b'\n_START_ARTICLE_\nPublij Kornelij Tacit\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nTacit se je rodil leta 56/57 n.\xc5\xa1. najverjetneje v Rimu. O njem vemo razmeroma malo. Podatki izvirajo iz dopisovanja s Plinijem mlaj\xc5\xa1im in iz kratkih biografij pri poznej\xc5\xa1ih avtorjih. Tacitova dru\xc5\xbeina je verjetno izvirala iz Transalpske Galije ali iz Cisalpske Galije. Njegov o\xc4\x8de je morda bil cesarski agent v Ari Agrippinensium (dana\xc5\xa1njem K\xc3\xb6lnu) ali v Augusti Treverorum (dana\xc5\xa1njem Trierju) ter blagajnik porenskih vojsk._NEWLINE_Tacit je kot \xc4\x8dlan vi\xc5\xa1jega sloja bil dele\xc5\xbeen izobrazbe pri najve\xc4\x8djih govornikih svojega \xc4\x8dasa v Rimu._NEWLINE_Zaposlil se je kot odvetnik in govornik. Leta 77 se je poro\xc4\x8dil z Julijo Agrikola, h\xc4\x8derko rimskega generala in zavojevalca Britanije Gneja Julija Agrikole. Leta 79 je bil kvestor, 88 pretor, 97 konzul (consul suffectus) pod cesarskim vodstvom Nerve in 112 prokonzul province Azija. Kot pisec je bil blizu Salustiju. Znan je po jedrnatem slogu in analiti\xc4\x8dnosti. Med glavna dela sodi delno ohranjena zgodovina Rima, knjiga o Germanih  naslovom De origine et situ Germanorum in pogovor o govornikih. _NEWLINE_Umrl je okoli leta 117, morda je \xc5\xbeivel \xc5\xa1e med Hadrijanovo vladavino, do okoli 121.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nTacitu pripisujemo pet del, ki so, vsaj v glavnem, ohranjena. Ve\xc4\x8dja dela so od pisca terjala veliko \xc4\x8dasa, v nekaterih primerih tudi leta._NEWLINE_98 po Kr.: De vita et moribus Iulii Agricolae (O \xc5\xbdivljenju in navadah Julija Agrikole)_NEWLINE_98: Germania oz. De origine et situ Germanorum (Germanija \xe2\x80\x93 O izvoru in domovini Germanov)_NEWLINE_101/102: Dialogus de oratoribus (Razprava o govornikih)_NEWLINE_110: Historiae (Rimska zgodovina od leta 68 n.\xc5\xa1. do leta 70, ohranjenih je zgolj pet knjig. Verjetno je Tacit napisal drugih dvanjast ali \xc5\xa1tirinajst knjig, ki naj bi pri\xc4\x8dale o Flavijski dinastiji vse do leta 96 po Kr.)_NEWLINE_117/120: Annales oz. Ab excessu divi Augusti (Anali, opis rimske zgodovine od smrti Avgusta do smrti Nerona)\n_START_SECTION_\nAgricola - De vita et moribus Iulii Agricolae\n_START_PARAGRAPH_\nDelo je iz\xc5\xa1lo leta 98, po smrti cesarja Domicijana (objavil ga je po cesarjevi smrti, ker bi zaradi kritik proti re\xc5\xbeimu tvegal smrt ali izgnanstvo), v \xc4\x8dasu Trajanove vladavine. Bilo je napisano v obdobju, ko je Tacit pri\xc4\x8dakoval dobo svobode in sre\xc4\x8de; upanje ga je pripeljalo do tega, da se je lotil pisanja. Delo je posve\xc4\x8deno njegovemu tastu, Gneju Juliju Agrikoli, ki ga je globoko spo\xc5\xa1toval. Govori o tem, kako je, kot rimski general, osvajal Britanijo. Po uspe\xc5\xa1nih voja\xc5\xa1kih kampanjah in dobri upravi osvojenega ozemlja so ga poklicali nazaj v Rim, kjer je umrl sumljive smrti. Mnogo ljudi je \xc5\xbee takrat sumilo, da ga je prav cesar Domicijan dal zastrupiti. Napisano je v kronolo\xc5\xa1kem zaporedju. Na za\xc4\x8detku govori o Agrikolovem otro\xc5\xa1tvu in \xc5\xa1tudiju. Pomembna je njegova voja\xc5\xa1ka kariera, politi\xc4\x8dni dose\xc5\xbeki in obdobje guvernerstva. Pred tem imamo ekskurz o geografiji in o ljudstvih, ki so takrat bivala na tistih obmo\xc4\x8djih. Ko opi\xc5\xa1e zmago nad Kaledonci, ljudstvom, ki je poseljevalo dana\xc5\xa1njo \xc5\xa0kotsko, in s tem tudi zadnje leto konzulata, vnese govora dveh generalov, in sicer Kaledonca Kalgaka, ki obto\xc5\xbei Rimljane, da so zelo kruti, in Agrikole, ki pa govori bolj umirjeno. V zadnjih poglavjih razpravlja o Domicijanovi ljubosumnosti do Agrikolovih dose\xc5\xbekov in o njegovi sumljivi smrti. Agrikola je bil zelo moralen \xc4\x8dlovek in je deloval zgledno. Ob\xc4\x8dutil je dol\xc5\xbenost do Rima in je sku\xc5\xa1al biti objektiven, saj je ta dol\xc5\xbenost bila pomembnej\xc5\xa1a kot nasprotovanje Domicijanovemu delovanju. Delo se zaklju\xc4\x8di z epitafom oz. nagrobnim besedilom, posve\xc4\x8denim Agrikolovemu \xc5\xbeivljenju. Stil pisanja je visok in plemenit. Zgleduje se po Salustiju, Liviju in Ciceru.\n_START_SECTION_\nGermanija - De origine et situ Germanorum\n_START_PARAGRAPH_\nGermanija je etnografski esej, ki ga je Tacit napisal okoli leta 98 n.\xc5\xa1. V tem delu opisuje germanska ljudstva, ki so \xc5\xbeivela izven rimskih meja. Delo je razdeljeno na 46 poglavij; po vsebini ga lahko delimo na troje: od 1. do 6. poglavja opisuje germansko de\xc5\xbeelo in izvor Germanov. Od 7. do 27. poglavja govori o politi\xc4\x8dni in voja\xc5\xa1ki organizaciji Germanov ter o njihovih navadah. Od 28. do 46. poglavja opisuje razli\xc4\x8dna germanska plemena. Tacit \xc5\xbeeli opisati de\xc5\xbeelo, zakone in navade Germanov. Na za\xc4\x8detku opi\xc5\xa1e zna\xc4\x8dilnosti Germanov in germanske de\xc5\xbeele na splo\xc5\xa1no, nato se osredoto\xc4\x8di na opis pribli\xc5\xbeno sedemdesetih germanskih plemen. S tem delom \xc5\xbeeli seveda opisati na splo\xc5\xa1no ljudstvo Germanov, ampak \xc5\xbeeli tudi dokazati Rimljanom in predvsem Trajanu, da je to ljudstvo za njih nevarno, predvsem tisti, ki \xc5\xbeivijo na meji z rimskim ozemljem. Tacit tudi hvali Germane, saj imajo veliko pozitivnih lastnosti, pove, da imajo ti enostavne navade, da so v bitkah zelo koraj\xc5\xbeni in zvesti in da so zelo gostoljubni. Hvali tudi germanske \xc5\xbeene, saj pove, da so bolj\xc5\xa1e kot rimske, kajti ne omejujejo \xc5\xa1tevila otrok, vsem sinovom sledijo od rojstva in jih ne zaupajo dojiljam. Seveda tem pozitivnim lastnostim sledijo tudi kritike, saj pove, da mo\xc5\xbeje zelo radi pijan\xc4\x8dujejo, da so leni in da so barbarsko ljudstvo. Obstajajo zelo velike mo\xc5\xbenosti, da Tacit ni nikoli obiskal germanske de\xc5\xbeele in da je ve\xc4\x8dino podatkov prevzel iz dela Plinija Starej\xc5\xa1ega "Bella Germaniae"._NEWLINE_Imamo tudi razli\xc4\x8dne interpretacije tega dela. Nekateri strokovnjaki pravijo, da je to delo tesno povezano s politiko, saj Tacit \xc5\xbeeli obvestiti Trajana, da so Germani zelo nevarni in da jih je treba napasti, preden bi se ti \xc5\xa1e bolj okrepili. Drugi strokovnjaki pa trdijo, da je Tacit napisal to delo samo, ker je Rimljane zanimalo vse, kar je bilo "eksoti\xc4\x8dnega". Tretja interpretacija pa je ta, da je \xc5\xbeelel Tacit pokazati Rimljanom, kako imajo Germani - sicer primitvno ljudstvo - zelo enostavne, pristne in pozitivne navade, Rimljani pa \xc5\xbeivijo v korupciji.\n_START_SECTION_\nDialogus de oratoribus\n_START_PARAGRAPH_\nDelo se razvija s pogovorom \xc5\xa1tirih govornikov, ki razpravljajo o vzrokih propada govorni\xc5\xa1tva in o njegovi pomembnosti. Spra\xc5\xa1uje se, ali je vzrok propadanja v spremenjeni vzgoji ali pa v novem pristopu do pouka retorike; iz branja pa izhaja, da Tacit pripisuje slab\xc5\xa1anje govorni\xc5\xa1ke umetnosti predvsem spremenjenim politi\xc4\x8dnim razmeram, ki ne spodbujajo ve\xc4\x8d svobodnega politi\xc4\x8dnega udejstvovanja._NEWLINE_Kritiki so trdili, da je to Tacitovo zgodnje delo, kajti slog se zelo razlikuje od ostalih njegovih del; pripoved se namre\xc4\x8d odvija v sedemdesetih letih prvega stoletja. Ugotovili so pa, da pripada obdobju med letoma 100 in 105. Tacit je \xc5\xa1tudiral in se veliko zanimal za govorni\xc5\xa1tvo in prav ta je vzrok za nastanek tega dela.\n_START_SECTION_\nHistoriae\n_START_PARAGRAPH_\nDelo je bilo napisano med letoma 100 in 110. Pokriva obdobje po Neronu, leto \xc5\xa1tirih cesarjev in flavijsko dinastijo do smrti Domicijana. Ohranjene so samo prve \xc5\xa1tiri knjige in 26. poglavij pete knjige, ki pokrivajo leto 69 in za\xc4\x8detek leta 70._NEWLINE_Prva knjiga: uvod ter Tacitovo mnenje o navedeni zgodbi. Neronova smrt, voja\xc5\xa1ka anarhija in kraj\xc5\xa1a obdobja vladanja Galbe in Otona._NEWLINE_Druga knjiga: Vespazijan in Mucijan. Ljudstvo ljubi vladavino Vitelija, a ga kmalu izda Caecina Alienus. Vespazijana obo\xc5\xbeuje in podpira vojska._NEWLINE_Tretja knjiga: opis dogodkov iz septembra in oktobra leta 69. Smrt Vitelija in povzdig Vespazijana._NEWLINE_\xc4\x8cetrta knjiga: Vespazijan in Mucijan ustalijo lastno politi\xc4\x8dno pozicijo. Mucijan naro\xc4\x8di umor Vitelijevega sina. Za\xc4\x8detek politi\xc4\x8dnega nastopa Domicijana._NEWLINE_Peta knjiga: obleganje Jeruzalema ter neredi v Germaniji. V tej knjigi jasno opi\xc5\xa1e javno rimsko mnenje o Judih, kot o narodu, ki je zaverovan v lastne zakone in v \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje svojega (edinega) Boga. Ta komentar je spodbudil nenaklonjenost Rimljanov do Tacita. Avtor je imel sicer podobno (stereotipno) mnenje o Judih, kot njegovi sodobniki, \xc4\x8deprav se je v delu izrazil pretirano. Judom je posvetil 13 poglavij, v katerih ne izra\xc5\xbea zgolj nesogla\xc5\xa1anja in odpora, temve\xc4\x8d tudi sovra\xc5\xa1tvo in antisemitske ideje. V judovskem tradicionalizmu namre\xc4\x8d vidi zani\xc4\x8devanje rimske slave. Sovra\xc5\xa1tvo do tega naroda utemeljuje tudi z dejstvom, da se oni ne dr\xc5\xbeijo rimskih zakonov, temve\xc4\x8d da sledijo zgolj njihovim pravilom. Dodaten razlog za antisemitizem je za Tacita dejstvo, da Judje ne \xc4\x8dastijo rimskih vladarjev, to ga privede do formulacije izredno negativne kritike. Razlog za tako vedenje najde v njihovem domi\xc5\xa1ljanju.\n_START_SECTION_\n6. knjiga\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0esta knjiga Tacitovega dela Anali obravnava razli\xc4\x8dne dogodke iz rimske zgodovine._NEWLINE_\xc4\x8ceprav avtor izpostavi veliko informacij, se vsi dogodki vrtijo okoli neke glavne vrtilne osi, in sicer okoli cesarja Tiberija in njegovega despotizma. Avtor za\xc4\x8dne pripovedovanje z izpostavljanjem druge pomembne figure za razumevanje celotnega dela, in sicer Lucija Elija Sejana, prefekt pretorijanske garde i v enem od obdobij vladavine Timerija de facto vladar Rimskega cesarstva. Opi\xc5\xa1e njegovo stoi\xc4\x8dno smrt z me\xc4\x8dem. \xc4\x8ceprav so bili vsi proti njemu, si ga nih\xc4\x8de ni upal ni\xc4\x8desar obto\xc5\xbeiti. Tacit opredeli \xc5\xa1tevilne dogodke, ki so se zgodili v Rimu in okolici v tistih letih. Govori o umorih, o katastrofalni situaciji, o grozotah rimskega sveta. Omenja raznorazne osebnosti, kot na primer Publija Vitelija ali Pomponija Sekunda, oba povezana s Sejanom, oba prisiljena sprejeti usodo, prvi s tem, da je naredil samomor, drugi tako, da se ve\xc4\x8d mesecev ni pojavljal v javnosti. Vsi, ki so predstavljali neko nevarnost za Tiberijevo vladavino so bili obto\xc5\xbeeni. Senat, cesar, vodilne osebnosti se niso ustavili samo pri glavni \xe2\x80\x9cnevarnosti\xe2\x80\x9d. Ma\xc5\xa1\xc4\x8devali so se nad celotno dru\xc5\xbeino, nad mladimi sinovi in h\xc4\x8derami. Tacit opi\xc5\xa1e grozote, ki so jih bili dele\xc5\xbeni mladi fantje in dekleta. Je\xc4\x8da, posilstva, kri\xc5\xbeanja, obe\xc5\xa1anja, vse to je bilo nekaj vsakodnevnega v takratnem rimskem svetu. Zgodovinar pravi, da ni mogel opredeliti vsake osebnosti posebej, ker jih je bilo res veliko. Obto\xc5\xbeeni so bili vsi, ne glede na spol ali starost, npr. stara Vitija je bila obsojena, ker je jokala zaradi sinove smrti. Velikokrat so osumljenci raje naredili samomor, kot da bi umrli nasilne smrti. Bali so se morebitnega naro\xc4\x8denega morilca, poleg tega s samomorom so imeli pravico do pogreba, \xc4\x8desar niso imeli v primeru nasilne smrti._NEWLINE_Avtor vna\xc5\xa1a pojme iz anti\xc4\x8dne filozofije ter se spra\xc5\xa1uje, kako je mogo\xc4\x8de, da so bogovi dovolili nekaj tako hudobnega in grozljivega. Tacit pravi, da so si filozofi obrazlo\xc5\xbeili vse to, tako da so trdili, da se bogovi sploh niso menili za \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko usodo. Nekateri pa so dajali krivdo usodi, \xc4\x8de\xc5\xa1, da tako je in je ne more\xc5\xa1 spremeniti ali vplivati nanjo._NEWLINE_Tacit omenja \xc5\xa1e bitko med Parti in Sarmati, o velikanskem rimskem po\xc5\xbearu, ter zaklju\xc4\x8di pisanje \xc5\xa1este knjige z omembo Neronovega sina.\n_START_SECTION_\n11. knjiga\n_START_PARAGRAPH_\nEnajsta knjiga je osredoto\xc4\x8dena okoli dveh letnic, in sicer leti 47. in 48. po Kristusu. Tudi v tej knjigi Tacit opredeli \xc5\xa1tevilne dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8dine, tipi\xc4\x8dne za rimski svet. Govori o politiki in o pravnem \xc5\xbeivljenju v Rimu._NEWLINE_Veliko govora je Klavdiju in o njegovi \xc5\xbeeni Mesalini. Ona je bila zaljubljena v nekega mladega Rrimljana, po imenu Gaj Silija, ki je bil \xc5\xbee poro\xc4\x8den. Za\xc4\x8dela se je ljubezenska zgodba, ki je trajala nekaj \xc4\x8dasa. Klavdij ni vedel ni\xc4\x8d o tem. Zveza je bila tako mo\xc4\x8dna, da v trenutku, ko se je Klavdij oddaljil iz Rima, sta se Mesalina in njen ljubimec poro\xc4\x8dila. Poroka ni bila zasebna, vsi so vedeli zanjo. Poro\xc4\x8dila sta se pred ob\xc4\x8dinstvom, oba sta imela pri\xc4\x8do ob strani. Vse je potekalo, kot da bi bila neka normalna poroka. V trenutku, ko so Klavdija obvestili o tistem, kar se je dogajalo o Rimu, ni mogel verjeti. Bal se je, da bi Silija pridobil preve\xc4\x8d mo\xc4\x8di v Rimu. Odlo\xc4\x8dil se je, da se bo ma\xc5\xa1\xc4\x8deval. Ko se je vrnil v Rim je Silija vedel, da ni imelo smisla se braniti, edino kar si je \xc5\xbeelel je bilo, da bi umrl hitro in tako je tudi bilo. Mesalinina usoda je bila podobna. Tudi ona je umrla, vendar Klavdij ni \xc5\xbeelel poznati na\xc4\x8dina usmrtitve. Va\xc5\xbeno je bilo, da ni izgubil svoje mo\xc4\x8di. Ne vemo, \xc4\x8de je bil cesar \xc5\xbealosten, vesel ali jezen; vendar celo senat je bil na Klavdijevi strani, tako da je dal izbrisati Mesalinino ime z vseh kipov, tako zasebnih kot javnih. _NEWLINE_Tacit je v knjigi omenil tudi druge pomembne dogodke. Govori o Mitridatu in o njegovi zasedbi Armenije. Govori o znanih ludi saeculares, igre v \xc4\x8dast Avgustu. Govori tudi o Galcih, o njihovi asimilaciji z rimskim narodom.\n_START_SECTION_\n16. knjiga\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0estnajsta knjiga je v celoti osredoto\xc4\x8dena na Nerona in na smrti razli\xc4\x8dnih, bolj ali manj vplivnih rimskih osebnosti._NEWLINE_Knjiga se za\xc4\x8dne z imenom Casellia Bassa, kateri je razkril Neronu obstoj neke jame, v kateri naj bi se skrival zaklad. Rimljani so bili prepri\xc4\x8dani, da je Neron prinesel veliko bogastvo v Rim in da je zapravljal njihov denar._NEWLINE_Tacit omenja tudi znan Neronov glasbeni nastop. Vsi so bili prisiljeni ga hvaliti in izkazovati u\xc5\xbeitek, \xc4\x8deprav ni bilo tako. \xc4\x8ce tisti, katerim ni bilo v\xc5\xa1e\xc4\x8d kar so videli, niso ploskali na ukaz ali podobno, so tvegali \xc5\xbeivljenje. Obstajali so celo vojaki, ki so med prireditvijo kontrolirali, da so vsi prisotni ploskali ter da ni bilo niti trenutka zadrege._NEWLINE_Avtor opi\xc5\xa1e brutalno smrt Popeje, ki naj bi jo Neron smrtno udaril (najverjetneje je pa umrla zaradi zapletov pri nose\xc4\x8dnosti)._NEWLINE_Veliko govora je o Petroniju, ki so mu tudi rekli arbiter elegantiae. Kar je bilo lepo za Petronija, to je bilo lepo tudi za Nerona. Ko pa se je naklonjenost cesarja obrnila v sum, je tudi on moral narediti samomor zaradi zavisti drugih. Tudi v samomoru je bil zelo eleganten. Prerezal si je \xc5\xbeile in nato si jih nato dal za\xc5\xa1iti. \xc5\xbdelel je, da bi njegova smrt izpadla kot naravna. Pred smrtjo je napisal tudi knjigo, v kateri je podrobno opisal vse Neronove umazane posle, omenil z imenom in priimkom vsakega ljubimca in vsako ljubimko. Knjigo je nazadnje poslal Neronu. Tik pred smrtjo pa je dal uni\xc4\x8diti prstan s svojim pe\xc4\x8datom, tako da ne bi o\xc5\xa1kodoval drugih ljudi._NEWLINE_Tacit omenja druge nesre\xc4\x8dne\xc5\xbee, ki so umrli zaradi Nerona in njegove blaznosti. Pripoveduje zgodbo o Traseju in o njegovi dru\xc5\xbeini, ki je bila v celoti obsojena na smrt.'