b'\n_START_ARTICLE_\nKdo je kriv?\n_START_SECTION_\n1. scena\n_START_PARAGRAPH_\nRu\xc5\xa1ka krade kruh in konzerve z voja\xc5\xa1kega voza; pri tem jo zaloti stra\xc5\xbear, vendar ne vzdigne alarma, nasprotno, oprta ji culo in jo na\xc5\xbeene domov, preden se stra\xc5\xbea zamenja.\n_START_SECTION_\n2. scena\n_START_PARAGRAPH_\nVojak obi\xc5\xa1\xc4\x8de Ru\xc5\xa1ko. Prek njene vasi in hi\xc5\xa1e se nenehoma premika fronta, zdaj Nemci pa Rusi pa spet Nemci, toda ona s h\xc4\x8derkico vztraja, rada bi umrla doma. Ne, ni se prodajala, da bi obdr\xc5\xbeala hi\xc5\xa1o. Po\xc5\xa1tena Kozakinja je, \xc4\x8daka svojega mo\xc5\xbea Georga. Vojak trdi, da Georga pozna, zaigra sre\xc4\x8danje med njim in svojo \xc5\xbeeno Hildegard: silna koza\xc5\xa1ka strast jo je premagala, da je \xc5\xa1la z njim v Rusijo, zdaj si bo on v zameno vzel Ru\xc5\xa1ko. Ru\xc5\xa1ka ne verjame, da bi bil njen mo\xc5\xbe zapeljivec, z vso silo se brani vojaka, o\xc4\x8dita mu, da umazano izrablja njegovo stisko. Vendar vojaku ne gre za to, igralec je in v njem tragi\xc4\x8dna lepota vojne vzbuja bole\xc4\x8de hrepenenje: te\xc5\xbeko je potegniti lo\xc4\x8dnico med teatrom na deskah in teatrom v strelskih jarkih. Zaigra Georga, ki se utrujen vra\xc4\x8da k svoji \xc5\xbeeni, v Ru\xc5\xa1ki vzbudi \xc4\x8dakajo\xc4\x8do ljubezen, da se ne upira ve\xc4\x8d. Vendar je tudi to teater, vojaka kakor lutko premikajo drugi, njemu pa se je zahotelo, da bi enkrat figure premikal tudi sam. Trobenta trobi alarm. Vojak odide v boj, v \xc5\xa1e eno obliko teatra.\n_START_SECTION_\n3. scena\n_START_PARAGRAPH_\nSmrtno ranjen vojak omahne v Ru\xc5\xa1kino hi\xc5\xa1o, vsak \xc4\x8das bodo tu Rusi. Nem\xc5\xa1ki \xc4\x8dastnik uka\xc5\xbee, naj za\xc5\xbegejo hi\xc5\xa1o, in ko jo Ru\xc5\xa1ka zaman brani, vojak \xc4\x8dastnika ustreli; Nemci se umaknejo. Vojak podo\xc5\xbeivlja bitko: do danes ni nikogar ubil, zdaj pa je zverinski \xc4\x8dastnik \xc5\xbee druga \xc5\xbertev \xe2\x80\x93 v bitki je sre\xc4\x8dal lepega koza\xc5\xa1kega satana, njenega mo\xc5\xbea, ubila sta drug drugega, zato se je moral vrniti k Ru\xc5\xa1ki. Ru\xc5\xa1ka kljub nevarnosti odhiti, da bi se prepri\xc4\x8dala o resni\xc4\x8dnosti njegovih besed.\n_START_SECTION_\n4. scena\n_START_PARAGRAPH_\nUbit ni njen mo\xc5\xbe Georg. Vojak prizna, da se je v zgodbo o Georgu in Hildegard zapi\xc4\x8dil, ker ga je vojna naredila blaznega. Mu Ru\xc5\xa1ka lahko oprosti? Ni sicer ubil njenega mo\xc5\xbea, ubil pa je drugega. Vojna je kriva, ga tola\xc5\xbei Ru\xc5\xa1ka. Ne, zahrope z zadnjimi silami vojak. Vojna smo mi, vsi smo krivi. Ru\xc5\xa1ka pritisne mrtvemu na \xc4\x8delo zadnji poljub.'