b"\n_START_ARTICLE_\nTango (glasba)\n_START_SECTION_\nIzvor glasbe\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovina tango glasbe je, tako kot glasba sama, kompleksna. Francoskim kolonialistom v Dominikanski republiki so v 18. stoletju morali su\xc5\xbenji igrati na instrumente, medtem, ko so plesali kontradanco, francoski tip glasbe, iz katerega izhaja\xc2\xa0\xc2\xbbkontrapunkti\xc4\x8dni ritem\xc2\xab\xc2\xa0tanga. Ti su\xc5\xbenji so igrali tudi za svojo lastno zabavo. Tako so v karibskem obmo\xc4\x8dju prevzeli razli\xc4\x8dnie vplive kubanske glasbe in \xc5\xa1panske zarzuele, ki je imela podobne glasbene zna\xc4\x8dilnosti._NEWLINE_Prvi tango, ki je bil zabele\xc5\xbeen na magnetofonski trak, je skomponiral Angel Villoldo, zaigrala pa ga je Francoska narodna garda v Parizu. Razlog, da je bila skladba posneta v Franciji, je v tem, da v tistem \xc4\x8dasu Argentina ni imela snemalnega studia._NEWLINE_Zgodnji tango so igrali imigranti v Buenos Airesu. Prva generacija izvajalcev se je imenovala\xc2\xa0\xc2\xbbGuardia Vieja\xc2\xab\xc2\xa0(Stara garda). Ob koncu 19. stoletja je bilo v metropoli, Buenos Airesu, sli\xc5\xa1ati me\xc5\xa1anico salonske, evropske, afri\xc5\xa1ke in izvorne ju\xc5\xbenoameri\xc5\xa1ke glasbe. V za\xc4\x8detku 20. stoletja je bil tango najljub\xc5\xa1a glasba tolpam in gangsterjem, ki so zahajali v javne hi\xc5\xa1e (v mestu je bilo leta 1914 100.000 mo\xc5\xa1kih ve\xc4\x8d kot \xc5\xbeensk). Kompleksnost plesov, ki so nastali iz te glasbe, je povod za navado, da so mo\xc5\xa1ki vadili ples v skupinah. Hkrati so izra\xc5\xbeali tako ma\xc4\x8dizem kot seksualne potrebe, kar je vzrok za nastanek razlo\xc4\x8dne me\xc5\xa1anice med ob\xc4\x8dutljivostjo in agresivnostjo glasbene oblike._NEWLINE_V za\xc4\x8detku so glasbo so igrali na\xc2\xa0\xc2\xbbprenosna\xc2\xab\xc2\xa0glasbila: flavto, kitaro, violinski trio, bandone\xc3\xb3n pa se jim je pridru\xc5\xbeil konec 19. stoletja. Organito (majhne prenosne orgle) je raz\xc5\xa1iril popularnost nekaterih pesmi. Eduardo Arolas je bil glavni akter v popularizaciji bandoneona, Vicente Greco pa je uveljavil standardno zasedbo seksteta izvajalcev na klavir, kontrabas, 2 violini in 2 bandoneona. Tako kot mnogo drugih oblik zabavne glasbe je tudi tango nastal med marginalci, srednji in vi\xc5\xa1ji sloj Argentincev pa si je prizadeval omejiti njegov vpliv._NEWLINE_Tango je bil navkljub preziru velikega dela prebivalcev obo\xc5\xbeevan s strani nekaterih intelektualcev. Pisatelj Ricardo G\xc3\xbciraldes je odigral pomembno vlogo pri mednarodni popularizaciji tanga, ki je osvojil svet ob koncu 2.svetovne vojne. Napisal je pesnitev z naslovom\xc2\xa0\xc2\xbbTango\xc2\xab, v kateri opisuje glasbo kot\xc2\xa0\xc2\xbbvsrkajo\xc4\x8do ljubezen tirana, ki z ljubosumjem stra\xc5\xbei svoj teritorij nad \xc5\xbeenskami, ki so se poslu\xc5\xa1no vdale kot pokorne zveri\xc2\xab.\n_START_SECTION_\n1920-ta in 1930-ta leta, Carlos Gardel\n_START_PARAGRAPH_\nTango je kmalu postal prvi izmed mnogih latinskoameri\xc5\xa1kih plesnih evforij in postal popularnen tudi v Evropi, za\xc4\x8den\xc5\xa1i v Franciji. Superzvezdnik Rudolph Valentino je kmalu postal tudi seks simbol, ki je prinesel tango v nove kulturne prostore, predvsem v ZDA, kjer je ples ob\xc4\x8dutljivo predstavil na filmskem traku. V 1920.ih je tango u\xc5\xa1el objemu bordelov in postal bolj spo\xc5\xa1tljiva oblika glasbe in plesa. Vodje glasbenih ansamblov, kot sta bila Roberto Firpo in Francisco Canaro sta v instrumentacijskem smislu namesto flavte uporabljala kontrabas. Besedila so ostajala zna\xc4\x8dilno ma\xc4\x8disti\xc4\x8dna in so obto\xc5\xbeevala \xc5\xbeenske za brez\xc5\xa1tevilne sr\xc4\x8dne bole\xc4\x8dine, plesne figure pa so bile seksualne in agresivne._NEWLINE_Carlos Gardel je bil predvsem povezovan s prehodom glasbe\xc2\xa0\xc2\xbbgangsterjev\xc2\xab\xc2\xa0ni\xc5\xbejega socialnega razreda v ples uglednej\xc5\xa1ega srednjega razreda. Pripomogel je pri nastanku oblike tango-canci\xc3\xb3n v 1920.ih in postal eden najslavnej\xc5\xa1ih umetnikov tanga vseh \xc4\x8dasov. Z njim se je za\xc4\x8delo Zlato obdobje tanga. Po Gardelovi smrti v letalski nesre\xc4\x8di v Kolumbiji sta v tangu za\xc4\x8deli nastajati dve struji. Evolucionisti\xc4\x8dna (npr. An\xc3\xadbal Troilo in Carlos di Sarli) in njej nasprotna tradicionalisti\xc4\x8dna (Rodolfo Biagi in Juan D'Arienzo)."