b'\n_START_ARTICLE_\nHumboldtovska univerza\n_START_SECTION_\nWilhelm von Humboldt in njegov izobra\xc5\xbeevalni ideal\n_START_PARAGRAPH_\nWilhelm von Humboldt (1767\xe2\x80\x931835) je zaslu\xc5\xbeen za uvedbo novega sistema izobra\xc5\xbeevanja v Prusiji. Na prvo mesto je postavil zahtevo, naj pri izbiri za univerzitetnega profesorja odlo\xc4\x8da njegovo znanstveno delo in \xc5\xa1ele v drugi vrsti njegovo pedago\xc5\xa1ko delo. Profesorjeva odlika naj ne bo enciklopedi\xc4\x8dnost, ampak sposobnost samostojnega znanstvenega dela. Univerza mora biti svobodna in avtonomna (samoupravna) tako pri pouku kot pri raziskovanju. Dolo\xc4\x8deno stoponjo avtonomije naj bi ohranili tudi sestavni deli univerze._NEWLINE_Humboldtovska univerza je poleg tradicionalnih disciplin (pravo, filozofija, zgodovina, teologija in medicina) vklju\xc4\x8devala tudi nove naravoslovne znanstvene discipline. Wilhelm von Humboldt je ideal splo\xc5\xa1ne izobrazbe naslonil na me\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Njegov princip enotnosti raziskovanja in pou\xc4\x8devanja na univerzah predpostavlja, da je univerza raziskovalna in\xc5\xa1titucija, na kateri znanstveniki izkori\xc5\xa1\xc4\x8dajo predavanja \xc5\xa1tudentom za raz\xc5\xa1irjanje svojih lastnih spoznanj.\n_START_SECTION_\nZgodovinski pregled\n_START_PARAGRAPH_\nHumboldtov izobra\xc5\xbeevalni ideal temelji na dveh osrednjih razsvetljenskih pojmih: na avtonomnem posamezniku in svetovljanstvu, ki naj ju vzgaja univerza. Avtonomen je tisti posameznik, ki sam sprejema odlo\xc4\x8ditve in prevzema odgovornost zanje, svetovljanstvo je kolektivna vez, ki povezuje avtonomne posameznike ne glede na njihovo dru\xc5\xbebeno in kulturno pripadnost. Svetovljane zanimajo vpra\xc5\xa1anja celega \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva: zavzemanje za mir, pravi\xc4\x8dnost, izmenjavo kultur, odnos do narave._NEWLINE_Akademska svoboda pomeni zunanjo (neodvisnost od dr\xc5\xbeavnih in ekonomskih omejitev) in notranjo (svobodna izbira in organizacija \xc5\xa1tudija) neodvisnost univerze. Univerza naj bo zato kraj stalne javne izmenjave med vsemi udele\xc5\xbeenci znanstvenega procesa. Integracija njihovega znanja naj bi pri\xc5\xa1la v izvedbo s pomo\xc4\x8djo filozofije. To bi morala biti neke vrste osnovna znanost, ki \xc4\x8dlanom razli\xc4\x8dnih znanstvenih disciplin dovoljuje, da izmenjujejo svoja spoznanja in jih povezujejo med seboj. Humboldtov izobra\xc5\xbeevalni ideal je dolgo \xc4\x8dasa dolo\xc4\x8dal nem\xc5\xa1ko univerzo, \xc4\x8deprav v praksi nikoli ni bil v celoti realiziran ali izvedljiv. Z njim pa so povezali velike intelektualne dose\xc5\xbeke nem\xc5\xa1ke znanosti (od takrat so znani Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Karl Marx, Friedrich Wilhelm Nietzsche, Sigmund Freud, Theodor W. Adorno in Albert Einstein).\n_START_SECTION_\nTrenutno stanje in razvoj\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu Humboldta so najpomembnej\xc5\xa1e univerze izvajale dr\xc5\xbeavno organizirano akademsko raziskovanje, na podro\xc4\x8dju terciarnega izobra\xc5\xbeevanja pa so tudi nove oblike visokih \xc5\xa1ol dobile znanstveno naro\xc4\x8dilo za raziskovanje. Zahteve Humboldtovega izobra\xc5\xbeevalnega ideala so bile tako ustrezne in so se prenesle na vse visoke \xc5\xa1ole. Kritiki vidijo v sedanjih reformah (npr. bolonjski proces) odklon od Humboldtovega ideala k poklicni usmerjenosti \xc5\xa1tudentov, povezani z gospodarskimi interesi. Obstaja strah, da bo bolonjski proces omejil svobodo izobra\xc5\xbeevanja in raziskovanja. Bolonjska deklaracija v nasprotju s temi strahovi podpira evropsko univerzitetno tradicijo. Njeni cilji so osebnostni razvoj in priprava diplomantov na aktivno dr\xc5\xbeavljanstvo, ve\xc4\x8danje znanja, spodbujanje znanstvenega raziskovanja in pove\xc4\x8danje zaposljivosti, kar vse je mogo\xc4\x8de dose\xc4\x8di le na podlagi akademske svobode in avtonomije.\n_START_SECTION_\nIdeal akademske svobode in Slovenci\n_START_PARAGRAPH_\nSlovensko visoko\xc5\xa1olsko izobra\xc5\xbeevanje je bilo pritiskom s strani dr\xc5\xbeave prvi\xc4\x8d izpostavljeno v tridesetih letih 20. stoletja (protagonist upora je bil srednje\xc5\xa1olski profesor s \xc5\xa1entvi\xc5\xa1ke \xc5\xa1kofijske gimnazije Jakob \xc5\xa0olar), drugi\xc4\x8d v \xc5\xa1estdesetih letih (odpor Filozofske fakultete z akademikom Bogom Grafenauerjem na \xc4\x8delu) in tretji\xc4\x8d s poskusom uveljavitve usmerjenega izobra\xc5\xbeevanja leta 1981, ki sta ga ustavili dve zborovanji v Cankarjevem domu leta 1983.\n_START_SECTION_\nAlexander von Humboldt in njegova znanost\n_START_PARAGRAPH_\nAlexander von Humboldt (1769\xe2\x80\x931859), brat Wilhelma von Humboldta, je poznan poznan po svojem empiri\xc4\x8dnem znanstvenem delu. Humboldtova znanost je sinonim za znanstveni napredek v 19. stoletju. Ta je temeljil na natan\xc4\x8dnih meritvah. Svoj znanstveni koncept je Alexander von Humboldt imenoval zemeljska fizika. Susan Cannon definira izraz Humboldtova znanost kot\xc2\xa0\xc2\xbbnatan\xc4\x8dno merjeno obse\xc5\xbeno \xc5\xa1tudijo med seboj povezanih pojavov z namenom najti dolo\xc4\x8den zakon in dinami\xc4\x8dne vzroke\xc2\xab. Po Malcolmu Nicholsonu je ozna\xc4\x8dila izraz kot\xc2\xa0\xc2\xbbsinteti\xc4\x8den, empiri\xc4\x8den, kvantitativen\xc2\xab. Osrednji element Humboldtove znanosti je bila raba najnovej\xc5\xa1ih dose\xc5\xbekov na podro\xc4\x8dju znanstvenih instrumentov za opazovanje in merjenje fizikalnih spremenljivk. Humboldtova znanost se je vrtela okrog razumevanja odnosa med natan\xc4\x8dnim merjenjem, viri napak in matemati\xc4\x8dnimi zakoni.\n_START_SECTION_\nHumboldtova zemeljska fizika\n_START_PARAGRAPH_\nAlexander von Humboldt je bil zavezan temu, kar sam imenuje zemeljska fizika. Njen cilj je raziskati vpliv in prepletanje vseh fizi\xc4\x8dnih sil. Za Humboldtov znanstveni pristop je bil potreben nov tip znanstvenika (prehod od prirodoslovca do fizika). Opisal je, kako se ideja o zemeljski fiziki razlikuje od tradicionalnega prirodnega okolja, ko je izjavil, da so bili potujo\xc4\x8di naravoslovci zapostavljeni pri spremljanju velikih in stalnih zakonov narave, ki se ka\xc5\xbeejo v hitrem toku pojavov, in pri sledenju recipro\xc4\x8dne interakcije razdeljenih fizi\xc4\x8dnih sil. Humboldt sebe ni ozna\xc4\x8dil za raziskovalca, ampak za znanstvenega popotnika, ki je natan\xc4\x8dno izmeril tisto, o \xc4\x8demer so raziskovalci napa\xc4\x8dno poro\xc4\x8dali.\n_START_SECTION_\nHumboldtovsko ravnote\xc5\xbeje\n_START_PARAGRAPH_\nKoncept, ki je osrednjega pomena za Humboldtovo znanost, je splo\xc5\xa1no ravnote\xc5\xbeje sil. Alexander von Humboldt pravi, da splo\xc5\xa1no ravnote\xc5\xbeje sil izvira iz neskon\xc4\x8dnega \xc5\xa1tevila mehanskih sil in kemijskih zanimivosti, ki se med seboj izravnavajo. Njegovo potovanje v Ameriko je privedlo do mnogih odkritij in razvojev, ki pomagajo ilustrirati idejo o ravnote\xc5\xbeju sil. Izdelal je fizi\xc4\x8dni profil Andov, katerega cilj je prikazati njegovo potovanje v Ameriko na enotnem grafu._NEWLINE_Humboldtova \xc5\xa1tudija rastlin je primer gibanja njegove znanosti stran od tradicionalnih znanosti. Njegova botanika dodatno ponazarja koncept ravnote\xc5\xbeja in ideje o medsebojni interakciji elementov narave. \xc4\x8ceprav je bil zaskrbljen glede fizi\xc4\x8dnih lastnosti rastlin, je bil v veliki meri osredoto\xc4\x8den na preiskave o osnovnih povezavah in odnosih med rastlinskimi organizmi. Ve\xc4\x8d let je delal na razvoju razumevanja raz\xc5\xa1irjenosti rastlin, iz \xc4\x8desar je nastala je \xc5\xa1tudija zdru\xc5\xbeb in fitogeografije.\n_START_SECTION_\nVpliv Humboldtove znanosti\n_START_PARAGRAPH_\nAlexandru von Humboldtu je uspelo razviti celovit koncept, ki je zdru\xc5\xbeil lo\xc4\x8dene veje prirodne filozofije po vzoru naravnega reda, ki temelji na konceptu dinami\xc4\x8dnega ravnovesja. Pri tem so sodelovali ljudje s celega sveta (Britanska vzhodnoindijska dru\xc5\xbeba, ruski de\xc5\xbeelni upravitelji, \xc5\xa1panski voja\xc5\xa1ki poveljniki in nem\xc5\xa1ki diplomati). Charles Darwin je na ladjo Beagle vzel Humboldtovo delo Personal Narrative. Humboldtovi projekti (zlasti tisti, povezani s prirodno filozofijo) so igrali pomembno vlogo pri pritoku evropskega denarja in potnikov v Latinsko Ameriko v za\xc4\x8detku 19. stoletja. Edwin Sabine, britanski znanstvenik, je delal na zemeljskem magnetizmu, George Gabriel Stokes, prav tako britanski znanstvenik, se je zana\xc5\xa1al na abstraktna matemati\xc4\x8dna merjenja, da je odpravil napako pri preciznem instrumentu. Morda najbolj vidna figura humboldtovske znanosti je bil geolog Charles Lyell, ki je vztrajal pri natan\xc4\x8dnosti v geologiji. Spodbujanje in razvoj zemeljske fizike pod humboldtovsko znanostjo je proizvedlo ne samo zemljevide in statistike, ampak je evropejskim in kreolskim znanstvenikom omogo\xc4\x8dilo orodje za spreminjanje predstave o Ameriki. Trajen vpliv humboldtovske znanosti je opisan v Cultures of Natural History. Humboldtovska znanost razsvetljuje reorganizacijo znanja in discipline v za\xc4\x8detku 19. stoletja, ki je opredelila pojav prirodnega okolja prirodne filozofije.'