b'\n_START_ARTICLE_\nRajmond IV. Toulu\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nOdhod\n_START_PARAGRAPH_\nRajmond je bil globoko veren in je \xc5\xbeelel umreti v Sveti de\xc5\xbeeli, zato je bil med prvimi, ki so \xc5\xbee oktobra 1096 krenili na kri\xc5\xbearski pohod. Imel je veliko spremstvo, v katerem so bili tudi \xc5\xbeena Elvira, mladoletni sin, ki je na pohodu umrl, in pape\xc5\xa1ki legat \xc5\xa1kof Ademar iz Puya. Svoje premo\xc5\xbeenje v Franciji je prepustil starej\xc5\xa1emu sinu Bertrandu.\n_START_SECTION_\nBizanc\n_START_PARAGRAPH_\nV Bizanc je pri\xc5\xa1el spomladi 1097. Aprila 1097 so morali kri\xc5\xbearji pred odhodom v Malo Azijo prise\xc4\x8di zvestobo bizantinskemu cesarju Alekseju I. Komnenu. Rajmond je bil edini vodja pohoda, ki cesarju ni prisegel zvestobe, ampak samo prijateljstvo in zavezni\xc5\xa1tvo proti skupnemu sovra\xc5\xbeniku Bohemondu Tarantskemu._NEWLINE_Leta 1097 se je udele\xc5\xbeil obleganja Nikeje in bitke pri Dorileju, najve\xc4\x8djo vlogo pa je odigral med obleganjem Antiohije oktobra istega leta. Do kri\xc5\xbearjev so namre\xc4\x8d pri\xc5\xa1le govorice, da so Seld\xc5\xbeuki Antiohijo zapustili, zato je proti mestu je poslal svojo vojsko, da jo zasede. Govorice so bile la\xc5\xbene in mesto je bilo \xc5\xa1e vedno v tur\xc5\xa1kih rokah. Za\xc4\x8delo se je dolgotrajno obleganje, ki je trajalo vse do junija 1098, ko so Antiohijo z zvija\xc4\x8do kon\xc4\x8dno osvojili.\n_START_SECTION_\nAntiohija\n_START_PARAGRAPH_\nKmalu po osvojitvi mesta je sledil tur\xc5\xa1ki protinapad in Antiohijo je za\xc4\x8del oblegati mosulski atabeg Kerboga. Razmere v mestu so postale kriti\xc4\x8dne, potem pa je menih Peter Bartolomej v mestni stolnici\xc2\xa0\xc2\xbbodkril\xc2\xab\xc2\xa0sveto sulico, s katero so prebodli Kristusa na kri\xc5\xbeu. \xc4\x8cude\xc5\xbeno odkritje je dvignilo moralo oblegancev in v boju pred mestnim obzidjem jim je uspelo premagati tur\xc5\xa1ko vojsko. Sulica je za kri\xc5\xbearje postala svetinja, \xc4\x8deprav niti \xc5\xa1kof Ademar niti Bohemond nista verjela v njeno pristnost in sta se ji celo posmehovala._NEWLINE_Po dokon\xc4\x8dni osvojitvi Antiohije je med Rajmondom Toulu\xc5\xa1kim in Bohemondom Tarantskim pri\xc5\xa1lo do spora. Bohemond je zahteval mesto zase, Rajmond pa je zahteval, da se mesto skladno s prisego vrne Bizantinskemu cesarstvu. Ve\xc4\x8dina vitezov ni\xc5\xbejega stanu in pe\xc5\xa1cev se v prepire ni \xc5\xbeelela vpletati. Rajmonda so prepri\xc4\x8dali, da prevzame poveljstvo in jeseni 1098 so se odpravili na pohod proti Jeruzalemu. V Antiohiji so pustili Bohemonda in manj\xc5\xa1o posadko, ki jo je Bohemond januarja 1099 izgnal in si prisvojil vso oblast v mestu.\n_START_SECTION_\nArqa in Tripoli\n_START_PARAGRAPH_\nKer je \xc5\xa1kof Ademar umrl, Rajmond pa je ostal v Antiohiji, je Rajmond postal novi vodja kri\xc5\xbearskega pohoda. Decembra 1099 je osvojil trdnjavo Marat ob sredozemski obali, napadel emirat Tripoli in za\xc4\x8del 14. februarja oblegati Arqo. V Tripoliju je nameraval ustanoviti svojo dr\xc5\xbeavo in omejiti Bohemondove apetite, da bi ozemlje kne\xc5\xbeevine Antiohije \xc5\xa1iril proti jugu._NEWLINE_Obleganje Arqe je trajalo dlje, kot je pri\xc4\x8dakoval. Njegovo vztrajanje, da osvoji ozemlje tripolskega emirata je povzro\xc4\x8dilo, da se je odhod proti Jeruzalemu zavlekel, izgubil pa je tudi velik del ugleda, ki ga je dobil v Antiohiji. Nazadnje je le popustil in 13. maja 1099 odrinil proti jugu._NEWLINE_15. julija 1099 so kri\xc5\xbearji po dolgem obleganju osvojili Jeruzalem.\n_START_SECTION_\nJeruzalem\n_START_PARAGRAPH_\nPo zasedbi mesta so kri\xc5\xbearji ustanovili Jeruzalemsko kraljestvo in krono ponudili najprej Rajmondu. Rajmond je krono zavrnil, \xc4\x8de\xc5\xa1 da ne more nositi zlate krone v mestu, v katerem je Kristus nosil krono iz trnja. Verjetno \xc5\xa1lo za nekaj sprenevedanje, \xc5\xa1e bolj verjetno pa je \xc5\xbeelel nadaljevati obleganje Tripolija.\n_START_SECTION_\nObdobje po prvi kri\xc5\xbearski vojni\n_START_PARAGRAPH_\nPo osvojitvi Jeruzalema se je udele\xc5\xbeil bitke pri Askalonu, v kateri so kri\xc5\xbearji porazili vojsko mamelukov, ki je prodirala iz Egipta. Po bitki je poskusil zase osvojiti Askalon, vendar mu to ni uspelo. Sledilo je neuspelo obleganje Arsufa. Pozimi 1099/1100 se je odpravil proti severu in zasedel Latakijo, ki je bila v Bohemondovi posesti, od tam pa v Bizanc. V Bizancu je s cesarjem Aleksejem I. sklenil zavezni\xc5\xa1tvo proti skupnemu sovra\xc5\xbeniku Bohemondu Antio\xc5\xa1kemu, ki je zavra\xc4\x8dal izponitev prisege bizantinskemu cesarju in posku\xc5\xa1al raz\xc5\xa1iriti ozemlje svoje kne\xc5\xbeevine na ra\xc4\x8dun Bizantinskega cesarstva._NEWLINE_Leta 1101 se je pridru\xc5\xbeil manj\xc5\xa1emu kri\xc5\xbearskemu pohodu, ki so ga Seld\xc5\xbeuki pri Merzifonu v severni osrednji Anatoliji popolnoma razbili. Rajmondu je uspelo pobegniti in se vrniti v Bizanc, od koder je leta 1102 odplul v Antiohijo. Antiohijski regent Tankred Galilejski ga je aretiral in ga izpustil \xc5\xa1ele potem, ko je obljubil, da ne bo osvajal ozemlja med Antiohijo in Akonom. Rajmond je svojo obljubo takoj po izpustitvi prelomil. Napadel in zavzel je Tortoso in na Romarski gori (Mons Peregrinus) za\xc4\x8del graditi grad, iz katerega bi lahko oblegal Tripoli. Pri tem mu je izdatno pomagal Aleksej I.._NEWLINE_Leta 1105 je Rajmond umrl, ne da bi osvojil Tripoli. Nasledil ga je ne\xc4\x8dak Viljem-Jordan, ki je s pomo\xc4\x8djo kralja Baldvina I. Jeruzalemskega leta 1109 kon\xc4\x8dno zavzel Tripoli in ustanovil grofijo. Rajmondon najstarej\xc5\xa1i sin Bertrand je Viljema kasneje odstavil in sam prevzel oblast. Grofija Tripoli je ostala v posesti Toulusov celo 12. stoletje.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nRajmondova do\xc5\xbeivetja na prvem kri\xc5\xbearskem pohodu je opisal Rajmond Aguilerski, klerik iz Rajmondovega spremstva.'