b'\n_START_ARTICLE_\nDominik Smole\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je kot drugi sin hi\xc5\xa1nika Dominika in Ivane, rojene Kon\xc4\x8dan. Osnovno \xc5\xa1olo je obiskoval na Vrta\xc4\x8di v letih 1935 in 1939. \xc5\xa0olanje je nadaljeval na klasi\xc4\x8dni gimnaziji v Ljubljani. V \xc5\xa1olskem letu 1944/45 je zaradi izklju\xc4\x8ditve, ker naj bi delal za Osvobodilno fronto, ponavljal peti razred. \xc5\xbde takrat je slovel kot predrzen, povr\xc5\xa1en in uporen u\xc4\x8denec, kasneje pa so ga opisovali kot nedotakljivega in namrgodenega. O\xc4\x8detov samomor 10. avgusta 1944 ga je mo\xc4\x8dno prizadel. Leta 1947 je maturiral in se zaposlil kot novinar na Radiu Ljubljana, 1951 je delal na izpostavi Radio Slovensko Primorje v Ajdov\xc5\xa1\xc4\x8dini. Po preteku delovnega razmerja septembra 1952 je \xc5\xa1el na skoraj enoletno slu\xc5\xbeenje voja\xc5\xa1kega roka. Aprila 1954 se je poro\xc4\x8dil s knji\xc5\xbeni\xc4\x8darko Zdenko Prek, s katero je imel dva otroka. Med letoma 1957 in 1958 je bil \xc4\x8dlan uredni\xc5\xa1kega odbora Revije 57. V letih 1959 in 1960 je delal na bencinski \xc4\x8drpalki na Vi\xc4\x8du. Zatem so mu ponudili uredni\xc5\xa1tvo pri novih Perspektivah, kjer je delal od 1960 do 1962. Med letoma 1959 in 1964 je bil \xc4\x8dlan gledali\xc5\xa1kega sveta Odra 57. Med letoma 1972 in 1976 je bil upravnik in umetni\xc5\xa1ki vodja Slovenskega mladinskega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da v Ljubljani, do leta 1980 dramaturg, potem pa je gledali\xc5\xa1\xc4\x8de zapustil in naslednja \xc5\xa1tiri leta delal kot svobodni umetnik. Leta 1984 je bil tri mesece zaposlen kot dramaturg Drame SNG Ljubljana. Leta 1986 je prejel Pre\xc5\xa1ernovo nagrado za \xc5\xbeivljenjsko delo, ki pa je bila v bistvu nagrada za njegovo Antigono. Med obdobji rednih zaposlitev je \xc5\xbeivel kot svobodni pisatelj. Marca 1991 je umrl njegov prijatelj, igralec Brane Ivanc, kar ga je osamilo. Sledil mu je \xc4\x8dez dobro leto v 63. letu starosti.\n_START_SECTION_\nLiterarno delo\n_START_PARAGRAPH_\nPripadal je povojni, t. i. kriti\xc4\x8dni generaciji, v \xc4\x8dasu socialisti\xc4\x8dnega realizma je pisal modernisti\xc4\x8dna dela. Osvajal je misli francoskega ateisti\xc4\x8dnega eksistencializma (vzor sta mu bila Sartre in Camus), bral je Kafka in ruske realiste. S svojim hrepenenjskim svetom je nanj vplival Ivan Cankar. Ti vplivi so vidni predvsem v za\xc4\x8detnih delih, kasneje se je opiral bolj na lasten umetni\xc5\xa1ki \xc4\x8dut. Nastopil je kot pisatelj subtilnih psiholo\xc5\xa1kih novel, ki izra\xc5\xbeajo eksistencialisti\xc4\x8dni pogled na \xc4\x8dloveka, v pripovednem izrazu pa jih ozna\xc4\x8dujejo elementi nadrealizma. O\xc4\x8ditno je, da je do aktualne umetni\xc5\xa1ke in dru\xc5\xbebene dejavnosti zavzemal polemi\xc4\x8dno in satiri\xc4\x8dno stali\xc5\xa1\xc4\x8de.\n_START_SECTION_\nIdejno ozadje literarne dejavnosti\n_START_PARAGRAPH_\nUmetni\xc5\xa1ko je za\xc4\x8del dozorevati ob revijah Beseda, Revija 57 in Perspektive. Beseda je zagovarjala stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da umetnost ne more slu\xc5\xbeiti revoluciji. Zaradi svojih prepri\xc4\x8danj so ustvarjalci pri\xc5\xa1li v spor s tedanjo kulturno politiko, ki je reviji odrekla subvencijo. Po ukinitvi Besede se je kriti\xc4\x8dna generacija 50. let ponovno zdru\xc5\xbeila ob Reviji 57. Na poseganje komunisti\xc4\x8dne partije v vsa podro\xc4\x8dja javnega \xc5\xbeivljenja so se sodelavci Revije 57 odzvali z ostrim napadom na tedanjo oblast in njene ideologije, a jih je doletela ista usoda kot pri Besedi. Revija 57 je po izidu \xc5\xa1este \xc5\xa1tevilke prenehala izhajati, leta 1958 je bil njen uredni\xc5\xa1ki izbor razre\xc5\xa1en. Slovenski \xc2\xbbkriti\xc5\xa1ki\xc2\xab\xc2\xa0ustvarjalci so se \xc5\xa1e zadnji\xc4\x8d zdru\xc5\xbeili ob reviji Perspektive (1960\xe2\x80\x931964). To revijo je do svoje osemnajste \xc5\xa1tevilke poleg Janka Kosa urejal Smole, vendar je bila po \xc5\xa1tirih letih izhajanja zaradi svoje kriti\xc4\x8dnosti ukinjena.\n_START_SECTION_\nPripovedni\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nSvoje prve in zadnje pesmi ter kratko prozo je objavil v gimnazijskem zborniku Prvo klasje, ki ga je leta 1944 izdal skupaj s Tarasom Kermaunerjem, Primo\xc5\xbeem Kozakom in Francem Kri\xc5\xbeani\xc4\x8dem. Njegov prozni prvenec je bil \xc4\x8drtica Moj prijatelj. Kermauner je bil njegov zaupni prijatelj vse do uspeha Antigone, ko se je Smole izoliral od gimnazijske dru\xc5\xa1\xc4\x8dine. Leta 1946 je v Mladinski reviji iz\xc5\xa1la njegova Pravljica o Lepoti, Dobroti in Ljubezni, leta 1955 pa novela Pismo iz mesteca v mesto. Med letoma 1954 in 1957 je napisal vsa prozna dela, leta 1958 pa je iz\xc5\xa1el njegov edini roman \xc4\x8crni dnevi in beli dan, ki je postal knji\xc5\xbeevna predloga scenarija za film Bo\xc5\xa1tjana Hladnika Ples v de\xc5\xbeju. V njem je nekoliko predelal in strnil novele En dan \xc5\xbeivljenja, Preostali \xc4\x8das dneva, Radosti in tegobe malega \xc5\xa1epetalca, Konec dneva in Naslednji dan. Roman je polemika s sistemom apriornih vrednot (\xc4\x8drni dnevi), ki se kon\xc4\x8duje z antitezo novega spoznanja o \xc4\x8dloveku in njegovem smislu (beli dan). Gre za psiholo\xc5\xa1ki oris sodobnega, odtujenega \xc4\x8dloveka in njegovih odnosov do drugih ljudi, zato dogajanja v romanu pravzaprav ni.'