b"\n_START_ARTICLE_\nBeda \xc4\x8castitljivi\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nSkoraj celotno menihovo \xc5\xbeivljenje je opisano v njegovem najobse\xc5\xbenej\xc5\xa1em delu Cerkvena zgodovina ljudstva Anglov (Historia ecclesiastica gentis Anglorum), kjer je leta 731, ko je zaklju\xc4\x8dil z delom, zapisal, da je star 59 let, tako da strokovnjaki kot letnico rojstva navajajo leto 672, \xc4\x8deprav bi lahko bil rojen tudi v prvih mesecih leta 673. To\xc4\x8den rojstni datum ni znan. Rojen naj bi bil v Jarrowu, kjer so sredi 11. stoletja v doma\xc4\x8di cerkvi odkrili njegove kosti, \xc4\x8deprav nekateri trdijo, da je bil rojen v Wearmouthu, vendar pa bi bilo to te\xc5\xbeko dokazati, saj v svojih delih nikoli ni omenjal dru\xc5\xbeinskih \xc4\x8dlanov, oziroma se na sorodnike ni skliceval po imenu. Pri sedmih letih je bil sprejet v samostan Wearmouth, kjer je bil dele\xc5\xbeen samostanske vzgoje od tamkaj\xc5\xa1njih benediktinskih redovnikov, tam pa je ostal do svoje smrti._NEWLINE_Okoli leta 701 je Beda napisal svoji prvi deli, slovni\xc4\x8dni razpravi De Arte Metrica in De Schematibus et Tropis, obe namenjeni pou\xc4\x8devanju v u\xc4\x8dilnicah. Beda je pisateljeval do svoje smrti, napisal pa je preko 60 knjig, ki so v ve\xc4\x8dini dobro ohranjene. Med letoma 702 in 703 je prejel diakonsko posve\xc4\x8denje, deset let kasneje pa tudi ma\xc5\xa1ni\xc5\xa1ko. Leta 734 je v svojem Pismu Egbertu omenil, da je leto pred tem \xc5\xa1tudiral v \xc5\xa1kofovem samostanu (najverjetneje v Yorku), istega leta pa se je tja tudi nameraval vrniti, a tega ni storil, ker je bil bolan. Nekaj \xc4\x8dasa je pre\xc5\xbeivel tudi v neznanem samostanu duhovnika po imenu Wicthed. Obisk je omenjen v pismu, ki je bilo namenjeno duhovniku, v katerem mu je poslal svoje ra\xc4\x8dune o dolo\xc4\x8danju datuma velike no\xc4\x8di in Anatolijevem ra\xc4\x8dunanju enakono\xc4\x8dja. Beda je umrl 25. maja 735 v samostanu Jarrow. Leta 1020 so njegove posmrtne ostanke pokradli iz samostanske cerkve, kasneje pa so jih prenesli v prestolnico v Durhamu. Ostanke so najprej polo\xc5\xbeili v isti grob, kjer je bil pokopan Sveti Cuthbert, leta 1370 pa so mu postavili nagrobnik v Galilejski kapeli. Med reformacijo je bil njegov grob uni\xc4\x8den, zato so leta 1831 posmrtne ostanke prekopali in na novo uredili njegov grob, kjer je danes zapisano:\xc2\xa0\xc2\xbbHac sunt in fossa Bedae venerabilis ossa\xc2\xab\xc2\xa0(V tem grobu so kosti Beda \xc4\x8castitljivega).\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nBedova dela so mo\xc4\x8dno prispevala k raz\xc5\xa1iritvi ra\xc4\x8dunanja \xc4\x8dasa po Kristusovem u\xc4\x8dlove\xc4\x8denju (kot matematik se je zavzemal za natan\xc4\x8dnej\xc5\xa1o kronolo\xc5\xa1ko vklju\xc4\x8ditev dogodkov v odre\xc5\xa1enjsko zgodovino). Prav tako brez njegovih del ne bi vedeli skoraj ni\xc4\x8d o cerkveni in posvetni zgodovini britanskega oto\xc4\x8dja v zgodnjem srednjem veku. S svojim pisanjem je \xc5\xbeelel podpirati \xc5\xa1irjenje kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vere.\n_START_SECTION_\nSpisi\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg opravljanja vsakodnevnega bogoslu\xc5\xbeja je Beda \xc4\x8castitljivi na\xc5\xa1el veselje v u\xc4\x8denju, pou\xc4\x8devanju in pisanju. Prav pou\xc4\x8devanje in pisanje ga je uvrstilo med ve\xc4\x8dje in vplivnej\xc5\xa1e srednjeve\xc5\xa1ke u\xc4\x8ditelje in pisatelje. Njegov opus ohranjenih del \xc5\xa1teje prek trideset naslovov in zajema razli\xc4\x8dna podro\xc4\x8dja, kot so: razlage svetopisemskih besedil, \xc5\xbeivljenjepisi svetnikov, zgodovinopisje, pridige, u\xc4\x8dbeniki, pesni\xc5\xa1tvo in pisma. Podatkov, po katerih bi se lahko dokopali do to\xc4\x8dnega nastanka njegovih del, je malo, zato so nekateri datumi le pribli\xc5\xbeno nakazani.\n_START_SECTION_\nPridige\n_START_PARAGRAPH_\nPridige naj bi Beda napisal petdeset, vse ostale pa so sestavili drugi, \xc4\x8deprav so pripisane njemu. Sestavil jih je proti koncu svojega \xc5\xbeivljenja. Pridige sledijo praznikom oziroma godovom, ki jih najdemo v bogoslu\xc5\xbenem koledarju (Bo\xc5\xbei\xc4\x8d, Velika no\xc4\x8d, godovi svetnikov). Navadno vsebujejo kratko razlago evangelijskega odlomka, ki so ga na dolo\xc4\x8deni dan brali pri bogoslu\xc5\xbeju. Namenjene so predvsem bratom v samostanu. Najbolj znana je pridiga Homiliarum euangelii libri II (Pridige o evangelijskih odlomkih v dveh knjigah)\n_START_SECTION_\nCerkvena zgodovina ljudstva Anglov\n_START_PARAGRAPH_\nSpis Bede \xc4\x8castitljivega z naslovom Historia ecclesiastica gentis Anglorum (Cerkvena zgodovina ljudstva Anglov) velja za klasi\xc4\x8dno delo srednjeve\xc5\xa1kega zgodovinopisja. Delo je Beda napisal v svojem zrelem obdobju, kon\xc4\x8dal ga je po juniju 731 (takrat naj bi bil star 59 let), ker je takrat pridobil dovolj informacij o dogodkih svetovne in cerkvene zgodovine. Informacije je pridobil tako, da je preu\xc4\x8dil vsa dostopna zgodovinska dela, velik del svoje pozornosti pa je prav tako namenil izra\xc4\x8dunavanju datumov (predvsem praznovanja Velike no\xc4\x8di in dolo\xc4\x8danja \xc4\x8dasovnih okvirov za pomembne dogodke iz zgodovine odre\xc5\xa1enja). Njegov zgodovinski spis je nastal kot sad vse\xc5\xbeivljenjskega \xc5\xa1tudija, ki je posegal na razli\xc4\x8dna znanstvena podro\xc4\x8dja. Mnogi preu\xc4\x8devalci so v spisu videli predvsem lokalen pomen: opisuje dogodke, prek katerih so nekatera germanska plemena, ki so se naselila na Britanskem oto\xc4\x8dju konec 5. stoletja, proti koncu 6. in na za\xc4\x8detku 7. stoletja pa so sprejela kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo in kako so v nadaljevanju oblikovala svoje cerkvene strukture. Razvoj kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih skupnosti je bil tako intenziven, da so po dobrem stoletju postale sposobne po\xc5\xa1iljati misijonarje med druga germanska ljudstva na celinski del Evrope. O za\xc4\x8detkih te razgibane misijonarske dejavnosti govori Beda v zadnji knjigi, medtem ko v prvih \xc5\xa1tirih knjigah govori najprej o razvoju Cerkve v Angliji, predvsem v Severni Humbriji (najsevernej\xc5\xa1emu delu Anglije). Gradivo za delo je dobil iz razli\xc4\x8dnih virov, ki so mu priskrbeli veliko koli\xc4\x8dino informacij, vendar je bil za ve\xc4\x8dino podatkov vir kar sam. Na vire se je skliceval redko, je pa zato veliko \xc4\x8dasa posvetil preverjanju podatkov, ki jih je imel na voljo. Svoje vire pa je, za razliko od drugih srednjeve\xc5\xa1kih piscev, navajal zelo natan\xc4\x8dno. Njegovo delo je zelo sinteti\xc4\x8dno in enovito, zato je tudi sestavni del mnogih knji\xc5\xbenic. Do danes se je ohranilo pribli\xc5\xbeno 160 rokopisov. V angle\xc5\xa1kem zgodovinopisju je na splo\xc5\xa1no obveljalo prepri\xc4\x8danje, da je sv. Beda \xc4\x8castitljivi najbolj znan srednjeve\xc5\xa1ki zgodovinar, ki je pisal na britanskem oto\xc4\x8dju. Na njegov spis so gledali kot prvi poskus zapisa narodne zgodovine in \xc4\x8deprav to morda ni bil Bedin prvi namen, nam delo ponuja najve\xc4\x8d informacij, ki nam pomagajo sestaviti zgodovino zgodnjih anglosa\xc5\xa1kih kraljestev. Beda je svoj spis v petih knjigah pripravil po vnaprej pripravljenem na\xc4\x8drtu, kjer so bile osrednje to\xc4\x8dke poslanstvo rimskih menihov v Angliji; zmaga rimske pravovernosti na sinodi v Whitbyju; utrjevanje anglosa\xc5\xa1ke Cerkve pod Teodorjem; prevzem vloge raz\xc5\xa1irjevalca in utrjevalca kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva proti severu in proti jugu.\n_START_SECTION_\nSklep\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je bilo Bedino bogato literarno ustvarjanje v prvi vrsti namenjeno meni\xc5\xa1ki skupnosti, v katero so vstopali novi rodovi menihov, potrebni ne samo duhovne vzgoje ampak tudi splo\xc5\xa1ne kulture, je njegov vpliv segal dale\xc4\x8d preko samostanskih zidov. Da je bil Beda res velika osebnost zgodnjega srednjega veka, nam nenazadnje dokazuje vzdevek \xc4\x8castitljivi, ki si ga je pridobil \xc5\xbee za \xc4\x8dasa svojega \xc5\xbeivljenja.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8ca\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nBeda naj bi za\xc4\x8deli \xc4\x8dastiti kmalu po njegovi smrti in sicer izven Anglije. Navada takratnega \xc4\x8dasa je bila, da je bilo telo po smrti pokopano vsaj deset let. Kasneje so njegove ostanke umili in jih \xc4\x8dastili kot relikvije. Sam postopek umivanja kosti je opisal celo Beda sam in sicer na primeru kralja Oswalda. Da so bili Bedovi ostanki \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8deni kot relikvije je razvidno iz pisma, ki ga je opat Cuthbert leta 764 poslal anglo-sa\xc5\xa1kemu \xc5\xa1kofu Lullu v Mainzu. V pismu se mu je zahvalil za svileno platno, v katero naj bi zavili Bedove ostanke. Le\xe2\x80\x93te naj bi bili \xc4\x8dude\xc5\xbeni, kar v svojem delu Pesmi o \xc5\xa1kofih, kraljih in svetnikih iz Yorka opisuje diakon Alkuin, saj pravi, da je bil bolan mo\xc5\xbe, po tem ko so nanj polo\xc5\xbeili relikvije 'bla\xc5\xbeenega o\xc4\x8deta' (Bede), popolnoma ozdravljen svoje bolezni. \xc4\x8ca\xc5\xa1\xc4\x8denje Beda je kasneje izgubilo svoj pomen, verjetno zaradi vpadov Vikingov, kar je vodilo v to, da sta bila samostana Wearmouth in Jarrow zapu\xc5\xa1\xc4\x8dena. Skupnost se ni uspela preseliti, zato se je pomen \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denja izgubil z njo. Tudi kasneje, sredi 11. stoletja, ko sta bila obnovljena tako Jarrow kot Wearmouth in sta pre\xc5\xa1la pod nadzor menihov iz Durhama, se \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje Beda ni nadaljevalo. Leta 1899 so razpisali njegovo \xc5\xa1olnino in ga razglasili kot Doktorja cerkve, s \xc4\x8dimer je postal edini tako imenovani Angle\xc5\xbe. Prav tako je edini Angle\xc5\xbe, omenjen v Dantejevi Bo\xc5\xbeanski komediji in sicer Raju. Po\xc5\xa1\xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8den je bil tako v anglikanski kot v rimskokatoli\xc5\xa1ki cerkvi, goduje 25. maja, v pravoslavni cerkvi 27. maja, v 9. stoletju pa so ga preimenovali v \xc4\x8castitljivega (lat. B\xc4\x93da Vener\xc4\x81bilis)"