b'\n_START_ARTICLE_\nLeksi\xc4\x8dne \xc5\xa1tudije\n_START_SECTION_\nZgodovina raziskovanja osebnosti\n_START_PARAGRAPH_\nKakor hitro so se za\xc4\x8deli v modernem \xc4\x8dasu psihologi na novo ukvarjati s problematiko osebnosti, so za\xc4\x8dutili potrebo, da bi si ustvarili bolj urejeno in pregledno podobo o osebnostnih pojavih. Besedne oznake so nato vzeli kot izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de svoje osebnostne analize \xe2\x80\x93 leksi\xc4\x8dni ali leksikografski pristop. V jezikovnem kodiranju izrazov za opisovanje osebnosti se odra\xc5\xbea ljudska modrost. Prvi, ki se je lotil branja le te je Francis Galton, nato so prednja\xc4\x8dili nem\xc5\xa1ki raziskovalci, ki so se jim pridru\xc5\xbeili \xc5\xa1e ostali. Pomembnej\xc5\xa1e klasifikacije osebnostnih lastnosti zasledimo pri Klagesu (1927), Baumgartenu (1933), Mc Dougallu (1932), Eysencku (1947, 1970), Cattellu (1957) in Guilfordu (1959)._NEWLINE_Ludwig Klages je \xc5\xbee v tridesetih letih prej\xc5\xa1njega stoletja predlagal, da bi lahko z jezikovnimi analizami lahko izbolj\xc5\xa1ali poznavanje osebnosti. Franziska Baumgarten se je strinjala z njim in se naloge lotila neposredno. Preizkusila je vrsto besed, ki v nem\xc5\xa1kem jeziku ozna\xc4\x8dujejo osebnostne lastnosti. Njeno delo so nato nadaljevali ameri\xc5\xa1ki psihologi. Allport in Odbert sta v svoji analizi zajela osebnostne izraze, ki jih je vseboval Webstrov angle\xc5\xa1ki besednjak. Za\xc4\x8detno \xc5\xa1tevilo osebnostnih izrazov je skoraj preseglo \xc5\xa1tevilo 18.000. Po izlo\xc4\x8ditvi manj znanih in nepomembnih osebnostnih oznak, velikega \xc5\xa1tevila sinonimov in pomensko prekrivajo\xc4\x8dih se izrazih si se raziskovalci osredoto\xc4\x8dili na bistveno manj\xc5\xa1e \xc5\xa1tevilo najpomembnej\xc5\xa1ih osebnostnih lastnosti. _NEWLINE_Raziskovalci leksi\xc4\x8dne teorije osebnosti so se v zadnjih letih za\xc4\x8deli poslu\xc5\xbeevati emi\xc4\x8dnega pristopa, ki se ukvarja s kulturo v njenem kontekstu, in je nasproten eti\xc4\x8dnemu pristopu, ki je bolj primerjalne narave. Njihov namen je namre\xc4\x8d identificirati prvinske dimenzije osebnosti v razli\xc4\x8dnih sociokulturnih okoljih. Emi\xc4\x8dni pristop naj bi bil bolj primeren in u\xc4\x8dinkovit, saj raziskuje osebnost znotraj kulturnega sistema in dovoljuje vpliv kulturno specifi\xc4\x8dnih aspektov osebnosti v jezikovnem okviru.\n_START_SECTION_\nKlju\xc4\x8dne predpostavke leksi\xc4\x8dnega pristopa\n_START_PARAGRAPH_\nGoldberg in Saucier v svoji pregledni raziskavi navajata osem klju\xc4\x8dnih zna\xc4\x8dilnosti leksi\xc4\x8dnega pristopa: 1) Jezikovne oznake osebnosti se nana\xc5\xa1ajo na fenotipske in ne genotipske lastnosti ljudi. 2) Najpomembnej\xc5\xa1e fenotipske lastnosti postanejo kodirane v jezik. 3) Zastopanost dolo\xc4\x8dene osebnostne lastnosti v jeziku je povezana s pomembnostjo te lastnosti. 4) Leksi\xc4\x8dni vidik raziskovanja osebnosti predstavlja logiko izbora spremenljivk pri raziskovanju osebnosti. 5) Opis osebnostnih lastnosti in sedimentacija pomembnih medosebnih razlik se v jeziku ka\xc5\xbeeta predvsem preko pridevnikov. 6) Struktura oziroma zgradba opisov osebnostnih lastnosti v frazah in stavkih je tesno povezana s tisto, ki temelji na posameznih besedah. Pogosto namre\xc4\x8d \xc5\xbee z eno besedo (na primer pogumen) opi\xc5\xa1emo enako, kot bi z ve\xc4\x8d besedami (ve\xc4\x8dinoma sem pogumen). 7) \xc5\xa0tudije osebnosti se od drugih znanstvenih disciplin razlikujejo po tem, da je pri njih bolj kot pri drugih primeren leksi\xc4\x8dni pristop. Med mnogimi znanostmi (fizika, kemija in psihologija) le psihologija osebnosti temelji na besedah, ki izhajajo iz vsakdanjega jezika. 8) Najpomembnej\xc5\xa1e dimenzije v skupinah osebnostnih sodb so najstabilnej\xc5\xa1e in najbolj univerzalne. Leksi\xc4\x8dni pristop lahko namre\xc4\x8d uporabljamo tudi za odkrivanje nenavadnih vzorcev osebnih zaznav v razli\xc4\x8dnih ciljnih opisih in jezikih.\n_START_SECTION_\nKritike leksi\xc4\x8dnega pristopa\n_START_PARAGRAPH_\nV zadnjem desetletju je veliko raziskovalcev izrazilo kritike leksi\xc4\x8dnega pristopa k raziskovanju osebnosti. Najpogostej\xc5\xa1e kritike so: 1) Pridevniki, s katerimi laiki opisujejo osebnostne lastnosti in razlike med posamezniki, so preve\xc4\x8d preprosti, da bi pojasnili \xc5\xa1tevilne zapletene, a pomembne osebnostne lastnosti, ki so predmet psiholo\xc5\xa1kih raziskav. 2) Veliko pridevnikov, ki jih ljudje uporabljajo za opis osebnostnih lastnosti, je dvoumnih. Te nejasnosti v pomenu pridevnikov ogrozijo ali celo zmanj\xc5\xa1ajo njihovo uporabnost. Avtorja pri tem podajata primer Bricka, ki je za dvoumnega ozna\xc4\x8dil pridevnik agresiven. Laiki ga namre\xc4\x8d uporabljajo za opis nekoga, ki je odlo\xc4\x8den in i\xc5\xa1\xc4\x8de prilo\xc5\xbenosti, po drugi strani pa tudi za nekoga, ki je izra\xc5\xbea sovra\xc5\xbenost, je napadalen. 3) Za spremenljivke, iz katerih izhajajo faktorji, so ve\xc4\x8dkrat izbrane tiste, ki jih uporabljajo laiki, namesto tistih, ki so uporabljene v strokovni javnosti. Glede na to kritiko, bi bilo bolje, da strokovnjaki izberejo nabor pomembnih spremenljivk za nadaljnjo faktorsko analizo. 4) Ocenjevalci so po navadi pred-diplomski \xc5\xa1tudentje, ki dajejo samostojne ali vzajemne ocene o znanih pridevnikih, ki opisujejo osebnostne lastnosti. Po tej kritiki, ti laiki ne razumejo ljudi ali vzrokov razlik med ljudmi tako dobro, kot jih poznajo strokovnjaki. Poleg tega naj njihove ocene nebi dobro odra\xc5\xbeale osebnosti opazovanega posameznika, ampak so ocenjeval\xc4\x8devi zavestni koncepti, ki pove\xc4\x8dujejo pristranskost ocene. Strokovnjaki naj bi torej kot ocenjevalci podajali bolj natan\xc4\x8dne objektivne ocene. 5) Dobljeni faktorji predstavljajo le modele lai\xc4\x8dnega dojemanja osebnosti. Posledi\xc4\x8dno dimenzije osebnosti, pridobljene z leksi\xc4\x8dnim pristopom, ne predstavljajo dimenzij osebnosti kot takih, ampak dimenzije zaznavanja posameznikov. Te pa ne odra\xc5\xbeajo natan\xc4\x8dno razlik med posamezniki. 6) Pridobljeni faktorji zagotavljajo le tavtolo\xc5\xa1ko ali kro\xc5\xbeno razlago osebnosti. Po tej kritiki je faktor (na primer vestnost) neuporaben v pojasnjevalne namene. Bandura namre\xc4\x8d meni, da vestno vedenje ni osebnostna struktura. 7) Faktorska struktura, pridobljena s pomo\xc4\x8djo leksi\xc4\x8dnega pristopa, ne velja na individualni ravni. Znotraj-osebnih razlik v osebnosti tako ne smemo enostavno povezovati s faktorji, ki vplivajo na medosebne razlike. 8) Leksi\xc4\x8dne \xc5\xa1tudije izpu\xc5\xa1\xc4\x8dajo nekaj pomembnih dejavnikov medosebnih razlik, nekatere vidike psihopatologije in spolnega vedenja. 9) Pridobljeni faktorji (in lastnosti, ki jih opredeljujejo) zagotavljajo le grobo povpre\xc4\x8dje vedenj ljudi v razli\xc4\x8dnih situacijah in ne zajemajo sistemati\xc4\x8dne variabilnosti teh ljudi. 10) Dobljene dimenzije predstavljajo skupek o\xc5\xbejih osebnostnih zna\xc4\x8dilnosti. Validacijski kriterij je posledica prekrivanja dolo\xc4\x8denih osebnostnih zna\xc4\x8dilnosti z vedenjem. 11) Leksi\xc4\x8dni pristop ne ponuja nobenih okvirjev za razumevanje procesov, ki so povezani z medosebnimi razlikami. 12) Dobljene dimenzije so pridobljeno izklju\xc4\x8dno iz eksploratornih metod in ne izhajajo iz vnaprej predvidenih teoreti\xc4\x8dnih modelov. V nasprotju z leksi\xc4\x8dnimi \xc5\xa1tudijami, psihobiolo\xc5\xa1ki modeli osebnosti temeljijo na dolo\xc4\x8denih opazovanih pojavih (na primer: psihoticizem je povezan z latentno inhibicijo, iskanje dra\xc5\xbeljaje pa z ravnjo dopamina). 13) Zadnja kritika se nana\xc5\xa1a na to, da podobnih pristopov, kot je leksi\xc4\x8dna metoda, ne opazimo v drugih znanstvenih vedah.'