b"\n_START_ARTICLE_\nProtipape\xc5\xbe Benedikt X.\n_START_SECTION_\nPoreklo in ime\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Benedikt X. se je rodil kot Janez (Giovanni), najbr\xc5\xbe v Rimu, okrog leta tiso\xc4\x8d. Bil je sin Gvida, ki je bil pa najmlaj\xc5\xa1i sin Alberika III. (\xe2\x80\xa01044), Tuskulskega grofa, a brat trikratnega pape\xc5\xbea Benedikta IX., ki je bil odstavljen 1048. Bil je torej \xc4\x8dlan prevladujo\xc4\x8de politi\xc4\x8dne dinastije na tem obmo\xc4\x8dju v tistem \xc4\x8dasu. Njegovo pape\xc5\xa1ko ime je bilo Benedikt, kar pomeni blagoslovljeni. Po izro\xc4\x8dilu pa je s\xc4\x8dasoma dobil vzdevek Mincius (tenek) zaradi svoje nevednosti \xe2\x80\x93 kar prevajajo tudi z neumen.\n_START_SECTION_\nPapabilis\n_START_PARAGRAPH_\nJaneza je imenoval za kardinala-\xc5\xa1kofa Velletrija Leon IX.  1050. Zelo so ga spo\xc5\xa1tovali ljudje, ki so hoteli prenoviti Cerkev in je bil eden od petih mo\xc5\xbe, ki jih je predlagal kardinal Friderik Lorenski, ko je vodil posvetovanja poleti 1057 glede vpra\xc5\xa1anja, kdo bi mogel biti naslednik nenadno umrlega Viktorja II., ki ga je Friderik nato sam nasledil kot pape\xc5\xbe \xc5\xa0tefan IX..\n_START_SECTION_\nIzvolitev\n_START_PARAGRAPH_\nKakor hitro je pri\xc5\xa1la v Rim novica, da je v Florenci 29. marca 1058 umrl pape\xc5\xbe \xc5\xa0tefan IX., je tuskulska stranka napela vse sile, da bi spravila na pape\xc5\xa1ki prestol svojega \xc4\x8dloveka, in ne brez uspeha. Tako so 4. aprila 1058, zlasti po prizadevanjih njegovega sorodstva, izvolili za pape\xc5\xbea Janeza Tuskulskega, veletrijskega \xc5\xa1kofa. Ker je poobla\xc5\xa1\xc4\x8deni ostijski kardinal Peter Damiani to odklonil, so prisilili z oboro\xc5\xbeeno silo nekega duhovnika, da je Janeza pono\xc4\x8di posvetil. Razume se, da je to posve\xc4\x8denje bilo neveljavno in zato Benedikta X. \xe2\x80\x93 kajti to ime si je privzel \xe2\x80\x93 zgodovina imenuje za protipape\xc5\xbea; naslov pape\xc5\xbea je nosil 9 mesecev in 20 dni. _NEWLINE__NEWLINE_Ta izvolitev pa je prekr\xc5\xa1ila tudi dolo\xc4\x8dilo pape\xc5\xbea \xc5\xa0tefana, ki je pred smrtjo \xc5\xbee hudo bolan rotil kardinale in rimsko ljudstvo, naj ne izvolijo njegovega naslednika, dokler se ne vrne iz Nem\xc4\x8dije kardinal Hildebrand \xe2\x80\x93 poznej\xc5\xa1i pape\xc5\xbe Gregor VII.. Hildebranda je bil namre\xc4\x8d poslal isti \xc5\xa0tefan na dvor cesarice Ne\xc5\xbee Aragonske, ki je bila skrbnica mladoletnemu svetorimskemu cesarju Henriku IV., da bi potrdila veljavnost \xc5\xa0tefanove izvolitve, kar je Hildebrand brez te\xc5\xbeave tudi dosegel. Zaradi nejasnostih v zvezi z novimi pape\xc5\xa1kimi volitvami je ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo kardinalov izjavilo, da je neveljavna in nezakonita; ti \xc5\xa1krlatniki pa so kmalu nato morali pobegniti iz Rima.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nBenedikt X. je umrl po letu 1073 v bolnici pri rimski cerkvi Sant'Agnese in Agone. Pokopan je v prav tej cerkvi Sant'Agnese in Agone in njegovo telo je do danes ostalo nedotaknjeno.\n_START_SECTION_\nMra\xc4\x8dno stoletje in cezaropapizem\n_START_PARAGRAPH_\nZa pape\xc5\xbee je bilo 10. stoletje vsekakor tema\xc4\x8dno obdobje in ga po pravici imenujemo Mra\xc4\x8dno stoletje. Kronika, ki jo je napisal nem\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Liutprand, slika posvetnost na pape\xc5\xa1kem dvoru; vendar je njegova poro\xc4\x8dila treba brati s pridr\xc5\xbekom, saj je bil pisec zelo protirimsko razpolo\xc5\xbeen - kar tudi sam izrecno poudarja - in je zato dvomno, da je pisal nepristransko.  Za to obdobje torej manjkajo neodvisni in nepristranski zgodovinski viri. Ve\xc4\x8dino poro\xc4\x8dil o \xc5\xa1kandalih, nasilju in razvratu v Rimu je napisal torej \xc5\xbee omenjeni Liutprand. Svojemu delu je dal pomenljiv naslov Ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje (Obra\xc4\x8dun, Antapodosis). Ta naslov daje slutiti, da je v svojem pripovedovnju brez dvoma pretiraval, pa tudi potvarjal zgodovinsko resnico, da bi se na ta na\xc4\x8din ma\xc5\xa1\xc4\x8deval nekaterim ljudem, ki so se mu zamerili. Kljub Liutprandovim pretiravanjem pa je bilo v takratni dru\xc5\xbebi res marsikaj slabega, kar je najedalo tudi Cerkev tako od zunaj kot od znotraj. Tako si lahko ustvarimo mnenje, da je to bil v resnici stra\xc5\xa1en \xc4\x8das. _NEWLINE_Rimske dru\xc5\xbeine so obvladovale pape\xc5\xa1tvo deloma tudi v 11. stoletju: najprej Krescenciji, nato Tuskulci (Tuskulani). Z obnovo Svetorimskega cesarstva nem\xc5\xa1ke narodnosti pa je po Mra\xc4\x8dnem stoletju nastopil za Cerkev \xc4\x8das prav tako mra\xc4\x8dnega cezaropapizma z lai\xc4\x8dno investituro, kar je pripeljalo do dolgotrajnega, nepopustljivega in iz\xc4\x8drpljujo\xc4\x8dega investiturnega boja. Cesar se je za\xc4\x8del vme\xc5\xa1avati v cerkvene zadeve ne le z ume\xc5\xa1\xc4\x8danjem \xc5\xa1kofov in opatov, ampak tudi s postavljanjem in odstavljanmjem pape\xc5\xbeev. Zanimivo, da so pape\xc5\xbei svojim kraljem-zaveznikom na Ogrskem mirne du\xc5\xa1e prepu\xc5\xa1\xc4\x8dali ta privilegij \xc5\xa1e naprej._NEWLINE__NEWLINE_Z vzpostavitvijo rimsko-nem\xc5\xa1kega cesarstva 962 se je za\xc4\x8dela oblikovati v tem cesarstvu nem\xc5\xa1ke narodnosti t.i. Reichskirche (dr\xc5\xbeavna Cerkev). \xc5\xbde Karel Veliki je v nekaterih primerih sam imenoval \xc5\xa1kofe, Oton I. pa je njegov dr\xc5\xbeavni cerkveni sistem dopolnil. Zagotovil si je pravico imenovanja in ume\xc5\xa1\xc4\x8danja \xc5\xa1kofov; tako je uvedel lai\xc4\x8dno investituro za visoke cerkvene slu\xc5\xbebe, ki so odslej bile povezane z bogatimi fevdi. \xc5\xa0kofje so z ume\xc5\xa1\xc4\x8danjem postali cesarjevi vazali, Cerkev je vse bolj postajala \xc2\xbbosrednja dr\xc5\xbeavna ustanova\xc2\xab. V \xc4\x8dasu Otona III. je lai\xc4\x8dna investitura postala \xc5\xbee reden dr\xc5\xbeavni sistem, isto\xc4\x8dasno pa so se pojavile \xc5\xa1tevilne neugodne posledice takega sestava; za Cerkev je bilo torej povezovanje s fevdalnim sistemom pogubno."