b'\n_START_ARTICLE_\nAntiutopija\n_START_PARAGRAPH_\nAntiutopija, distopija ali negativna utopija (gr\xc5\xa1ko \xce\xb4\xcf\x85\xcf\x83: dys - zlo + \xcf\x84\xcf\x8c\xcf\x80\xce\xbf\xcf\x82: topos - mesto) je zvrst fikcije, naslednica utopije, ki vnese grozo za usodo \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva, pri tem pa ne nudi nobenega upanja.\n_START_SECTION_\nSplo\xc5\xa1ne lastnosti\n_START_PARAGRAPH_\nAntiuopija ni vezana samo na literarno kvaliteto in \xc5\xbeanrsko pripadnost, ampak tudi na \xc5\xa1ir\xc5\xa1e sociolo\xc5\xa1ko, zgodovinsko in duhovno dojemanje, v katerem je nastajala. Razmerje med poudarjeno fikcijo in pravo resni\xc4\x8dnostjo je v antiutopiji lahko izra\xc5\xbeeno na dvoumen na\xc4\x8din: kot metafikcijska igra jezika, ki vpleta bralca v svet, ki se ne bo mogel nikoli uresni\xc4\x8diti, ker ka\xc5\xbee padec v ni\xc4\x8d, na drugi strani pa kot svarilo pred prihodnostjo. Slednja trditev se je zelo uveljavila, a ne dr\xc5\xbei vedno. Antiutopija opisuje dru\xc5\xbebo v imaginarnem kraju, katere glavna lastnost je povezanost totalitarne politi\xc4\x8dne oblasti s \xc5\xa1kodljivim tehnolo\xc5\xa1kim razvojem, s katerim bo oblast razvila vse na\xc4\x8dine represije, ki bodo posameznika spremenili do te mere, da bo le orodje v rokah oblasti. Distopi\xc4\x8dno mnenje izvira predvsem iz avtorjevih izku\xc5\xa1enj, ki si jih je pridobil skozi \xc5\xbeivljenje v resni\xc4\x8dnih, obstoje\xc4\x8dih totalitarnih dru\xc5\xbebenih sistemih, kot so komunizem, fa\xc5\xa1izem, nacizem. Vsi omenjeni so s svojimi idejami o skupnosti zgre\xc5\xa1ili marsikateri moralno-eti\xc4\x8dni zlo\xc4\x8din. Antiutopije so zasnovane na bliskovitem tehnolo\xc5\xa1kem napredku, ki pa predstavlja predvsem negativne posledice in postopno uni\xc4\x8denje posameznika.\n_START_SECTION_\nKlasi\xc4\x8dna antiutopija\n_START_PARAGRAPH_\nRoman Mi Jevgenija Zamjatina je George Woodcock proglasil za prvi pomemben antiutopi\xc4\x8dni roman. Sledita mu Huxleyjev Krasni novi svet in Orwellov 1984. Pri definiranju antiutopije se literarna zgodovina in teorija najve\xc4\x8dkrat zate\xc4\x8deta k tem trem klasikom, ki so postavili pravila, kak\xc5\xa1en naj bo antiutopi\xc4\x8dni roman. Antiutopija je nov tip literarne utopije, ki se oblikuje v drugi polovici 19. stoletja. Podoba prihodnosti se parodira, najpogosteje pa so opisane negativne posledice tehni\xc4\x8dnega in znanstvenega napredka, mehanizacije dela in na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja. Kraj dogajanja je postavljen ve\xc4\x8dinoma v tehni\xc4\x8dno razvito mesto. \xc4\x8cas dogajanja je postavljen v prihodnost, kritika pa se nana\xc5\xa1a predvsem na dru\xc5\xbebo ali posameznika. Svet je prikazan kot svet totalne oblasti nekaj ljudi ali celo enega \xc4\x8dloveka (Veliki brat pri Orwellu, Svetovni nadzornik pri Huxleyju, Zamjatinov Dobrotnik). Ljudje so v antiutopi\xc4\x8dnih romanih na\xc4\x8drtno zatirani ali ujeti v mre\xc5\xbee hedonisti\xc4\x8dnih u\xc5\xbeitkov, dr\xc5\xbeava nadzoruje vsa dejanja posameznikov, tiste, ki ne upo\xc5\xa1tevajo pravil, pa kaznuje. Kaznovanje je namenjeno ohranjanju stabilnosti dru\xc5\xbebe. Glavna ideja teh klasi\xc4\x8dnih antiutopij je \xc5\xa1kodljivost totalitarizma, katerega namen je spremeniti ljudi v stroje. Odnosi med mo\xc5\xa1kim in \xc5\xbeensko so razosebljeni, saj v vseh treh klasi\xc4\x8dnih antiutopijah dr\xc5\xbeava nadzira ljubezenske odnose.'