b"\n_START_ARTICLE_\nHenrik VI. Hohenstaufen\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik je bil sin Friderika I. Barbarosse in druge \xc5\xbeene Beatrike Borgonjske. Pri treh letih je bil imenovan za kralja Rimljanov, kar je pomenilo oblast nad vsemi latinskimi posestmi svetorimskega cesarstva. Pri devetnajstih letih je bil imenovan za so-cesarja Svetega rimskega cesarstva in zaro\xc4\x8den s Konstanco d'Altavilla, h\xc4\x8derjo Rogerija II. Sicilskega in teto Viljema II. Sicilskega. S poroko (1186) je Henrik dobil oblast tudi nad Kraljevino Sicilijo, s \xc4\x8dimer se zaklju\xc4\x8di njeno normansko obdobje._NEWLINE_Ko sta po treh letih umrla tako Barbarossa kot Viljem, je Henrik uredil dolgotrajno nasprotje s Henrikom Levom na Bavarskem in se odpravil proti Siciliji. V Rimu se je dal kronati za cesarja od pape\xc5\xbea Celestina III. (1191) in takoj za tem je za\xc4\x8del oblegati Neapelj, vendar se je moral kmalu umakniti zaradi izbruha epidemije. \xc5\xbdena Konstanca je ostala kot ujetnica v Salernu._NEWLINE_Nepredvideni umik cesarjevih \xc4\x8det je opogumil nasprotnike. Tancredija Sicilskega so podprli pape\xc5\xbe, Henrik iz Braunschweiga (sin Henrika Leva) in Rihard Levjesr\xc4\x8dni kralj Anglije, vendar brez ve\xc4\x8djega uspeha. Rihard je bil na povratku iz kri\xc5\xbearske vojne ujet in izro\xc4\x8den cesarju, ki ga je osvobodil samo leta 1194 proti odkupnini 100 tiso\xc4\x8d srebrnikov (danes 36 ton srebra); Henrik iz Braunschweiga je skupaj z o\xc4\x8detom Levom podprl novo plemi\xc5\xa1ko vstajo na Bavarskem; pape\xc5\xbe se ni hotel sprijazniti z nem\xc5\xa1ko prisotnostjo v krajih, ki jih je smatral za svoj fevd._NEWLINE_Tako je cesar Henrik VI. poklical na pomo\xc4\x8d pomorski republiki Genovo in Piso in s silo zavzel Kraljevino Sicilijo (1194), kjer je po nepojasnjeni smrti Tancredija Sicilskega in njegovega sina Rogerija vladal Viljem III. Sicilski z regentstvom matere Sibile. Kljub sorazmerno lahki pridobitvi kraljevine, je Henrik okrutno nastopil proti Viljemu in Sibili in proti vsem, ki so mu nasprotovali ali ki so bili osumljeni nasprotovanja. Sledila so leta velikega nasilja, v katerih je dal Henrik mu\xc4\x8diti, oslepiti in na krute na\xc4\x8dine ubiti tiso\xc4\x8de ljudi. Ustavila ga je samo smrt leta 1197. Vzrok smrti je bila \xc4\x8drevesna infekcija, zato je verjetno, da je \xc5\xa1lo za zastrupitev.\n_START_SECTION_\nPolitika\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik ni imel istega pojmovanja o Svetem Rimskem cesarstvu, ki je bilo zna\xc4\x8dilno za njegovega o\xc4\x8deta Friderika Barbarosso. Slednji je razumeval cesarstvo kot univerzalno cesarjevo posest, ki je ostajala enotna prav zaradi zvestobe posameznih enot do najvi\xc5\xa1je oblasti \xe2\x80\x93 cesarja; zato je tudi odlo\xc4\x8dno nastopal proti avtonomisti\xc4\x8dnim te\xc5\xbenjam italijanskih komun . Nasprotno se je Henrik VI. zavedal velike raznolikosti de\xc5\xbeel v cesarstvu. Nem\xc4\x8dija je bila volilna monarhija, Sicilija je bila dedna monarhija, ostala ozemlja so bili fevdi, od katerih so bili nekateri, predvsem v Italiji, nezanesljivi. To stanje mu je narekovalo razli\xc4\x8dno postopanje v posameznih primerih._NEWLINE_Dolgoro\xc4\x8dni Henrikovi na\xc4\x8drti so bili ravnote\xc5\xbeje sil med osrednjim cesarstvom in periferi\xc4\x8dnim ozemljem, to je med nem\xc5\xa1kimi fevdalci in ozemlji severne Italije, medtem ko bi Sicilija morala postati njegov osebni fevd, dale\xc4\x8d od nem\xc5\xa1kih princev, italijanskih sinjorjev in pape\xc5\xbea. Za utrditev oblasti v Nem\xc4\x8diji je ponudil fevdalcem dednost posestev in \xc5\xa1kofom mo\xc5\xbenost izbire naslednika, s \xc4\x8dimer je hotel pridobiti njihovo zvestobo in politi\xc4\x8dno podporo. V Italiji je dodelil bratu Filipu \xc5\xa0vabskemu in drugim nem\xc5\xa1kim princem ozemlja Toskane, Romanje in Mark ter biv\xc5\xa1ih posesti Matilde iz Kanose, na katerih je ustanovil mo\xc4\x8dno zavezni\xc5\xa1tvo med filocesarskimi mesti, ki naj bi se postavila proti upornim komunam. Pape\xc5\xbeu je ponudil ustanovitev nove dajatve, ki bi obremenila vsako posamezno \xc5\xbeupnijo v cesarstvu in ki bi direktno bogatila pape\xc5\xa1ko blagajno, v zameno za pape\xc5\xbeevo odobravanje cesarske politike. Sku\xc5\xa1al je raz\xc5\xa1iriti oblast tudi na vzhod, zato je ukazal bratu Filipu, da je poro\xc4\x8dil Ireno, h\xc4\x8der cesarja Izaka II. Angela in vdovo po Rogeriju III. Sicilskem, in isto\xc4\x8dasno poslal vojsko nad Bizanc. Poslal je celo prve skupine vojakov v Sveto de\xc5\xbeelo kot za\xc4\x8detek nove kri\xc5\xbearske vojne. _NEWLINE_Henrikovi na\xc4\x8drti niso uspeli. Nem\xc5\xa1ki princi so zavrnili ponudbo o dednosti. Tudi pape\xc5\xbe je zavrnil ponudbo obvezne dajatve \xc5\xbeupnij. Italijanske komune so v mnogih primerih \xc5\xbee izdajale svoje zakone, kovale denar in pobirale davke.  Sicilijanci so se znova in znova upirali, kjub najokrutnej\xc5\xa1im cesarjevim represalijam. Vojska pred Bizancem je bila premagana in se je morala umakniti. Tudi kri\xc5\xbearji, ki so \xc5\xbee zasegli Bejrut in Sidon, niso napredovali in so po cesarjevi smrti v naglici zapustili Sveto De\xc5\xbeelo. Moderni zgodovinarji  vidijo v tem ponavljanju neuspehov izrecno Henrikovo nesposobnost za vladanje. Med drugim ostajata nerazumljiva teror, ki ga je ustvaril na Siciliji, in napad na Bizanc; v obeh primerih je imel dovolj pogojev za miroljubno so\xc5\xbeitje, saj je bil upravi\xc4\x8den vladar Sicilije in v tesnem sorodstvu z bizantinskim cesarjem, nasilje ni bilo potrebno. Tudi dvoumni odnosi s Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo so zanimivi, saj Henrik ni sprejemal pape\xc5\xbeeve oblasti niti v verskih vpra\xc5\xa1anjih in je celo osumil zarote Celestina III., vendar ni nastopil naravnost proti njemu in se je raje kruto znesel nad pape\xc5\xbeevim zaveznikom Rihardom iz Acerre. _NEWLINE_Edini uspeh Henrikove politike je bil dose\xc5\xbeen leta 1196, ko je skup\xc5\xa1\xc4\x8dina v Wurzburgu odobrila dednost cesarjeve funkcije. Sveto Rimsko cesarstvo je s tem postalo dedna monarhija in po Henrikovi smrti so princi gibelinskega prepri\xc4\x8danja izvolili za naslednika njegovega brata Filipa. Nasprotniki gvelfi so izvolili Otona IV. iz Braunschweiga. Po raznih prepirih in pape\xc5\xbeevih posredovanjih je \xc5\xa1ele leta 1220 zasedel prestol Henrikov sin Friderik II."