b'\n_START_ARTICLE_\nIvan I. Cimisk\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nRojen je bil okoli leta 925 v dru\xc5\xbeini armenskega porekla iz klana Kurkuas. Znanstveniki domnevajo, da njegov vzdevek Cimisk izhaja bodisi iz armenske besede \xc4\x8dmu\xc5\xa1ik (\xd5\x89\xd5\xb4\xd5\xb7\xd5\xaf\xd5\xab\xd5\xaf), ki pomeni rde\xc4\x8d \xc5\xa1korenj, ali iz armenskega izraza, ki pomeni \xc4\x8dloveka nizke rasti. Bolj prijazno razlago ponuja srednjeve\xc5\xa1ki armenski zgodovinar Matej Ede\xc5\xa1ki, ki pravi, da je bil \xc2\xbbCimisk iz pokrajine Hozan, ki se sedaj imenuje \xc4\x8cm\xc5\xa1kacag\xc2\xab. Hozan je bil del pokrajine Pagnatun v bizantinski provinci \xc4\x8cetrta Armenija (Sofene). _NEWLINE_Ime Cimiskovega o\xc4\x8deta ni znano. Mati je bila sestra kasnej\xc5\xa1ega cesarja  Nikiforja II. Fokasa. Dru\xc5\xbeini Kurkuas in Fokas sta bili vplivni kapado\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini in med najvidnej\xc5\xa1imi v nastajajo\xc4\x8di voja\xc5\xa1ki aristokraciji Male Azije. Ve\xc4\x8d njihovih \xc4\x8dlanov je bilo slavnih generalov. Najbolj znan je bil Ivan Kurkuas, ki je osvojil Meliteno in ve\xc4\x8dino Armenije._NEWLINE_Takratni viri ga opisujejo kot dobro grajenega mo\xc5\xbea precej nizke ostave, z rde\xc4\x8dkastimi svetlimi lasmi in brado in modrimi o\xc4\x8dmi, ki so privla\xc4\x8dile \xc5\xbeenske. Zgleda, da je v vojsko vstopil \xc5\xbee mlad. Najprej je slu\xc5\xbeil v enoti Nikiforja Fokasa, strica po materini strani, ki je bil verjetno tudi njegov u\xc4\x8ditelj vojnih ve\xc5\xa1\xc4\x8din. Zaradi dru\xc5\xbeinskih zvez in delno zaradi osebnih sposobnosti se je hitro vzpenjal v voja\xc5\xa1ki hierarhiji. \xc5\xa0e preden je dopolnil petindvajset let je postal politi\xc4\x8dni in voja\xc5\xa1ki poveljnik Armenske teme. _NEWLINE_S poroko z Marijo Skleraino, h\xc4\x8derko Panterija Sklera in sestro generala Barda Sklera, se je povezal z vplivno dru\xc5\xbeino Skler. O njej ni veliko znanega, ker je umrla pred njegovim prihodom na bizantinski prestol. Zgleda, da je njun zakon ostal brez otrok. Takratni zgodovinar Leon Diakon omenja, da je bila lepa in modra \xc5\xbeenska.\n_START_SECTION_\nVzpon na prestol\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinsko cesarstvo se je v tistem \xc4\x8dasu vojskovalo s svojimi vzhodnimi sosedi, raznimi samostojnimi in polsamostojnimi emirati, ki so nastali po razpadu Abasidskega kalifata. Najpomembnej\xc5\xa1i je bil hamanidski Alepski emirat, v katerem je vladal Sajf Al Daul. Cimisk je uspe\xc5\xa1no branil provinco Armenijo, ki je bila vmesno ozemlje med sprtima stranema, potem pa se je s svojimi enotami pridru\xc5\xbeil glavnini bizantinske vojske pod poveljstvom Nikiforja Fokasa._NEWLINE_Nikifor, katerega ime pomeni prina\xc5\xa1alec zmage, je opravi\xc4\x8dil svoje ime z nizom zmag, pomikom meja cesarstva dale\xc4\x8d proti vzhodu in zavzetjem prbli\xc5\xbeno \xc5\xa1estdeset obmejnih mest, vklju\xc4\x8dno z Alepom. Leta 962 so Hamanidi zaprosili za mir pod ugodnimi pogoji za Bizantince, kar je cesarstvu prinesel nekaj let miru na vzhodni meji. Cimisk se ni izkazal samo pod stri\xc4\x8devim poveljstvom, ampak tudi kot samostojen poveljnik, na primer v bitki pri Rabanu leta 958. V vojski je bil dokaj priljubljen in ugleden, ker je s svojo pobudo med bitkami pogosto obrnil njihov potek. _NEWLINE_Po smrti cesarja Romana II. leta 963 je Cimisk pritisnil na svojega strica, naj zasede izpraznjeni prestol. Ko je Nikifor Fokas zasedel bizantinski prestol, se je Cimisk vrnil na vzhodno mejo, kjer so mu s spletkarjenjem odvzeli poveljni\xc5\xa1ki polo\xc5\xbeaj. Za degradacijo se je ma\xc5\xa1\xc4\x8deval z zaroto, v kateri so sodelovali Nikiforjeva \xc5\xbeena Teofano in \xc5\xa1tevilni nezadovoljni vodilni generali. Kon\xc4\x8dala se je z Nikiforjevim umorom in Cimiskovo uzurpacijo bizantinskega prestola.\n_START_SECTION_\nVladanje\n_START_PARAGRAPH_\nPo kronanju decembra 969 je Cimisk zadol\xc5\xbeil svojega svaka Barda Sklera, da zatre upor Cimiskovega bratranca Barda Fokasa, ki se je prizadeval naslediti stri\xc4\x8dev prestol. Svoj polo\xc5\xbeaj je utrdil s poroko s Teodoro, h\xc4\x8derko cesarja Konstantina VII.._NEWLINE_Uzurpacijo prestola je opravi\xc4\x8dil z odbijanjem napadov na cesarstvo. V nizu vojnih pohodov preko spodnje Donave proti Kijevski Rusiji leta 970-971 je v bitki pri Arkadiopolu (L\xc3\xbcleburgaz, Tur\xc4\x8dija)  izrinil nasprotnika iz Trakije, prekora\xc4\x8dil Staro planino in petin\xc5\xa1estdeset dni oblegal Silistro. Po ve\xc4\x8d trdih bitkah je porazil kijevskega velikega kneza Svjatoslava I.Kijevskega. Vojna se je kon\xc4\x8dala z mirovnimi pogajanji in izro\xc4\x8ditvijo oro\xc5\xbeja, oklepov in zalog v zameno za odhod od lakote umirajo\xc4\x8de kijevske vojske. Cimisk je po vrnitvi v Konstantinopel proslavil svoj triumf in dal v zahvalo zgraditi cerkev Kristusa Halkita. Ujetemu bolgarskemu carju Borisu II. je odvzel cesarske simbole in Bolgarsko cesarstvo priklju\xc4\x8dil k svojemu. Severno mejo cesarstva je zavaroval s preselitvijo pavli\xc4\x8danov z vzhoda v Trakijo, ker je sumil, da simpatizirajo s svojimi muslimanskimi sosedi._NEWLINE_Leta 972 se je obrnil proti Abasidskemu kalifatu in njegovim vazalom. V prvem pohodu je vdrl v gornjo Mezopotamijo, v drugem (975) pa v Sirijo, kjer je zavzel Emeso, Baalbek, Damask, Tiberijo, Nazaret, Cezarejo, Sidon, Bejrut, Biblos in Tripoli, Jeruzalema pa ne. Na povratku s pohoda je leta 976 nenadoma umrl. Pokopali so ga v cerkvi Kristusa Halkita. Ve\xc4\x8d virov trdi, da ga je zastrupil dvorni komornik Bazilij Lekapen, da bi prepre\xc4\x8dil odvzem s prevaro pridobljene zemlje in bogastva. Cimiska je nasledil ne\xc4\x8dak Bazilij II., ki je bil od leta 960 njegov socesar.'