b'\n_START_ARTICLE_\nLorenzo Valla\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nLorenzovi star\xc5\xa1i so bili iz mesta Piacenza, a preselili so se v Rim, ko je bil o\xc4\x8de tja poklican kot odvetnik pri najvi\xc5\xa1jem cerkvenem sodi\xc5\xa1\xc4\x8du (concistorium). Lorenzo se je tako rodil v Rimu in tam dobil prvo izobrazbo, pozneje pa je \xc5\xa1tudiral tudi v Firencah. Leta 1429 je od\xc5\xa1el v Pavijo, kjer je dve leti u\xc4\x8dil govorni\xc5\xa1tvo, kar je bil tedanji izraz za jezikoslovje in knji\xc5\xbeevnost. Nau\xc4\x8dil se je gr\xc5\xa1ko in bil zmo\xc5\xbeen razumeti besedila, ki so jih njegovi sholasti\xc4\x8dni sodobniki poznali zgolj skozi latinske prevode. Postal je duhovnik in zaprosil za slu\xc5\xbebo v cerkveni organizaciji, a zaman, saj se je bil \xc5\xbee izkazal kot samostojen mislec. Njegova Epistola je dvignila tak \xc5\xa1kandal, da je moral celo zapustiti Rim. Nekaj let je pre\xc5\xbeivel po raznih krajih, dokler se ni leta 1437 ustavil v Neaplju. Tu se je zaposlil kot tajnik kralja Alfonza Aragonskega, ki ga je odslej vedno \xc5\xa1\xc4\x8ditil in podpiral, celo pred Inkvizicijo. \xc5\xa0ele leta 1448 se je lahko vrnil v Rim, kjer se je sprva posvetil samo pisanju. Pozneje ga je pape\xc5\xbe Kalist III. imenoval za apostolskega tajnika. Razen tega je bil sprejet kot predavatelj govorni\xc5\xa1tva na univerzi in na raznih privatnih \xc5\xa1olah. Obe slu\xc5\xbebi je opravljal do smrti leta 1457.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nLorenzo Valla je bil plodovit pisec, a veliko njegovih del, predvsem teorij o kr\xc5\xa1\xc4\x8danski veri in cerkvi, je bilo med inkvizicijo uni\xc4\x8denih. Prav tako so se izgubila \xc5\xa1tevilna pisma, v katerih je razlagal svoja filozofska in filolo\xc5\xa1ka stali\xc5\xa1\xc4\x8da. Od del, ki so se ohranila, velja omeniti naslednja._NEWLINE_De comparatione Ciceronis Quintilianique (Primerjava Cicerona s Kvintilijanom), pribli\xc5\xbeno 1427: Valla hvali Kvintilijanovo latin\xc5\xa1\xc4\x8dino in graja Ciceronovo, kar je bilo v hudem nasprotstvu s takratnim prepri\xc4\x8danjem._NEWLINE_Epistola de insigniis et armis (Oznake so obramba): spis proti srednjeve\xc5\xa1kim pravnikom._NEWLINE_De Voluptate ac vero bono (Naslada in tudi krepost), 1431: Valla se spra\xc5\xa1uje, zakaj cerkev obsoja epikureizem, ki je po njegovem osnova kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva._NEWLINE_De libero arbitrio (\xc4\x8clovekova svobodna volja), 1439: spis proti Aristotelu, Boeciju in sholasti\xc4\x8dni teologiji._NEWLINE_Dialecticae disputationes (Dialekti\xc4\x8dna vpra\xc5\xa1anja), 1439: razprava proti Aristotelu in sholastiki, a predvsem proti dogmatizmu in logiki._NEWLINE_Declamatio de falso credita et ementita donatione Constantini (Dokazi o neresni\xc4\x8dnosti in neobstoju Konstantinove donacije), 1439: Valla dokazuje, da Konstantin ni podelil ozemelj, ki naj bi sestavljala prvo zemlji\xc5\xa1ko last cerkve, torej je posvetna oblast cerkve neupravi\xc4\x8dena; njena ekonomska mo\xc4\x8d je celo vzrok vsakega italijanskega zla. Delo je prevedeno v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino. (COBISS)_NEWLINE_De professione religionum (Redovni\xc5\xa1ki poklici), 1442, prvi\xc4\x8d objavljeno leta 1869: Valla trdi, da redovni\xc5\xa1ki poklic ni vzvi\xc5\xa1en, nasprotno je arogantnost vi\xc5\xa1jih redovnikov prava sramota za kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo._NEWLINE_Elegantiae linguae latinae (Lepote latinskega jezika), 1435-44: izbor najlep\xc5\xa1ih strani klasi\xc4\x8dnih pisateljev in pesnikov (Vergil, Ciceron, Livij), zgled pravilnega izra\xc5\xbeanja. Obsodba jezikoslovcev in knji\xc5\xbeevnikov, ki se poslu\xc5\xbeujejo nare\xc4\x8dnih izrazov latin\xc5\xa1\xc4\x8dine in s tem sku\xc5\xa1ajo uveljaviti degenerirano obliko jezika; jezik se mora ohraniti v klasi\xc4\x8dni obliki in brez vplivov ljudske govorice._NEWLINE_Adnotationes in Novum testamentum (Pripombe k Novemu Testamentu), 1444, Erazem Rotterdamski jih je objavil leta 1505: to so popravki prej\xc5\xa1njih prevodov svetega pisma, izklju\xc4\x8dno slovni\xc4\x8dnega in stilisti\xc4\x8dnega zna\xc4\x8daja. Isto\xc4\x8dasno Valla obsoja Vulgato zaradi uporabe nare\xc4\x8dnih oblik in celo obsoja svetega Avgu\xc5\xa1tina, da z nepravilnim prevajanjem zavaja vernike v zmoto in herezijo._NEWLINE_Apologia adversus calumniatores (Zagovor pred krivimi obto\xc5\xbebami) 1444: Valla se obra\xc4\x8da naravnost do pape\xc5\xbea in zavra\xc4\x8da obrekovanja, ki so ga bila privedla pred Inkvizicijo._NEWLINE_Historiarum Ferdinandi regis Aragoniae (Iz \xc5\xbeivljenja kralja Ferdinanda Aragonskega), 1445: anekdotski \xc5\xbeivljenjepis kralja Ferdinanda, o\xc4\x8deta Vallovega pokrovitelja Alfonsa._NEWLINE_Invectivarum libri sex (\xc5\xa0est knjig obto\xc5\xbeb): Valla zavra\xc4\x8da obto\xc5\xbebe sodomije in drugih nespodobnosti, ki so mu bile o\xc4\x8ditane._NEWLINE_Emendationes sex librorum Titi Livi (Popravki prevodov \xc5\xa1estih knjig Tita Livija), 1446-47: slovni\xc4\x8dni in slogovni popravki prej\xc5\xa1njih prevodov knjig 21-26 Tita Livija.\n_START_SECTION_\nPomen\n_START_PARAGRAPH_\nLorenzo Valla je osebnost izredne va\xc5\xbenosti ne samo za italijansko kulturo in zgodovino, temve\xc4\x8d predvsem kot eden najpristnej\xc5\xa1ih predstavnikov evropskega humanizma. Zaradi njegovih ostrih in upravi\xc4\x8denih kritik tedanji katoli\xc5\xa1ki cerkvi je bil isto\xc4\x8dasno predhodnik in somi\xc5\xa1ljenik Martina Lutra, kakor tudi pobudnik mnogih ideolo\xc5\xa1kih in stilisti\xc4\x8dnih popravkov v rimski religiji._NEWLINE_Njegovo delovanje izvira iz globokega poznanja latinskega jezika in iz prepri\xc4\x8danja, da je prav nezadostno znanje jezika vzrok za dvoumno izra\xc5\xbeanje in skromno razlago stali\xc5\xa1\xc4\x8d, ki se pojavljata pri nekaterih filozofih. Valla je prepri\xc4\x8dan, da je poznanje jezika edino sredstvo za medsebojno razumevanje in splo\xc5\xa1no kulturno rast; slovnica in izrazoslovje sta podlaga najprej mi\xc5\xa1ljenja in nato tudi govorice. Iz tega vidika gledano, se dajo Vallovi spisi oceniti kot tematsko enotni, saj povsod postavljajo v ospredje le latin\xc5\xa1\xc4\x8dino, pravilno uporabo jezika in nepravilne interpretacije latinskega slovni\xc4\x8dnega ustroja. Dejansko se danes, po globokem zgodovinskem odmiku, Vallovo delo po vsebini deli na dve glavni veji, filologijo in kritiko. \xc4\x8ceprav je bil v svojih kriti\xc4\x8dnih spisih natan\xc4\x8den zgodovinar, mu je ta lastnost odpovedala pri edinem zgodovinskem delu, to je pri \xc5\xbeivljenjepisu Ferdinanda Aragonskega, ki je bolj skromen spisek anekdot in nepotrjenih dogodkov.\n_START_SECTION_\nFilolo\xc5\xa1ki spisi\n_START_PARAGRAPH_\nV tretjem stoletju, ko je za\xc4\x8del propadati Rimski imperij, ni slabela samo politi\xc4\x8dna in osvojevalna mo\xc4\x8d dr\xc5\xbeave, pa\xc4\x8d pa tudi njen notranji ustroj in kultura. Zaradi splo\xc5\xa1ne krize, a tudi zaradi sprejema \xc5\xa1tevilnih neitalskih ljudstev med dr\xc5\xbeavljane, se je uradni latinski jezik za\xc4\x8del umikati pred nare\xc4\x8dnimi in manj zahtevnimi oblikami govorice. Upravi\xc4\x8dile so se zahteve po\xc2\xa0\xc2\xbbrazvoju\xc2\xab\xc2\xa0latin\xc5\xa1\xc4\x8dine, to je po sprejemu pogovornega jezika in njegove bolj pristopne slovnice. Dejansko se je tedaj neopazno za\xc4\x8del ustvarjati nov jezik, italijan\xc5\xa1\xc4\x8dina, kateri je bilo potrebno celo tiso\xc4\x8dletje, da se ustrezno razvije. V tem dolgem prehodnem obdobju je vladala na ozemlju dana\xc5\xa1nje Italije velika jezikovna negotovost. Klasi\xc4\x8dna latin\xc5\xa1\xc4\x8dina je vedno bolj zamirala, medtem ko so se nova nare\xc4\x8dja borila za obstoj in prevlado._NEWLINE_Posledice te dolge razvojne dobe so bile najbolj vidne v prevodih, ki so nastajali iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino, saj je bila meja med jezikoma velikokrat \xc5\xa1e neodlo\xc4\x8dena, pa tudi prevajalci sami niso \xc5\xa1e mogli biti pravi izvedenci. Lorenzo Valla je bil prvi, ki je postavil mejo modernizaciji latinskega jezika in je smatral, da so spremembe po tej meji \xc5\xbee dele\xc5\xbe razvojnega postopka italijan\xc5\xa1\xc4\x8dine. Na ta na\xc4\x8din je ne samo ohranil \xc4\x8disto\xc4\x8do latin\xc5\xa1\xc4\x8dine, pa\xc4\x8d pa je tudi postavil osnove za \xc5\xa1tudij in razumevanje italijan\xc5\xa1\xc4\x8dine.\n_START_SECTION_\nKriti\xc4\x8dni spisi\n_START_PARAGRAPH_\nLorenzo Valla spada med najva\xc5\xbenej\xc5\xa1e predstavnike italijanskega Quattrocenta in med najve\xc4\x8dje evropske humaniste v prvi vrsti zaradi vztrajnega vnosa humanisti\xc4\x8dnih idej v vsakdanje \xc5\xbeivljenje, pa tudi zaradi dolgoletne polemike proti barbarizmom sholasti\xc4\x8dne kulture. V tem oziru je zna\xc4\x8dilna njegova teza (v De Voluptate) o popolni zmoti kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih asketov in njihovega stoicizma, ki ne upo\xc5\xa1tevajo naravnih \xe2\x80\x93 torej bo\xc5\xbejih \xe2\x80\x93 zakonov: edina morala je v veselem \xc5\xbeivljenju in u\xc5\xbeivanju danih dobrin, kar sploh ne nasprotuje stremljenju po najvi\xc5\xa1jih lepotah bodo\xc4\x8dega nadzemskega \xc5\xbeivljenja. Na podoben na\xc4\x8din Valla zavra\xc4\x8da (v Dialecticae Disputationes) dogmatizem in suhoparno logiko Aristotela, ki naj ne bi podal nikakr\xc5\xa1nega prakti\xc4\x8dnega nauka ali napotka za dru\xc5\xbebeno \xc5\xbeivljenje, saj je enostavno razpravljal le o besedah in ne o njihovem realnem pomenu v vsakdanjosti. Enako kriti\xc4\x8den je Valla (v Pripombah), ko s pomo\xc4\x8djo svojega globokega znanja latin\xc5\xa1\xc4\x8dine dokazuje, da so nekateri odlomki prevodov Novega Testamenta privedli vernike do zmot in herezij. Prav tega dela bi se bila cerkev lahko poslu\xc5\xbeila za re\xc5\xa1evanje ideolo\xc5\xa1kih sporov z Martinom Lutrom, saj ji je nudilo nekak\xc5\xa1no opravi\xc4\x8dilo, a zamudila je pravo priliko. Delo je \xc5\xa1ele po \xc5\xa1estdesetih letih prvi\xc4\x8d priob\xc4\x8dil Erazem Rotterdamski._NEWLINE_Za dana\xc5\xa1nje razumevanje zgodovine je najva\xc5\xbenej\xc5\xa1e Vallovo delo Declamatio, ki je popolnoma razveljavilo cerkveno tezo o upravi\xc4\x8denosti njene posvetne oblasti. Tedanja cerkev je namre\xc4\x8d opirala svojo pravico do zemlji\xc5\xa1kih posesti na listino, s katero naj bi ji bil rimski cesar Konstantin Veliki leta 313 podelil nekatera ozemlja. O verodostojnosti te listine so pisali razni humanisti, na primer Nikolaj Kuzanski, a Lorenzo Valla je neizpodbitno dokazal, da gre za falzifikat. Njegovi dokazi so bili tako prepri\xc4\x8dljivi, da se poslej Konstantinova donacija ni ve\xc4\x8d nikjer upo\xc5\xa1tevala. Brez Vallovega posega bi bila morda resnica ostala prikrita.'