b'\n_START_ARTICLE_\nVladimir Vodopivec\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini uradnika Maksimilijana in gospodinje Marije Vodopivec rojene \xc5\xa0val. V rojstnem kraju je obiskoval ljudsko \xc5\xa1olo, gimnazijo in slovensko mo\xc5\xa1ko u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8de. Maturiral je leta 1916 v Ljubljani, ko je \xc5\xbee nosil avstrijsko uniformo. Po kon\xc4\x8dani \xc5\xa1oli za rezervne \xc4\x8dastnike se je boril na so\xc5\xa1ki fronti in Romuniji, kjer je bil te\xc5\xbeko ranjen. Leta 1918 se je pridru\xc5\xbeil borcem za severno mejo generala Rudolfa Maistra. Po ustanovitvi nove dr\xc5\xbeave je postal s \xc4\x8dinom podporo\xc4\x8dnika aktiven \xc4\x8dastnik jugoslovanske vojske. Slu\xc5\xbeboval je v mnogih garnizijah. Med 2. svetovno vojno je bil partizan v Beli krajini in dosegel \xc4\x8din polkovnika. Ob osvoboditvi Trsta je bil imenovan za prvega voja\xc5\xa1kega poveljnika osvobojenega mesta.  Tudi v jugoslovanski ljudski armadi je slu\xc5\xbeboval v mnogih garnizijah, ter se \xc5\xa1ele po 42 letih voja\xc5\xa1ke slu\xc5\xbebe upokojil. Odlikovan je bil s 7 visokimi odlikovanji v Kraljevini Jugoslaviji in prav toliko odlikovanji v Socialisti\xc4\x8dni federativni republiki Jugoslaviji. Po upokojitvi je \xc5\xbeivel v Beogradu. Tu se je vklju\xc4\x8dil v Strelsko zvezo Jugoslavije in napisal zanjo ve\xc4\x8d strokovnih knjig._NEWLINE_S pesni\xc5\xa1tvom je za\xc4\x8del \xc5\xbee kot osnovno\xc5\xa1olec, ko je zlo\xc5\xbeil pesem Katarini. Pesem je vzbudila zanimanje tudi pri Simonu Gregor\xc4\x8di\xc4\x8du, ki je v tistem \xc4\x8dasu stanoval na istem trgu v Gorici. Dal mu je gro\xc5\xa1, da si kupi zvezek za pesmi. Vodopivec pa se je kot \xc5\xa1olar raje kot s pisanjem ukvarjal z modeliranjem gline in mavca. Nekaj ljubezenskih pesmi posve\xc4\x8denih Fani Hlade je nastalo kasneje, \xc5\xa1e ve\xc4\x8d pa v partizanih (Spomini, Li\xc4\x8dkanje na vasi, Grob neznanega junaka). Po osvoboditvi je za ve\xc4\x8d let prenehal s pisanjem pesmi. Oglasil se je \xc5\xa1ele po smrti \xc5\xbeene Fani leta 1980. Napisal je okoli 80 pesmi po Gregor\xc4\x8di\xc4\x8devem vzoru. Ker so vse pesmi datirane so pravi dnevnik njegovega \xc5\xbeivljenja v visoki starosti. S poezijo se je boril proti osamljenosti in pe\xc5\xa1anju spomina. V domu so zanj skrbele slovenske sestre usmiljenke, obiskoval pa ga je tudi beograjski nad\xc5\xa1kof Franc Perko. Pesnil je tudi za Slovence v prelomnem letu 1991 in se odlo\xc4\x8dno postavil na slovensko stran. Zalo\xc5\xbeba Mondena je leta 1993 zalo\xc5\xbeila njegovo pesni\xc5\xa1ko zbirko Moj grmi\xc4\x8dek. Zbirka je dobila naslov po starem kaktusu, ki se razcveti v decembru in ga je spremljal vse \xc5\xbeivljenje. V knjigi je k pesmim dodal tudi prozo: svoj \xc5\xbeivljenjepis in spomine na Simona Gregor\xc4\x8di\xc4\x8da.'