b'\n_START_ARTICLE_\nBazilika sv. Aleksandra in Teodorja, Ottobeuren\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nPrva cerkev je morala biti zgrajena s samostanom, ustanovljenim leta 764. Leta 1089 je bila zgrajena nova stavba.  \xc5\xbde leta 1204 so zgradili \xc5\xa1e eno novo stavbo z Mihaelovim korom na zahodu. Pod njim je bila Ur\xc5\xa1ulina kripta. Leta 1525 so samostan in cerkev oropali v nem\xc5\xa1ki kme\xc4\x8dki vojni. 1553 se je za\xc4\x8dela  obnova gotske cerkve. Najprej je bila poru\xc5\xa1ena Ur\xc5\xa1ulina kripta in Mihaelov kor, nadomestil ju je \xc5\xa1ir\xc5\xa1i kor menihov. Takrat \xc5\xa1e vedno visok kor je dobil kripto. Osmerokotna konca obeh vzhodnih stolpov sta bila okronana s \xc4\x8debulasto kupolo. 21. septembra 1558 je bila odprta renesan\xc4\x8dna cerkev. V tridesetletni vojni so cerkev in samostan med letoma 1630 in 1635 ve\xc4\x8dkrat uni\xc4\x8dili. Leta 1682 je bila na\xc4\x8drtovana gradnja baro\xc4\x8dnega samostana, ki se je za\xc4\x8del leta 1686 z baro\xc4\x8dno staro cerkvijo. Vendar je bila ta konverzija kmalu zatem prekinjena. Od leta 1711 je bil celoten samostanski kompleks poru\xc5\xa1en kos za kosom in nadome\xc5\xa1\xc4\x8den z novo, baro\xc4\x8dno stavbo. Samostanska cerkev je bila zgrajena med letoma 1737 in 1766. Leta 1802 je bila cesarska opatija v \xc4\x8dasu sekularizacije razpu\xc5\xa1\xc4\x8dena, cerkev je postala last bavarskega volilnega kneza, kasneje bavarskega kraljestva. Nekaterim od takratnih 48 menihov je bilo dovoljeno nadaljevati samostansko \xc5\xbeivljenje v Zgornjem \xc5\xa0vabskem Ottobeurenu, kar je bilo mogo\xc4\x8de le v te\xc5\xbekih razmerah. Tako je samostanska cerkev \xc5\xa1e naprej obstajala kot taka. Od leta 1834/1835 sta se samostan in samostanska cerkev nadaljevala kot odvisna od benediktinske opatije Augsburg. 25. januarja 1926 je pape\xc5\xbe Pij XI. opatijsko cerkev z apostolskim pismom Refert ad Nos povi\xc5\xa1al v manj\xc5\xa1o baziliko . Med letoma 1960 in 1964 je bila izvedena celovita notranja in zunanja prenova bazilike. Najve\xc4\x8dja prenova cerkve se je za\xc4\x8dela leta 2004 in je bila kon\xc4\x8dana leta 2010. Obnovili so tudi celotno podstre\xc5\xa1je in stolpa cerkve.\n_START_SECTION_\nZgodovina gradnje\n_START_PARAGRAPH_\nKot hi\xc5\xa1ni arhitekt, je opat samostana, o\xc4\x8de Kri\xc5\xa1tof Vogt, pripravil prve na\xc4\x8drte za novo cerkev v obliki kolegijske cerkve v Salzburgu leta 1711. Od leta 1720 je za gradnjo cerkve zaprosilo ve\xc4\x8d arhitektov, najprej Donato Giuseppe Frisoni, Kaspar Radmiller in Andrea Maini, kasneje tudi pomembni kot Dominikus Zimmermann in Joseph Schmuzer. Toda samo Simpert Kramer je lahko prevzel njegove na\xc4\x8drte iz leta 1736 in prevzel vodenje gradnje cerkve. Temeljil je na baziliki Weingarten, ki je bila odprta leta 1724. 27. septembra 1737 je opat Rupert II. polo\xc5\xbeil temeljni kamen za dana\xc5\xa1njo cerkev. Po njegovi smrti je 20. oktobra 1740 njegov naslednik, opat Anselm Erb, gradnjo tudi zaupal Kramerju do leta 1744. M\xc3\xbcnchenski dvorni arhitekt Joseph Effner je moral na\xc4\x8drte revidirati. Effner se je odlo\xc4\x8dil kon\xc4\x8dati kor. Zaradi njegove smrti leta 1745 se je vodenje gradnje spremenilo. M\xc3\xbcnchenski arhitekt Johann Michael Fischer je leta 1748 prevzel gradnjo od temeljev. V naslednjih petih letih je bila stara cerkev poru\xc5\xa1ena in nastala je lupina dana\xc5\xa1nje cerkve. Ogromno ostre\xc5\xa1je je bilo postavljeno leta 1753 brez nezgode._NEWLINE_Ko se je prijavil za notranjost leta 1755, je Johann Michael Feuchtmayer zmagal proti svojemu bratrancu in konkurentu Josephu Antonu Feuchtmayerju. Tudi umetni\xc5\xa1ka ekipa okoli Feuchtmayerja bi lahko dobila nagrado za notranje oblikovanje. Hkrati je bila zaprta prva pogodba s kiparjem in \xc5\xa1tukaterjem Johannom Josephom Christianom v zvezi s kornimi klopmi. Maja 1755 so bila zaklju\xc4\x8dena zidarska dela na obokih. Hkrati so najverjetneje zaprli prve pogodbe s tirolskima slikarjema in freskantoma Johannom Jakobom Zeillerjem in Franzem Antonom Zeillerjem za obo\xc4\x8dna polja. Oba sta kasneje poslikala, deloma skupaj, obokana polja. Leto kasneje so se notranja dela za\xc4\x8dela s poslikavo obokov in izdelavo prvih \xc5\xa1tukaturnih skulptur. Leta 1758 je bila z J. M. Feuchtmayerjem podpisana druga pogodba za \xc5\xa1tukaturna dela. Leto kasneje so bile na fasadi kon\xc4\x8dane kamnite skulpture. Pozlato je delal Johann Jakob Kleindorffer iz Mindelheima._NEWLINE_Oba stolpa sta bila dokon\xc4\x8dana leta 1760. Stolpni kri\xc5\xbe je pozlatil Martin Knoblauch iz S\xc3\xb6flingena pri Ulmu. Istega leta so bile kon\xc4\x8dane freske v glavnih obokih. Glavni oltar je bil izbran leta 1761, z njim se je za\xc4\x8dela oprema cerkvene notranjosti, ki je bila dokon\xc4\x8dana leta 1777. Dvoje kornih orgel je bilo dokon\xc4\x8danih leta 1766. Za posvetitev cerkve je potekala osemdnevna proslava, ki se je za\xc4\x8dela 28. septembra 1766. S to otvoritvijo je samostan praznoval svojo 1000. obletnico, ki je bila zaradi nedokon\xc4\x8dane cerkve odlo\xc5\xbeena za dve leti. Leta 1767 je umrl graditelj opat Anselm Erb. Na pohi\xc5\xa1tvo so bile ve\xc4\x8dkrat izvedene manj\xc5\xa1e spremembe, vendar je ve\xc4\x8dina predmetov iz obdobja gradnje. Leta 2004 se je za\xc4\x8dela obse\xc5\xbena prenova ostre\xc5\xa1ja.\n_START_SECTION_\nZunanjost\n_START_PARAGRAPH_\nZunanjost cerkve je razdeljena z dvema 82 metrov visokima \xc4\x8debulastima kupolama, ki sojita na severnem vhodnem portalu. Za stolpoma je skrita 30-metrska severna glavna ladja s stranskimi kapelami. Temu sledi transept, ki je \xc5\xa1irok pribli\xc5\xbeno 27 metrov in sega 27 metrov navzven, preden se zunanja \xc5\xa1irina potopi nazaj v \xc5\xa1irino ladje in po pribli\xc5\xbeno 41 metrih kon\xc4\x8da v drugih samostanskih zgradbah._NEWLINE_Vhodni portal je oblikovan v obliki polmeseca in je oblikovan v tripartitni \xc5\xa1irini in vi\xc5\xa1ini. Na sredini spodnjega dela je velik glavni portal, levo in desno od vsakega manj\xc5\xa1a vhodna vrata. V srednjem delu tri velika okna razdelijo severno fasado. Nad glavnim portalom so Haus Gottes und Himmels Porten, nad njo je eno od treh oken. Nad oknom je kip nadangela Mihaela. Poleg tega je v zgornjem delu sv. Benedikt postavljen v ope\xc4\x8dno ni\xc5\xa1o na zatrepu glavnega portala. Na koncu nagnjene strehe spremljajo dva lika, ki predstavljata mu\xc4\x8denike Aleksandra in Teodorja. Stre\xc5\xa1ni greben je okrogle oblike, na katero je na sredini pritrjen pozla\xc4\x8den trikotnik z o\xc4\x8desom. Nad manj\xc5\xa1imi stranskimi portali je zapisana beseda Heilig.\n_START_SECTION_\nNotranjost\n_START_PARAGRAPH_\nNotranjost je opremljena poznobaro\xc4\x8dno. Razdeljena je na preddverje, glavno in vzhodno in zahodno stransko ladjo, zahodnim in vzhodnim transept ter kor.\n_START_SECTION_\nPreddverje\n_START_PARAGRAPH_\nV preddverje cerkve vodijo trije vhodi. Strop vhodnega prostora je podlaga galerije za Marijine orgle, razdeljen na tri oboke, od katerih je vsaka poslikan s fresko. Srednji je najve\xc4\x8dji od treh. Prikazuje Izgon menjalcev denarja in trgovcev iz templja in ima trapezno obliko. Srednja freska je centralno postavljena v kri\xc5\xbenem oboku, rob je okra\xc5\xa1en z zlatim okvirjem in \xc5\xa1tukaturo.  Zahodna stropna freska je hru\xc5\xa1kaste oblike in prikazuje Daritev revne vdove, vzhodna je tudi uokvirjena in ka\xc5\xbee Prispodobo farizejev in davkarjev . Obe stranski freski sta okra\xc5\xa1eni z zlatom in \xc5\xa1tukaturo. Leta 1792 skovana klasicisti\xc4\x8dna vhodna re\xc5\xa1etka lo\xc4\x8duje glavni prostor od predprostora. Na stebrih so kovane in pozla\xc4\x8dene posode s cvetli\xc4\x8dnim dekorjem. V galerijah sta vidna dva grba. Levo je grb pape\xc5\xbea Pija XI., desni je pape\xc5\xbe Benedikt XVI.\n_START_SECTION_\nGlavna ladja\n_START_PARAGRAPH_\nLadja ima dol\xc5\xbeino 89 metrov, vi\xc5\xa1ino 36 metrov in ima na vsaki strani 10 marmornih stebrov, ki lo\xc4\x8dijo glavno ladjo od stranskih. V kri\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8du je oltar, posve\xc4\x8den svetniku v vsakem od \xc5\xa1tirih vogalov. Strop je razdeljen na tri velike kupole._NEWLINE_Skozi vhodna re\xc5\xa1etko preddverja vstopamo v severni del ladje. Zgornja galerija je podprta z dvema marmornima stebroma, ki segata skozi atlanta in podpirata emporo. Na obeh straneh sten stolpa je majhen balkon in del prospekta Marijinih orgel. Nad emporo je velika freska za 1000. obletnico opatije. Lai\xc4\x8dne klopi se za\xc4\x8dnejo skoraj neposredno na za\xc4\x8detku glavne ladje. Na levi in desni strani stebrov stranskih ladij so table namenjene miru v prostoru cerkve. Na tleh po sredini so nagrobne plo\xc5\xa1\xc4\x8de nekaterih opatov Ottobeurena._NEWLINE_V srednjem delu ladje prevladuje velika stropna freska. Ka\xc5\xbee slavo sv. Benedikta in njegov red. [5] Na \xc5\xa1tirih vogalih se na stebre prilegajo majhne kotne freske. Spodaj so \xc5\xa1tukature. Na severovzhodnem vogalu freska prikazuje Benedikta z donatorji._NEWLINE_Za ju\xc5\xbeni del ladje preko kri\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8da so zna\xc4\x8dilni \xc5\xa1tirje oltarji.\n_START_SECTION_\nVzhodna stranska ladja\n_START_PARAGRAPH_\nPredira jo vzhodni transept. Severni del je enonadstropen, po prehodu je dvonadstropen._NEWLINE_Severni del vzhodne ladje ima dva stranska oltarja._NEWLINE_Ju\xc5\xbeni del vzhodne ladje je zaprt za javnost. Razdeljen je na dva dela, pritli\xc4\x8dje se uporablja kot zakristija. V prvem nadstropju so orgle Svetega Duha.\n_START_SECTION_\nZahodna stranska ladja\n_START_PARAGRAPH_\nTako kot vzhodno ladjo tudi zahodno predira transept._NEWLINE_Severni del se uporablja za dva stranska oltarja._NEWLINE_Ju\xc5\xbeni del je dvonadstropen in razdeljen z obokanim stropom. V spodnjem delu je javni prehod iz cerkve do samostanske stavbe. Prvo nadstropje zavzemajo orgle Svete trojice.\n_START_SECTION_\nVzhodni transept\n_START_PARAGRAPH_\nVzhodni transept je dolg 58 metrov in \xc5\xa1irok 18 metrov. Oltar na vzhodni fronti je posve\xc4\x8den zavetnikom cerkve svetima Aleksandru in Teodorju ter sv. Bo\xc5\xa1tjanu. V osrednji ni\xc5\xa1i pod oltarno sliko je bila postavljena romarska slika Unsere Liebe Frau von Eldern, majhen kip sede\xc4\x8de Matere bo\xc5\xbeje in otroka; to je bilo leta 1803prineseno iz ukinjenega samostana Eldern in je leta 1841 po obnovi samostana Ottobeuren v samostanski cerkvi na\xc5\xa1el svoje mesto. Danes je \xc5\xa1e vedno cilj romanja. Po sliki je vzhodni transept znan tudi kot Eldernska kapela in oltar, znan tudi kot Eldernski oltar.\n_START_SECTION_\nZahodni transept\n_START_PARAGRAPH_\nZahodni transept je dolg 58 metrov in \xc5\xa1irok 18 metrov. Oltar na zahodni fronti je oltar Device Marije.\n_START_SECTION_\nKor\n_START_PARAGRAPH_\nKorni prostor dolo\xc4\x8da visok oltar. Ob straneh so korne klopi, opatov stol in prospekt kornih orgel.\n_START_SECTION_\nOrgle\n_START_PARAGRAPH_\nSamostanska cerkev ima skupaj tri orgle. Dve manj\xc5\xa1i, orgle Svetega Duha in orgle Svete trojice, izvirajo iz leta 1766 in so skoraj v celoti izvirne. Velike Marijine orgle so bile v Ottobeurenu zgrajene \xc5\xa1ele med letoma 1955 do 1957.\n_START_SECTION_\nZvonovi\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi zvonovi so omenjeni leta 1439. Ulili so velik in majhen zvon Hosannaglocke. Leta 1577 so v livarni Biberach Joachim Vohner I. kupili \xc5\xa1e dva zvonca. Ta dva \xc5\xa1e vedno obstajata. Elfuhrglocke je zdaj obe\xc5\xa1en v vzhodnem stolpu, drugi je bil prodan leta 1948 v \xc5\xbeupnijo Lamerdingen. Naslednje zvonove so leta 1784 kupili v livarni Johanna Georga Ernsta v Memmingenu. Lahko bi delovala v omenjeni Antla\xc3\x9fglocke leta 1864.  Velik Hosannaglocke so leta 1902 prodali bavarski cerkvi Wald v \xc5\xa1vicarskem kantonu Appenzell Ausserrhoden, kjer so jih leta 1902 pretopili v nov zvon. Do leta 1864 so Ottobeurenove zvonove sestavljali le trije zvonovi. Leta 1864 so za 1100 obletnico samostana kupili tri zvonce iz memminge\xc5\xa1ke livarne Johanna Hermana. Dva manj\xc5\xa1a so med prvo svetovno vojno pretopili. Leta 1929 so tri nove zvonove kupili v livarni Lauinger Radler. Do druge svetovne vojne sta v zahodnem stolpu visela zvonova Hoasanna in Preciosa, na vzhodnem stolpu pa mali Hosanna, Elfuhrglocke, Zw\xc3\xb6lfuhrglocke, Marienglocke in benediktinski zvon\xc4\x8dek. Med drugo svetovno vojno so morali predati vse zvonove, razen benediktinskega. \xc5\xa0tirje so bili stopljeni, drugi so bili shranjeni v zvoniku v Hamburgu. Po drugi svetovni vojni so bili kupljeni novi zvonovi. Danes jih je sedem in so obe\xc5\xa1eni v obeh stolpih in so najgloblji zvonovi na Bavarskem.\n_START_SECTION_\nUporaba\n_START_PARAGRAPH_\nCerkev je danes glavna cerkev dekanata Ottobeuren. Ma\xc5\xa1e potekajo vsak dan. Cerkev je tudi koncertna dvorana za koncerte Ottobeurera.'