b'\n_START_ARTICLE_\nAlexis Carrel\n_START_SECTION_\nCarrelov prispevek k znanosti\n_START_PARAGRAPH_\nCarrel je \xc5\xa1tudiral na Univerzi v Lyonu in kon\xc4\x8dal medicino leta 1900. Hitro se je izkazal kot spreten kirurg, vendar je izgubil zanimanje za to podro\xc4\x8dje in leta 1904 od\xc5\xa1el v Kanado z namenom, da bi postal \xc5\xbeivinorejec. Ta cilj je dokaj hitro opustil in se odpravil v ZDA ter se leta 1906 zaposlil na Rockefellerjevem in\xc5\xa1titutu za medicinska raziskovanja v New Yorku, kjer je ostal do svoje upokojitve leta 1939._NEWLINE_Carrelovo raziskovanje v kirurgiji je bilo v prvih letih posve\xc4\x8deno mo\xc5\xbenostim za presajanje organov. Predvsem je bilo potrebno presajenemu organu zagotoviti primerno prekrvavitev. Carrel je razvil tehniko, s katero je krvne \xc5\xbeile ne\xc5\xbeno za\xc5\xa1il, in sicer konec s koncem. To mu je leta 1902 pri operaciji uspelo uspe\xc5\xa1no opraviti, pri \xc4\x8demer je porabil le tri \xc5\xa1ive._NEWLINE_V pribli\xc5\xbeno istem \xc4\x8dasu je Landsteinerjevo odkritje krvnih skupin omogo\xc4\x8dilo transfuzijo krvi in je \xc5\xa1ivanje krvnih \xc5\xbeil slu\xc5\xbeilo svojemu namenu. Z razvojem sredstev proti strjevanju krvi (antikoagulantov) je postalo \xc5\xa1ivanje \xc5\xbeil pri transfuzijah nepotrebno, \xc5\xa1e vedno pa ostaja \xc5\xbeivljenjskega pomena pri mnogih kirur\xc5\xa1kih operacijah. Carrel je leta 1912 za svoje delo dobil Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino._NEWLINE_Ker samo po sebi \xc5\xa1ivanje ni omogo\xc4\x8dilo presaditve organov, je Carrel posku\xc5\xa1al obdr\xc5\xbeati organe in dele organov pri \xc5\xbeivljenju s perfuzijo, posebno tehniko zdravljenja, pri \xc4\x8demer je v krvni sistem organa ali njegovega dela uvedel kateter oziroma cevko in po njej kemi\xc4\x8dno zdravilno sredstvo. Kri ali krvni nadomestki so nenehno tekli skozi organ po njegovih lastnih \xc5\xbeilah._NEWLINE_Med drugim se je Carrel zanimal za fenomen staranja. Zagovarjal je trditev, da se celice lahko delijo neskon\xc4\x8dno, kar je postal dominanten pogled v zgodnjih letih 20. stoletja. Tako je vse od 12. januarja 1912 dr\xc5\xbeal pri \xc5\xbeivljenju del srca pi\xc5\xa1\xc4\x8dan\xc4\x8djega zarodka, ki je tudi rasel pribli\xc5\xbeno 20 let ob rednem dovajanju hranilnih snovi, mnogo dlje kot pa je \xc5\xbeivljenjska doba pi\xc5\xa1\xc4\x8danca, preden je bil poskus premi\xc5\xa1ljeno kon\xc4\x8dan. To je na ljudsko domi\xc5\xa1ljijo delovalo dramati\xc4\x8dno, pritegnilo pa je tudi pozornost znanstvene stroke. Da bi napravil proces \xc5\xa1e bolj u\xc4\x8dinkovit, je v zgodnjih 30. letih z Charlesom Lindberghom, ameri\xc5\xa1kim letalskim pilotom, napravil perfuzijsko asepti\xc4\x8dno \xc4\x8drpalko oziroma umetno srce. Carrelovo tezo sta sicer v 60. letih 20. stoletja ovrgla Leonard Hayflick in Paul Moorhead, saj je \xc5\xa1tevilo delitev diferenciranih celic omejeno. Pojav je znan kot Hayflickova meja in je eden izmed stebrov biologije. Carrelov uspeh pripisujejo nedoslednosti pri izvedbi eksperimenta, pojavile pa so se tudi trditve, da je namerno prikril napako._NEWLINE_V prvi svetovni vojni je slu\xc5\xbeil v francoski vojski in izumil antisepti\xc4\x8dno teko\xc4\x8dino, katere podlaga je bila raztopina natrijevega hipoklorita, ki je uspe\xc5\xa1no zmanj\xc5\xa1evala smrtnost zaradi oku\xc5\xbeenih ran.'