b'\n_START_ARTICLE_\nBaza (kemija)\n_START_PARAGRAPH_\nB\xc3\xa1za, l\xc3\xbag ali l\xc3\xba\xc5\xbeina je po Arrheniusovi definiciji kemijska spojina, ki ob raztapljanju v vodi bodisi odda hidroksidni ion, bodisi prejme vodikov ion. Baze in kisline zaradi njihovih vplivov obravnavamo kot nasprotna dejavnika: kisline pove\xc4\x8dujejo koncentracijo hidronijevih ionov v vodni raztopini, baze pa jo zmanj\xc5\xa1ujejo. Kot baza (starogr\xc5\xa1ko  \xce\xb2\xce\xac\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82 - "podlaga") veljajo v  kemiji v ozkem smislu spojine, ki v vodni raztopini lahko ustvarjajo hidroksid ione (OH\xe2\x81\xbb)  in s tem zvi\xc5\xa1ujejo pH vrednost raztopine. Hidroksid ioni so kemi\xc4\x8dne spojine, ki molekuli kisline lahko odvzamejo proton , s katerim tvorijo vodno molekulo. Baza kot nasprotje kisline jo tako nevtralizira._NEWLINE_Poleg tega obstajajo druge opredelitve pojma baz na osnovi razli\xc4\x8dnih konceptov kislina-baza, ki s svojo veliko \xc5\xa1ir\xc5\xa1o paleto kemi\xc4\x8dnih reakcij presegajo reakcije hidroksidnih ionov v vodi. \xc5\xa0e posebej pomembni so pojmi, po Lewisu (Lewis baza in Lewis kislina) in po Pearsonu, kjer je govora o trdih in mehkih kislinah in bazah (HSAB koncept).\n_START_SECTION_\nZgodovinski razvoj pomena "baze"\n_START_PARAGRAPH_\nAlkimija je poznala nekatere alkalije, kot so apno (CaCO\xe2\x82\x83, CaO in Ca(OH)\xe2\x82\x82), natron, soda, pepelika in amonijak. Do za\xc4\x8detka 18. stoletja pa razlika med sodo in natronom ni bila ravno jasna. Izraz "alkalije" so redko rabili in vzro\xc4\x8dne povezave med snovmi se niso zavedali. Baze (alkalije) kot protiute\xc5\xbe kislinam je v 17.stoletju v svoji Kemiatriji, medicinsko teoreti\xc4\x8dnem korpusu postuliral Otto Tachenius. _NEWLINE_Tja do 18. stoletju, je bil pojem alkalij tesno povezan z ognjem oziroma "ognjeno snovjo", tudi zaradi dobro znanih eksotermnih reakcij. Izraz "baza" so v 17. stoletju uvedli kemiki, kot so bili Georg Ernst Stahl, Robert Boyle in Guillaume Fran\xc3\xa7ois Rouelle, ker so "bazi\xc4\x8dne" snovi nudile  nehlapljivo bazo (t. j. osnovo) za fiksiranje hlapnih kislin in ker so lahko odstranile (jedek) u\xc4\x8dinek kislin. Osnovne korake v njih kemiji je zdi se storil Antoine-Laurent de Lavoisier. Mislil je, da kisline vedno nastanejo iz nekovinskih oksidov in vode, baze pa iz kovinskih oksidov in vode. Sir Humphry Davy in Justus von Liebig sta v kislinah videla vodikove spojine, ki jih kovine pretvorijo v soli._NEWLINE_1887 je Svante Arrhenius baze opisal kot snovi, ki pri raztapljanju v vodi disociirajo in pri tem spro\xc5\xa1\xc4\x8dajo hidroksidne ione, kisline pa kot spojine, ki disociirajo z oddajanjem protonov. Kisline in baze se med seboj nevtralizirajo. Teorija pa ni b ila popolna, saj spojine brez kisika niso bile vklju\xc4\x8dene: amonijak kisline nevtralizira._NEWLINE_1923 je  Johannes Nicolaus Br\xc3\xb8nsted predstavil svoj model. V veliki meri je bil sprejet, in zlasti v analizni kemiji je zelo preizku\xc5\xa1en in testiran. Njegova teorija je, da baze in kisline vplivajo druga na drugo prek reakcije prenosa protona. Pri tem baze odvzemajo kislinam proton. Model Gilberta Newtona Lewisa , prav tako objavljen leta 1923, je uporaben za obravnavo reakcijskih procesov v organski kemiji in v kompleksno kemijo in gre prek okvirov obi\xc4\x8dajnih definicij. Zato raje govorimo o Lewisovi bazi in Lewisovi kislini. Veliko spojin, ki jim obi\xc4\x8dajno razumemo kot kisline, po tem modelu niso kisline. Koncept trdih in mehkih kislin in baz (HSAB koncept), je leta 1963 razvil Ralph G. Pearson in z njim raz\xc5\xa1iril pogled na reakcije v organski in kompleksni kemiji.'