b'\n_START_ARTICLE_\nMarkion\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina tega, kar danes vemo o Markionu, je posledica pisanja njegovih nasprotnikov, ki o njem v glavnem sogla\xc5\xa1ajo. Prvi je Markiona omenil Justin Mu\xc4\x8denik v svoji knjigi Apologija, ki je bila napisana v sredini stoletja in opisuje \xc5\xa1e \xc5\xbeivega Markiona in njegove u\xc4\x8dence razpr\xc5\xa1ene po \xc5\xa1tevilnih de\xc5\xbeelah. Markion je bil bogat sin \xc5\xa1kofa mesta Sinope (dana\xc5\xa1nji Sinop v Tur\xc4\x8diji) v Pontu. Rodon in Tertulijan, ki sta \xc5\xbeivela sto let za Markionom, ga opisujeta tudi kot lastnika ladij. Sovra\xc5\xbeen spopad z Markionom v knjigi Adversus haereses, katere avtor je bil Polikarpov u\xc4\x8denec Irenej, je Tertulijan v svoji knjigi Adversus Marcionem \xc5\xa1e dodatno raz\xc5\xa1iril in poglobil. Hipolit trdi, da je bil Markion sin \xc5\xa1kofa, ki ga je izob\xc4\x8dil zaradi nemoralega obna\xc5\xa1anja, kar je te\xc5\xbeko verjetno, glede na opise drugih avtorjev, ki trdijo, da je bil izjemno moralen \xc4\x8dlovek in glede na to, da se je \xc2\xbbheretike\xc2\xab\xc2\xa0obi\xc4\x8dajno obsojalo nemoralnosti. _NEWLINE_Okoli leta 142 - 143 je Markionu naposled uspelo priti v Rim, kajti Tertulijan, ki je svojo knjigo napisal okoli leta 208, datira za\xc4\x8detek Markionovih naukov na 115 let po kri\xc5\xbeanju Jezusa, ki ga Tertulijan zopet datira med leti 26 in 27. (Adversus Marcionem, xix.)  _NEWLINE_V letih po prihodu v Rim je delal na svojem teolo\xc5\xa1kem sistemu, osnovanem na interpretaciji Jezusovega nauka in pridobil ogromno ob\xc4\x8destvo. Rimski pape\xc5\xbe Dionizij je zelo jasno obsodil njegovo u\xc4\x8denje v tozadevnem pismu aleksandrijskemu patriarhu Dioniziju.  _NEWLINE_Ko so se pri\xc4\x8deli konflikti z rimskimi \xc5\xa1kofi, je pri\xc4\x8del Markion svoje ljudi uvajati v lo\xc4\x8deno skupnost. Rimska cerkev ga je izob\xc4\x8dila okoli leta 115 (115 let in 6 mesecev po Jezusovem kri\xc5\xbeanju, kot pi\xc5\xa1e Katoli\xc5\xa1ka enciklopedija) in mu tudi vrnila njegovo donacijo cerkvi, v vi\xc5\xa1ini 200.000 sestercev, kar je morala biti ogromna vsota, glede na to, da so - kot pi\xc5\xa1e v ohranjenih zapisih iz Pompejev - su\xc5\xbenje prodajali po 6252 sestercev. Katoli\xc5\xa1ka enciklopedija trdi, da je bila ta donacija denarja namenjena lobiranju na rimskem konklavu po smrti pape\xc5\xbea Higina okoli leta 143, na katerem je bil izvoljen Pij I. Tertulijan trdi, da je bil Valentin v tistem \xc4\x8dasu resen kandidat. _NEWLINE_Od takrat naprej, je menda uporabljal Rim kot sredi\xc5\xa1\xc4\x8de iz katerega je vodil svoje delo, pri \xc4\x8demer je posve\xc4\x8dal svojo organizacijsko sposobnost in veliki del svojega premo\xc5\xbeenja propagiranju svojih naukov in ustanavljanju zaokro\xc5\xbeenih skupnosti po vsem Rimskem cesarstvu, kjer mu je uspelo pridobiti spreobrnjence vseh starosti in polo\xc5\xbeajev iz razli\xc4\x8dnih slojev in dru\xc5\xbein. Vzpostavil je mo\xc4\x8dno cerkveno organizacijo, ki je delovala vzporedno ob Rimski cerkvi, na \xc4\x8delu z njim kot \xc5\xa1kofom._NEWLINE_Tertulijan in Irenej poro\xc4\x8data, da je Markion posku\xc5\xa1al uporabiti svoj denar za vpliv na odlo\xc4\x8ditev Cerkve za sprejem njegovih naukov, kar je bilo zavrnjeno. V Rimu se je tudi iz o\xc4\x8di v o\xc4\x8di sre\xc4\x8dal s Polikarpom, ki je trdil, da je osebno poznal Janeza (apostola Janeza ali Janeza Prezbiterja) - Polikarp ga je imenoval\xc2\xa0\xc2\xbbSatanov prvorojenec\xc2\xab. Med njegovimi \xc5\xbee omenjenimi kritiki so bili tudi Efrem Sirski, Dionizij Korintski, Teofil Antiohijski, Filip iz Gortine, Hipolit in Rodo v Rimu, Bardesani v Edesi, Klemen Aleksandrijski in Origen. Tak\xc5\xa1en nabor nasprotnikov nedvoumno pri\xc4\x8da o zelo resnem in mo\xc4\x8dno raz\xc5\xa1irjenem nauku, ki je nasprotoval tistemu, ki ga danes imenujemo katoli\xc5\xa1ki. Toda, kot trdi v svoji knjigi Evans (Evans, 1972), \xc2\xbbniti Tertulijan na njem ni opazil nobenih moralnih pomanjkljivosti, ki bi jih lahko pripisal njemu osebno ali njegovim somi\xc5\xa1ljenikom\xc2\xab. (Evans, 1972, str. XIV.).'