b'\n_START_ARTICLE_\nFranc Simoni\xc4\x8d (bibliograf)\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v kme\xc4\x8dki dru\xc5\xbeini. Prvi dve leti osnovne \xc5\xa1ole je obiskoval pri Svetinjah, da pa bi se za nadaljnji \xc5\xa1tudij nau\xc4\x8dil nem\xc5\xa1\xc4\x8dine, so ga star\xc5\xa1i poslali v Gornjo Radgono, kjer je stanoval v hi\xc5\xa1i star\xc5\xa1ev svoje bodo\xc4\x8de \xc5\xbeene Roze Mauko. Tu je dokon\xc4\x8dal tretji in \xc4\x8detrti razred. Gimnazijo je obiskoval v Mariboru in maturiral 1869, ko se je vpisal na \xc5\xa1tudij zgodovine in slavistike v Gradcu. \xc5\xa0tudij je dokon\xc4\x8dal 1876. Prvo slu\xc5\xbebo je nastopil 1874 v \xc5\xa0tajerski de\xc5\xbeelni knji\xc5\xbenici (Joanneum)  v Gradcu in 1876 doktoriral iz zgodovine Babenber\xc5\xbeanov. Med 1877 in 1907 je slu\xc5\xbeboval v Univerzitetni knji\xc5\xbenici na Dunaju, kjer je bil med drugim referent za slavistiko, zgodovino in zemljepis, od 1894 vrhovni revizor katalogov, od 1898 pa tudi kustos in vodja knji\xc5\xbenice. V \xc4\x8dasu, ko je slu\xc5\xbeboval v dunajski univerzitetni knji\xc5\xbenici, se je odlo\xc4\x8dil za nakup hi\xc5\xa1e na \xc5\xa0tajerskem, na \xc5\xbeenino \xc5\xbeeljo pa je kasneje kupil \xc5\xa1e hi\xc5\xa1o na Gornjem Grisu, kjer je \xc5\xbeivel do smrti.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nSvoje \xc5\xbeivljenjsko delo je posvetil bibliografiji. V zbirki Die V\xc3\xb6lker \xc3\x96sterreich-Ungarns (Ljudstva Avstro-Ogrske) iz 1881 je iz\xc5\xa1el njegov \xc4\x8dlanek o slovenski in kajkavski knji\xc5\xbeevnosti, 1898 je sodeloval pri Grassaurjevem priro\xc4\x8dniku, na lastno pobudo pa je pri\xc4\x8del zbirati in sistemati\xc4\x8dno urejati slovensko knji\xc5\xbeno produkcijo od prve Trubarjeve knjige do leta 1900. Med 1903 in 1905 je pri Slovenski matici v delih iz\xc5\xa1la njegova Slovenska bibliografija. To je prva in do sedaj edina retrospektivna bibliografija v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini. Poleg knjig v delu opisuje \xc5\xa1e \xc4\x8dasopisje, muzikalije in zemljevide, vsega okoli 5000 abecedno razvr\xc5\xa1\xc4\x8denih bibliografskih enot. Kriterij izbire je bil izrazito vezan na slovenski jezik, pa tudi na tujejezi\xc4\x8dna dela slovenskih avtorjev. Pri delu se je oprl na dotedanja dela doma\xc4\x8de in tuje bibliografije, iskal gradivo po javnih in zasebnih knji\xc5\xbenicah ter ga po avtopsiji bibliografsko opisoval. Po metodi in kakovosti delo dosega raven sodobnih nacionalnih bibilografij, po iz\xc4\x8drpnosti pa je \xc5\xa1e vedno temeljni slovenski bibliografski vir, saj po oceni strokovnjakov zajema vsaj 75\xc2\xa0% slovenske knji\xc5\xbene produkcije za obdobje 350 let. Nekaj dopolnil sta prispevala \xc5\xa1e Janko \xc5\xa0lebinger, ki je bil njegov zet (v zadnjem od treh snopi\xc4\x8dev) in Avgust Pirjevec (SJ 1941). Na\xc4\x8drtovanega 2. dela bibliografije, ki naj bi obsegal \xc4\x8dlanke ni uspel dokon\xc4\x8dati. Napisal je \xc5\xa1e rodoslovno \xc5\xa1tudijo Dr. Gregor Jo\xc5\xbeef Plohel (1881, soavtor Janko Me\xc5\xa1ko) in med 1881\xe2\x80\x931888 objavljal zgodovinske in slavisti\xc4\x8dne \xc4\x8dlanke v Letopisu Matice slovenske (Prisege Ljubljanskega mesta, 1884), Kresu in Ljubljanskem zvonu.'