b'\n_START_ARTICLE_\nGutijci\n_START_PARAGRAPH_\nGutijci, tudi Gutejci, Guti, Kuti, Kurti in Kurdi, so bili ljudstvo s severnega in osrednjega dela gorovja Zagros, ki so po propadu Akadskega cesarstva okoli leta 2154 pr. n. \xc5\xa1t. preplavili ju\xc5\xbeno Mezopotamijo._NEWLINE_Sumerski viri jih opisujejo kot barbarsko in pohlepno ljudstvo iz gorate Gutije ali Kutije (sumersko Gu-tu-um\xe1\xb5\x8f\xe2\x81\xb1 ali Gu-ti-um\xe1\xb5\x8f\xe2\x81\xb1), verjetno iz osrednjega Zagrosa vzhodno od Babilonije in severno od Elama. Gutijo se ume\xc5\xa1\xc4\x8da tudi v sedanji Kurdistan. V Seznamu sumerskih kraljev so Gutijci omenjeni kot malo \xc4\x8dasa vladajo\xc4\x8di vladarji Sumerije, ki so pri\xc5\xa1li na oblast po propadu Akadskega cesarstva in s svojo dr\xc5\xbeavno pravo povzro\xc4\x8dili kaos._NEWLINE_O njihovem izvoru ni skoraj ni\xc4\x8d znanega, ker niso za seboj postili nobenih materialnih sledov. Tudi v sodobnih virih je o njih zelo malo podatkov. Za razliko od drugih jezikov v regiji (sumer\xc5\xa1\xc4\x8dina, akad\xc5\xa1\xc4\x8dina, hurit\xc5\xa1\xc4\x8dina, hetit\xc5\xa1\xc4\x8dina, elam\xc5\xa1\xc4\x8dina) je njihov jezik povsem neznan. Izjema je nekaj imen v Seznamu sumerskih kraljev.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nV starobabilonskih kopijah napisov, ki jih pripisujejo adabskemu kralju Lugal-Ane-Mundu, se pojavljajo med ljudstvi, ki so njegovemu cesarstvu pla\xc4\x8devali davek. Napisi jih ume\xc5\xa1\xc4\x8dajo med pokrajine Subartu ob gornjem Tigrisu na severu ter Marha\xc5\xa1ijem in Elamom na jugu. Bili so vidno nomadsko pleme, ki je v \xc4\x8dasu Akadskega kraljestva \xc5\xbeivelo v pogorju Zagros. Sargon Akadski jih omenja med svojimi podlo\xc5\xbenimi ljudstvi in jih ume\xc5\xa1\xc4\x8da med Lulubijem Armanujem in Akadom na severu in Nikujem in Derom na jugu. Na eni od stel je napis, da je Naram-Sin Akadski z vojsko 360.000 vojakov porazil gutijskega kralja Gulana, \xc4\x8deprav mu je njegova vojska pobila 90.000 vojakov. Ep Gutejska legenda o Naram-Sinu, ki je nastal v naslednjem tiso\xc4\x8dletju, omenja Gutijo kot ozemlje okoli Mezopotamije, ki ga je med Naram-Sinovim vladanjem napadel Anubanini Lubulumski. Sodobna imena let vladavine \xc5\xa0ar-Kali-\xc5\xa0arija Akadskega ka\xc5\xbeejo, da je v neznanem letu ujel gutijskega kralja \xc5\xa0arlaga, v drugem pa podjarmil Gutijce.\n_START_SECTION_\nGutijska dinastija\n_START_PARAGRAPH_\nKo je akadska premo\xc4\x8d za\xc4\x8dela pojemati, so za\xc4\x8deli Gutijci s taktiko \xc2\xa0\xc2\xbbudari in pobegni\xc2\xab\xc2\xa0 vdirati v Mezopotamijo in ohromili sumersko gospodarstvo. Napadalci so se obi\xc4\x8dajno umaknili \xc5\xa1e preden je posredovala sumerska vojska. Potovanja in dela na polju so postala nevarna in v pokrajini je zavladala lakota. Gutijci so nazadnje preplavili Akad in pokorili Uruk. Zdi se, da so se kmalu zatem spet pojavili neodvisni vladarji \xc5\xa1tevilnih mestnih dr\xc5\xbeav, med njimi Gudea Laga\xc5\xa1ki. Gutijci so v tistem \xc4\x8dasu proti koncu vladavine Kutik-In\xc5\xa1u\xc5\xa1inaka verjetno za malo \xc4\x8dasa osvojili tudi Elam. Iz napisa na kipu gutijskega kralja Eridupizirja v Nipurju, ki je imitacija kipov njegovih akadskih predhodnikov, je napis \xc2\xbbKralj Gutije, kralj \xc5\xa1tirih \xc4\x8detrtin\xc2\xab._NEWLINE_Po Seznamu sumerskih kraljev v gutijski vojski sprva ni bilo nobenih slavnih kraljev; imeli so svoje kralje, ki so vladali po tri leta. Weidnerjeva kronika, napisana kak\xc5\xa1nih 1500 let kasneje, opisuje gutijske kralje kot nekulturne in neotesane._NEWLINE_Seznam sumerskih kraljev pravi, da je uru\xc5\xa1ki vladar Utu-hengal premagal zadnjega gutijskega kralja Tirigana in okoli leta 2050 pr. n. \xc5\xa1t. (kratka kronologija) pregnal Gutijce iz Sumerije. Njegov naslednik Ur-Namu Urski je opusto\xc5\xa1il njihovo domovino Gutijo. Po eni od sumerskih pesnitev je padel v bitki z Gutijci, potem ko ga je zapustila njegova vojska.\n_START_SECTION_\nGutija kot kasnej\xc5\xa1i geografski pojem\n_START_PARAGRAPH_\nV 1. tiso\xc4\x8dletju pr. n. \xc5\xa1t. je se je naziv Gutija nana\xc5\xa1al na ozemlje med Zagrosom in Tigrisom, znan tudi kot zahodna Medija. Za Gutijce so imeli vsa plemena vzhodno in u severovzhodno od Mezopotamije, ki so bila pogosto sovra\xc5\xbena do ni\xc5\xbeinskih Mezopotamcev. V asirskih kraljevih letopisih so Gutijci iransko prebivalstvo, sicer znano kot Medijci ali Manejci. Mnogo kasneje je med vladanjem Kira Velikega (6. stoletje pr. n. \xc5\xa1t.) njegov slavni general Gubaru (Gobrias) opisan kot\xc2\xa0\xc2\xbbguverner Gutije\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nJezik\n_START_PARAGRAPH_\nO gutijskem jeziku je znano samo to, da je obstajal, in nekaj imen gutijskih vladarjev na Seznamu sumerskih kraljev. Obstoj jezika potrjuje glinasta plo\xc5\xa1\xc4\x8dica iz srednjebabilonskega obdobja, ki verjetno izvira iz Nemarja, in navaja tudi akad\xc5\xa1\xc4\x8dino, amorej\xc5\xa1\xc4\x8dino, sutej\xc5\xa1\xc4\x8dino, hurit\xc5\xa1\xc4\x8dino in elam\xc5\xa1\xc4\x8dino. Obstaja tudi napis, ki omenja, da je bil v Adabu tolma\xc4\x8d za gutijski jezik._NEWLINE_Na Seznamu sumerskih vladarjev so na\xc5\xa1teti gurijski kralji Inki\xc5\xa1u\xc5\xa1, Zarlagab, \xc5\xa0ulme (ali Jarlaga\xc5\xa1), Silulume\xc5\xa1 (ali Silulu), Inimabake\xc5\xa1 (ali Duga), Ige\xc5\xa1au\xc5\xa1 (ali Ilu-An), Jarlagab, Ibate, Kurum, Apilkin, La-erabum, Irarum, Ibranum, Hablum, Puzur-Suen, Jarlaganda, Si-um in Tirigan. Na osnovi teh imen znanstveniki zaklju\xc4\x8dujejo, da jezik ni bil niti semitski niti indoevropski in v nobenem sorodstvu z jeziki, ki so se govorili v njegovi sose\xc5\xa1\xc4\x8dini. Po mnenju gruzijskega jezikoslovca Tamaza Valerijanovi\xc4\x8da Gamkrelidzeja in ruskega jezikoslovca Vja\xc4\x8deslava Vsevolodovi\xc4\x8da Ivanova je bil gutijski jezik soroden toharskim jezikom iz indoevropske dru\xc5\xbeine.\n_START_SECTION_\nVidez\n_START_PARAGRAPH_\nPo mnenju zgodovinarja Henryja Hoyla Howortha (1901), asirologa Theophilusa Pinchesa (1908), slavnega arheologa Leonarda Woolleya (1929) in asirologa Ignaca Gelba (1944) so bili Gutijci svetlopolti in svetlolasi. Tak\xc5\xa1en opis Gutijcev se je prvi\xc4\x8d pojavil leta 1877, ko je Julius Oppert objavil nekaj tablic z opisom gutijskih (in subarijskih) su\xc5\xbenjev kot namrum ali namr\xc3\xbbtum, se pravi svetlopolti ali bledopolti. Kot take jih opisuje tudi ve\xc4\x8d drugih zgodovinarjev.\n_START_SECTION_\nSodobne teorije\n_START_PARAGRAPH_\nNa zgodovinske Gutijce se gleda kot na ene od prednikov sodobnih Kurdov, \xc4\x8detudi se je naziv Gutijci ali Guti v pozni antiki za\xc4\x8del uporabljati za vsa plemena in ljudstva v pogorju Zagros. Po mnenju J.P. Malloryja so bili izvorni Guti predhodnica kasnej\xc5\xa1ih indoiranskih ljudstev, med katerimi so bili tudi Kurdi, ki so pri\xc5\xa1la v regijo kak\xc5\xa1nih 1500 let kasneje. Asirolog Julius Oppert je posku\xc5\xa1al Gutijce povezati s kasnej\xc5\xa1imi Gutoni (Goti), katere Ptolemej okoli leta 150 n. \xc5\xa1t. opisuje kot \xc2\xbbGute, pleme iz Skandije\xc2\xab. Z Oppertovo teorijo se ne strinja noben sodobni znanstvenik.'