla v mno\xc5\xbei\xc4\x8dno gibanje in so pod hipiji Kerouacovi romani postali kultne knjige._NEWLINE_Ikona hipijevskega gibanja je postal tudi Ken Kesey, ki je leta 1962 dosegel svetovni uspeh z One Flew Over the Cuckoo\xe2\x80\x99s Nest (Let nad kukavi\xc4\x8djim gnezdom). Ta roman o psihiatri\xc4\x8dni ustanovi je postal mra\xc4\x8dna parabola o dru\xc5\xbebi, ob\xc4\x8duteni kot totalitarni sistem, ki posamezniku pu\xc5\xa1\xc4\x8da samo izbiro med pokorno samopredajo ali izlo\xc4\x8ditvijo in kaznijo. Tudi Kesey je pogosto prihajal v konflikt z dr\xc5\xbeavnim redom, \xc5\xa1e posebej v \xc4\x8dasu, ko je s skupino Merry Pranksters (veseli \xc5\xa1aljivci), pisano zdru\xc5\xbebo svobodnih duhov, potoval s \xc5\xa1olskim avtobusom po ZDA, da bi na radodarnih happeningih prepri\xc4\x8deval mladino de\xc5\xbeele o osvobajajo\xc4\x8dem u\xc4\x8dinku LSD-ja in drugih opojnih sredstev. Novinar Tom Wolfe se je za nekaj \xc4\x8dasa priklju\xc4\x8dil tej karavani in leta 1968 objavil svoje poro\xc4\x8dilo v knjigi The Electric-Cool-Aid Acid Test, eno prvih besedil new journalisma (novi \xc5\xbeurnalizem/novinarstvo). Ta nov koncept pisanja, ki ga je Wolfe leta 1973 formuliral tudi v programu, je podobno kot pri faction-u Normana Mailerja zme\xc5\xa1al skupaj dokumentarnost in fikcijo in napravil za popularne literarne eksperimente v novinarskem pisanju. Wolfe se je profiliral s svojimi eseji, pozneje tudi z romani kot je The Bonfire of the Vanities (Kres ne\xc4\x8dimrnosti, 1987) kot pronicljiv opazovalec ameri\xc5\xa1ke kulture. Hunter Stockton Thompson je v svojem\xc2\xa0\xc2\xbbgonzo \xc5\xbeurnalizmu\xc2\xab\xc2\xa0prignal opazovanje ob lastni udele\xc5\xbeenosti do konca; avtor tu postane sam sredi\xc5\xa1\xc4\x8de reporta\xc5\xbee. V Thompsonovem primeru je to vodilo do posebej ekscentri\xc4\x8dnih rezultatov, ker so tudi njega gnale odvisnost od drog in blodnje. Njegovo delo u\xc5\xbeiva veliko priljubljenost, \xc5\xa1e posebej odkar je leta 1998 njegova sicer kot roman ozna\xc4\x8dena, toda navsezadnje avtobiografska knjiga Fear and Loathing in Las Vegas (Strah in groza v Las Vegasu, 1971) do\xc5\xbeivela filmsko upodobitev.\n_START_SECTION_\nPostmodernizem\n_START_PARAGRAPH_\nOznaka postmodernizem je \xc5\xa1e te\xc5\xbeje oprijemljiva kot pa oznaka modernizem, ker jo razli\xc4\x8dni kritiki razli\xc4\x8dno uporabljajo in ocenjujejo. V 60-ih in 70-ih letih so bili izkazano eksperimentalni avtorji kot Vladimir Nabokov, Thomas Pynchon (Izklic \xc5\xa1tevilke 49, 1966) in John Barth (Trgovec s tobakom, 1960) v o\xc5\xbejem smislu ozna\xc4\x8deni kot \xc2\xbbpostmoderni\xc2\xab. Zraven se pri\xc5\xa1tevajo med drugim \xc5\xa1e:  Walter Abish, Donald Barthelme, Richard Brautigan, Robert Coover, Don DeLillo, Raymond Federman, William Gaddis, William Gass, John Hawkes, Ishmael Reed in Kurt Vonnegut (Klavnica 5 ali otro\xc5\xa1ka kri\xc5\xbearska vojna, 1969)._NEWLINE_Danes je pogosto celotna literarna produkcija od 1960 dalje zajeta pod pojem postmodernizem; postmoderna literatura (ang. postmodernism) je potemtakem literatura, ki jo ustvarja postmoderna dru\xc5\xbeba, ne glede na njene vsebinske ali stilisti\xc4\x8dne zna\xc4\x8dilnosti._NEWLINE_Produkcija bolj tradicionalnih del, katerih avtorjih so se \xc5\xa1olali pri realizmu in naturalizmu, se tudi po 1950-ih nadaljuje kot osrednje ustvarjalno podro\xc4\x8dje (in prodajni segment). Med uspe\xc5\xa1ne romanopisce denimo \xc5\xa1tejejo:  Jerome D. Salinger (Varuh v r\xc5\xbei, 1951), Ralph Ellison, Mary McCarthy, John Updike (Zakonski pari, 1968), John Irving (Garpov svet, 1978) in Tobias Wolff. Avtorji kot so Truman Capote, Eudora Welty, Flannery O\xe2\x80\x99Connor, Walker Percy, John Kennedy Toole (Zarota bebcev, 1963), Harry Crews nadaljujejo literarno tradicijo ju\xc5\xbenih zveznih dr\xc5\xbeav, imenovano \xc2\xbblocal color fiction\xc2\xab. Kot gledali\xc5\xa1ka avtorja sta uspeh do\xc5\xbeivela Tennessee Williams in Arthur Miller._NEWLINE_Avtorji, ki so slu\xc5\xbeili \xc5\xbeanru trivialne literature ali se samo poigravali z njim (znanstvena fantastika, grozljivka, punk, fantazijska literatura, hip-hop): Ray Bradbury (Fahrenheit 451, 1953); Marion Zimmer Bradley, Philip K. Dick (Skozi skener tema\xc4\x8dno, 1977), Samuel R. Delany, Kathy Acker, Shirley Jackson, Stephen King, Anne Rice\xe2\x80\xa6_NEWLINE_Ob koncu 20. in za\xc4\x8detku 21. stoletja so bili uspe\xc5\xa1ni med drugimi slede\xc4\x8di pisatelji: Paul Auster, Tom C. Boyle, Michael Cunningham, Bret Easton Ellis (Ameri\xc5\xa1ki psiho, 1991), Jeffrey Eugenides, Jonathan Safran Foer, Jonathan Franzen, Neil Gaiman, Siri Hustvedt, Jonathan Lethem, Joyce Carol Oates, Cormac McCarthy (Ni de\xc5\xbeela za starce, 2005), Jay McInerney, Garrison Keillor, Armistead Maupin, Neal Stephenson, Anne Tyler, David Foster Wallace in Donna Tartt._NEWLINE_Novi formalizem (new formalism) je tok v ameri\xc5\xa1ki poeziji, ki se je pojavil v poznih 1970-ih. Njegovi predstavniki zagovarja ponovno obuditev metri\xc4\x8dnega in rimanega pesni\xc5\xa1tva. Mednje sodijo pesniki Jared Carter, X. J. Kennedy, Timothy Steele, Lewis P. Turco in Leo Yankevich. V nasprotju s tem avtorji gibanja, imenovanega \xc2\xbbflarf\xc2\xab, zavestno pi\xc5\xa1ejo poezijo, ki ne ustreza tej konvecionalni estetiki in ki pogosto vsebuje besedno gradivo in formulacije iz uporabnih besedil (npr. iskalni rezultati na Googlu)._NEWLINE_Eksperimentalno smer postmoderne nadaljujeta med drugimi Guy Davenport in David Markson. Poleg tega so preko novih medijev kot je internet nastale nove metode kolektivnega ustvarjanja \xe2\x80\x93 denimo v obliki projekta NaNoWriMo (kratica za National Novel Writing Month \xe2\x80\x93 Nacionalni mesec romanopisja), pri katerem od 1999 dalje na tiso\xc4\x8de udele\xc5\xbeencev vsako leto skupaj napi\xc5\xa1e roman, dolg vsaj 50 000 besed.\n_START_SECTION_\nManj\xc5\xa1injske knji\xc5\xbeevnosti\n_START_PARAGRAPH_\nJudovsko-ameri\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost, ki sega nazaj \xc5\xa1e do kolonialnih \xc4\x8dasov, je v 20. stoletju do\xc5\xbeivela razcvet z avtorji kot so  Arthur Miller, Saul Bellow, Bernard Malamud, Joseph Heller, Philip Roth in Edgar L. Doctorow. Tudi afroameri\xc5\xa1ka literatura, ki ima bogato tradicijo, je dala \xc5\xa1e nadaljnje pomebne predstavnike, denimo Toni Morrison, Ishmael Reed, Alice Walker in August Wilson. Poleg tega so se v drugi polovici 20. stoletja pojavili \xc5\xa1tevilni avtorji, ki so raz\xc5\xa1irili literarni spekter s perspektivami iz \xc5\xa1e drugih kulturnih prostorov. Z vzpostavitvijo etni\xc4\x8dnih \xc5\xa1tudij (ang. ethnic studies) so bile te medkulturne knji\xc5\xbeevnosti spremljane in podpirane tudi na akademskem nivoju._NEWLINE_V 1970-ih letih je denimo vzpon do\xc5\xbeivela azijsko-ameri\xc5\xa1ka knji\xc5\xbeevnost. Med najpomembnej\xc5\xa1e predstavnike kitajsko-ameri\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevnosti, ki je nastala \xc5\xbee v 19. stoletju s priseljevanjem Kitajcev, \xc5\xa1tejejo  Lin Yutang, Jade Snow Wong, Frank Chin, David Henry Hwang, Maxine Hong Kingston in Amy Tan. Azijsko-ameri\xc5\xa1ki avtorji so \xc5\xa1e  Chang-Rae Lee, po izvoru iz Ju\xc5\xbene Koreje, Hisaye Yamamoto in Karen Tei Yamashita, ki sta japonskega porekla, ter japonsko-nem\xc5\xa1ko-ameri\xc5\xa1ka avtorica Kimiko Hahn._NEWLINE_Med hispanoameri\xc4\x8dani so postali opaznej\xc5\xa1i Ana\xc3\xafs Nin, Richard Fari\xc3\xb1a in Oscar Hijuelos kubanskega porekla, Julia Alvarez in Junot D\xc3\xadaz dominikanskega porekla, ter portori\xc4\x8dani Luis Rafael S\xc3\xa1nchez, Giannina Braschi in Rosario Ferr\xc3\xa9. Predstavniki tako imenovane \xc2\xbbchicano literature\xc2\xab, to je literature priseljencev iz Mehike, so: Sandra Cisneros, Rudolfo Anaya, Luis Alberto Urrea, John Rechy, Gloria Evangelina Anzald\xc3\xbaa in Luis Valdez._NEWLINE_K temu pridejo \xc5\xa1e nadaljnji avtorji, ki izvirajo iz \xc5\xa1tevilnih drugih de\xc5\xbeel: Khaled Hosseini iz Afganistana, Etel Adnan in Rabih Alameddine iz Libanona, pisec znanstvene fantastike Saladin Ahmed z libanonsko-egiptovsko-irsko-poljskimi koreninami, Jhumpa Lahiri in Bharati Mukherjee iz Indije, Gary Shteyngart, ki je emigriral iz sovjetske Rusije, Chuck Palahniuk ukrajinskega porekla itd.\n_START_SECTION_\nNative American Renaissance (Renesansa ameri\xc5\xa1kih staroselcev)\n_START_PARAGRAPH_\nV poznih 1960-ih letih so v ospredje stopili potomci ameri\xc5\xa1kih staroselcev, ki so si skozi literarno ustvarjanje \xc5\xbeeleli pridobiti nazaj svojo kulturno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino. V okviru tega so tudi ponovno odkrili besedila prej\xc5\xa1njih indijanskih avtorjev ter kulturno bogastvo indijanskih plemen (preko ustnega izro\xc4\x8dila ohranjeni miti, rituali itd.). V svojih delih se med drugim lotevajo belske kolonizacije staroselskih ozemelj in obdobja divjega zahoda z indijanske perspektive. V prvi val renesanse ameri\xc5\xa1kih staroselcev sodijo avtorji kot so  N. Scott Momaday, Leslie Marmon Silko, Gerald Vizenor ter James Welch. Ti so navdihnili drugi val, kamor spadajo med drugim Louise Erdrich, Joy Harjo, nila northSun in Simon J. Ortiz."