b'\n_START_ARTICLE_\nOrfej in Evridika (opera)\n_START_PARAGRAPH_\nOrfej in Evridika (ital. Orfeo ed Euridice) je opera v treh dejanjih C. W. Glucka. Libreto je spisal Italijan iz Livorna Ranieri di Calzabigi. Krstna predstava je bila 5. oktobra 1762 na Dunaju._NEWLINE_Potem ko je Gluck napisal \xc5\xbee 36 opernih del, se je lotil kompo\xc2\xadniranje Orfeja in Evridike, opere, ki je reformirala do tedaj vla\xc2\xaddajo\xc4\x8do renesan\xc4\x8dno glasbeno dramatsko smer in kot najstarej\xc5\xa1a glasbena drama ostala na sporedu gledali\xc5\xa1\xc4\x8d do danes. Glavni zunanji znak novega stila je bil predvsem recitativ, ki se je iz starega secco-recitativa razvil v melodi\xc4\x8dnega, kot ga je pa\xc4\x8d terjala pravilna miselna spremljava. Opazna je tudi \xc5\xbeelja po preobrazbi tedanjih libretov, ki naj bi bili \xc4\x8dim preprostej\xc5\xa1i. Strah pred vsakim mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1im izrazom in brezkrvna idealizacija oseb naj bi se umaknila pravim osebam in resni\xc4\x8dnim strastem (npr. Orfej je pevec in ljube\xc4\x8di mo\xc5\xbe)._NEWLINE_Na krstni predstavi je libretist izvedbo sam zre\xc5\xbeiral, komponist je dirigiral, baletni mojster Angiolini je napisal koreografijo. Ob\xc4\x8dinstvo je sprva sprejelo opero dokaj hladno, \xc5\xa1ele s\xc4\x8dasoma sta novi stil in lepota glasbe na\xc5\xa1la odobravanje in razumevanje. Partijo Orfeja je v prvi zasedbi pel mo\xc5\xa1ki, tisti \xc4\x8das slavni kastrat Guadagni. Ko je dvanajst let pozneje 22. avgusta 1774 Gluck delo predelal za uprizoritev v Parizu, je moral Orfejevo vlogo \xe2\x80\x94 ker pari\xc5\xa1ka Opera ni imela kastrata \xe2\x80\x94 prirediti za te\xc2\xadnorja. Tudi pri berlinski izvedbi leta 1808 je Orfeja pel tenor, pozneje pa so se izvajalci vedno bolj vra\xc4\x8dali k prvotni, t. i. dunaj\xc2\xadski obliki ter so si pomagali tako, da so partijo Orfeja zasedli z \xc5\xbeensko pevko._NEWLINE_Najbolj znan odlomek iz opere je arija Orfeja iz tretjega dejanja Che far\xc3\xb2 senza Euridice._NEWLINE_Opera je bila nekajkrat uprizorjena tudi na odru ljubljanske Opere (leta 1942, 1967 in 2014).\n_START_SECTION_\nPrvo dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nOrfej sedi ves skru\xc5\xa1en ob Evridikinem grobu. Nimfe in pastirci krasijo gomilo s cvetjem, pre\xc2\xadpevajo v \xc5\xbealostnih zborih in s sve\xc4\x8danimi obredi \xc4\x8daste spomin pre\xc2\xadzgodaj umrle Evridike. Orfej jih zaprosi, naj ga pustijo samega. Iz srca mu nato privre na dan iskrena bole\xc4\x8dina: vse vi\xc5\xa1e in vi\xc5\xa1e povzdiguje nesre\xc4\x8dni soprog svoj glas k olimpijskim bo\xc2\xadgovom, rote\xc4\x8d jih, naj mu povrnejo ljubljeno \xc5\xbeeno. \xc4\x8ce mu sami od sebe ne izpolnijo \xc5\xbeelje, sklene oditi v podzemlje in jo ugrabiti iz rok smrti. V tem se mu prika\xc5\xbee Eros s sporo\xc4\x8dilom, da je Zevsa ganila njegova bridkost in mu dovoli stopiti do bregov reke Lethe. \xc4\x8ce se mu posre\xc4\x8di s \xc4\x8darom svoje pesmi pridobiti podzemeljske bogove na svojo stran, naj Evridiki vnovi\xc4\x8d zasine lu\xc4\x8d \xc5\xbeivljenja. Vendar pa ne sme soprogi nakloniti pogleda, dokler ne bosta preko Stiksa, sicer bo za vedno zapadla oblasti smrtnih senc. Orfej vse obljubi, saj brez Evridike ne more \xc5\xbeiveti.\n_START_SECTION_\nDrugo dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nOrfej se poda v podzemeljski svet z vsemi njego\xc2\xadvimi grozovitostmi in strahotami. Furije in po\xc5\xa1asti, ve\xc5\xa1\xc4\x8de in smrtne sence ple\xc5\xa1ejo svoj divji raj. Kjer se oglasi Orfejeva lira, vse pri\xc2\xadsluhne njenim \xc4\x8darobnim glasom. Z mehko in pretresljivo pesmijo se vije soprogova pro\xc5\xa1nja k duhovom, naj se usmilijo njegove bole\xc4\x8dine. Ti ga pa zavrnejo, vendar pa njihov odpor bolj in bolj mineva in se vdaja sladkim zvokom. Orfej se premuzne skozi mno\xc5\xbeico premaganih duhov in stopi v Elizij. Pred njegovimi o\xc4\x8dmi se razgrne nebe\xc5\xa1ko lepa pokrajina, polna najprelestnej\xc5\xa1ih kra\xc2\xadsot, in bla\xc5\xbeeni duhovi se zibljejo v radostnih ritmih ter u\xc5\xbeivajo sladkost nebe\xc5\xa1ke sre\xc4\x8de. Vse sije od veselja in zadovoljstva, le Orfej je mrk. Povabijo ga, naj prestopi prag kraljestva nebe\xc5\xa1kih duhov. \xc5\xbdalosten je tako dolgo, dokler poveli\xc4\x8dane \xc5\xbeene in junaki v slavnostnem zboru ne privedejo predenj ljubljene Evridike.neja\n_START_SECTION_\nTretje dejanje\n_START_PARAGRAPH_\nOba zakonca se vra\xc4\x8data po labirintsko zaviti poti iz pod\xc2\xadzemlja. Orfej vodi Evridiko za roko, ker je pa ne pogleda, niti ne objame, vzbudi njegovo \xc4\x8dudno vedenje v nji zlo slutnjo in dvom v njegovo ljubezen. V njenem obupu se ji izvije iz prsi to\xc5\xbeba, \xc4\x8demu ji je bilo zaradi takega razo\xc4\x8daranja sploh dano vstati od mrtvih, in v solzah in kr\xc4\x8du zavoljo sr\xc4\x8dne bole\xc4\x8dine jo popade slabost. Orfej se v skrbeh ljube\xc4\x8de obrne k njej in jo misli prestre\xc4\x8di, kar se mu spet mrtva zgrudi v objem. V svojem peko\xc4\x8dem obupu si ho\xc4\x8de Orfej \xc5\xa1e sam vzeti \xc5\xbeivlje\xc2\xadnje, ko se \xc5\xa1e enkrat poka\xc5\xbee pred njim Eros, mu iztrga bodalo iz rok in mu kon\xc4\x8dno vrne dru\xc5\xbeico. Scena se spremeni v Erosovo sveti\xc5\xa1\xc4\x8de: pastirci in pastirice pridejo od vsepovsod, da bi proslavili Evridikino vrnitev. Prizori\xc5\xa1\xc4\x8de napolni vesela zahvalna pesem.'