b'\n_START_ARTICLE_\nErich Wolfgang Korngold\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nNjegov o\xc4\x8de je bil muzikolog dr. Julius Korngold, ki je na mestu glasbenega kritika pri \xc4\x8dasopisu Neue freie Presse nasledil znamenitega Eduarda Hanslicka. Ob tem \xc4\x8dasu se je dru\xc5\xbeina s \xc5\xa1tiriletnim Erichom Wolfgangom preselila na Dunaj, ki je bil okoli leta 1900 glasbena prestolnica sveta. Na Dunaju so tedaj delovali skladatelji, virtuozi in muzikologi Goldmark, Schreker, Mahler, Schoenberg, Kienzl, Fuchs, Adler, Wellesz, Busoni, Sev\xc4\x8dik, Kreisler, Zemlinsky in drugi. Erich Korngold je veljal za \xc4\x8dude\xc5\xbenega otroka. Sam veliki Gustav Mahler je o njem dejal, da je\xc2\xa0\xc2\xbbglasbeni \xc4\x8dude\xc5\xbe\xc2\xab. Po njegovem priporo\xc4\x8dilu ga je kompozicijo pou\xc4\x8deval skladatelj Alexander Zemlinsky. Pri trinajstih je napisal pantomimo Sne\xc5\xbeeni mo\xc5\xbe \xe2\x80\x93 izvedli so jo v dunajski Dr\xc5\xbeavni operi \xe2\x80\x93 leta 1916 pa je uspel z operama Polikratov prstan in Violanta. Svetovni uspeh je do\xc5\xbeivel leta 1920, ko so v Hamburgu in v K\xc3\xb6lnu hkrati pripravili premiero opere Mrtvo mesto. Leta 1934 je sloviti re\xc5\xbeiser Max Reinhardt Korngolda povabil v Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave Amerike, da bi priredil glasbo za njegovo filmsko adaptacijo Sna kresne no\xc4\x8di. V Hollywoodu se je odli\xc4\x8dno zna\xc5\xa1el in kmalu je za\xc4\x8del pisati glasbo za obe najve\xc4\x8dji filmski dru\xc5\xbebi, Paramount in Warner Brothers, dokler ni dru\xc5\xbeba Warner Brothers sklenila z njim ekskluzivne pogodbe. Leta 1936 je prejel oskarja za glasbo v filmu Anthony Adverse. Priklju\xc4\x8ditev Avstrije nem\xc5\xa1kemu rajhu je Korngoldu, ki je bil Jud, prepre\xc4\x8dila vrnitev na Dunaj in z dru\xc5\xbeino je v Kaliforniji za\xc4\x8del novo \xc5\xbeivljenje. Leta 1938 je prejel drugega oskarja za glasbo v neznansko uspe\xc5\xa1nem filmu Robin Hood z Erollom Flynnom v glavni vlogi. Postal je glasbeni guru hollywoodske filmske industrije. Skupaj s skladateljem Maxom Steinerjem je izoblikoval nov slog v filmski glasbi, ki ga zaznamujeta relativna samostojnost glasbene partiture v okviru filmskega dela in ponazarjanje filmskega dogajanja z uporabo Wagnerjanskega na\xc4\x8dela\xc2\xa0\xc2\xbbvodilnega motiva\xc2\xab. Do leta 1945 je skladal ve\xc4\x8dinoma filmsko glasbo, bogastvo pa mu je omogo\xc4\x8dilo tudi obilno podpirati \xc5\xa1tevilne umetnike, ki so se iz okupirane Evrope zatekli v ZDA. Po kon\xc4\x8dani vojni se je leta 1949 sku\xc5\xa1al ponovno ustaliti na Dunaju, vendar njegova glasba v Evropi ni ve\xc4\x8d zbujala tak\xc5\xa1nega odziva kot v njegovi mladosti, zato se je po nekaj letih vrnil v ZDA. Umrl je 29. novembra 1957 v Hollywoodu.'