b'\n_START_ARTICLE_\nFranica Vrhunc\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nTiflopedagoginja (strokovnjakinja za delo s slabovidnimi in slepimi) Franica Vrhunec je leta 1898 na ljubljanskem u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8du opravila izpit za vzgojiteljico otrok v vrtcih in istega leta stopila v red sv. Vincencija Pavelskega v Gradcu. Bila je vzgojiteljica v Osijeku, Volosku pri Opatiji, Ljubljani ter nazadnje v ko\xc4\x8devski siroti\xc5\xa1nici (1913\xe2\x80\x931914). Leta 1914 se je vrnila v Gradec in postala vzgojiteljica v Odilijinem zavodu za slepe, ki je bil takrat eden najsodobnej\xc5\xa1ih zavodov te vrste v Avstro-Ogrski. V letih 1915\xe2\x80\x931918 je z drugimi slovenskimi redovnicami pomagala oslepelim vojakom, predvsem slovenskim, ter izdelala zanje prvi program za rehabilitacijo. V zavodski knji\xc5\xbenici se je poglobila v literaturo za slepe, med u\xc4\x8dnimi urami na dr\xc5\xbeavnem zavodu za slepe na Dunaju je osebno spoznala nekatere vodilne defektologe. Slovenske slepe invalide je u\xc4\x8dila Braillove in Kleinove pisave, pa tudi strojepisja na pisalnih strojih za vide\xc4\x8de in slepe, organizirala v domovini \xc5\xa1iroko akcijo za pomo\xc4\x8d. 22. novembra 1918 se je s slepimi vrnila v Slovenijo; ta datum je bil izbran za dan ustanovitve 1. slovenskega zavoda za slepe. V letih 1919\xe2\x80\x931921 je vodila dvorazredno \xc5\xa1olo za slepe v Ljubljani in na njej u\xc4\x8dila, 1921 je odklonila slu\xc5\xbebo v \xc5\xbeenski kaznilnici v Begunjah na Gorenjskem in izstopila iz cerkvenega reda, nato u\xc4\x8dila v zavodu za slepe v Zemunu (1921-1922), od 1922 v Ko\xc4\x8devju, ko se je tja preselil zavod za slepe iz Ljubljane. Leta 1928 je bila pred\xc4\x8dasno upokojena (zaradi pomanjkljive formalne izobrazbe in delno zaradi izstopa iz cerkvenega reda), vendar je \xc5\xa1e naprej delala kot pogodbena u\xc4\x8diteljica. Z uspehom se je posve\xc4\x8dala tudi glasbeni vzgoji slepe mladine. Po nem\xc5\xa1kem bombardiranju zavoda (decembra 1943) se je skupaj z gojenci vrnila v Ljubljano in tu sodelovala z o\xc4\x8desno kliniko pri zdravljenju oslepelih \xc5\xbertev vojne (1944-1945). Po osvoboditvi je bila ponovno redno zaposlena kot strokovna u\xc4\x8diteljica na Zavodu za slepe v Ljubljani (sedaj Center IRIS) in 1946 upokojena._NEWLINE_Vrhun\xc4\x8deva je ena prvih slovenskih tiflologov, za\xc4\x8detnica dela z Braillovo pisavo pri nas in ustanoviteljica prvega slovenskega zavoda za slepe. Vsa se je posvetila vzgoji in izobrazbi slepih. Raz\xc5\xa1irila je krog prepisovalcev knjig v Braillovo pisavo, kar je za u\xc4\x8denje slepih izredno pomembno.'