b'\n_START_ARTICLE_\nElias Magnus Fries\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je kot edini otrok o\xc4\x8detu Thoru Friesu (1762\xe2\x80\x931839) iz Femsja in Sari Elizabeth (Sari Lizi) Wernelin (1769\xe2\x80\x931837). O\xc4\x8detova dru\xc5\xbeina, t. i. Elias genera, izhaja iz Adama Jonssona Friesa (1640\xe2\x80\x931710) iz Norrk\xc3\xb6pinga, po katerem se je ime Fries dedovalo naprej po sinu Thoru Adamsonu (1683\xe2\x80\x931732), in sicer v ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dicah: "Frieze", "Friese", "Frijs" ali "Fries "._NEWLINE_O\xc4\x8de, po poklicu pastor rektor, je v sinu \xc5\xbee kmalu vzbudil zanimanje do rastlin, predvsem cvetlic; pri 12 letih pa se je navdu\xc5\xa1il nad glivami in do 17. leta je razlikoval \xc5\xbee 300 razli\xc4\x8dnih vrst. Ker naj bi se latin\xc5\xa1\xc4\x8dine nau\xc4\x8dil \xc5\xa1e pred \xc5\xa1ved\xc5\xa1\xc4\x8dino, je brez te\xc5\xbeav prebiral znanstvena dela o botaniki in se tako podu\xc4\x8dil o uveljavljenih imenih in opisih gob. Tako si je pridobil obse\xc5\xbeno znanje, primerljivo celo s Persoonovim._NEWLINE_Leta 1811 je za\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati botaniko pri profesorjih |Andersu Jahanu Retziu and Carlu Adolphu Agardhu na Univerzi v Lundu in leta 1814 pridobil naziv doktor filozofije. Istega leta je bil v Lundu imenovan za docenta, 1819 za osebnega sistenta, 1824 za rednega profesorja botanike, 1828 pa za demonstratorja za botaniko._NEWLINE_Leta 1834 se je preselil v Uppsalo, kjer se je zaposlil na univerzi kot profesor uporabne ekonomike (borgstr\xc3\xb6mski profesor), kajti stolica za botaniko je bila zasedena; \xc5\xa1ele leta 1851, po smrti profesorja botanike G\xc3\xb6rana Wahlenberga, je prevzel tudi stolico za botaniko, hkrati pa postal ravnatelj Univerzitetnega botani\xc4\x8dnega vrta v Uppsali (do 1863). \xc5\xbde leta 1839 je bil izvoljen za rektorja (rector magnificus) Univerze v Uppsali, ponovno pa \xc5\xa1e 1853\xe2\x80\x931854. V letih 1846\xe2\x80\x931859 je bil tudi \xc4\x8dlan upravnega odbora Poljedelskega in\xc5\xa1tituta v Ultuni ter je sodeloval v skupini za pripravo novega univerzitetnega statuta. Ob upokojitvi leta 1859 je zadr\xc5\xbeal naslov zaslu\xc5\xbenega profesorja (emeritus)._NEWLINE_Zaradi svojega velikega znanja je bil \xc4\x8dlan mnogo akademij in u\xc4\x8denih zdru\xc5\xbeb, med njimi kraljeve \xc5\xa1vedske akademije znanosti (od 1821; vanjo je bil sprejet kjot 392. \xc4\x8dlan), Kraljeve znanstvene dru\xc5\xbebe v Uppsali (od 1831), \xc5\xa0vedske akademije (od 1847, podeljen mu je bil stol \xc5\xa1t. 14) in Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien (od 1855). Leta 1868 mu je Univerza v Lundu podelila \xc4\x8dastni doktorat. Bil je tudi \xc4\x8dlan parlamenta, kjer je v letih 1844\xe2\x80\x931845 in 1847\xe2\x80\x931848 predstavljal Univerzo v Uppsali, ter ustavodajne komisije. V \xc4\x8dasu bivanja v Uppsali je opravljal slu\xc5\xbebo in\xc5\xa1pektorja za Sm\xc3\xa5land._NEWLINE_Leta 1832 se je poro\xc4\x8dil s pastorjevo h\xc4\x8derjo Kristino Wieslander (1809-1862), s katero je imel ve\xc4\x8d otrok. Njun najstarej\xc5\xa1i sin Theodor (Thore) Magnus Fries (1832\xe2\x80\x931913) je bil prav tako botanik in borgstr\xc3\xb6mski profesor; na stolici za uporabno ekonomiko je nasledil o\xc4\x8detovega naslednika, Johana Erharda Areschouga. Tudi sinova Elias Petrus in Oscar Robert sta \xc5\xa1tudirala botaniko, natan\xc4\x8dneje mikologijo. Elias Petrus je s sestro Sussno Christino opisal nekaj gob in pripravil ve\xc4\x8d risb, ki jih \xc5\xa1e vedno hranijo v Uppsali. Zaradi navdu\xc5\xa1evanja nad rastlinstvom je dru\xc5\xbeina Fries znana kot \'\'dru\xc5\xbeina botanikov\'\'._NEWLINE_Ob Friesovi smrti ga je The Times zaradi zaslug na podro\xc4\x8dju sistematike gliv in li\xc5\xa1ajev vzporejal z Linnejem. Pokopan je na starem pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du v Uppsali._NEWLINE_Dr\xc5\xbeavna portretna zbirka na gradu Gripsholm hrani Friesov doprsni kip, delo kiparja Johana Gustafa Sandberga iz 1838.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nVse od leta 1821, ko je izdal prvi zvezek knjige Systema mycologicum, si je Fries prizadeval uvesti Linnejevo dvo\xc4\x8dlensko latinsko poimenovanje tudi za glive. Hkrati se je trudil klasificirati vse znane glive, pri \xc4\x8demer je nanj mo\xc4\x8dno vplival Goethe. Glede na obliko trosi\xc5\xa1\xc4\x8da oz. trosnjaka jih je razdelil jih je v 4 velike rodove: Agaricus je ozna\xc4\x8deval gobe z listi\xc4\x8dastim, Boletus z luknji\xc4\x8davim in Hydnum z igli\xc4\x8dastim trosi\xc5\xa1\xc4\x8dem, Clavaria pa je ozna\xc4\x8devala glive z grmi\xc4\x8dasto razrastjo. Kasneje je raz\xc4\x8dlembo na dru\xc5\xbeine in rodove podkrepil z obse\xc5\xbenimi opisi vrst. Tako je znotraj gob listi\xc4\x8dark razlikoval razli\xc4\x8dne vrste glede na barvo (makroskopska raven) ter obliko trosov in himenija (mikroskopska raven). Slednje je bila velika in pomembna novost: z novim pristopom je kot prvi rod odlo\xc4\x8dil pol\xc5\xbeevke (Hygrophorus), in sicer zaradi ob\xc4\x8dutno dalj\xc5\xa1ih bazidijev. Opisal je \xc5\xa1e veliko novih vrst, najbolj znana med njimi je navadna lisi\xc4\x8dka (Cantharellus cibarius Fr.). Za delo Lichenographia europaea reformata (1831) je bil odlikovan z Linnejevo veliko zlato medaljo.'