b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Regent\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nV rojstni vasi je kon\xc4\x8dal \xc5\xa1tiri razrede osnovne \xc5\xa1ole, kar je bila vse do konca \xc5\xbeivljenja njegova edina formalna izobrazba. V prvo slu\xc5\xbebo je \xc5\xa1el, ko je bil star 13 let. Trst kot naglo razvijajo\xc4\x8de se pristani\xc5\xa1ko mesto je potreboval veliko delavcev. Delodajalci so jih brezobzirno izkori\xc5\xa1\xc4\x8dali in mladi Ivan se je, kmalu po krvavih dogodkih ob splo\xc5\xa1ni stavki v Trstu leta 1902, vpisal v tr\xc5\xbea\xc5\xa1ko sekcijo Jugoslovanske socialnodemokratske stranke (JSDS). Razna\xc5\xa1ati je za\xc4\x8del \xc4\x8dasopis Rde\xc4\x8di prapor in italijanski socialisti\xc4\x8dni dnevnik Il Lavoratore, leta 1904 pa so za\xc4\x8deli izhajati njegovi \xc4\x8dlanki, med njimi tudi prvi (danes znani) podlistek Na sejmu, najprej v Rde\xc4\x8dem praporu, zatem pa v njegovem nasledniku, listu Zarja. Hkrati se je samoizobra\xc5\xbeeval, kolikor so mu dopu\xc5\xa1\xc4\x8dale razmere. Njegov prvi politi\xc4\x8dni vzornik je bil zlasti Etbin Kristan._NEWLINE_V letih 1904\xe2\x80\x931905 je bil Regent eden ustanoviteljev in vodilnih odbornikov Ljudskega odra, prvega modernega delavskega kulturno-prosvetnega dru\xc5\xa1tva med Slovenci v Trstu. \xc5\xbde prvo leto po prvi svetovni vojni je imel na Primorskem in v Istri 64 podru\xc5\xbenic. Skoraj vsaka je premogla pevski zbor, dramski odsek, knji\xc5\xbenico, \xc4\x8ditalnico, predavateljski odsek ipd. Njegovi nalogi sta bili, izobra\xc5\xbeevati slovensko in hrva\xc5\xa1ko ljudstvo, predvsem delavsko, in v njem \xc5\xa1iriti najvi\xc5\xa1je dose\xc5\xbeke takratne znanosti in umetnosti. Tam je leta 1912 spoznal Malko Li\xc4\x8dar; poro\xc4\x8dila sta se tri leta pozneje in ostala skupaj za vse \xc5\xbeivljenje._NEWLINE_Oder je bil prava ljudska univerza, z veliko knji\xc5\xbenico in \xc5\xa1tevilnimi odseki. Drugod na slovenskem narodnem ozemlju takrat ni bilo nobene organizacije, ki bi se tako posvetila prosvetljevanju delavstva; nad njenim delovanjem se je navdu\xc5\xa1il tudi Ivan Cankar, ko je obiskoval Trst. Toda knjige, glasbene in\xc5\xa1trumente in ves drug inventar centrale in podru\xc5\xbenic so fa\xc5\xa1isti ob prvi prilo\xc5\xbenosti se\xc5\xbegali._NEWLINE_Regent je v Trstu zamenjal ve\xc4\x8d delovnih mest; nazadnje se je zaposlil v okrajni tr\xc5\xbea\xc5\xa1ki bolni\xc5\xa1ki blagajni, kjer je z izjemo vojnega \xc4\x8dasa ostal do leta 1919, in nadaljeval politi\xc4\x8dno delovanje. Vse do vpisa v socialisti\xc4\x8dno stranko je bil aktiven \xc4\x8dlan Dramati\xc4\x8dnega dru\xc5\xa1tva. Leta 1912 je postal sekretar politi\xc4\x8dnega odbora v organizaciji JSDS v Trstu, potem pa so ga izvolili za \xc4\x8dlana izvr\xc5\xa1nega odbora in po preselitvi vodstva JSDS iz Ljubljane v Trst 1914, za predsednika (IO) stranke. Ko se je za\xc4\x8dela prva svetovna vojna, je bil sicer vpoklican, a ga zaradi slabega vida niso poslali na fronto. Za volitve leta 1913 je izdal bro\xc5\xa1uro Socialna demokracija in ob\xc4\x8dinske volitve v Trstu, ki jo je napadel Il Lavoratore, \xc4\x8de\xc5\xa1 da preve\xc4\x8d poudarja narodnostne zahteve Slovencev. Po italijanski zasedbi Primorske ob koncu prve svetovne vojne je urejal delavski list Njiva, s Henrikom Tumo vodil slovenske socialdemokratske organizacije in v prid enotnosti delavskega gibanja, 1919 predlagal njihovo priklju\xc4\x8ditev k Socialisti\xc4\x8dni stranki Italije, kjer so ga na kongresu leta 1919 izvolili za \xc4\x8dlana centralnega odbora. Bil je tudi eden od ustanoviteljev Komunisti\xc4\x8dne partije Italije januarja 1921, kamor so pod njegovim vodstvom pristopile slovenske socialisti\xc4\x8dne organizacije, \xc4\x8dlan vodstva (CK KP Italije) in tajnik njenega odbora za Julijsko krajino 1923-27. Bil je tudi (so)ustanovitelj in urednik Dela (1920-26) ter soizdajatelj in sodelavec Zapiskov Delavsko-kmetske matice._NEWLINE_Tako je postal vodilna politi\xc4\x8dna osebnost delavskega gibanja v Trstu, hkrati in v enaki meri pa tudi ugleden slovenski kulturni delavec. Kmalu po prvi svetovni vojni se je za\xc4\x8delo fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dno gibanje, katerega teror je bil osredoto\xc4\x8den ravno na Trst in na tisti del delavskega gibanja, ki mu je na\xc4\x8deloval. Zato je moral leta 1927 emigrirati v Ljubljano, od koder je posku\xc5\xa1al voditi delo komunistov na Primorskem, a so ga oktobra 1929 iz Jugoslavije izgnali. Zatem se je prek Dunaja zatekel v Pariz, toda \xc5\xbee konec 1930 so ga iz Francije izgnali v Belgijo. Iz Bruslja je kot \xc4\x8dlan sekretariata mednarodne Rde\xc4\x8de pomo\xc4\x8di nazadnje odpotoval v Moskvo, kjer je med letoma 1932 in 1941 v Zavodu za prevajanje marksisti\xc4\x8dne literature vodil jugoslovansko sekcijo, bil pa je tudi urednik prevodov v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino (psevdonim Matteo). Predaval je na Komunisti\xc4\x8dni univerzi narodnostnih manj\xc5\xa1in zahoda, od 1941 pa do vrnitve v Trst neposredno po koncu druge svetovne vojne je bil kot predstavnik Slovencev \xc4\x8dlan vseslovanskega komiteja in urednik slovenske oddaje na radiu Moskva. Zagovarjal je zdru\xc5\xbeitev Primorske s Slovenijo._NEWLINE_1945 je prispel z II. jsl tankovsko divizijo iz SZ  ter apr. 1945 pre\xc5\xa1el na osvobojeno ozemlje v \xc4\x8crnomelj. Po osvoboditvi Trsta je \xc5\xbee 3. maja 1945 javno nastopil. Bil je \xc4\x8dlan centralnega komiteja KP Julijske krajine v Trstu, urednik obnovljenega Lavoratora in sodelavec tr\xc5\xbea\xc5\xa1ke revije Il Comunista._NEWLINE_Po projugoslovanski stavki v Trstu 1946 se je umaknil v Ljubljano in opravljal vrsto visokih politi\xc4\x8dnih funkcij: od 1947 je bil minister v vladi LRS za komunalne zadeve, delo, prosveto, nato 1951-53 podpredsednik Prezidija Ljudske skup\xc5\xa1\xc4\x8dine LRS. V republi\xc5\xa1kem izvr\xc5\xa1nem svetu je bil sekretar ter poslanec zvezne in republi\xc5\xa1ke skup\xc5\xa1\xc4\x8dine. Vodil je zvezo delavskih prosvetnih dru\xc5\xa1tev Svoboda (1952-58), od 1954 je bil predsednik Slovenske izseljenske matice do 1964, ko je iz zdravstvenih razlogov odstopil, ob\xc4\x8dni zbor matice pa ga je izvolil za \xc4\x8dastnega predsednika. 1948-65 je bil \xc4\x8dlan politbiroja (oz. izvr\xc5\xa1nega komiteja) CK KPS/ZKS, 1948-64 pa tudi \xc4\x8dlan CK KPJ/ZKJ. Od 1954 je bil junak socialisti\xc4\x8dnega dela._NEWLINE_Regent je zastopal stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da morajo slovenski delavci tudi me\xc5\xa1\xc4\x8danskim rojakom dokazati svojo kulturno neodvisnost. Vendar kultura zanj ni bila zgolj nekak\xc5\xa1no orodje politike, temve\xc4\x8d je bil trdno prepri\xc4\x8dan, da socializma brez kulturne vsebine ni. Njegov odnos do narodnega vpra\xc5\xa1anja v 20. letih 20. stoletja je bil sprva zelo podoben prepri\xc4\x8danju precej\xc5\xa1njega \xc5\xa1tevila tr\xc5\xbea\xc5\xa1kih komunistov, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je to \xc2\xbbbur\xc5\xbeoazni problem\xc2\xab, \xc5\xbee proti koncu omenjenega desetletja pa je vendarle navezal stike s pripadniki organizacije TIGR in jim pomagal pri sodelovanju z italijanskimi antifa\xc5\xa1isti v Parizu. Ko je med drugo svetovno vojno \xc5\xbeivel v Moskvi, si je prizadeval, da bi komunisti\xc4\x8dne partije Jugoslavije, Italije in Avstrije v medsebojnem sodelovanju na pravi\xc4\x8den na\xc4\x8din re\xc5\xa1ile slovensko narodno vpra\xc5\xa1anje oz. problem samoodlo\xc4\x8dbe slovenskega naroda.'