b'\n_START_ARTICLE_\nPavle Zidar\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRojen je bil kot Zdravko Slamnik na Slovenskem Javorniku, neko\xc4\x8d predmestju Jesenic. O\xc4\x8de Jo\xc5\xbeef Slamnik, po rodu z Zabreznice, ki je bil sorodstveno povezan s Pre\xc5\xa1ernovo rodbino, je delal v \xc5\xbeelezarni. Mati je bila rojena v dru\xc5\xbeini tovarni\xc5\xa1kega delavca z Jesenic. Leta 1936 je dru\xc5\xbeina dobila stanovanje v baraki Kranjske industrijske dru\xc5\xbebe. Dve leti kasneje je pri\xc4\x8del obiskovati osnovno \xc5\xa1olo na Koro\xc5\xa1ki Beli, v \xc4\x8dasu druge svetovne vojne pa je hodil v nem\xc5\xa1ko osnovno \xc5\xa1olo. Kot trinajstleten de\xc4\x8dek je bil skupaj s partizani udele\xc5\xbeen pri miniranju \xc5\xa1ole. Zaradi ponesre\xc4\x8dene akcije je bil zaprt v Begunjah, od koder so ga aprila 1945 re\xc5\xa1ili partizani Kokr\xc5\xa1kega odreda ter z njimi od\xc5\xa1el v partizane. Dogodek ga je mo\xc4\x8dno zaznamoval, saj ga je pogosto vklju\xc4\x8deval v svoja dela. Sprva je bil Osvobodilni fronti naklonjen, toda kasneje je do nje zavzel kriti\xc4\x8dno stali\xc5\xa1\xc4\x8de. Po vojni je \xc5\xa1olanje nadaljeval na jeseni\xc5\xa1ki ni\xc5\xbeji gimnaziji, nato na u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8du v Ljubljani, kjer je leta 1950 diplomiral. U\xc4\x8diteljsko slu\xc5\xbebo je najprej opravljal na Dolenjskem, kjer je pou\xc4\x8deval na \xc5\xa1olah v Trebelnem, Mokronogu, Karteljevem, Orehovici in Zagradcu. Tam je za\xc4\x8del pisati pesmi in prevzel ime Pavle Zidar. Iz idealisti\xc4\x8dnega komunisti\xc4\x8dnega prepri\xc4\x8danja je kritiziral lokalne oblasti in se zapletel v konflikte, zaradi katerih je zapustil Dolenjsko in se preselil na Primorsko. Leta 1956 je sprejel slu\xc5\xbebo vzgojitelja v dija\xc5\xa1kem domu srednje pomorske \xc5\xa1ole v Piranu, kjer si je uredil dru\xc5\xbeinsko \xc5\xbeivljenje z \xc5\xbeeno Ivo, dobil h\xc4\x8der in kasneje \xc5\xa1e dvoj\xc4\x8dka. Posvetil se je kulturnemu udejstvovanju in prirejal literarne ve\xc4\x8dere s slovenskimi pisatelji. Pri devetindvajsetih letih je postal ravnatelj piranske osnovne \xc5\xa1ole in za\xc4\x8del pisati prozo. _NEWLINE_Leta 1966 so ga zaradi prevelike kriti\xc4\x8dnosti do odgovornih izklju\xc4\x8dili iz partije, \xc4\x8deprav se je zanj zavzel Josip Vidmar. Zapustil je prosveto in se posvetil samo pisanju ter postal svobodni umetnik. Delovni prostor si je uredil v Kobaridu, pisal pa je tudi v Luciji, kjer je dru\xc5\xbeina dobila blokovsko stanovanje. Po koncu kobari\xc5\xa1kega obdobja leta 1976 je hodil pisateljevat na \xc5\xa0tajersko, na hribovsko kmetijo  v Gaj nad Mariborom. V osemdesetih letih je poleg neprestanih denarnih stisk za\xc5\xa1el tudi v zdravstvene te\xc5\xbeave. Pri \xc5\xa1estdesetih letih je preminil zaradi mo\xc5\xbeganske kapi. V stanovanju v Luciji je njegov delovni prostor preurejen v spominsko sobo. Pokopan je na piranskem pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nJe eden najplodnej\xc5\xa1ih slovenskih pisateljev, saj je napisal 76 knjig in objavljal v raznih slovenskih revijah. Ni se vklju\xc4\x8deval v nobeno literarno smer, snov je \xc4\x8drpal iz lastnih izku\xc5\xa1enj ter brez predsodkov in zadr\xc5\xbekov pisal o tabu temah. Leta 1955 je v knji\xc5\xbeici iz\xc5\xa1la pesni\xc5\xa1ka pripovedka Ton\xc4\x8dkove sanje, leta 1960 slikanica s pesmicami z naslovom Konji\xc4\x8dki, \xc5\xa1e istega leta pa prva zbirka pesmi Kaplje ognjene. Po\xc4\x8dasi se je preusmerjal v prozo in leta 1962 izdal roman Soha z oltarja domovine, za katerega je leto kasneje prejel nagrado Pre\xc5\xa1ernovega sklada. Navadil se je pisati zdoma in tako je povest Sveti Pavel (1965) in roman O\xc4\x8de na\xc5\xa1 (1967) napisal v Kartuziji Pleterje, kar mu je omogo\xc4\x8dil samostanski prior Leopold Edgar Lavov. Za delo Sveti Pavel je prejel Pre\xc5\xbeihovo nagrado. V teh delih se je dotaknil posledic druge svetovne vojne za kme\xc4\x8dko prebivalstvo._NEWLINE_Leta 1967 si je za literarno ustvarjanje izbral Kobarid. Tu je dolenjsko kme\xc4\x8dko tematiko zamenjal z eroti\xc4\x8dno (Marija Magdalena, Tumor, U\xc4\x8diteljice, Romeo in Julija, Harem). Med pisateljevanjem v Kobaridu (1967\xe2\x80\x931976) je napisal avtobiografski deli Barakarji (1968) in Dim (ki di\xc5\xa1i po sestri Juli) 1970, s katerima si je povzro\xc4\x8dil zamere na Jesenicah, pri svojcih in zlasti pri materi, ki je naslednje leto umrla. Simboli\xc4\x8dno se ji je oddol\xc5\xbeil z romanom Sveta Barbara (1972), u\xc5\xbealjenim sokrajanom pa z romanom Okupacija Javornika leta 1983. Kobari\xc5\xa1kemu obdobju je 1976 sledilo \xc5\xa1tajersko. Za to obdobje je zna\xc4\x8dilna tematika u\xc4\x8diteljskega poklica, trpljenje, iskanje boga in vrnitev k poeziji. _NEWLINE_V njegovi prozi je v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du kriti\xc4\x8den posameznik, v boju z dru\xc5\xbebo in zlom, ki ga obdaja. V delih se vra\xc4\x8da v \xc4\x8das svoje mladosti ter v \xc4\x8das druge svetovne vojne in njenih grozot. _NEWLINE_Romane je sestavljal iz samostojnih novel, kritika pa je \xc5\xa1e posebej cenila njegovo bogato liri\xc4\x8dno metaforiko. Kljub temu, da je prejel \xc5\xa1tevilne nagrade, med drugimi Pre\xc5\xa1ernovo nagrado za \xc5\xbeivljenjsko delo leta 1987, in bil bran, ponatiskovan in prevajan, se je prito\xc5\xbeeval nad svojo neodmevnostjo._NEWLINE_Velik del svojega opusa je namenil mladim. Eno izmed njegovih prvih del za otroke in za mladino predstavlja zgodba v verzih Ton\xc4\x8dkove sanje, ki jo je napisal \xc5\xbee leta 1955._NEWLINE_Najbolj znana je mladinska povest Kukavi\xc4\x8dji Mihec, \xc5\xbealostna pripoved o glavnem junaku, ki je osamljen in druga\xc4\x8den. Za to delo je prejel Nagrado mesta Ljubljane, po njem je bil posnet tudi film.'