b'\n_START_ARTICLE_\nVarjagi\n_START_PARAGRAPH_\nVarjagi ali Varangjani (staronordijsko: V\xc3\xa6ringjar, rusko in ukrajinsko: \xd0\x92\xd0\xb0\xd1\x80\xd1\x8f\xd0\xb3\xd0\xb8, Varyagi/Varjahi, gr\xc5\xa1ko: \xce\x92\xce\xac\xcf\x81\xce\xb1\xce\xb3\xce\xb3\xce\xbf\xce\xb9, \xce\x92\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb9\xce\xac\xce\xb3\xce\xbf\xce\xb9, Varaggoi, Variagoi) so bili Vikingi, ki so predvsem v 9. in 10. stoletju prodirali iz Skandinavije proti vzhodu in jugu ozemlja, ki danes pripada Rusiji, Belorusiji in Ukrajini. Nekateri strokovnjaki, med njimi tudi M.V. Lomonosov, trdijo, da se je izraz\xc2\xa0\xc2\xbbVarjagi\xc2\xab\xc2\xa0uporabljal za vse, ki so potovali po morju, za trgovce in pirate, ne glede na njihovo poreklo. Izraz se je uporabljal tudi za vikin\xc5\xa1ke in slovanske voja\xc5\xa1ke oddelke, ki so se premikali sem in tja med glavnimi trgovskimi sredi\xc5\xa1\xc4\x8di in se ob\xc4\x8dasno spopadali._NEWLINE_Podobno vlogo ima v ruskem jeziku izraz\xc2\xa0\xc2\xbbnemec\xc2\xab, ki se uporablja za skoraj vse tujce iz evropskih dr\xc5\xbeav, predvsem za Nemce. V sodobnem ruskem jeziku ima izraz\xc2\xa0\xc2\xbbnemec\xc2\xab\xc2\xa0samo en pomen -\xc2\xa0\xc2\xbbNemec\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nEtimologija\n_START_PARAGRAPH_\nGr\xc5\xa1ka beseda V\xc3\xa1rangos in starovzhodnoslovanska beseda var\xc4\x99g\xc5\xad sta izpeljanki staronordijske besede v\xc3\xa6ringi, ki je sestavljena iz besed v\xc3\xa1r (zaobljuba, prisega) in gengi (tovari\xc5\xa1) in lahko pomeni\xc2\xa0\xc2\xbbzaprise\xc5\xbeeno osebo\xc2\xab\xc2\xa0ali\xc2\xa0\xc2\xbbtujca, ki je pri sprejemu v slu\xc5\xbebo svojemu gospodarju objubil zvestobo\xc2\xab\xc2\xa0ali\xc2\xa0\xc2\xbbvarovanca\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nRusi\n_START_PARAGRAPH_\nSkandinavski kolonisti so v 750. letih v severni Rusiji ustanovili Aldeigjo (Ladogo) in verjetno postali element v zgodnji etnogenezi ruskega naroda. Zelo verjetno so vplivali tudi na nastanek Ruskega kaganata. Varjagi - Rusi so v Primarni kroniki prvi\xc4\x8d omenjeni leta 859 kot pobiralci davkov med slovanskimi in finskimi plemeni. V tem obdobju je pri\xc5\xa1lo do obse\xc5\xbene ekspanzije Vikingov tudi v druge dele Evrope, na primer v Anglijo, ki jim je za\xc4\x8dela pla\xc4\x8devati danegeld (danski davek), da bi se izognila njihovemu stalnemu pusto\xc5\xa1enju, in Latvijo, kjer so napadli Kuronce iz Grobine._NEWLINE_Primarna kronika pravi, da so se slovanska in finska plemena leta 862 uprla varja\xc5\xa1kim Rusom in jih pregnala v Skandinavijo, kmalu zatem pa so se za\xc4\x8dela med seboj prepirati. Sprta plemena so zaradi nesoglasij pozvala Ruse, naj se\xc2\xa0\xc2\xbbvrnejo in jim vladajo\xc2\xab\xc2\xa0in ponovno vzpostavijo mir. Varjagi, ki so jih vodili Rurik in njegova brata Truvor in Sineus, so se na njihov poziv vrnili in se naselili okrog mesta Holmg\xc3\xa5rd (Veliki Novgorod)._NEWLINE_V 9. stoletju so Varjagi odprli vol\xc5\xa1ko trgovsko pot, ki je povezala severno Rusijo (Gardariki) s Srednjim vzhodom (Serkland, Abasidski kalifat). Proti koncu stoletja je trgovanje po Volgi za\xc4\x8delo pojemati in njegovo vlogo je prevzelo trgovanje z Grki oziroma Bizantinskim cesarstvom (Trgovska pot od Varjagov do Grkov). Glavni sredi\xc5\xa1\xc4\x8di varja\xc5\xa1kega trgovanja sta bili poleg Ladoge in Novgoroda \xc5\xa1e Gnezdovo pri dana\xc5\xa1njem Smolensku in otok Gotland v Baltiku._NEWLINE_\xc5\xbdivahno trgovino potrjujejo najdbe arabskega in bizantinskega denarja. Ve\xc4\x8dino arabskih kovancev iz vikin\xc5\xa1kih \xc4\x8dasov (40.000) so na\xc5\xa1li na Gotlandu. V Sk\xc3\xa5neju, \xc3\x96landu in Upplandu so na\xc5\xa1li okrog 12.000 kovancev, v drugih podro\xc4\x8djih Skandinavije pa kak\xc5\xa1nih 1.000 na Danskem in okrog 500 na Norve\xc5\xa1kem. Bizantinske kovance (pribli\xc5\xbeno 400) so na\xc5\xa1li skoraj izklju\xc4\x8dno na Gotlandu._NEWLINE_Zahodni zgodovinarji se nagibajo k trditvi iz Primarne kronike, da so Varjagi v 80. letih 9. stoletja povezali slovanske naselbine v Kijevsko Rusijo in ji dali svoje ime. Mnogi slovanski poznavalci oporekajo teoriji germanskega vpliva na Ruse in predlagajo za ta del vzhodnoevropske zgodovine druga\xc4\x8dne scenarije. Glavni razlog za njihovo oporekanje je, da je bil avtor kronike, menih Nestor, v slu\xc5\xbebi na varja\xc5\xa1kem dvoru._NEWLINE_V nasprotju z mo\xc4\x8dnim skandinavskim vplivom v Normandiji in na Britanskih otokih, Varjagi na Vzhodu niso pre\xc5\xbeiveli. Varja\xc5\xa1ka vladajo\xc4\x8da elita v dveh mo\xc4\x8dnih mestnih dr\xc5\xbeavah Novgorodu in Kijevu se je do konca 10. stoletja popolnova poslovanila. Stara skandinav\xc5\xa1\xc4\x8dina se je v Novgorodu kljub temu govorila vse do 13. stoletja.\n_START_SECTION_\nRusi in Bizantinsko cesarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi bizantinski zapis o Varjagih pred letom 842 se je ohranil v gr\xc5\xa1kem \xc5\xbdivljenju sv. Jurija Amastri\xc5\xa1kega in govori o njihovem vojnem pohodu v Paflagonijo._NEWLINE_Leta 839 se je cesar Teofil (829\xe2\x80\x93842) pogajal s tujci, katere imenuje Ros, da bi dobil nekaj najemnikov za svojo vojsko._NEWLINE_Leta 860 so kijevski Rusi pod poveljstvom Askolda in Dira prvi\xc4\x8d napadli Konstantinopel. Rezultat njihovega napada je sporen. Arabski viri poro\xc4\x8dajo, da so Rusi v 870. letih ter leta 910, 912, 913, 943 in kasneje vdirali tudi na Kaspijsko jezero. Rusi so imeli z Bizantinci ve\xc4\x8dinoma miroljubne trgovske odnose, vendar so kijevski vladarji kljub temu dvakrat po morju napadli Bizantinsko cesarstvo. Napad leta 907 je bil dokaj uspe\xc5\xa1en, leta 941 pa so do\xc5\xbeiveli polom. Knez Svjatoslav I. je v letih 968-971 spro\xc5\xbeil obse\xc5\xbeen napad na Balkan._NEWLINE_Ruski napadi so bili uspe\xc5\xa1ni v tem smislu, da so prisilili Bizantince k spremembi njihovih trgovskih sporazumov, v voja\xc5\xa1kem smislu pa so bili Rusi zaradi premo\xc4\x8di bizantinske vojske obi\xc4\x8dajno pora\xc5\xbeeni, predvsem na morju, kjer so Bizantinci uporabljali gr\xc5\xa1ki ogenj.\n_START_SECTION_\nVarja\xc5\xa1ka garda\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinski cesar Bazilij II. ni zaupal svoji bizantinski osebni gardi, katere zvestoba je imela za cesarje pogosto katastrofalne posledice, zato je za svoje osebne stra\xc5\xbearje najel dokazano zveste Varjage. Cesarske garde se je \xc4\x8dez \xc4\x8das oprijelo ime varja\xc5\xa1ka garda (gr\xc5\xa1ko: \xce\xa4\xce\xac\xce\xb3\xce\xbc\xce\xb1 \xcf\x84\xcf\x89\xce\xbd \xce\x92\xce\xb1\xcf\x81\xce\xac\xce\xb3\xce\xb3\xcf\x89\xce\xbd, T\xc3\xa1gma t\xc5\x8dn Var\xc3\xa1gg\xc5\x8dn). V gardo so s\xc4\x8dasoma za\xc4\x8deli nova\xc4\x8dili tudi \xc5\xa0vede, Dance in Norve\xc5\xbeane, tako da so Skandinavci v gardi prevladovali vse do poznega 11. stoletja. V srednjem veku se je v varja\xc5\xa1ko gardo rekrutiralo toliko Skandinavcev, da so v V\xc3\xa4sterg\xc3\xb6tlandu v ju\xc5\xbeni \xc5\xa0vedski sprejeli zakon, da nih\xc4\x8de ni mogel podedovati premo\xc5\xbeenja, dokler je \xc5\xbeivel v Gr\xc4\x8diji, kot so takrat imenovali Bizantinsko cesarstvo. V 11. stoletju so Skandinavce rekrutirali tudi na drugih evropskih dvorih: v Kijevski Rusiji (980-1060) in Londonu (kjer so bili pripadniki stalne vojske ali \xc3\x9eingali\xc3\xb0, 1013-1066). Steven Runciman v Zgodovini kri\xc5\xbearskih vojn omenja, da so v \xc4\x8dasu Alekseja I. Komnena v varja\xc5\xa1ko gardo rekrutirali ve\xc4\x8dinoma Anglo-Sase in "druge, ki so trpeli pod oblastjo Vikingov in njihovih bratrancev Normanov".\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nVarjagi se kot najemniki v bizantinski armadi omenjajo \xc5\xbee leta 911. Pribli\xc5\xbeno 700 Varjagov je skupaj z Dalmatinci slu\xc5\xbeilo v bizantinski mornarici in se udele\xc5\xbeilo napada na Kretski emirat leta 902. 629 Varjagov je pri\xc5\xa1lo na Kreto leta 949 pod poveljstvom Konstantina VII. 415 Varjagov je sodelovalo v italijanski ekspediciji leta 936. Bizantinski viri omenjajo tudi njihovo sodelovanje v bojih z Arabci v Siriji leta 955. Varja\xc5\xa1ki najemniki so bili v tem obdobju vklju\xc4\x8deni v velike kompanije (\xce\x9c\xce\xb5\xce\xb3\xce\xac\xce\xbb\xce\xb7 \xe1\xbc\x91\xcf\x84\xce\xb1\xce\xb9\xcf\x81\xce\xb5\xce\xaf\xce\xb1, Megale hetaireia)._NEWLINE_Da bi se obdr\xc5\xbeal na prestolu je cesar Bazilij II. leta 988 zaprosil za voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d Vladimirja I. Kijevskega. Vladimir mu je skladno z dolo\xc4\x8dili mirovne pogodbe, ki jo je sklenil njegov o\xc4\x8de po rusko-bizantinski vojni leta 970-971, poslal 6.000 mo\xc5\xbe in v zameno dobil za \xc5\xbeeno Bazilijevo sestro Ano. Vladimir je pristal tudi na prestop v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo in na pokristjanjenje svojih podlo\xc5\xbenikov._NEWLINE_Ti Varjagi so leta 989 pod osebnim Bazilijevim poveljstvom pristali v Hrisopolisu (\xc3\x9csk\xc3\xbcdar) na azijski obali Bosporja in napadli uporni\xc5\xa1kega generala Barda Foka. Foka je na bojnem polju padel, njegovi vojaki pa so zatem pobegnili. Varjagi so med zasledovanjem be\xc5\xbee\xc4\x8dega nasprotnika pokazali vso svojo krutost, saj so vse ujete nasprotnike "veselo razsekali na ko\xc5\xa1\xc4\x8dke"._NEWLINE_Vladimirjevi mo\xc5\xbeje so ustvarili jedro varja\xc5\xa1ke garde, ki je v 11. stoletju sodelovala v voja\xc5\xa1kih operacijah v ju\xc5\xbeni Italiji, od koder so Normani in Langobardi posku\xc5\xa1ali izgnati vladajo\xc4\x8de Bizantince. Bazilij II. je leta 1018 dobil zahtevo italijanskega katepana Bazilija Bojoana za voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d, da bi zatrl upor Langobardov Melusa Barijskega. Bazilij mu je poslal oddelek varja\xc5\xa1ke garde in Grki so v bitki pri Canosi prepri\xc4\x8dljivo zmagali._NEWLINE_Leta 1038 so se Varjagi pod poveljstvom Georgija Manijaka udele\xc5\xbeili ponovnega osvajanja Sicilije, na kateri so vladali Arabci. Na Siciliji so se bojevali skupaj z Normani, ki so malo pred tem pri\xc5\xa1li v Italijo iskat pustolov\xc5\xa1\xc4\x8din, in Langobardi iz Apulije, ki je bila pod bizantinsko oblastjo. Prominenten pripadnik garde v tistem \xc4\x8dasu je bil Harald Hardrada, kasnej\xc5\xa1i norve\xc5\xa1ki kralj Harald III. Norve\xc5\xa1ki. Ko je Manijak javno poni\xc5\xbeal langobardskega poveljnika Ardijuna, so Langobardi dezertirali, za njimi pa so dezertirali \xc5\xa1e Normani in Varjagi._NEWLINE_Kmalu zatem je katepan Mihael Dukejan dobil enoto Varjagov, ki so bili stacionirani v Bariju in so se 16. marca 1041 pri Venosi spopadli z Normani. Pri umiku \xc4\x8dez reko Ofanto je mnogo Varjagov utonilo. Septembra istega leta je pri\xc5\xa1el v Italijo katepan Eksavgust Bojoan z manj\xc5\xa1im kontingentom Varjagov, da bi zamenjal neuspe\xc5\xa1nega Dukejana. 3. septembra je bil tudi on pora\xc5\xbeen v bitki z Normani._NEWLINE_Mnogo zadnjih katepanov je pri\xc5\xa1lo iz Konstantinopla v Italijo v spremstvu varja\xc5\xa1kih enot. Leta 1047 je bil v Bari poslan Ivan Rafael. Prebivalci Barija njegove vojske niso hoteli sprejeti, zato se je moral izkrcati v Otrantu. Dvajset let kasneje, leta 1067, je zadnji katepan, Mabrika, z varja\xc5\xa1kimi pomo\xc5\xbenimi \xc4\x8detami zavzel Brindisi in Taranto._NEWLINE_Varjagi so se kot cesarjeva osebna garda udele\xc5\xbeili tudi katastrofalne bitke pri Manzikertu leta 1071 in skoraj vsi padli._NEWLINE_Varja\xc5\xa1ko gardo so prvih sto let sestavljali predvsem Skandinavci, po uspe\xc5\xa1ni Normanski invaziji v Anglijo pa je leta 1088 v Bizantinsko cesarstvo emigriralo veliko Anglosasov in Dancev. Eden od virov navaja, da jih je bilo ve\xc4\x8d kot 5.000 in da so pripluli z 235 ladjami. Tisti, ki niso dobili slu\xc5\xbebe v cesarski vojski, so se naselili na obali \xc4\x8crnega morja, tisti, ki so jo dobili, pa so postali tako \xc5\xa1tevilni, da so gardo imenovali kar Englinbarrangoi \xe2\x80\x93 Anglovarjagi. Bojevali so se na Siciliji proti Normanom Roberta Guiscarda, ki je brez uspeha posku\xc5\xa1al osvojiti ju\xc5\xbeni Balkan. Kronisti iz leta 1080 in Ana Komnena v svoji Aleksijadi jih omenjajo kot "barbare, oboro\xc5\xbeene s sekirami, ki so doma iz Tule", kar se verjetno nana\xc5\xa1a na Britanske otoke._NEWLINE_Glavno varja\xc5\xa1ko oro\xc5\xbeje je bila dolga sekira, \xc4\x8deprav so bili pogosto tudi spretni me\xc4\x8devalci in lokostrelci. Mihael Psel pi\xc5\xa1e, da so vsi Varjagi brez izjem uporabljali romfajo, enorezno oro\xc5\xbeje, ki so ga Grki prevzeli od Tra\xc4\x8danov. V nekaterih virih, na primer v Alaksijadi, so opisani kot konjeniki. Stacionirani so bili predvsem okrog Konstantinopla, verjetno v kompleksu pala\xc4\x8de Bukoleon. Garda je sodelovala tudi v vojnih pohodih. Bizantinski, pa tudi zahodnoevropski in arabski kronisti pogosto omenjajo njihovo hrabrost na bojnem polju, predvsem v primerjavi z lokalnimi barbarskimi narodi. Njihova prisotnost je bila klju\xc4\x8dna v bitki pri Beroji (sedanja Stara Zagora v Bolgariji), v kateri je cesar Ivan II. Komnen leta 1122 premagal Pe\xc4\x8denege. Varjagi so v tej bitki prebili obro\xc4\x8d sovra\xc5\xbenikovih vozov in odprli pot v pe\xc4\x8dene\xc5\xa1ki tabor._NEWLINE_Varjagi so igrali pomembno vlogo v obrambi Konstantinopla v \xc4\x8detrti kri\xc5\xbearski vojni. Njihove enote so sestavljali ve\xc4\x8dinoma Angle\xc5\xbei in Danci in kronike pravijo, da so se "s sekirami in me\xc4\x8di v roki zelo silovito borili z napadalci, ki so se vzpenjali po obzidju"._NEWLINE_Varja\xc5\xa1ka garda je obstojala najmanj do poznega 14. stoletja, ljudje, ki so se imeli za Varjage, pa so v Konstantinoplu \xc5\xbeiveli do leta 1400. V Rusiji so Varjagi ostali sinonim za \xc5\xa0vede vse do poznega 16. stoletja.\n_START_SECTION_\nDol\xc5\xbenosti\n_START_PARAGRAPH_\nNamen in dol\xc5\xbenosti varja\xc5\xa1ke garde so bile podobne, \xc4\x8de ne enake, dol\xc5\xbenostim, kakr\xc5\xa1ne so imeli kijevska dru\xc5\xbeina, norve\xc5\xa1ki hird ter skandinavski in anglosa\xc5\xa1ki housecarls: bili so osebna garda cesarja, kateremu so prisegli zvestobo. Imeli so tudi proceduralne obveznosti kot cesarjevi spremljevalci in pritrjevalci in policijske obveznosti, predvsem v \xc4\x8dasu nemirov in zarot. Poveljeval jim je poseben oficir, imenovan akolut (\xe1\xbc\x80\xce\xba\xcf\x8c\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x85\xce\xb8\xce\xbf\xcf\x82 spremljevalec), ki je bil obi\xc4\x8dajno Bizantinec._NEWLINE_V bitkah se je garda uporabljala samo v najbolj kriti\xc4\x8dnih trenutkih ali takrat, ko je bila bitka najbolj srdita. Takratni bizantinski kronisti z me\xc5\xa1anico strahu in ob\xc4\x8dudovanja omenjajo, da "Skandinavci vzbujajo strah tako s svojim izgledom kot z oro\xc5\xbejem, ker napadajo z brezbri\xc5\xbenim besom in se ne zmenijo niti za kri niti za svoje rane". Opis se verjetno nana\xc5\xa1a na berserkerje, ki naj bi v transu imeli nad\xc4\x8dlove\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d in nobenega ob\xc4\x8dutka bole\xc4\x8dine zaradi lastnih ran._NEWLINE_Ko je bizantinski cesar umrl, so imeli Varjagi izklju\xc4\x8dno pravico, da so stekli v cesarjevo zakladnico in vzeli toliko zlata in drugih dragocenosti, kolikor so jih lahko odnesli. Pravica se je v stari skandinav\xc5\xa1\xc4\x8dini imenovala polutasvarf - ropanje pala\xc4\x8de. Omenjeni privilegij je mnogim Varjagom omogo\xc4\x8dil, da so se kot bogata\xc5\xa1i vrnili v domovino, to pa je ojuna\xc4\x8dilo \xc5\xa1e ve\xc4\x8d Skandinavcev, da so se v Miklagar\xc3\xb0ru (Konstantinoplu) vpisali v varja\xc5\xa1ko gardo._NEWLINE_Lojalnost varja\xc5\xa1ke garde je za bizantinske pisce postala pojem. Ana Komnena v Aleksijadi pi\xc5\xa1e, da so njenemu o\xc4\x8detu Alekseju pri prevzemanju oblasti leta 1081 svetovali, naj ne napada Varjagov, dokler so \xc5\xa1e v slu\xc5\xbebi prej\xc5\xa1njega cesarja Nikeforja, "ker je zvestoba cesarjem in varovanje njihove osebnosti njihova dru\xc5\xbeinska tradicija in nekak\xc5\xa1na sveta dol\xc5\xbenost. To dol\xc5\xbenost so ohranili neoskrunjeno, zato se ne bodo nikoli sprijaznili niti z najmanj\xc5\xa1im poskusom izdajstva"._NEWLINE_V nasprotju z doma\xc4\x8dimi bizantinskimi gardami, do katere je bil Bazilij II. tako nezaupljiv, je bila lojalnost varja\xc5\xa1ke garde povezana s polo\xc5\xbeajem cesarja in ne z osebo, ki je sedela na prestolu. To je postalo o\xc4\x8ditno leta 969, ko garda ni ma\xc5\xa1\xc4\x8devala umora cesarja Nikeforja II. Ko so Nikeforja napali zarotniki, je njegovemu slu\xc5\xbeabniku uspelo poklicati varja\xc5\xa1ko gardo, vendar je bil ob njihovem prihodu cesar \xc5\xbee mrtev. Garda je takoj pokleknila pred Nikeforjevim morilcem Ivanom I. Cimiskom in ga pozdravila kot novega cesarja. "\xc4\x8ce bi bil Nikefor \xc5\xa1e \xc5\xbeiv, bi ga branili do zadnjega diha, mrtvega pa ni imelo smisla ma\xc5\xa1\xc4\x8devati, ker so \xc5\xbee imeli novega gospodarja."\n_START_SECTION_\nSloves\n_START_PARAGRAPH_\nVarjagi so v leposlovju, na primer v romanu Walterja Scotta Grof Robert v Parizu, prikazani kot najbolj kruti in najbolj zvesti vojaki bizantinske vojske. Verjetno gre za pretiravanje, vendar so pretiravati za\xc4\x8deli \xc5\xbee bizantinski pisci, ki so jih imeli za "aristokratske divjake", mnogi pa so jih namesto Varjagi imenovali "s sekirami obororo\xc5\xbeeni tujci" (pelekyphoroi barbaroi)._NEWLINE_O\xc4\x8ditna izjema legendarne varja\xc5\xa1ke zvestobe cesarskemu prestolu se je zgodila leta 1071 po bitki pri Manzikertu, v kateri so Seld\xc5\xbeuki ujeli cesarja Romana IV. Diogena. Sultan Alp Arslan je ujetega cesarja izpustil, v Kostantinoplu pa je medtem pri\xc5\xa1lo do dr\xc5\xbeavnega udara. Romanov pastorek, cezar Ivan Dukas, je s pomo\xc4\x8djo varja\xc5\xa1ke garde odstavil odsotnega cesarja, aretiral cesarico Eudoksijo in za cesarja razglasil svojega brata Mihaela VII. Parapinaka._NEWLINE_Poleg dosledne lojalnosti je bila varja\xc5\xa1ka garda v 11. stoletju najbolj znana tudi po svojih dolgih sekirah in pretiranem popivanju. Danski kralj Erik Dobri je med svojim obiskom v Konstantinoplu leta 1103 "opozoril pripadnike garde, naj \xc5\xbeivijo bolj trezno \xc5\xbeivljenje in naj se ne vdajajo pija\xc4\x8di", zato ni ni\xc4\x8d nenevadnega, da so jih v 12. stoletju imeli za "cesarjeve vinske mehove".\n_START_SECTION_\nRunski kamni\n_START_PARAGRAPH_\nO velikih izgubah, ki jih je utrpela varja\xc5\xa1ka garda, najbr\xc5\xbe pri\xc4\x8dajo varja\xc5\xa1ki runski kamni, ki govorijo o potovanjih Nordijcev po svetu. Najve\xc4\x8dja skupina runskih kamnov so tako imenovani gr\xc5\xa1ki runski kamni, ki so jih postavili pripadniki varja\xc5\xa1ke garde po vrnitvi v domovino, ali pa so jih postavili v njihov spomin. Na \xc5\xa0vedskem je tudi skupina \xc5\xa1tirih italijanskih runskih kamnov, ki so jih verjetno postavili v spomin na Varjage, ki so umrli v ju\xc5\xbeni Italiji._NEWLINE_Najstarej\xc5\xa1e gr\xc5\xa1ke runske kamne predstavlja skupina \xc5\xa1estih kamnov iz obdobja pred letom 1015, izdelanih v slogu RAK V to skupino spadajo kamni U 358 v cerkvi v Skepptuni, U 518 na posestvu \xc3\x96stra Ledinge, S\xc3\xb6 170 v N\xc3\xa4lbergi in Sm 46 v Eriksstadu._NEWLINE_Eden od najbolj opaznih runskih kamnov iz kasnej\xc5\xa1ega obdobja je Edski runski kamen U 112, izdelan v slogu Pr4. Gre za velik balvan na zahodni obali jezera Ed, na katerem pi\xc5\xa1e, da se je stotnik varja\xc5\xa1ke garde Ragnvaldr vrnil domov in dal vklesati napis v spomin na svojo pokojno mater._NEWLINE_Najmlaj\xc5\xa1i runski kamen, izdelan v slogu Pr5, je iz obdobja 1080-1130, potem pa so kamni postali staromodni._NEWLINE_Varjagi, ki so se vrnili v Skandinavijo, so s seboj prinesli tudi nekaj bizantinske kulture. O tem pri\xc4\x8da bizantinski kri\xc5\xbe, vklesan na Risbylskem runskem kamnu U 161 iz zgodnjega 11. stoletja, ki je danes v grbu mesta T\xc3\xa4by v \xc5\xa0tokholmskem okro\xc5\xbeju. Zanimivo je, da je dal kri\xc5\xbe vklesati Viking Ulf Borrestski, za katerega na runskem kamnu U 344 pi\xc5\xa1e, da je v Angliji pobral tri danegelde.\n_START_SECTION_\nNordijske sage\n_START_PARAGRAPH_\nNordijske sage pravijo, da so zahodni Skandinavci vstopili v gardo mnogo kasneje kot vzhodni. Islandska saga Laxd\xc5\x93la govori o Bolliju Bollasonu, rojenemu leta 1006, ki je bil prvi znani Islandec ali Norve\xc5\xbean v varja\xc5\xa1ki gardi: "Imeli so ga za najbolj hrabrega v vseh dejanjih, ki jih po\xc4\x8denjajo mo\xc5\xbeje, in vedno je bil med prvimi, kjer je bilo najbolj nevarno". Saga omenja tudi dragocenosti, ki so jih dobili od cesarja in ugled, ki so ga imeli, ko so se vrnili na Island_NEWLINE_Varja\xc5\xa1ka garda je omenjena tudi v Brenu-Njalsovi sagi. Saga govori o Islandcu Kolseggu, ki naj bi najprej od\xc5\xa1el v Holmgard, od tam pa v Miklagard, kjer je vstopil v cesarjevo slu\xc5\xbebo: "Zadnje, kar je bilo sli\xc5\xa1ati o njem, je, da se je tam poro\xc4\x8dil, da je bil poveljnik Varjagov in da je tam ostal do smrti"._NEWLINE_Najslavnej\xc5\xa1i pripadnik varja\xc5\xa1ke garde je bil verjetno kasnej\xc5\xa1i norve\xc5\xa1ki kralj Harald Sigurdsson, poznan kot Harald Hardr\xc3\xa5de (Trdi). Harald je pobegnil iz domovine najprej v Gardariki, od tam pa v Konstantinopel, kamor je pri\xc5\xa1el leta 1035. Sodeloval je v osemnajstih bitkah proti Arabcem v Anatoliji in na Siciliji pod poveljstvom generala Georgija Manijaka ter v ju\xc5\xbeni Italiji in Bolgariji._NEWLINE_Harald je med slu\xc5\xbebovanjem v gardi dobil naslova manglavita in spatarokandidata Njegova slu\xc5\xbeba se je kon\xc4\x8dala z aretacijo zaradi nezakonite prisvojitve cesarskega plena, do katere je pri\xc5\xa1lo med njegovim poveljevanjem. Po detronizaciji cesarja Mihaela V. so ga izpustili. Saga namiguje, da so prav njega poslali v cerkev samostana Studion, kamor sta se zatekla cesar in njegov stric, da oslepi cesarja. Harald je zatem poskusil odstopiti s polo\xc5\xbeaja poveljnika varjagov, vendar so njegov odstop zavrnili. Nazadnje je pobegnil in se leta 1043 vrnil v domovino. Umrl je v bitli pri Stamford Bridgeu med napadom na Anglijo leta 1065._NEWLINE_Varja\xc5\xa1ka garda je ponovno dobila nakaj skandinavskega priokusa s prihodom Haraldovega vnuka Sigurda I. Norve\xc5\xa1kega, ki se je odpravil na kri\xc5\xbearski pohod v Sveto de\xc5\xbeela. Po nekaj bitkah z muslimani je Sigurd dovolil svoji vojski, ki je na za\xc4\x8detku \xc5\xa1tela 6.000 mo\xc5\xbe, da se pridru\xc5\xbei varja\xc5\xa1ki gardi. Kralj Sigurd se je zatem vrnil na Norve\xc5\xa1ko z manj kot sto osebnimi stra\xc5\xbearji.'