b'\n_START_ARTICLE_\nSupermasivna \xc4\x8drna luknja\n_START_PARAGRAPH_\nS\xc3\xbapermas\xc3\xadvna \xc4\x8d\xc5\x95na l\xc3\xbaknja je \xc4\x8drna luknja z maso reda velikosti nekaj milijonov ali milijard mas Sonca. Novembra 2012 so na teksa\xc5\xa1kem McDonaldovem astronomskem observatoriju v sodelovanju z In\xc5\xa1titutom za astronomijo Maxa Plancka v jedru le\xc4\x8daste galaksije NGC 1277, oddaljeni 220 milijonov svetlobnih let, odkrili tak\xc5\xa1no \xc4\x8drno luknjo z maso 17 milijard Son\xc4\x8devih mas. Njena masa obsega 14\xc2\xa0% mase celotne galasije. Po navadi predstavljajo mase sredi\xc5\xa1\xc4\x8dnih \xc4\x8drnih lukenj le 0,1\xc2\xa0% skupne galakti\xc4\x8dne mase in so jih do sedaj obi\xc4\x8dajno na\xc5\xa1li v velikih elipti\xc4\x8dnih galaksijah ali kvazarjih. Ena najve\xc4\x8dji supermasivnih \xc4\x8drnih lukenj, ki so jo do sedaj odkrili, le\xc5\xbei v kvazarju OJ 287, oddaljenem 3,5 milijarde svetlobnih let, njena masa pa je 18 milijard Son\xc4\x8devih, kar je \xc5\xa1estkrat ve\xc4\x8d od do tedaj znane tak\xc5\xa1ne \xc4\x8drne luknje._NEWLINE_Za na\xc5\xa1o Galaksijo domnevajo, da ima v svojem jedru supermasivno \xc4\x8drno luknjo. Obmo\xc4\x8dje, kjer le\xc5\xbei, je znano kot Strelec A* in je mo\xc4\x8dan vir radijskega sevanja. Ve\xc4\x8dina galaksij, \xc4\x8de ne vse, ima v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du supermasivne \xc4\x8drne luknje._NEWLINE_Supermasivne \xc4\x8drne luknje so bistvenega pomena za ustvarjenje \xc5\xbeivljenja, kar je malce v nasprotju, saj naj bi bile zadnji uni\xc4\x8devalec obi\xc4\x8dajne snovi. Zaradi velike mase se telesa, ki kro\xc5\xbeijo okrog \xc4\x8drnih lukenj v akrecijskih diskih (diskih hitro kro\xc5\xbee\xc4\x8de, zelo stisnjene snovi, ki izrazito seva v rentgenskih \xc5\xbearkih) preden \xc2\xbbpadejo\xc2\xab\xc2\xa0na singularnostni obro\xc4\x8d in tako izginejo iz nam vidnega Vesolja. Zaradi popa\xc4\x8denega prostora delujejo kot mostovi med zelo oddaljenimi podro\xc4\x8dji Vesolja, in so s tem najbolj\xc5\xa1a prenosna vesoljska sredstva._NEWLINE_Za \xc5\xbeivljenje so zelo pomembne zaradi dejstva, da se je snov zaradi njihovega delovanja lahko hitreje stisnila in izoblikovala v prve zvezde. Te so imele izrazito ve\xc4\x8d mase. Njihova masa je bila celo nad 500 Son\xc4\x8devih mas (2 \xc2\xb7 10\xc2\xb3\xe2\x81\xb0 kg \xc2\xb7 500). Iz njih so se tako v zelo hitrem \xc4\x8dasovnem obdobju lahko izoblikovale zvezde, ki so bile veliko bolj obogatene s komponento z. Komponenta x je vsebnost vodika v teh zvezdah. Komponenta y dolo\xc4\x8da vsebnost helija, komponenta z pa je vsebnost drugih kemijskih prvin, ki imajo ve\xc4\x8djo atomsko te\xc5\xbeo od helija. Ker je bila masa teh zvezd zelo velika, so eksplodirale kot supernove (po sodobnem astronomskem izrazju jih imenujemo hipernove) \xc5\xbee v prvih milijonih let po prapoku. Na dolo\xc4\x8deni oddaljenosti od galakti\xc4\x8dnega jedra so delovale tako spodbudno, da se je izoblikovalo prvo \xc5\xbeivljenje. Te \xc4\x8drne supermasivne luknje so s\xc4\x8dasoma zaobjele vse zvezde v galakti\xc4\x8dni okolici, in so se tako reko\xc4\x8d potuhnile. \xc5\xa0e zmeraj so navzo\xc4\x8de, a skoraj dobesedno mirujejo in v enem letu (kar je v kozmi\xc4\x8dnem merilu trenutek) posrkajo samo eno zvezdo._NEWLINE_Maja 2004 so Paolo Padovani in vodilni astronomi objavili odkritje 30-ih prej zakritih supermasivnih \xc4\x8drnih lukenj zunaj na\xc5\xa1e Galaksije. Njihovo odkritje nakazuje tudi, da obstaja vsaj dvakrat ve\xc4\x8d supermasivnih \xc4\x8drnih lukenj kakor so mislili do tedaj.'