b'\n_START_ARTICLE_\nKralj na Betajnovi\n_START_PARAGRAPH_\nKralj na Betajnovi je tridejanska drama, ki jo je leta 1901 napisal Ivan Cankar. Izdana je bila leta 1902, prvi\xc4\x8d pa uprizorjena leta 1904 v Ljubljanskem De\xc5\xbeelnem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du. Drama je med vsemi Cankarjevimi najbolj dramati\xc4\x8dna.\n_START_SECTION_\nO drami\n_START_PARAGRAPH_\nDrama je dru\xc5\xbeinska, eti\xc4\x8dna, socialna in dru\xc5\xbebenokriti\xc4\x8dna. Opazni so Ibsenovi vplivi, predvsem iz drame Stebri dru\xc5\xbebe, pojavijo pa se tudi motivi iz Shakespearovega Hamleta. Razkriva anatomijo zlo\xc4\x8dina in zlo\xc4\x8dinca, tragiko Nietzschejevega nad\xc4\x8dloveka, zlorabljanje mo\xc4\x8di in oblasti ter poskusa upora tej oblasti. Najve\xc4\x8dji vpliv na nastanek tega dela, pa so imele takratne razmere na Slovenskem. V tistem \xc4\x8dasu so namre\xc4\x8d mogo\xc4\x8dni kmetje postajali kapitalisti, kar je na pode\xc5\xbeelju povzro\xc4\x8dilo rev\xc5\xa1\xc4\x8dino. V glavni vlogi se tako znajde Jo\xc5\xbeef Kantor; posestnik, gostilni\xc4\x8dar, trgovec in tovarnar, ki obogati tako, da kmetom posoja denar z visokimi obrestmi. Ker mu kmetje denarja ne morejo vrniti, s\xc4\x8dasoma propadejo, Kantor pa si \xc5\xbeeli vedno ve\xc4\x8dje mo\xc4\x8di, tudi politi\xc4\x8dne. Sprva se mu nih\xc4\x8de ne upa postaviti po robu, kasneje se za to odlo\xc4\x8di reven \xc4\x8dlovek, ki pa mu ne uspe. To je prikaz padca pravice. Za dramo je kljub nemorali zna\xc4\x8dilen pozitivizem, saj z uporom \xc5\xbee nakazuje na neko novo idejo o uporu proletariata in zmagi pravice.\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nGlavna oseba drame je Jo\xc5\xbeef Kantor, premo\xc5\xbeen gospod, ki je do svojega bogastva pri\xc5\xa1el z okori\xc5\xa1\xc4\x8danjem malih kmetov. Njegova h\xc4\x8di Francka, ki je sicer obljubljena Francu Bernotu, je zaljubljena v Maksa, ki se je vrnil z Dunaja, kjer je \xc5\xa1tudiral. \xc5\xa0tudij je moral opustiti, saj mu ga o\xc4\x8de zaradi dolgov Kantorju ni mogel ve\xc4\x8d pla\xc4\x8devati. Vrnil se je z \xc5\xbeeljo po ma\xc5\xa1\xc4\x8devanju Kantorju za vse, kar je storil njegovemu o\xc4\x8detu. Vzbudi mu spomin na zlo\xc4\x8din, ki ga je storil pred leti, ko je okradel in ubil svojega bratranca Martina, vse to pa je sli\xc5\xa1ala Martinova h\xc4\x8di Nina, ki je spomin na zlo\xc4\x8din potla\xc4\x8dila. Kantor jo ho\xc4\x8de iz strahu poslati v samostan. Ker si Kantor \xc5\xbeeli \xc5\xa1e ve\xc4\x8dje mo\xc4\x8di, se odlo\xc4\x8di, da bo kandidiral na volitvah. Zaveda se, da mu Maks predstavlja veliko nevarnost, zato ga ubije z Bernotovo pu\xc5\xa1ko. Zlo\xc4\x8din sicer prizna, vendar mu oblasti zaradi strahu pred njim ne verjamejo.\n_START_SECTION_\nKritike\n_START_PARAGRAPH_\nFrance Vodnik je v reviji Dom in svet leta 1932 poudaril, da je zgodba, \xc4\x8deprav je "nesporna vrednota na\xc5\xa1e dramske literature", razumljiva samo v Cankarjevem \xc4\x8dasu, saj je to nekak\xc5\xa1na osebna izpoved oziroma izku\xc5\xa1nja, ki pa ni ve\xc4\x8d aktualna. Uprizoritve pa se mu na drugi strani zdijo "praznik slovenske drame", na kar ka\xc5\xbee tudi \xc5\xa1tevilo ponovitev. Dotaknil se je tudi re\xc5\xbeiserja, Cirila Debevca, ki je zadel bistvo drame, in igralcev, ki so na odru prikazali mo\xc4\x8dni karakter. Na koncu doda \xc5\xa1e, da bi moral biti Cankar stalno na odru slovenskega narodnega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da._NEWLINE_Evgen Lampe leta 1902 v reviji Dom in svet Cankarja ozna\xc4\x8di kot nekoga, ki celotno dru\xc5\xbebo vidi kot zelo slabo. Tudi ta drama po njegovem mnenju ne odstopa od prej\xc5\xa1njih. "V slogu, v pogovorih, v sceni\xc4\x8dnih nastopih bi nam Cankar lahko podal prav briljantnih proizvodov, \xc4\x8de ne bi bil nad vsem razlil tega odurnega, mefistofelskega duha, ki ne more sli\xc5\xa1ati trditve, da bi je ne zatajil, ki ne more videti zadovoljstva, da bi ga ne zastrupil, ki izpreminja ljubezen v mr\xc5\xbenjo in nado v brezupnost, ki se smeji nesre\xc4\x8di in ironi\xc4\x8dno ploska zmagoslavju krivice."_NEWLINE_Fran Lipah v Ljubljanskem zvonu leta 1919 zapi\xc5\xa1e, da je ta drama za vse sodelujo\xc4\x8de zelo naporna, saj zahteva vsestransko popolnost in dovr\xc5\xa1enost. Njegova kritika je predvsem do re\xc5\xbeiserja in igralcev negativna. Re\xc5\xbeiser je ponavljal napake, ki so jih delali \xc5\xbee pred njim, igralci pa niso bili kos nalogi. _NEWLINE_Drago \xc5\xa0ega je leta 1962 zapisal, da o uprizoritvi drame v ljubljanski Drami velja omeniti predvsem to, da je \xc5\xa1la bolj ali manj zavezanih o\xc4\x8di mimo nakazanih stilno oblikovnih in idejno vsebinskih vpra\xc5\xa1anj. Re\xc5\xbeiser Slavko Jan je Cankarjevo delo pojmoval kot \xc4\x8disto objektiven, stvaren zapis dolo\xc4\x8dene zgodovinske resni\xc4\x8dnosti. Torej re\xc5\xbeiser drame ni dojel v celoti. Liki niso bili dodobra izdelani, zato je vse delovalo povr\xc5\xa1insko.'