b'\n_START_ARTICLE_\nEric Kandel\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je na Dunaju v judovski dru\xc5\xbeini srednjega razreda, ki je morala zaradi vzpona nacizma prebegniti v Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave Amerike. Naselili so se v Brooklynu (New York), kjer je Kandel obiskoval judovsko osnovno in javno srednjo \xc5\xa1olo. Sprva se je zanimal predvsem za zgodovino in je na Harvardu diplomiral iz zgodovine in knji\xc5\xbeevnosti, v stik z nevrofiziologijo pa je pri\xc5\xa1el preko takratnega dekleta, katere star\xc5\xa1a sta bila freudovska psihoanalitika. Tako se je pri\xc4\x8del zanimati za mehanizme motivacije in zavednega ter nezavednega spomina. Vpisal je \xc5\xa1tudij psihiatrije na Univerzi v New Yorku da bi tudi sam postal psihoanalitik in tam med predmeti izbral tudi nevrofiziologijo, ki je pritegnila njegovo pozornost.\n_START_SECTION_\nRaziskovalna kariera\n_START_PARAGRAPH_\nKer na Univerzi v New Yorku ni bilo predavatelja, ki bi se ukvarjal s tem podro\xc4\x8djem, je \xc5\xa1el na Univerzo Columbia h Harryju Grundfestu, kjer je prvi\xc4\x8d pri\xc5\xa1el v stik z raziskovalnim delom. V Grundfestovem laboratoriju so se ukvarjali s snemanjem sumari\xc4\x8dnih akcijskih potencialov na povr\xc5\xa1ini sesal\xc4\x8dje mo\xc5\xbeganske skorje, vendar je bila zaradi nenatan\xc4\x8dnosti metode interpretacija rezultatov te\xc5\xbeavna. Ko se je seznanil z delom Stephena Kufflerja, ki je tovrstne poskuse opravljal na izoliranih orja\xc5\xa1kih aksonih rakov, mu je postalo jasno, da je za uspeh nujna uporaba primernej\xc5\xa1ega raziskovalnega subjekta. \xc5\xa0tudij medicine je kon\xc4\x8dal leta 1956 in od\xc5\xa1el opravljat prakso v bolni\xc5\xa1nici. V tem obdobju se je vrnil v Grundfestov laboratorij, kjer se je seznanil z dodatnimi elektrofiziolo\xc5\xa1kimi tehnikami. Naposled je na Grundfestovo priporo\xc4\x8dilo dobil mesto raziskovalca na Nacionalnih in\xc5\xa1titutih za zdravje v Bethesdi.\n_START_SECTION_\nDelo na Nacionalnih in\xc5\xa1titutih za zdravje\n_START_PARAGRAPH_\nNa NIH se je lotil elektrofiziolo\xc5\xa1kih raziskav nevronov v hipokampusu, za katerega so malo pred tem odkrili, da ima klju\xc4\x8dno vlogo pri formiranju dolgoro\xc4\x8dnih spominov pri \xc4\x8dloveku. S takratnim sodelavcem Spencerjem sta premostila te\xc5\xbeave pri snemanju elektri\xc4\x8dnih dogodkov s posameznih celic v delujo\xc4\x8dih mo\xc5\xbeganih in kot prva okarakterizirala osnovne lastnosti pro\xc5\xbeenja akcijskih potencialov v piramidnih nevronih hipokampusa, kmalu pa sta ugotovila, da se le-ti ne razlikujejo dosti od drugih znanih tipov nevronov. Zato sta postavila hipotezo, da je njihova vloga pri tvorjenju spomina posledica povezav med njimi namesto njihovih osnovnih lastnosti. Zaradi ogromnega \xc5\xa1tevila sinaps, ki jih ima vsaka piramidalna celica, bi bila tovrstna raziskava preve\xc4\x8d kompleksna in naposled sta opustila hipokampus kot subjekt. Kandel je zato ponovno usmeril pozornost k preprostej\xc5\xa1im modelnim sistemom. Za razliko od sodobnikov je verjel, da bo tovrsten redukcionisti\xc4\x8dni pristop pripomogel k razjasnitvi tudi tako kompleksnih pojavov kot je \xc4\x8dlovekovo vedenje in spomin. Po nekaj iskanja je odkril primeren organizem: morske pol\xc5\xbee vrste Aplysia californica, ki so posebej priro\xc4\x8dni za tovrstne raziskave - njihovo \xc5\xbeiv\xc4\x8devje sestavlja razmeroma majhno \xc5\xa1tevilo nevronov, ki so nenavadno veliki in jih je mo\xc5\xbeno zanesljivo identificirati pri razli\xc4\x8dnih \xc5\xbeivalih. Preden se je lahko posvetil pol\xc5\xbeem je moral opraviti dvoletno prakso psihiatrije na Harvardu, kjer je ravno leto pred tem vzpostavil svoj laboratorij njegov vzornik Kuffler, tako da je Kandel lahko ostal na teko\xc4\x8dem z dogajanjem na podro\xc4\x8dju nevrofiziologije.\n_START_SECTION_\nIzpopolnjevanje v Parizu in selitev na Univerzo v New Yorku\n_START_PARAGRAPH_\nS pol\xc5\xbei iz rodu Aplysia so se takrat ukvarjali samo v dveh laboratorijih na svetu: v Parizu pod vodstvom Ladislava Tauca in v Marseillu. Z \xc5\xbeeno, ki je bila Judinja po rodu iz Pariza, sta se odlo\xc4\x8dila za Pariz in tako je Kandel od\xc5\xa1el na podoktorsko usposabljanje h Taucu, s katerim sta se odli\xc4\x8dno ujela. V \xc5\xa1estnajstih mesecih sta opravila serijo poskusov, ki so dokazali, da se vzporedno dogajajo spremembe v sinapti\xc4\x8dnih procesih in vedenju pri poskusnih \xc5\xbeivalih. Ob povratku v New York je dokon\xc4\x8dno opustil ambicijo postati psihiater in sprejel povabilo naj ustanovi skupino za nevrofiziologijo na medicinski \xc5\xa1oli Univerze v New Yorku. Tu se je s sodelavci osredoto\xc4\x8dil na preproste mehanizme tvorjenja kratkoro\xc4\x8dnega spomina - habituacijo in senzitizacijo na primeru refleksnega vpotega \xc5\xa1krg. V za\xc4\x8detku 1980. let so pre\xc5\xa1li na vedenjske funkcije vi\xc5\xa1jega reda in dokazali, da se tudi tako preprost sistem odziva na klasi\xc4\x8dno pogojevanje, kar je oblika asociativnega u\xc4\x8denja. Vzporedno so opisali udele\xc5\xbeene \xc5\xbeiv\xc4\x8dne mre\xc5\xbee, kar je postavilo temelj za preu\xc4\x8devanje povezave med fizikalno-kemijskimi in kognitivnimi procesi. Najprej so dokazali, da pride pri tvorjenju spomina tako do nastanka novih \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih povezav, kot tudi do spremembe v u\xc4\x8dinkovitosti obstoje\xc4\x8dih, s \xc4\x8demer so ovrgli nekatere alternativne hipoteze glede mehanizmov shranjevanja informacij v \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih mre\xc5\xbeah. S kolegom Jamesom Schwartzom sta se nato lotila biokemijske karakterizacije sprememb. Odkrila sta, da igra pri njih klju\xc4\x8dno vlogo kaskada kemijskih reakcij, kjer je udele\xc5\xbeena molekula cikli\xc4\x8dnega AMP (cAMP).\n_START_SECTION_\nVrnitev na Univerzo Columbia\n_START_PARAGRAPH_\nV tem \xc4\x8dasu se je Kandel odzval povabilu naj postane direktor Centra za nevrobiologijo in vedenje na Univerzi Columbia ter prepri\xc4\x8dal \xc5\xa1e ve\xc4\x8d sodelavcev naj se mu pridru\xc5\xbeijo. Na tem polo\xc5\xbeaju je nadomestil svojega nekdanjega mentorja Grundfesta, ki je odhajal v pokoj. Kmalu so se lotili nadaljevanja raziskav in ugotovili, da se spremembe v \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih povezavah med u\xc4\x8denjem dogajajo na presinapti\xc4\x8dnem kon\xc4\x8di\xc4\x8du, spro\xc5\xbei pa jih lahko cAMP neposredno. Dokazali so tudi, da druge substance, ki vplivajo na spremembe, npr. serotonin, delujejo tako, da pove\xc4\x8dajo sintezo cAMP. Dokaze o vplivu cAMP so dopolnili s poskusi, med katerimi so blokirali njegovo delovanje. Uspelo jim je odkriti tudi tar\xc4\x8do delovanja cAMP, prej neznan kalijev kanal\xc4\x8dek, ki ga cAMP zapre, s tem pa vpliva na elektri\xc4\x8dno prevodnost membrane._NEWLINE_Uspehi drugih raziskovalcev pri vzpostavitvi celi\xc4\x8dne kulture pol\xc5\xbeev iz rodu Aplysia so v za\xc4\x8detku 1970-ih let omogo\xc4\x8dili prehod na preu\xc4\x8devanje molekularnih mehanizmov dolgoro\xc4\x8dnega spomina. Kandel je z ekipo opisal kaskado reakcij, ki pri ve\xc4\x8dkratni aktivaciji \xc5\xbeiv\xc4\x8dne povezave spro\xc5\xbei izra\xc5\xbeanje dolo\xc4\x8denega gena v nevronih, kar povzro\xc4\x8di rast novih sinaps._NEWLINE_Na koncu se je v 1990. letih Kandel vrnil k svojemu prvotnemu poskusnemu subjektu - hipokampusu. Na temelju spoznanj o molekularnih osnovah spomina pri morskih pol\xc5\xbeih je pri\xc4\x8del z raziskavami prostorskega spomina pri mi\xc5\xa1ih, ki so imele onesposobljene gene za dolo\xc4\x8dene encime, udele\xc5\xbeene pri spremembah v sinapti\xc4\x8dnih povezavah (t. i.\xc2\xa0\xc2\xbbknockout\xc2\xab\xc2\xa0mi\xc5\xa1i). Ugotovili so, da je tudi tako kompleksen proces kot je vizualizacija prostora v zavesti sesalca, odvisen od enakih mehanizmov kot dolgotrajna habituacija enostavne refleksne mre\xc5\xbee pri morskih pol\xc5\xbeih. Kandel ostaja aktiven raziskovalec na Centru za medicinske raziskave Howarda Hughesa na Univerzi Columbia, kjer se ukvarja z vplivom pozornosti na tvorbo spominov. Znan je tudi kot soavtor vplivnega u\xc4\x8dbenika nevrobiologije Principles of Neural Science ki je prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1el leta 1981 in bil od takrat ve\xc4\x8dkrat dopolnjen.\n_START_SECTION_\nZasebno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1955 je poro\xc4\x8den z Denise (roj. Bystryn), psihiatrinjo, prav tako judovskega rodu. Imata dva otroka, Paula in Minouche. V prostem \xc4\x8dasu se ukvarjata z zbiranjem starin in umetnin.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoje delo je prejel ve\xc4\x8d nagrad, med njimi Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino (2000), Nacionalno medaljo znanosti (1988) in Laskerjevo nagrado (1983)._NEWLINE_Sprejet je bil tudi za \xc4\x8dlana ve\xc4\x8d akademskih in\xc5\xa1titucij, med njimi Nacionalne akademije znanosti ZDA (1974), Ameri\xc5\xa1ke akademije umetnosti in znanosti in Francoske akademije znanosti. Devet univerz mu je podelilo \xc4\x8dastne doktorate.'