b'\n_START_ARTICLE_\nGustave Courbet\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nGustave Courbet se je rodil leta 1819 R\xc3\xa9gisu in Sylvie Oudot Courbet v Ornansu (departma Doubs). Ker so bili uspe\xc5\xa1na kme\xc4\x8dka dru\xc5\xbeina, so v gospodinjstvu prevladovali proti monarhi\xc4\x8dni ob\xc4\x8dutki. (Njegov dedek se je boril v francoski revoluciji.) Courbetove sestre, Zo\xc3\xa9, Z\xc3\xa9lie in Juliette, so bile njegovi prvi modeli za risanje in slikanje. Po selitvi v Pariz se je pogosto vra\xc4\x8dal domov v Ornans, da bi lovil, ribaril in iskal navdih._NEWLINE_Courbet je od\xc5\xa1el v Pariz leta 1839 in delal v studiu Steuben in Hesse. Kot neodvisen duh ga je kmalu zapustil in raje razvil svoj slog, ko je preu\xc4\x8deval slike \xc5\xa1panskih, flamskih in francoskih mojstrov v Louvru in slikal kopije njihovih del._NEWLINE_Njegovi prvi deli sta bili Odaliska, ki jo je navdihnilo pisanje Victorja Hugoja in L\xc3\xa9lia, ki ponazarja Georga Sand, vendar je kmalu opustil literarne vplive in je namesto tega svoje slike temeljil na opazovani resni\xc4\x8dnosti. Med njegovimi slikami zgodnjih 1840-ih je ve\xc4\x8d avtoportretov, romanti\xc4\x8dni v zasnovi, v katerih se je umetnik upodobil v razli\xc4\x8dnih vlogah. Sem spadajo Avtoportret s \xc4\x8drnim psom (pribli\xc5\xbeno 1842\xe2\x80\x9344, sprejet za razstavo na Pari\xc5\xa1kem salonu 1844), gledali\xc5\xa1ki Avtoportret, ki je znan tudi kot Obupani \xc4\x8dlovek (c. 1843\xe2\x80\x9345), Ljubimca na pode\xc5\xbeelju (1844, Mus\xc3\xa9e des Beaux-Arts, Lyon), Kipar (1845), Ranjenec (1844\xe2\x80\x9354, Mus\xc3\xa9e d\'Orsay, Pariz), \xc4\x8celist, avtoportret (1847, Nationalmuseum, Stockholm, prikazan leta 1848 na Salonu) in \xc4\x8clovek s pipo (1848\xe2\x80\x9349, Mus\xc3\xa9e Fabre, Montpellier)._NEWLINE_Potovanja na Nizozemsko in v Belgijo v letih 1846\xe2\x80\x9347 so okrepila Courbetovo prepri\xc4\x8danje, da bi morali slikarji upodabljati \xc5\xbeivljenje okoli sebe, kot so to po\xc4\x8deli Rembrandt, Hals in drugi nizozemski mojstri. Do leta 1848 je pridobil podpornike med mlaj\xc5\xa1imi kritiki, neoromantiki in realisti, zlasti Champfleury. _NEWLINE_Courbet je svoj prvi uspeh na Salonu dosegel leta 1849 s svojo sliko Po ve\xc4\x8derji v Ornansu. Delo, ki spominja na Chardina in Le Naine, je Courbetu prislu\xc5\xbeilo zlato medaljo in ga je kupila dr\xc5\xbeava.  Zlata medalja je pomenila, da njegova dela ne bodo ve\xc4\x8d potrebovala odobritve \xc5\xbeirije za razstavo na Salonu - izvzetje je Courbet u\xc5\xbeival do leta 1857 (ko se je spremenilo pravilo)._NEWLINE_V letih 1849\xe2\x80\x9350 je Courbet naslikal Srobilca kamenja (uni\xc4\x8dena v zavezni\xc5\xa1kem bombardiranju Dresdna leta 1945), ki ga je Proudhon ob\xc4\x8dudoval kot ikono kme\xc4\x8dkega \xc5\xbeivljenja; imenovali so jo \xc2\xbbprvo njegovo veliko delo\xc2\xab.  Sliko je navdihnil prizor, ki ga je Courbet do\xc5\xbeivel na cesti. Pozneje je Champfleuryju in pisatelju Francisu Weyju razlo\xc5\xbeil: \xc2\xbbNi pogosto, da se kdo sre\xc4\x8da s tako popolnim izrazom rev\xc5\xa1\xc4\x8dine in tako sem takrat in tam dobil idejo za sliko. Rekel sem jima, naj prideta v moj atelje naslednje dopoldne\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nRealizem\n_START_PARAGRAPH_\nCourbetova dela niso pripadala niti prevladujo\xc4\x8dim romanti\xc4\x8dnim niti neoklasicisti\xc4\x8dnim \xc5\xa1olam. Zgodovinsko slikarstvo, ki ga je Pari\xc5\xa1ki salon cenil kot slikarjev najvi\xc5\xa1ji klic, ga ni zanimalo, saj je menil, da \xc2\xbbumetniki enega stoletja [v glavnem] niso sposobni reproducirati vidika preteklega ali prihodnjega stoletja ...\xc2\xab\xc2\xa0 Namesto tega je trdil, da je edini mo\xc5\xbeen vir \xc5\xbeive umetnosti umetnikova lastna izku\xc5\xa1nja. On in Jean-Fran\xc3\xa7ois Millet najdeta navdih, ki bo upodobil \xc5\xbeivljenje kmetov in delavcev._NEWLINE_Courbet je naslikal figurativne kompozicije, krajine, morske krajine in tiho\xc5\xbeitja. S tem ko je v svojem delu re\xc5\xa1eval dru\xc5\xbebena vpra\xc5\xa1anja in slikal teme, ki so veljale za vulgarne, na primer pode\xc5\xbeelsko me\xc5\xa1\xc4\x8danstvo, kmete in delovne pogoje revnih, je tvegal sporno mnenje kritikov. Njegovo delo je skupaj z delom Honor\xc3\xa9ja Daumierja in Jean-Fran\xc3\xa7oisa Milleta postalo znano kot realizem. Za Courbeta realizem ni obravnaval popolnosti linije in oblike, temve\xc4\x8d je povzro\xc4\x8dil spontano in grobo ravnanje z barvo, kar nakazuje umetnikovo neposredno opazovanje, ko je upodabljal nepravilnosti v naravi. Upodobil je grobost v \xc5\xbeivljenju in s tem izzival sodobne akademske ideje o umetnosti.\n_START_SECTION_\nRealisti\xc4\x8dni manifest\n_START_PARAGRAPH_\nCourbet je za uvod v katalog te neodvisne osebne razstave napisal Realisti\xc4\x8dni manifest, ki je odmeval v tonu politi\xc4\x8dnih manifestov tega obdobja. V njem si kot umetnik zatrjuje svoj cilj \xc2\xbbprevesti obi\xc4\x8daje, ideje, videz moje epohe po moji lastni oceni\xc2\xab._NEWLINE_Naslov Realist me je spodbudil tako, kot je bil naslovljen romanti\xc4\x8dni mo\xc5\xa1ki iz leta 1830. Naslovi nikoli niso dali resni\xc4\x8dne predstave o stvareh: \xc4\x8de bi bilo druga\xc4\x8de, bi bila dela nepotrebna._NEWLINE_Ne da bi se \xc5\xa1iril na ve\xc4\x8djo ali manj\xc5\xa1o natan\xc4\x8dnost imena, ki ga nih\xc4\x8de, upam, ne morem pri\xc4\x8dakovati, da ga bo razumel, se bom omejil na nekaj besed razjasnitve, da bi zmanj\xc5\xa1al nesporazume._NEWLINE_Preu\xc4\x8deval sem umetnost starodavnih in umetnost modernih, izogibam se kakr\xc5\xa1nemu koli vnaprej zasnovanemu sistemu in brez predsodkov. Ne \xc5\xbeelim ve\xc4\x8d posnemati enega, kot drugega kopirati; poleg tega pa tudi nisem nameraval dose\xc4\x8di trivialnega cilja "umetnost zaradi umetnosti". Ne! Preprosto sem \xc5\xbeelel iz popolnega poznavanja tradicije izlu\xc5\xa1\xc4\x8diti utemeljeno in neodvisno zavest lastne individualnosti._NEWLINE_To je bila moja ideja. Biti sposoben prevajati obi\xc4\x8daje, ideje, videz svojega \xc4\x8dasa, po moji lastni oceni; biti ne samo slikar, ampak tudi \xc4\x8dlovek; skratka ustvariti \xc5\xbeivo umetnost - to je moj cilj. (Gustave Courbet, 1855).\n_START_SECTION_\nZloglasnost\n_START_PARAGRAPH_\nNa Salonu leta 1857 je Courbet razstavil \xc5\xa1est slik. Sem spada slika Mlade dame na obalah Sene (poletje), ki upodablja dve prostitutki pod drevesom, pa tudi prva od \xc5\xa1tevilnih lovskih prizorov, ki jih je Courbet naslikal do konca svojega \xc5\xbeivljenja: Ko\xc5\xa1uta v zalivu v snegu in Kamnolom._NEWLINE_Mlade dame na obalah Sene, naslikane leta 1856, so izzvale \xc5\xa1kandal.  Umetni\xc5\xa1ki kritiki, navajeni obi\xc4\x8dajnih, brez\xc4\x8dasnih golih \xc5\xbeensk v krajinah, so bili \xc5\xa1okirani s Courbetovo upodobitvijo sodobnih \xc5\xbeensk, ki le\xc5\xbeerno ka\xc5\xbeejo spodnje perilo. _NEWLINE_Z razstavljanjem senzacionalnih del skupaj z lovskimi prizori, tak\xc5\xa1nih, ki so angle\xc5\xa1kemu slikarju Edwinu Landseerju prinesli priljubljen uspeh, je Courbet zagotovil \xc2\xbbtako razvitost kot prodajo\xc2\xab. V 1860-ih je Courbet naslikal vrsto vse bolj eroti\xc4\x8dnih del, kot je Femme nue couch\xc3\xa9e (Gola le\xc5\xbee\xc4\x8da \xc5\xbeenska)._NEWLINE_To se je kon\xc4\x8dalo v sliki  Izvor sveta (L\'Origine du monde) (1866), ki prikazuje \xc5\xbeenske genitalije in je bila javno razstavljena \xc5\xa1ele leta 1988 in Spanje (1866) z dvema \xc5\xbeenskama v postelji. Slednja slika je postala predmet policijskega poro\xc4\x8dila, ko jo je leta 1872 razstavil trgovec s slikami. _NEWLINE_Do pribli\xc5\xbeno leta 1861 je imel Napol\xc3\xa9onov re\xc5\xbeim avtoritarne zna\xc4\x8dilnosti, s tiskovno cenzuro je prepre\xc4\x8dil \xc5\xa1irjenje opozicije, manipuliral z volitvami in odvzel parlamentu pravico do svobodne razprave ali kakr\xc5\xa1ne koli dejanske mo\xc4\x8di. V 1860-ih pa je Napol\xc3\xa9on III. naredil ve\xc4\x8d popustov, da bi umiril svoje liberalne nasprotnike. Ta sprememba se je za\xc4\x8dela z omogo\xc4\x8danjem brezpla\xc4\x8dnih razprav v Parlamentu in javnih poro\xc4\x8dil o parlamentarnih razpravah. Tudi tiskarska cenzura je popustila in kulminirala z imenovanjem liberalca \xc3\x89mila Ollivierja, prej voditelja opozicije proti Napol\xc3\xa9onovemu re\xc5\xbeimu, za dejanskega premierja leta 1870. V znak pomiritve liberalcev, ki so ob\xc4\x8dudovali Courbeta, ga je leta 1870 Napoleona III. nominiral za Legijo \xc4\x8dasti. Njegova zavrnitev je razjezila tiste, ki so bili na oblasti, vendar ga je izjemno priljubila med tistimi, ki so nasprotovali vladajo\xc4\x8demu re\xc5\xbeimu.\n_START_SECTION_\nCourbet in Pari\xc5\xa1ka komuna\n_START_PARAGRAPH_\nCourbet je 4. septembra 1870 med francosko-prusko vojno predlagal nekaj, zaradi \xc4\x8desar so ga kasneje preganjali. Napisal je pismo vladi za narodno obrambo, v katerem je predlagal, da se steber na Place Vend\xc3\xb4me, ki ga je v \xc4\x8dast zmagam francoske vojske postavil Napoleon I., zru\xc5\xa1i. Napisal je:_NEWLINE_\xc2\xabKolikor je steber Vend\xc3\xb4me spomenik, ki je brez vsake umetni\xc5\xa1ke vrednosti in s svojim izrazom utrjuje idej o vojni in osvajanju pretekle cesarske dinastije, ki jih ob\xc5\xbealujejo ob\xc4\x8dutki republikanskega naroda, dr\xc5\xbeavljan Courbet izra\xc5\xbea \xc5\xbeeljo da mu vlada nacionalne obrambe dovoli, da razstavi ta steber.\xc2\xab _NEWLINE_Courbet je predlagal, da bi steber prestavili na primernej\xc5\xa1i kraj, kot je Hotel des Invalides, voja\xc5\xa1ka bolni\xc5\xa1nica. Napisal je tudi odprto pismo, naslovljeno na nem\xc5\xa1ko vojsko in nem\xc5\xa1ke umetnike, v katerem predlaga, da se nem\xc5\xa1ki in francoski topovi raztopijo ter postavi nov spomenik na Place Vend\xc3\xb4me, posve\xc4\x8den federaciji Nemcev in Francozov. Vlada za nacionalno obrambo ni storila ni\xc4\x8desar glede njegovega predloga, da bi podrla steber, vendar ni bilo pozabljeno._NEWLINE_Po francoskem porazu v francosko-pruski vojni je 18. marca v mestu na kratko prevzela oblast revolucionarna vlada, imenovana Pari\xc5\xa1ka komuna. Courbet je igral aktivno vlogo in organiziral federacijo umetnikov, ki je 5. aprila v Velikem amfiteatru Medicinske \xc5\xa1ole organizirala svoje prvo sre\xc4\x8danje. Udele\xc5\xbeilo se ga je pribli\xc5\xbeno tristo do \xc5\xa1tiristo slikarjev, kiparjev, arhitektov in dekoraterjev. Na seznamu \xc4\x8dlanov je bilo nekaj znanih imen, med njimi Andr\xc3\xa9 Gill, Honor\xc3\xa9 Daumier, Jean-Baptiste-Camille Corot, Eug\xc3\xa8ne Pottier, Jules Dalou in Eduard Manet. Manet ni bil v Parizu v \xc4\x8dasu Komune in se ga ni udele\xc5\xbeil, Corot, ki je bil star sedemintrideset let, pa je v \xc4\x8dasu Komune ostal v pode\xc5\xbeelski hi\xc5\xa1i in v svojem studiu, in se ni udele\xc5\xbeil politi\xc4\x8dnih dogodkov._NEWLINE_Courbet je vodil sejo in predlagal, da se Louvre in muzej Luksembur\xc5\xa1ke pala\xc4\x8de, dva glavna pari\xc5\xa1ka muzeja umetnosti, zaprta med vstajo, \xc4\x8dim prej odpreta in da se tradicionalna letna razstava, imenovana Salon, odvija kot v preteklih letih, vendar z radikalnimi razlikami. Predlagal je, naj se v Salon ne vme\xc5\xa1a nobena vlada ali nagradi najljub\xc5\xa1e umetnike; medalj ali vladnih komisij ne bi bilo. Poleg tega je pozval k ukinitvi najbolj znanih dr\xc5\xbeavnih institucij francoske umetnosti; Ecole des Beaux-Arts, Rimske \xc5\xa1ole, Atenske \xc5\xa1ole in odsek za likovno umetnost Francoskega in\xc5\xa1tituta. _NEWLINE_12. aprila je Izvr\xc5\xa1ni odbor ob\xc4\x8dine podelil Courbetu, \xc4\x8deprav \xc5\xa1e ni bil uradno \xc4\x8dlan Komune, nalogo o odprtju muzejev in organizacijo Salona. Na isti seji so izdali naslednji odlok: \xc2\xbbSteber Place Vend\xc3\xb4me bo poru\xc5\xa1en\xc2\xab. 16. aprila so bile organizirane posebne volitve, ki so nadomestile bolj zmerne \xc4\x8dlane Komune, ki so odstopili svoja mesta in Courbet je bil izvoljen za delegata 6. okro\xc5\xbeja. Dobil je naziv delegat za likovno umetnost, 21. aprila pa je postal tudi \xc4\x8dlan Komisije za izobra\xc5\xbeevanje. Na sestanku Komisije 27. aprila je zapisnik poro\xc4\x8dal, da je Courbet zahteval izvedbo ru\xc5\xa1enja stebra Vend\xc3\xb4me in da ga bo 18. marca nadomestil alegori\xc4\x8dni lik, ki predstavlja prevzem oblasti Komune._NEWLINE_Kljub temu je bil Courbet po naravi disident, zato je bil kmalu v sporu z ve\xc4\x8dino \xc4\x8dlanov Komune glede nekaterih njegovih ukrepov. Bil je eden izmed poslancev manj\xc5\xa1e ob\xc4\x8dine, ki so nasprotovali ustanovitvi odbora za javno varnost po vzoru istoimenskega odbora, ki je med francosko revolucijo izvajal vladavino terorizma._NEWLINE_Courbet je Komuni nasprotoval \xc5\xa1e v eni resnej\xc5\xa1i zadevi; aretaciji njegovega prijatelja Gustava Chaudeyja, uglednega socialista, sodnika in novinarja, katerega portret je Courbet naslikal. Priljubljeni \xc4\x8dasopis Komune Le P\xc3\xa8re Duchesne je obto\xc5\xbeil Chaudeyja, ko je kot \xc5\xbeupan 9. okro\xc5\xbeja pred ustanovitvijo Komune, ukazal vojakom, da streljajo na mno\xc5\xbeico, ki je obkro\xc5\xbeala Hotel de Ville. Courbetovemu nasprotovanju ni bilo koristi; 23. maja 1871, v zadnjih dneh Komune, je Chaudeyja ustrelil ob\xc4\x8dinski strelski odred. Po nekaterih virih je Courbet v znak protesta izstopil iz Komune. _NEWLINE_13. maja je bila na predlog Courbeta poru\xc5\xa1ena pari\xc5\xa1ka hi\xc5\xa1a Adolpha Thiersa, izvr\xc5\xa1nega direktorja francoske vlade, njegova umetni\xc5\xa1ka zbirka pa zase\xc5\xbeena. Courbet je predlagal, da se zaplenjene umetnine dodeli Louvru in drugim muzejem, vendar ga je direktor Louvra zavrnil. 16. maja, le devet dni pred padcem Komune, je bila na veliki slovesnosti z vojdko in fotografi steber Vend\xc3\xb4me razstavljen in razrezan na ko\xc5\xa1\xc4\x8dke. Nekatere pri\xc4\x8de so povedale, da je bil Courbet tam, drugi pa so to zanikali. Naslednji dan je zveza umetnikov razpravljala o razre\xc5\xa1itvi direktorjev Louvra in Luksembur\xc5\xa1kih muzejev, ki so jih nekateri v Komuni sumili, da imajo tajne stike s francosko vlado in imenovala nove vodje muzejev._NEWLINE_Po eni legendi je Courbet branil Louvre in druge muzeje pred \'ropanjem mafij\', vendar o takih napadih na muzeje ni zapisov. Edina resni\xc4\x8dna gro\xc5\xbenja Louvru je pri\xc5\xa1la med Krvavim tednom, 21. in 28. maja 1871, ko je enota Komunarjev, ki jo je vodil general Jules Bergeret, za\xc5\xbegala Tuilerijsko pala\xc4\x8do poleg Louvra. Po\xc5\xbear se je raz\xc5\xa1iril do knji\xc5\xbenice Louvra, ki je bila popolnoma uni\xc4\x8dena, vendar so prizadevanja muzejskih kustosov in gasilcev re\xc5\xa1ili umetni\xc5\xa1ko galerijo. _NEWLINE_Po kon\xc4\x8dnem zatrtju Komune s strani francoske vojske 28. maja se je Courbet skril v stanovanja razli\xc4\x8dnih prijateljev. Aretirali so ga 7. junija. Na sojenju pred voja\xc5\xa1kim sodi\xc5\xa1\xc4\x8dem 14. avgusta je Courbet trdil, da se je Komuni pridru\xc5\xbeil le zato, da bi jo pomiril in da je hotel premakniti steber Vend\xc3\xb4me, ne da bi ga uni\xc4\x8dil. Povedal je, da je le kratek \xc4\x8das pripadal Komuni in se je redko udele\xc5\xbeil njenih sej. Bil je obsojen, vendar mu je bila izre\xc4\x8dena milej\xc5\xa1a kazen kot drugim voditeljem Komune; \xc5\xa1est mesecev zapora in globo petsto frankov. Del kazni je odslu\xc5\xbeil v pari\xc5\xa1kem zaporu Saint-Pelagie, dovolili so mu slikarsko stojalo in slikanje, a zanj ni mogel dobiti modelov. Naredil je znano serijo slik tiho\xc5\xbeitij cvetja in sadja.\n_START_SECTION_\nIzgnanstvo in smrt\n_START_PARAGRAPH_\nCourbet je svojo zaporno kazen zaklju\xc4\x8dil 2. marca 1872, vendar njegovih te\xc5\xbeav zaradi uni\xc4\x8denja stebra Vend\xc3\xb4me \xc5\xa1e vedno ni bilo konec. Leta 1873 je novoizvoljeni predsednik republike Patrice Mac-Mahon napovedal na\xc4\x8drte za obnovo stebra, stro\xc5\xa1ke pa naj bi pla\xc4\x8dal Courbet. Ker Courbet tega ni mogel pla\xc4\x8dati, je \xc5\xa1el v samostojno izgnanstvo v \xc5\xa0vico, da bi se izognil bankrotu. V naslednjih letih je sodeloval na \xc5\xa1vicarskih regionalnih in dr\xc5\xbeavnih razstavah. Pod nadzorom \xc5\xa0vicarske obve\xc5\xa1\xc4\x8devalne slu\xc5\xbebe, je v malem \xc5\xa1vicarskem svetu umetnosti u\xc5\xbeival ob slovesu vodje \'realisti\xc4\x8dne \xc5\xa1ole\' in navdihoval mlaj\xc5\xa1e umetnike, kot sta Auguste Baud-Bovy in Ferdinand Hodler._NEWLINE_Pomembna dela iz tega obdobja je ve\xc4\x8d slik postrvi, \xc2\xbbujete in krvave\xc4\x8de iz \xc5\xa1krg\xc2\xab, ki so jih razlagali kot alegori\xc4\x8dne avtoportrete izgnanega umetnika. V zadnjih letih je Courbet slikal krajine, vklju\xc4\x8dno z ve\xc4\x8d prizori vode, ki skrivnostno izvira iz zemeljskih globin v gorah Jure na meji Francije in \xc5\xa0vice. Courbet se je med izgnanstvom ukvarjal tudi s kiparstvom. Pred tem je v za\xc4\x8detku 1860-ih izdelal nekaj skulptur, od katerih je eno \xe2\x80\x93 Ribi\xc4\x8d Chavots (1862) - podaril Ornansu za javni vodnjak, vendar so ga po Courbetovi aretaciji odstranili._NEWLINE_4. maja 1877 so Courbetu povedali ocenjene stro\xc5\xa1ke obnove stebra Vend\xc3\xb4me; 323.091 frankov in 68 centimov. Dobil je mo\xc5\xbenost pla\xc4\x8dila globe v letnih obrokih 10.000 frankov v naslednjih 33 letih, do svojega 91. rojstnega dne. 31. decembra 1877, dan pred zapadlostjo prvega obroka, je umrl, star 58 let, v La Tour-de-Peilz v \xc5\xa0vici, za cirozo jeter, ki jo je poslab\xc5\xa1alo mo\xc4\x8dno pitje.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nCourbeta so ob\xc4\x8dudovali \xc5\xa1tevilni mlaj\xc5\xa1i umetniki. [[Claude Monet]g je v svoji razli\xc4\x8dici Le D\xc3\xa9jeuner sur l\'herbe (Zajtrk na travi iz let 1865\xe2\x80\x931866 (Mus\xc3\xa9e d\'Orsay, Pariz) vklju\xc4\x8dil Courbetov portret. Courbetov poseben realizem je vplival na to, da so ga spremljali \xc5\xa1tevilni umetniki, med njimi nem\xc5\xa1ki slikar Wilhelm Leibl, James McNeill Whistler in Paul C\xc3\xa9zanne. Courbetov vpliv lahko vidimo tudi v delu Edwarda Hopperja, katerega Most v Parizu (1906) in Pribli\xc5\xbeevanje mestu (1946) sta bila opisana kot freudovski odmevi Courbetovega Izvor Loue (1864) in Izvor sveta.  Njegovi u\xc4\x8denci so bili Henri Fantin-Latour, Hector Hanoteau in Olaf Isaachsen.\n_START_SECTION_\nCourbet in kubizem\n_START_PARAGRAPH_\nDva umetnika 19. stoletja sta pripravila pot za pojav kubizma v 20. stoletju: Courbet in C\xc3\xa9zanne.  C\xc3\xa9zannovi prispevki so dobro znani. Pomembnost Courbeta je napovedal Guillaume Apollinaire, pesni\xc5\xa1ki tiskovni predstavnik kubistov. Med pisanjem v Les Peintres Cubistes, M\xc3\xa9ditations Esth\xc3\xa9tiques (1913) je izjavil, \xc2\xbbCourbet je o\xc4\x8de novih slikarjev\xc2\xab.  Jean Metzinger in Albert Gleises sta Courbeta pogosto predstavljala kot o\xc4\x8deta celotne moderne umetnosti._NEWLINE_Oba umetnika sta si prizadevala prese\xc4\x8di obi\xc4\x8dajne metode upodabljanja narave; C\xc3\xa9zanne z dialekti\xc4\x8dno metodo razkriva proces videnja, Courbet po svojem materializmu. Kubisti so ta dva pristopa zdru\xc5\xbeili v razvoju revolucije v umetnosti._NEWLINE_Na formalni ravni je Courbet \xc5\xbeelel predstaviti fizi\xc4\x8dne lastnosti tega kar slika, gostoto, te\xc5\xbeo in teksturo. Likovni kritik John Berger je dejal: \xc2\xbbNoben slikar pred Courbetom \xc5\xa1e nikoli ni mogel tako brezkompromisno poudariti gostote in te\xc5\xbee tega, kar je slikal\xc2\xab. Ta poudarek na materialni resni\xc4\x8dnosti je svoje subjekte obdaril z dostojanstvom.  Berger je opazil, da so se kubisti\xc4\x8dni slikarji \xc2\xbbzelo trudili, da bi ugotovili fizi\xc4\x8dno prisotnost tega, kar predstavljajo. In v tem so Courbetovi dedi\xc4\x8di\xc2\xab.'