b'\n_START_ARTICLE_\nSelevkidsko cesarstvo\n_START_SECTION_\nDelitev Aleksandrovega imperija\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander Veliki je leta 323 pr. n. \xc5\xa1t. umrl brez odraslih potomcev in zapustil ogromen imperij. Regent cesarstva je postal Perdikas, ozemlje pa so si razdelili Aleksandrovi generali (diadohi) Ptolemaj I. Soter,  Kasander, Lizimah in Selevk I. Nikator in postali nekak\xc5\xa1ni satrapi.\n_START_SECTION_\nSelevkov vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nAleksandrovi generali so se kmalu za\xc4\x8deli boriti za oblast nad deli Aleksandrovega imperija. Prvi, ki se je uprl regentu Perdikasu, je bil satrap Egipta Ptolemaj. Njegov upor je leta 320 pr. n. \xc5\xa1t. povzro\xc4\x8dil novo delitev cesarstva. Selevk, ki je bil pod Perdikasom od leta 323 pr. n. \xc5\xa1t. vrhovni poveljnik vojske, kasneje pa je sodeloval pri njegovem umoru, je dobil Babilonijo in je takoj po prevzemu oblasti za\xc4\x8del \xc5\xa1iriti ozemlje svoje dr\xc5\xbeave. Njegov prihod v Babilonijo leta 312 pr. n. \xc5\xa1t. se \xc5\xa1teje za ustanovitev Selevkidskega cesarstva. Selevk je Babiloniji kmalu priklju\xc4\x8dil Mezopotamijo, Armenijo, Kapadokijo, Fars, Partijo, Baktrijo, Arabijo, Tapurijo, Sogdijo, Arahozijo in Hikarnijo, tako da se je njegovo cesarstvo raztezalo od Frigije na zahodu do Inda na vzhodu._NEWLINE_Selevk je v Indiji sklenil pogodbo z indijskim kraljem Chandragupto, s katero mu je dostopil svoja vzhodna ozemlja, v zameno pa je dobil 500 bojnih slonov, ki so igrali pomembno vlogo v bitki pri Ipsu.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0iritev proti zahodu\n_START_PARAGRAPH_\nPo Selevkovi in Lizimahovi zmagi nad Antigonom Monoftalmom v bitki pri Ipsu leta 301 pr. n. \xc5\xa1t. je Selevk zasedel \xc5\xa1e vzhodno Anatolijo in severno Sirijo. V Siriji je ustanovil novo prestolnico, ki jo je po svojem o\xc4\x8detu imenoval Antiohija na Orontu (dana\xc5\xa1nja Antakya v vzhodni Tur\xc4\x8diji). Drugo glavno mesto dr\xc5\xbeave je bila Selevkija na Tigrisu v severni Babiloniji. Selevkovo cesarstvo je doseglo najve\xc4\x8dji obseg leta 281 pr. n. \xc5\xa1t. po zmagi nad nekdanjim zaveznikom Lizimahom v bitki pri Korupedionu, po kateri je Selevk svojo dr\xc5\xbeavo raz\xc5\xa1iril nad celotno Anatolijo. Upal je, da bo osvojil tudi Lizimahova ozemlja v Evropi, prevsem Trakijo in Makedonijo, vendar so ga med izkrcanjem v Evropo ubili. _NEWLINE_Selevkov sin in naslednik Antioh I. Soter je nasledil ogromno dr\xc5\xbeavo, v katerem je bil skoraj ves azijski del Aleksandrovega cesarstva, njegovega evropskega dela pa ni bil sposoben osvojiti. Na\xc4\x8drte sta mu prekri\xc5\xbeala stalna tekmeca  Antigon II. Gonat iz Makedonije in Ptolemaj II. Filadelfijski iz Egipta.\n_START_SECTION_\nDr\xc5\xbeava postane prevelika\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina vzhodnega dela Selevkidskega cesarstva je bila \xc5\xbee pred Selevkovo smrtjo te\xc5\xbeko obvladljiva. Ko je Selevk leta 305 pr. n. \xc5\xa1t. napadel Indijo (Punjab), se je spopadel s kraljem \xc4\x8candragupto, za katerega trdijo, da je imel vojsko 600.000 vojakov in 9.000 bojnih slonov. Oba vladarja sta nazadnje sporazumela, da bo Selevk prepustil \xc4\x8candragupti ob\xc5\xa1irno ozemlje od Inda do meje dana\xc5\xa1njega Afganistana, v zameno pa bo dobil 500 bojnih slonov, ki so potem igrali pomembno vlogo v bitki pri Ipsu. Mir sta dopolnila z dogovorom, s katerim so se lahko selevkidske princese poro\xc4\x8dale na indijski dvor oziroma priznavanjem porok med Grki in Indijci. _NEWLINE_Selevk je na indijski dvor v glavnem mestu Pataliputra (dana\xc5\xa1nja Patna v dr\xc5\xbeavi Bihar) poslal svojega ambasadorja Megastena, ki je podrobno opisal Indijo med \xc4\x8candraguptovim vladanjem. Njegovi zapisi so delno ohranjeni. Ambasadorja je kasneje poslal tudi na dvor \xc4\x8candraguptovega sina Bindusarja. _NEWLINE_Selevkidsko cesarstvo je pred Selevkovo smrtjo poleg doline Inda izgubilo \xc5\xa1e Gedrozijo na jugovzhodu Iranske planote in Arahozijo na zahodni obali Inda._NEWLINE_Antioh I. Soter (281-261 pr. n. \xc5\xa1t.) in njegov sin Antioh II. Teos (261-246 pr. n. \xc5\xa1t.) sta bila stalno v vojnah s Ptolemajem II. za povrh pa so v Malo Azijo vdrli Gali (Kelti) in ustanovili Galatijo, delno neodvisno in delno helenizirano kraljestvo, ki je obsegalo Bitinijo, Pont in Kapadokijo z glavnim mestom Pergam. Svojo pozornost sta morala zato pereusmeriti proti zahodu, medtem pa so se province na vzhodu za\xc4\x8dele osamosvajati. Proti koncu vladanja Antioha II. se je najprej osamosvojila Baktrija, ki je vladal satrap Diodot, kmalu zatem pa \xc5\xa1e Partija._NEWLINE_Okrog leta 246 pr. n. \xc5\xa1t. je pri\xc5\xa1el na prestol Selevkidskega cesarstva Antiohov sin Selevk II. Kalinik in za cesarstvo so se za\xc4\x8deli te\xc5\xbeki \xc4\x8dasi. Selevka je v tretji sirijski vojni najprej te\xc5\xbeko porazil Ptolemaj III. Egip\xc4\x8danski, potem pa se je za\xc4\x8dela dr\xc5\xbeavljanska vojna proti bratu Antiohu Hieraksu. Notranje spore sta izkoristili Baktrija in Partija in se odcepili od cesarstva. Nemiri so se za\xc4\x8deli tudi v Mali Aziji in izgledalo je, da bodo Selevkidi popolnoma izgubili oblast. _NEWLINE_Leta 245 pr. n. \xc5\xa1t. je Diodot razglasil neodvisnost Baktrije in ustanovil Gr\xc5\xa1ko-baktrijsko kraljestvo. Za kraljestvo je bila zna\xc4\x8dilna bogata helenisti\xc4\x8dna kultura, ki je prevladovala pribli\xc5\xbeno do leta 125 pr. n. \xc5\xa1t. ko jo je uni\xc4\x8dila invazija nomadov s severa. Eden od gr\xc5\xa1ko-baktrijskih kraljev, Dimitrij I. Baktrijski, je okrog leta 180 pr. n. \xc5\xa1t. napadel Indijo in ustanovil gr\xc5\xa1ko-indijsko kraljestvo, ki je \xc5\xbeivelo pribli\xc5\xbeno do leta 20._NEWLINE_Selevkidski satrap Partije Andagora je razglasil neodvisnost takoj po odcepitvi sosednje Baktrije. Oblast v Partiji je kmalu zatem prevzel partski plemenski poglavar Arsak, prvi iz dinastije Arsakidov, in okrog leta 238 pr. n. \xc5\xa1t. ustanovil mogo\xc4\x8dno Partsko cesarstvo.\n_START_SECTION_\nO\xc5\xbeivitev cesarstva (223 - 191 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 223 pr. n. \xc5\xa1t. je pri\xc5\xa1el na prestol Antoh III. Veliki, mlaj\xc5\xa1i sin Selevka II.. V \xc4\x8detrti sirijski vojni proti Egiptu na za\xc4\x8detku ni bil najbolj uspe\xc5\xa1en in je v bitki pri Raphiji leta 217 pr. n. \xc5\xa1t. do\xc5\xbeivel neprijeten poraz, potem pa je postal najve\xc4\x8dji selevkidski vladar po Selevku I. Po porazu pri Raphiji je naslednjih deset let pre\xc5\xbeivel v vzhodnem delu svojega cesarstva, kjer je ukrotil uporne vazale v Partiji in Baktriji in dosegel njihovo, vsaj formalno, poslu\xc5\xa1nost. Po Aleksandrovem zgledu se je nato odpravil v Indijo, kjer se je sre\xc4\x8dal s kraljem Sofagesenom. _NEWLINE_Leta 205 pr. n. \xc5\xa1t. se je vrnil na zahod in ugotovil, da je stanje po smrti Ptolemaja IV. ravno pravo za vojni pohod proti zahodu. S Filipom V. Makedonskim sta se dogovorila, da si bosta razdelila Ptolemajeva ozemlja. Za\xc4\x8dela se je peta sirijska vojna, v kateri so Selevkidi po bitki pri Paniju 198 pr. n. \xc5\xa1t. Ptolemaju V. odvzeli Sirijo. Izgledalo je, da je Selevkidom uspelo v celoti restavrirati Selevkidsko cesarstvo.\n_START_SECTION_\nPonovni razpad dr\xc5\xbeave\n_START_PARAGRAPH_\nAntiohova slava ni trajala prav dolgo. Ko so njegovega nekdanjega zaveznika Filipa V. Makedonskega leta 197 pr. n. \xc5\xa1t. porazili Rimljani, je Antioh poskusil raz\xc5\xa1iriti svoje cesarstvo na ozemlje Gr\xc4\x8dije. K temu ga je vzpodbudil tudi izgnani karta\xc5\xbeanski general Hanibal. Sklenil je zavezni\xc5\xa1tvo z Etolsko ligo in nato napadel Gr\xc4\x8dijo. Na \xc5\xbealost je bila ta odlo\xc4\x8ditev zanj usodna. Rimljani so ga kar dvakrat te\xc5\xa1ko porazili \xe2\x80\x93 prvi\xc4\x8d leta 191 pr. n. \xc5\xa1t. pri Termopilah potem pa \xc5\xa1e leta 190 pr. n. \xc5\xa1t. pri Magneziji \xe2\x80\x93 in ga prisilili, da je leta 188 pr. n. \xc5\xa1t. v Apamei podpisal zanj neugodno mirovno pogodbo. Rimljanom je moral prepustiti vsa evropska ozemlja, Malo Azijo severno od gorovja Taurus do Pergama in pla\xc4\x8dati ogromno vojno od\xc5\xa1kodnino. Antioh se je po podpisu pogodbe odpravil na vojni pohod na vzhod, kjer je nameraval zbrati denar za pla\xc4\x8dilo od\xc5\xa1kodnine, in leta 187 pr. n. \xc5\xa1t. umrl._NEWLINE_Nasledil ga je sin Selevk IV. Filopator (187-175 pr. n. \xc5\xa1t.), ki je ve\xc4\x8dino svojega vladanja posvetil zbiranju denarja za vojno od\xc5\xa1kodnino. Leta 175 pr. n. \xc5\xa1t. ga je minister Heliodor umoril in na prestol posadil Selevkovega mlaj\xc5\xa1ega brata Antioha IV. Epifana. Antioh je z uspe\xc5\xa1no vojno proti Egiptu poskusil ponovno dose\xc4\x8di ugled Selevkidov. Egip\xc4\x8dansko vojsko je potisnil vse do Aleksandrije, potem pa se je moral zaradi gro\xc5\xbeenj rimskega odposlanca Gaja Popilija Leanasa umakniti iz Egipta. _NEWLINE_Njegovo cesarstvo je \xc5\xa1e naprej razpadalo: vzhodne province so bile prakti\xc4\x8dno brez nadzora, ker so v Perzijo so za\xc4\x8deli vdirati Parti, v Judeji pa je zaradi Antiohove nasilne helenizacije pri\xc5\xa1lo do upora Judov, tako imenovanega upora Makabejcev. Poskusi, da bi se sporazumel s Parti in Judi, so bili neuspe\xc5\xa1ni. Na vojnem pohodu proti Partom je Antioh leta 164 pr. n. \xc5\xa1t. umrl.\n_START_SECTION_\nDr\xc5\xbeavljanska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Antioha IV. Epifana je postajalo Selevkidsko cesarstvo vedno bolj nestabilno, centralna oblast pa vedno manj vplivna. Epifanov mlaj\xc5\xa1i sin Antioh V. Eupator je poskusil ponovno vzpostaviti oblast v Judeji, vendar ga je leta 161 pr. n. \xc5\xa1t. vrgel s prestola sin Demetrij I. Soter, njega pa leta 150 pr. n. \xc5\xa1t. Aleksander Balas. Aleksander Balas je vladal do leta 145 pr. n. \xc5\xa1t. ko ga je vrgel s prestola sin Demetrija I., Demetrij II. Nikator. Demetrij II. ni bil sposoben obvladovati celega cesarstva. Medtem, ko je iz Damaska vladal Babiloniji in vzhodni Siriji, so Balasovi privr\xc5\xbeenci, ki so najprej podpirali Balasovega sina Antioha VI., potem pa uporni\xc5\xa1kega generala Diodota Trifona, zasedli Antiohijo. _NEWLINE_Razpadanje cesarstva se je hitro nadaljevalo. Leta 143 pr. n. \xc5\xa1t. so svojo neodvisnost dosegli Judje pod vodstvom Makabejcev, ozemlja na vzhodu pa so osvajali Parti. Leta 139 pr. n. \xc5\xa1t. so Parti Demetrija II. porazili in ga ujeli in od takrat naprej obvladovali celotno Iransko planoto. Demetrijev brat Antioh VII. je za nekaj \xc4\x8dasa vzpostavil enotnost in mo\xc4\x8d Selevkidov, vendar to ni bilo dovolj, da bi prepre\xc4\x8dil vdiranje Partov. Leta 129 pr. n. \xc5\xa1t. so ga v bitki za obrambo Babilonije ubili. Po njegovi smrti se je oblast Selevkidov sesula, ker so se \xc5\xa1tevilni kandidati za njegovo nasledstvo zapletli v dr\xc5\xbeavljansko vojno, kateri ni bilo videti konca.\n_START_SECTION_\nPropad (100 - 47 pr. n. \xc5\xa1t.)\n_START_PARAGRAPH_\nPo letu 100 pr. n. \xc5\xa1t. se je ogromno Selevkidsko cesarstvo zmanj\xc5\xa1alo na Antiohijo in nekaj sirskih mest. Kljub o\xc4\x8ditnemu propadu mo\xc4\x8di in zmanj\xc5\xa1anemu kraljestvu, je plemstvo \xc5\xa1e vedno volilo kralje, pri \xc4\x8demer so ob\xc4\x8dasno posredovali Ptolemaji iz Egipta in drugi zunanji vladarji. Selevkidi so se obdr\xc5\xbeali na oblasti samo zato, ker jih nih\xc4\x8de ni hotel priklju\xc4\x8diti k svoji dr\xc5\xbeavi. V vojnah v Anatoliji med Mitrijadom VI. iz Ponta in Sullo iz Rima, sta obe sprti strani pustili Selevkide ob strani. _NEWLINE_Edini, ki je v stalnih notranjih spopadih na jugu videl prilo\xc5\xbenost za raz\xc5\xa1iritev svoje dr\xc5\xbeave, je bil Mitrijadov ambicijozni zet Tigran Veliki, kralj Armenije. Leta 83 pr. n. \xc5\xa1t. je na vabilo ene od stalno sprtih strani napadel Sirijo in se kmalu zatem oklical za vladarja. Oblast Selevkidov se je dejansko kon\xc4\x8dala. _NEWLINE_Leta 69 pr. n. \xc5\xa1t. sta Mitrijad in Tigran porazila rimskega generala Luculla in zdru\xc5\xbeila ostanke Selevkidskega cesarstva v dr\xc5\xbeavo, kateri je zavladal Antioh XIII. Dr\xc5\xbeavljanske vojne se kljub temu ni dalo prepre\xc4\x8diti, ker se je za prestol potegoval \xc5\xa1e en Selevkid - Filip II.. Po rimski zasedbi Ponta so postajali Rimljani vedno bolj zaskrbljeni zaradi stalnih nemirov v Siriji, ki so ji vladali Selevkidi. Potem, ko je leta 63 pr. n. \xc5\xa1t. porazil Mitrijada, je Pompej dobil nalogo, da obudi helenisti\xc4\x8dni vzhod in ustanovi nova, Rimu podlo\xc5\xbena kraljestva in province. Nekatere podlo\xc5\xbene dr\xc5\xbeave, na primer Armenija in Judeja, so dobile nekaj samostojnosti in svoje kralje, za Selevkide pa je menil, da bodo stalno povzro\xc4\x8dali te\xc5\xbeave, zato je odstavil oba rivalska selevkidska princa in ustanovil rimsko provinco._NEWLINE_S tem je Antioh XI. ostal zadnji neodvisni Selevkid in je vladal na Cipru (92-49 pr. n. \xc5\xa1.) in ga je po smrti nasledil njegov sin Selevk VII. Dve leti kasneje se je poklonil Juliju Cezarju ko se je vra\xc4\x8dal iz Egipta v Rim ter dobil v zameno dvajsetletno guvernerstvo Cipra.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0irjenje gr\xc5\xa1ke kulture\n_START_PARAGRAPH_\nSelevkidsko cesarstvo, ki se je raztezalo od Egejskega morja do Afganistana, je bilo talilni lonec raznih narodov, med katerimi so bili najpomembnej\xc5\xa1i Grki, Armenci, Perzijci, Medijci in Judje. Izjemna velikost cesarstva in njena raznolikost sta povzro\xc4\x8dili, da so selevkidski vladarji posku\xc5\xa1ali uveljaviti politiko rasne enotnosti, ki jo je za\xc4\x8del izvajati \xc5\xbee Aleksander Veliki. Helenizacijo cesarstva so dosegli z ustanavljanjem gr\xc5\xa1kih mest, tak\xc5\xa1na je bila na primer Antiohija, ali pa so obstoje\xc4\x8dim mestom dali gr\xc5\xa1ka imena. Ustanavljanju novih gr\xc5\xa1kih mest je pripomogla prenaseljenost v notranjosti Gr\xc4\x8dije, zato je bilo prostrano Selevkidsko cesarstvo zelo primerno za kolonizacijo. Priseljenci so ponekod v celoti asimilirali doma\xc4\x8de prebivalstvo. Asimilacija je povzro\xc4\x8dila, da so doma\xc4\x8dini svoje obi\xc4\x8daje prilagodili gr\xc5\xa1kim, vladajo\xc4\x8da makedonska elita pa je privzela nekaj lokalne tradicije. Helenisti\xc4\x8dne ideje so se po letu 313 pr. n. \xc5\xa1t. za\xc4\x8dele hitro prena\xc5\xa1ati na kulture Bli\xc5\xbenjega in Srednjega vzhoda in Centralne Azije, kar je trajalo kak\xc5\xa1nih 250 let. V tem \xc4\x8dasu so vladarji sistemati\xc4\x8dno zgradili mre\xc5\xbeo nekaj sto mest, katerih namen je bil predvsem trgovanje in vzdr\xc5\xbeevanje oblasti. Mnogo obstoje\xc4\x8dih mest je bilo na tak ali druga\xc4\x8den na\xc4\x8din, ponekod tudi s silo, popolnoma heleniziranih. Sinteza helenisti\xc4\x8dnih in prvotnih doma\xc4\x8dih kulturnih, verskih in filozofskih idej je dala v razli\xc4\x8dnih delih cesarstva razli\xc4\x8dne rezultate: nekje je prinesla mir, drugje pa je povzro\xc4\x8dila upore. Tak\xc5\xa1en primer so bili, na primer, Judje. Selevkidi so jih hoteli postopoma helenizirati, Judje pa so vztrajali pri judaizmu, kar je pripeljalo do vojne in na kocu do njihove osamosvojitve.'