b'\n_START_ARTICLE_\nPlaninska povest\n_START_PARAGRAPH_\nPlaninska povest (nem. Bergroman, Bergerz\xc3\xa4hlung, angl. mountain fiction) je vrsta planinske literature. Sinonimna izraza sta planinski roman in redkej\xc5\xa1i gorni\xc5\xa1ki roman.\n_START_SECTION_\nOblike planinske literature\n_START_PARAGRAPH_\nMed oblike planinske literature \xc5\xa1tejemo: pravljice, ljudske povesti, igre, pesmi, planinske monografije, planinske (avto)biografije, almanahe, alpinisti\xc4\x8dno literaturo itd., najpogostej\xc5\xa1a oblika planinskega leposlovja pa je planinski potopis, ki obi\xc4\x8dajno popisuje en izlet._NEWLINE_Planinska literatura ima pomembno kulturnozgodovinsko sporo\xc4\x8dilo o pomenu gora za Slovence, saj hribi predstavljajo del slovenske identitete. Planinska povest se uvr\xc5\xa1\xc4\x8da v druge \xc5\xbeanre: kme\xc4\x8dko povest, \xc5\xa1portni roman, mladinsko literaturo, humoristi\xc4\x8dno literaturo, pogosto pa je povezana tudi z \xc5\xbeivalsko tematiko. V knji\xc5\xbenicah planinsko literaturo najdemo v rubriki \xc5\xa1portna literatura. \xc5\xbdanrski tipi planinske povesti so pastirska povest, lovska povest (znotraj kme\xc4\x8dke povesti) in alpinisti\xc4\x8dna povest (v okviru me\xc5\xa1\xc4\x8danskega \xc5\xa1portnega romana).\n_START_SECTION_\nElementi planinske povesti\n_START_PARAGRAPH_\nNajpogostej\xc5\xa1i tip glavne osebe je posebne\xc5\xbe \xe2\x80\x93 samotar, \xc4\x8dudak, odtrgan od vasi, ali pa skrajni individualist, ki v svetu prvobitne gorske divjine i\xc5\xa1\xc4\x8de svoj du\xc5\xa1evni mir in utrjuje svojo moralo. Pogosta sestavina planinske povesti je ljubezenski trikotnik mo\xc5\xa1ki-gora-\xc5\xbeenska, pri \xc4\x8demer gora predstavlja prese\xc5\xbeek moralnih vrednot in vi\xc5\xa1je principe. Planina predstavlja prostor za spro\xc5\xa1\xc4\x8danje socialnih napetosti.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detki slovenske planinske povesti\n_START_PARAGRAPH_\nSlovenska planinska povest je nastajala dolgo \xc4\x8dasa in pod razli\xc4\x8dnimi \xc5\xbeanrskimi oznakami. Prvo dolgo besedilo, Mencingerjeva Moja hoja na Triglav, \xc5\xbeanrsko ni bilo tvorno. V Kozakovem Belem macesnu fabule ni ve\xc4\x8d mogo\xc4\x8de gladko razbrati in razpada v posamezne slike. Sinonim za klasi\xc4\x8dno planinsko povest je Janez Jalen s pastirsko idilo, divjim lovom in plan\xc5\xa1arstvom, vrh slovenske planinske povesti pa je v \xc5\xa1tiridesetih letih 20. stoletja, ki jih zaznamuje pove\xc4\x8dan dele\xc5\xbe pravlji\xc4\x8dnosti (Ivan Toma\xc5\xbei\xc4\x8d, Josip Vandot). Planinska povest, ki je izhajala med drugo svetovno vojno, je ena izmed temeljnih oblik neodporni\xc5\xa1ke pripovedne proze, povojni obseg planinske povesti pa je skromen (najdejavnej\xc5\xa1i pisatelj je Ivo Svetina). Najplodovitej\xc5\xa1i slovenski pisec planinske povesti po \xc5\xa1tevilu naslovov je Josip Vandot z mladinskimi pripovedmi o Kekcu.\n_START_SECTION_\nPrevedena planinska povest\n_START_PARAGRAPH_\nTudi vrsta tujih avtorjev, predvsem nem\xc5\xa1kih, je navdih za pisanje \xc4\x8drpala iz slovenske gorske pokrajine. Pomembna avtorja planinske povesti, katerih dela so bila prevedena tudi v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino, sta Gustav Renker (Pet mo\xc5\xbe gradi pot, 1936) in Josef Friedrich Perkonig (Bergsegen, 1930, Ugrabljena strd, 1960). Slovenci imajo v teh romanih negativno vlogo.'