b'\n_START_ARTICLE_\nJupitrovi obro\xc4\x8di\n_START_PARAGRAPH_\nJupitrove obro\xc4\x8de sestavlja skupina koncentri\xc4\x8dnih obro\xc4\x8dev, ki v ekvatorialni ravnini obdajajo planet Jupiter v obliki tankega plo\xc5\xa1\xc4\x8datega diska. Jupitrovi obro\xc4\x8di so tretji po vrsti, ki so jih odkrili v Oson\xc4\x8dju. Prej so opazili obro\xc4\x8de okoli Saturna in Urana. Najprej so jih opazili s pomo\xc4\x8djo sonde Voyager 1 leta 1979.  Pozneje jih je raziskovala sonda Galileo, opazili so jih tudi s pomo\xc4\x8djo Vesoljskega teleskopa Hubble in v zadnjih 25 letih tudi s povr\xc5\xa1ja Zemlje._NEWLINE_Jupitrovi obro\xc4\x8di so slabo vidni, sestavljeni so v glavnem iz prahu. Obro\xc4\x8di so sestavljeni iz \xc5\xa1tirih delov: notranji obro\xc4\x8d je znan kot Halo obro\xc4\x8d, naslednji je Glavni obro\xc4\x8d, ki je precej svetel, vendar zelo tanek. Nato sledita \xc5\xa1e dva \xc5\xa1iroka in svetla Gossamerjeva obro\xc4\x8da. Eden izmed njiju je povezan z luno Amaltejo, drugi pa z luno Tebo._NEWLINE_Glavni in Halo obro\xc4\x8d sta sestavljena iz prahu, ki je bil izvr\xc5\xbeen z lun Metis in Adrasteja kot posledica padcev meteoridov nanju. Sonda New Horizons je opazila tudi, da ima Glavni obro\xc4\x8d bogato in fino strukturo. Obro\xc4\x8di imajo rde\xc4\x8dkasto barvo v vidnem delu spektra. Podobno izgledajo tudi v bli\xc5\xbeini infrarde\xc4\x8dega dela spektra. Samo Halo obro\xc4\x8d je nevtralne ali modre barve. Velikost pra\xc5\xa1nih delcev ni enaka v vseh obro\xc4\x8dih \xe2\x80\x93 v Halo obro\xc4\x8du so delci verjetno manj\xc5\xa1i od 1 \xce\xbcm. Celotna masa vseh obro\xc4\x8dev je okoli 10\xc2\xb9\xe2\x81\xb6 kg, kar je primerljivo z luno Adrastejo. Starost obro\xc4\x8dev ni znana, verjetno so se formirali \xc5\xbee ob nastajanju Jupitra.\n_START_SECTION_\nStruktura obro\xc4\x8da\n_START_PARAGRAPH_\nTo je ozek in relativno tanek obro\xc4\x8d, ki je tudi najsvetlej\xc5\xa1i med vsemi Jupitrovimi obro\xc4\x8di. Njegov zunanji rob je na razdalji 1,806 RJ, kar je okoli 129.000 km (RJ je ekvatorialni polmer Jupitra ali 71.398 km). Po zunanjem robu tega obro\xc4\x8da se giblje najmanj\xc5\xa1a notranja Jupitrova luna Adrasteja. Notranjega roba Glavnega obro\xc4\x8da ne dolo\xc4\x8da nobena luna. Ta rob se nahaja na razdalji 1,72 RJ (122.500 km). \xc5\xa0irina Glavnega obro\xc4\x8da je okoli 6.500 km, njegov izgled pa je odvisen od smeri, iz katare ga gledamo. V svetlobi, ki je razpr\xc5\xa1ena pod majhim kotom v smeri svetlobnih \xc5\xbearkov (razpr\xc5\xa1evanje naprej), svetlost po\xc4\x8dasi pada do pribli\xc5\xbeno 128.600 km, kar je \xc5\xa1e znotraj tirnice lune Adrasteje. Na razdalji 129.300, kar je \xc5\xbee izven Adrastejine tirnice, pa obro\xc4\x8da ni ve\xc4\x8d opaziti. Adrasteja je torej pastirski satelit, ki se giblje po tirnici na razdalji 129.000 km. Svetlost obro\xc4\x8da se ve\xc4\x8da proti Jupitru in dose\xc5\xbee najve\xc4\x8djo vrednost na razdalji 126.000 km, \xc4\x8deprav je na razdalji 128.000 km opazna vrzel, ki jo povzro\xc4\x8da luna Metis. Notranji rob obro\xc4\x8da proti planetu po\xc4\x8dasi izginja na razdaljah od 124.000 do 120.000 km. Po\xc4\x8dasi preide v Halo obro\xc4\x8d. V svetlobi, ki je razpr\xc5\xa1ena pod majhnim kotom na smer svetlobnih \xc5\xbearkov, so vsi Jupitrovi obro\xc4\x8di precej svetli._NEWLINE_V svetlobi, ki je razpr\xc5\xa1ena pod velikim kotom (blizu 180\xc2\xb0) na smer svetlobnih \xc5\xbearkov (razpr\xc5\xa1evanje nazaj), je pogled na obro\xc4\x8de popolnoma druga\xc4\x8den. Zunanji rob Glavnega obro\xc4\x8da, ki je na razdalji 129.100 km oziroma takoj za tirnico lune Adrasteje, ima obro\xc4\x8d precej oster konec. Tirnica Adrasteje je vidna kot vrzel v obro\xc4\x8du. Na zunanji strani je viden manj\xc5\xa1i obro\xc4\x8d. Na notranji strani Adrastejine tirnice je viden drugi manj\xc5\xa1i obro\xc4\x8d, ki mu sledi vrzel neznanega izvora na razdalji okoli 128.500 km. Tretji manj\xc5\xa1i obro\xc4\x8d se vidi znotraj centralne vrzeli, vendar zunaj tirnice lune Metis. Svetlost obro\xc4\x8da mo\xc4\x8dno pade navzven od tirnice lune Metis. V razpr\xc5\xa1eni svetlobi v obratni smeri izgleda, kot da je Glavni obro\xc4\x8d sestavljen iz dveh o\xc5\xbejih obro\xc4\x8dev: prvi (o\xc5\xbeji) se razteza na razdaljah od 128.000 do 129.000 km (vsebuje tri ozke majhne obro\xc4\x8de) in \xc5\xa1ibkega notranjega obro\xc4\x8da na razdaljah od 122.500 do 128.000 km (ki nima vidne strukture v razpr\xc5\xa1eni svetlobi v smeri svetlobe)._NEWLINE_Struktura Glavnega obro\xc4\x8da je bila odkrita s pomo\xc4\x8djo plovila Galileo, lepo pa je vidna na posnetkih v povratno razpr\xc5\xa1eni svetlobi sonde New Horizons, narejenih februarja in marca 2007. Na posnetkih, ki so jih naredili s pomo\xc4\x8djo Vesoljskega Teleskopa Hubble, s sondo Cassini in na Observatoriju Keck, niso opazili strukture obro\xc4\x8dev, ker so naprave imele premajhno lo\xc4\x8dljivost._NEWLINE_Opazovanja v povratno razpr\xc5\xa1eni svetlobi ka\xc5\xbeejo, da je Glavni obro\xc4\x8d izredno tanek. Njegova debelina ni ve\xc4\x8dja od 30 km. Debelina obro\xc4\x8da se ve\xc4\x8da proti Jupitru na 80 do 160 km. V naprej razpr\xc5\xa1eni svetlobi izgleda, kot da je obro\xc4\x8d debel okoli 300 km. Ena izmed pomembnih odkritij sonde Galileo so bile raz\xc5\xa1iritve v Glavnem obro\xc4\x8du, ki je debela okoli 600 km. Te raz\xc5\xa1iritve rastejo proti notranjemu robu, kjer preidejo v Halo obro\xc4\x8d. Podroben pregled slik, ki jih je posnela sonda Galileo, je pokazal, da ima Glavni obro\xc4\x8d tudi vzdol\xc5\xbene spremembe v svetlosti, ki niso povezane s smerjo, iz katere gledamo. Te spremembe imajo velikost od 500 do 1.000 km._NEWLINE_V februarju in marcu 2007 je sonda New Horizons iskala nove manj\xc5\xa1e lune v Glavnem obro\xc4\x8du. Ni na\xc5\xa1la lun, ki bi bile ve\xc4\x8dje od 0,5 km, na\xc5\xa1la pa je sedem gru\xc4\x8d delcev v obro\xc4\x8du, ki kro\xc5\xbeijo znotraj tirnice Adrasteje. Da to niso majne lune, ampak gru\xc4\x8de delcev, ka\xc5\xbee njihova oblika, ki je razpotegnjena. Obsegajo 0,1 do 0,3\xc2\xb0, kar odgovarja 1000 do 3000 km. Gru\xc4\x8de so razdeljene v dve skupini, ki vklju\xc4\x8dujejo po pet in dve gru\xc4\x8di. Izvor teh gru\xc4\x8d delcev ni znan. Kro\xc5\xbeijo blizu orbitalni resonanci 115\xc2\xa0: 116 in 114\xc2\xa0: 115 z luno Metis. To bi lahko bila tudi samo oblika valov, ki so nastali zaradi te\xc5\xbenostnega vpliva lune Metis.\n_START_SECTION_\nSpekter in velikost delcev\n_START_PARAGRAPH_\nSpektri, ki so jih posnele sonde Vesoljski teleskop Hubble, Galileo in Cassini ter na Observatoriju Keck, so pokazali, da so delci, ki sestavljajo Jupitrov Glavni obro\xc4\x8d, rde\xc4\x8de barve (to pomeni, da je albedo ve\xc4\x8dji pri ve\xc4\x8djih valovnih dol\xc5\xbeinah). Obmo\xc4\x8dje spektra je med 0,5 in 2,5 \xce\xbc m._NEWLINE_V spektru ni posebnih spektralnih \xc4\x8drt, ki bi kazale na dolo\xc4\x8deno kemijsko sestavo delcev v obro\xc4\x8du. Spekter je zelo podoben spektrom lun Adrasteja in Amalteja. Predpostavlja se, da je ve\xc4\x8dina delcev prahu v obro\xc4\x8du velika od 0,1 do 10 \xce\xbcm. To tudi pojasnjuje mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o razpr\xc5\xa1itev vpadajo\xc4\x8de svetlobe v smeri naprej. Ve\xc4\x8dji delci bi ve\xc4\x8dji del vpadajo\xc4\x8de svetlobe razpr\xc5\xa1ili nazaj._NEWLINE_Opti\xc4\x8dna globina (oznaka ) za ve\xc4\x8dja telesa je  in za pra\xc5\xa1ne delce .  Tak\xc5\xa1na opti\xc4\x8dna globina pomeni, da je skupni presek vseh delcev v obro\xc4\x8du pribli\xc5\xbeno 5000 km\xc2\xb2. Delci v Glavnem obro\xc4\x8du verjetno niso okrogli. Skupna masa je od 10\xe2\x81\xb7 do 10\xe2\x81\xb9 kg. Masa najve\xc4\x8djih teles (razen lun Metis in Adrasteja) je od 10\xc2\xb9\xc2\xb9 do 10\xc2\xb9\xe2\x81\xb6 kg za telesa do velikosti pribli\xc5\xbeno 1 km. Ta masa se lahko primerja z maso Adrasteje (okoli 2 \xc3\x97 10\xc2\xb9\xe2\x81\xb5 kg), Amalteje (okoli 2 \xc3\x97 10\xc2\xb9\xe2\x81\xb8 kg), ali celo Lune (okoli 7,4.10\xc2\xb2\xc2\xb2 kg)._NEWLINE_S prisotnostjo dveh vrst delcev v obro\xc4\x8du lahko razlo\xc5\xbeimo tudi to, da se obro\xc4\x8di v smeri vpadajo\xc4\x8de svetlobe vidijo druga\xc5\xa1e kot v nasprotni smeri. Drobni delci sipljejo svetlobo v glavnem v smeri vpadajo\xc4\x8de svetlobe (naprej). Ve\xc4\x8dji delci pa sipljejo svetlobo v obratni smeri (nazaj).\n_START_SECTION_\nIzvor\n_START_PARAGRAPH_\nPrah, ki sestavlja obro\xc4\x8d, se redno odna\xc5\xa1a zaradi Poyting-Robertsonovega pojava in elektromagnetnih sil, ki nastajajo v Jupitrovi magnetosferi. Lahko hlapljive snovi relativno hitro izparijo. \xc5\xbdivljenjska doba pra\xc5\xa1nih delcev v obro\xc4\x8du je okoli 100 let. Zaradi tega morajo pra\xc5\xa1ni delci nenehno nastajati z medsebojnimi trki (velikost teh delcev je od 1 cm do 0,5 km). in trki z ve\xc4\x8djimi telesi, ki prihajajo iz zunanjih predelov. Izvor manj\xc5\xa1ih delcev je omejen na ozek pas (okoli 1000 km) v zunanjem svetlem delu Glavnega obro\xc4\x8da, ki vklju\xc4\x8duje luni Metis in Adrasteja. Najve\xc4\x8dja telesa, ki so vir za pra\xc5\xa1ne delce, so lahko velika do 0,5 km. Tak\xc5\xa1no zgornjo mejo so dolo\xc4\x8dili s pomo\xc4\x8djo sonde New Horizons, Vesoljski teleskop Hubble in sonda Cassini pa sta dala ve\xc4\x8djo vrednost (do 4 km). Pra\xc5\xa1ni delci, ki nastajajo s trki, imajo iste parametre tirnice kot izvorno telo. Po\xc4\x8dasi se po spirali spu\xc5\xa1\xc4\x8dajo proti Jupitru in tvorijo slaboten notranji del Glavnega obro\xc4\x8da in Halo obro\xc4\x8da. Ti predeli se vidijo v povratno sipani svetlobi. Starost obro\xc4\x8da ni znana, verjetno pa je ostanek mno\xc5\xbeice majhnih teles v okolici Jupitra ob njegovem nastanku.\n_START_SECTION_\nHalo obro\xc4\x8d\n_START_PARAGRAPH_\nHalo obro\xc4\x8d je notranji in najbolj debel obro\xc4\x8d Jupitra. Njegov zunanji rob sovpada z Glavnim obro\xc4\x8dem na pribli\xc5\xbeni razdalji 122.500 km (1,72 RJ). Od te razdalje postaja obro\xc4\x8d vse debelej\xc5\xa1i. Prava debelina obro\xc4\x8da ni znana, ker so na\xc5\xa1li delce tudi na razdalji 10.000 km od osnovne ravnine obro\xc4\x8da. Notranji rob obro\xc4\x8da je precej oster, nahaja se na razdalji 100.000 km (1,4 RJ), delci pa se najdejo tudi bli\xc5\xbee, tudi na razdalji 92.000 km. \xc5\xa0irina obro\xc4\x8da je okoli 30.000 km. Njegova oblika je zelo podobna torusu brez kak\xc5\xa1ne vidne notranje strukture. Izgled obro\xc4\x8da ni odvisen od osi smeri opazovanja tako, kot pri Glavnem obro\xc4\x8du._NEWLINE_Halo obro\xc4\x8d izgleda svetlej\xc5\xa1i v svetlobi, ki je sipana naprej. Svetlost je manj\xc5\xa1a kot pri Glavnem obro\xc4\x8du. \xc4\x8ceprav se vertikalno razteza na ve\xc4\x8d kot 20.000 km, je njegova koncentracija v ravnini obro\xc4\x8da precej mo\xc4\x8dna. V svetlobi, ki se siplje nazaj, je svetlost skoraj enaka kot pri sipanju naprej._NEWLINE_Spekter tega obro\xc4\x8da se mo\xc4\x8dno razlikuje od spektra Glavnega obro\xc4\x8da. Porazdelitev pretoka v obmo\xc4\x8dju 0,5 do 2,5 \xce\xbcm je bolj splo\xc5\xa1\xc4\x8dena kot pri Glavnem obro\xc4\x8du. Halo obro\xc4\x8d ni tako rde\xc4\x8d, mo\xc5\xbeno je celo, da je modre barve.\n_START_SECTION_\nIzvor\n_START_PARAGRAPH_\nOpti\xc4\x8dne lastnosti obro\xc4\x8da potrjujejo hipotezo, da ga sestavljajo delci, manj\xc5\xa1i od 15 \xce\xbcm. Vsebnost prahu potrjuje tudi malo mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e sipanje svetlobe v smeri naprej, modra barva in pomanjkanje strukture. Prah ima verjetno izvor v Glavnem obro\xc4\x8du. Opti\xc4\x8dna globina je enaka . To je primerljivo z Glavnim obro\xc4\x8dem. Velika debelina obro\xc4\x8da je lahko posledica vzbujanja pove\xc4\x8danja naklonov tirnice in izsrednosti zaradi elektromagnetnih sil v jupitrovi magnetosferi. Zunanji del obro\xc4\x8da sovpada z mo\xc4\x8dno Lorentzovo resonanco 2\xc2\xa0: 3. Lorentsova resonanca je resonanca med gibanjem delca po tirnici in vrtenjem planetarne magnetosfere tako, da so obhodne dobe v razmerju celih \xc5\xa1tevil. Poynting-Robertsonov pojav povro\xc4\x8da, da se delci po\xc4\x8dasi pomikajo proti Jupitru. Odebelitve Glavnega obro\xc4\x8da so morda na meji med obema obro\xc4\x8dema. Obro\xc4\x8dev notranji rob je zelo blizu 2\xc2\xa0: 1 Lorentzovi resonanci.\n_START_SECTION_\nObro\xc4\x8di Gossamer\n_START_PARAGRAPH_\nIzraz \xc2\xbbgossamer\xc2\xab pomeni nekaj kar je izredno tanko, skoraj brezsnovno. V prenesenem pomenu se uporablja tudi za tanko tkanino. Gossamer obro\xc4\x8d je sestavljen iz dveh manj\xc5\xa1ih obro\xc4\x8dev. Prvi je povezan z luno Amaltejo, drugi pa z luno Tebo.\n_START_SECTION_\nAmaltejin obro\xc4\x8d\n_START_PARAGRAPH_\nAmaltejin obro\xc4\x8d je zelo slabo viden, razteza se od okoli 129.000 km (1,80 RJ) do tirnice lune Amalteje (182.000 km ali 2,54 RJ). Njegovega notranjega roba ni mo\xc5\xbeno natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8diti, ker je Glavni obro\xc4\x8d precej bolj svetel. Debelina obro\xc4\x8da je pribli\xc5\xbeno 2.300 km pri tirnici Amalteje in se manj\xc5\xa1a v smeri proti Jupitru. Obro\xc4\x8d je najbolj svetel na vrhu in na dnu ter postaja vedno bolj svetel proti Jupitru. Zunanja meja je precej ostro zaklju\xc4\x8den, posebno \xc5\xa1e na zgornjem robu. V naprej sipani svetlobi je ta obro\xc4\x8d za okoli 30-krat \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1i kot Glavni obro\xc4\x8d. Nazaj sipano svetlobo sta zaznala samo teleskop na Observatoriju Keck in kamera na vesoljskem teleskopu Hubble. Nazaj sipana svetloba ka\xc5\xbee tudi posebno strukturo kot ve\xc4\x8danje svetlosti znotraj tirnice Amalteje. Opti\xc4\x8dna globina obro\xc4\x8da je okoli 10\xe2\x81\xbb\xe2\x81\xb7, skupna masa obro\xc4\x8da pa zna\xc5\xa1a med 10\xe2\x81\xb7 in 10\xe2\x81\xb9 kg.\n_START_SECTION_\nTebin obro\xc4\x8d\n_START_PARAGRAPH_\nTa obro\xc4\x8d je med vsemi Jupitrovimi obro\xc4\x8di naj\xc5\xa1bkej\xc5\xa1i. Ka\xc5\xbee rahlo strukturo s pravokotnim presekom. Sega od tirnice lune Tebe (226.000 km ali 3,11RJ) do 129.000 km (1,8 RJ). Notranji rob ni jasno viden zaradi mnogo svetlej\xc5\xa1ega Glavnega obro\xc4\x8da. Debelina obro\xc4\x8da je okoli 8.400 km pri tirnici lune Teba in pada v smeri proti Jupitru. Obro\xc4\x8d je najbolj svetel na vrhu in na dnu, svetlost pa raste proti planetu. Zunanji rob ni posebno ostro odrezan, saj se razprostira v podro\xc4\x8dju preko 15.000 km. Obstaja pa komaj vidno nadaljevanje obro\xc4\x8da \xc4\x8dez tirnico Lune Teba. Ta del se razteza do razdalje 260.000 km (3,5RJ). V svetlobi, sipani naprej, je 3-krat \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1i kot Amaltejin obro\xc4\x8d. V nazaj sipani svetlobi je opazno pove\xc4\x8danje svetlosti v notranjosti lune Teba. V letih 2002 in 2003 je sonda Galileo letela skozi Tebin obro\xc4\x8d. Meritve so potrdile, da vsebuje delce velikosti od 0,2 do 3 \xce\xbcm. To potrjuje, da je obro\xc4\x8d v glavnem sestavljen iz prahu._NEWLINE_Opti\xc4\x8dna globina je okoli 3 x 10\xe2\x81\xbb\xe2\x81\xb8, kar je trikrat manj kot Amaltejin obro\xc4\x8d, skupna masa pa je enaka kot pri Amaltejinem obro\xc4\x8du.\n_START_SECTION_\nIzvor\n_START_PARAGRAPH_\nPrah v Amaltejinem in Tebinem obro\xc4\x8du ima verjetno isti izvor kot prah v Glavnem obro\xc4\x8du in Halo obro\xc4\x8du \xe2\x80\x93 luni Amalteja in Teba. Meteoriti, ki z veliko hitrostjo priletijo na povr\xc5\xa1ino lun, dvigujejo delce, ki se potem po spiralnem tiru zaradi Poynting-Robertsonovega pojava gibljejo vedno bli\xc5\xbee Jupitru. Debelina je odvisna od naklonov tirnic lun.\n_START_SECTION_\nRaziskovanja\n_START_PARAGRAPH_\nObstoj Jupitrovih obro\xc4\x8dev je potrdilo \xc5\xbee plovilo Pioneer 11 v letu 1975. Leta 1979 je Voyager 1 obro\xc4\x8de posnel,istega leta pa je Voyager 2 opravil natan\xc4\x8dnej\xc5\xa1e meritve in na\xc5\xa1el strukturo obro\xc4\x8dev. Posebno dobre posnetke je naredila sonda Galileo med letoma 1994 in 2003. S povr\xc5\xa1ine Zemlje so raziskovali Jupitrove obro\xc4\x8de na Observatoriju Keck. S plovilom New Horizons so opazovali drobno strukturo v Glavnem obro\xc4\x8du. Leta 2002 je sonda Cassini na poti proti Saturnu opazovala tudi Jupitrove obro\xc4\x8de.'