b'\n_START_ARTICLE_\nVukanovi\xc4\x87i\n_START_SECTION_\nDedovanje prestola in delitev kne\xc5\xbeevine\n_START_PARAGRAPH_\nPo Letopisu popa Dukljana je dukljansko kralj Konstantin Bodin leta 1083/1084 osvojil Srbijo in tam postavil na oblast dva kneza (\xc5\xbeupana), brata Vukana in Marka, ki sta bila dotlej na njegovem dvoru. Po Orbinu je Bodin takrat razdelil Ra\xc5\xa1ko na dve \xc5\xbeupi in ju predal bratoma. Ker se je Vukan kasneje uporno vojskoval z Bizantinci za Ras in zatem \xc5\xa1e v okolici Skopja in Vranja, je bila njegova kne\xc5\xbeevina o\xc4\x8ditno na jugovzhodu Ra\xc5\xa1ke. Markovo ozemlje je bilo morda severno od Vukanovega, morda v Ma\xc4\x8dvi in severovzhodni Bosni. Zgleda, da je imel Vukan vsaj formalno prednost pred svojim bratom, se pravi da je v dru\xc5\xbeini Vukanovi\xc4\x87 pri delitvi ozemlja verjetno veljalo na\xc4\x8delo starej\xc5\xa1ega._NEWLINE_Dedovanje prestola ni potekalo gladko, ker so upo\xc5\xa1tevali, da je Uro\xc5\xa1 I. Vukanovi\xc4\x87 kot Vukanov prvorojenec dobil oblast v Ra\xc5\xa1ki. V dinasti\xc4\x8dnih borbah za oblast je ena dru\xc5\xbeinska veja Vukanovi\xc4\x87ev iskala podporo Vojislavljevi\xc4\x87ev  in Ogrske, druga pa podporo bizantinskega cesarja. Okoli leta 1123 je bil Uro\xc5\xa1 I. odstavljen, verjetno s podporo Bizantincev, vendar se je leta 1126/1127 vrnil na oblast, verjetno po zaslugi starega zavezni\xc5\xa1tva z Bodinovim sinom Jurijem. V \xc4\x8dasu Uro\xc5\xa1evih sinov je odlo\xc4\x8dilno vlogo v dolo\xc4\x8danju vladarja Ra\xc5\xa1ke imel bizantinski cesar Manuel I. Komnen (vladal 1143 \xe2\x80\x94 1180).  Cesar je najkasneje leta 1155 zamenjal Deso in na prestol vrnil svojega varovanca Uro\xc5\xa1a II., ko je Uro\xc5\xa1 II. postal bizantinski sovra\xc5\xbenik, pa je na njegovo mesto postavil Belo\xc5\xa1a in nato Deso. Ko se je izkazalo, da tudi Desa ni lojalen vladar,  je cesar leta 1165 na prestol pripeljal Zavidovega sina Tihomirja. Tihomir in njegovi bratje so v bojih z Nemanjo dobili izdatno bizantinsko voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d, vendar so bili kljub temu pora\xc5\xbeeni v bitki pri Pantinu na Kosovem._NEWLINE_Kar se delitve \xc5\xbeupanij znotraj same dinastije ti\xc4\x8de, je znano samo to, da je Desa kot bizantinski vazal za\xc4\x8dasno upravljal Dendro, pokrajino v okolici Ni\xc5\xa1a, ki je bila na cesarskem ozemlju. Ko je Tihomir leta 1165 postal ra\xc5\xa1ki veliki knez, je vladal v Polimju s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem v Rasu. V ostalem delu Polimja je vladal njegov brat Miroslav, na ozemlju okoli Zahodne Morave Stracimir, v vzhodnih pokrajinah (Ibar, Toplica in Rasina) pa najmlaj\xc5\xa1i brat Nemanja. Kasneje je cesar Manuel I. Nemanji daroval cesarske sanje, se pravi posesti na ozemlju Bizantinskega cesarstva, v tem primeru \xc5\xbeupo Dubo\xc4\x8dica v okolici sedanjega Leskovca.\n_START_SECTION_\nZunanja politika\n_START_PARAGRAPH_\nVukan je na oblast pri\xc5\xa1el kot varovanec kralja Konstantina Bodina. Bizantinci so okoli leta 1085 Bodina aretirali, po osvoboditvi pa se je moral za oblast boriti s \xc4\x8dlani svoje dru\xc5\xbeine. Po pisanju Ane Komnene je borbo proti Bizantincem prevzel Vukan, ki je skoraj redno pusto\xc5\xa1il cesarsko ozemlje vzhodno od \xc4\x8drte Stari Ras - Zve\xc4\x8dan - Pe\xc4\x87. Veliki knez je leta 1093 po\xc5\xbegal najpomembnej\xc5\xa1o bizantinsko trdnjavo Lipljan na meji z Ra\xc5\xa1ko in se nato umaknil v Zve\xc4\x8dan. Pohod cesarja Alekseja I. Komnena v Skopje ga je prisilil k mirovnim pogajanjem, ki so se kon\xc4\x8dala po \xc5\xa1e enem cesarjevem vojnem pohodu leta 1094, tokrat do Lipljana. Niti v prvem niti v drugem cesarjevem vojnem pohodu ni bilo nobenega voja\xc5\xa1kega spopada. Vukan je moral kljub temu osebno obiskati cesarja v Lipljanu, sprejeti stare prisege in prepustiti cesarju dvajset talcem, med njimi udi  svoja sinova Uru\xc5\xa1a in \xc5\xa0tefana Vukana.'