b'\n_START_ARTICLE_\nDevolska pogodba\n_START_PARAGRAPH_\nDevolska pogodba je bila pogodba, ki sta jo leta 1108 podpisala Bohemond I. Antiohijski in cesar Bizantinskega cesarstva Aleksej I. Komnen. Njen namen je bil sklenitev premirja med Normani iz ju\xc5\xbene Italije in Bizantinskim cesarstvom, njen prikriti kon\xc4\x8dni namen pa je bil priklju\xc4\x8ditev Kne\xc5\xbeevine Antiohije k Bizantinskemu cesarstvu._NEWLINE_Na za\xc4\x8detku prve kri\xc5\xbearske vojne so se kri\xc5\xbearske vojske iz zahodne Evrope zbrale pred Bizancem. Njihovi poveljniki so morali pred odhodom na vzhod prise\xc4\x8di, da bodo vsa osvojena ozemlja vrnili Bizantinskemu cesarstvu. Bohemond Tarantski, sin Aleksejevega biv\xc5\xa1ega sovra\xc5\xbenika Roberta Guiscarda, je Kne\xc5\xbeevino Antiohijo kljub prisegi obdr\xc5\xbeal zase. Ker Aleksej legitimnosti kne\xc5\xbeevine ni priznal, je Bohemondu napovedal vojno, Bohemond pa je nato od\xc5\xa1el v Evropo po voja\xc5\xa1ke okrepitve. Med Bohemondom in Aleksejem se je za\xc4\x8dela vojna, v kateri je moral Bohemond kmalu priznati svoj poraz. Z Aleksejem se je za\xc4\x8del pogajati o premirju in nazadnje je v cesarjevem taboru v Devolu (Diabolis) z njim podpisal mirovno pogodbo._NEWLINE_S pogodbo se je Bohemond strinjal, da bo postal cesarjev vazal in branil cesarstvo, kadar bo to potrebno. Strinjal se je tudi z imenovanjem gr\xc5\xa1kega patriarha v Antiohiji. V zameno je dobil visoka naslova sebastos in doux (vojvoda) in zagotovilo, da bo Grofija Edesa pre\xc5\xa1la na njegove dedi\xc4\x8de. Bohemond se je po podpisu pogodbe umaknil v Apulijo in umrl. Njegov ne\xc4\x8dak Tankred, ki je bil antio\xc5\xa1ki regent, je pogodbo zavrnil. Antiohija je nato leta 1137 za kratek \xc4\x8das pri\xc5\xa1la pod bizantinsko oblast, prava bizantinska vazalna dr\xc5\xbeava pa je postala \xc5\xa1ele leta 1158._NEWLINE_Devolska dr\xc5\xbeavna pogodba je zna\xc4\x8dilen primer bizantinske politike, da se spori med dr\xc5\xbeavami re\xc5\xa1ujejo na diplomatski na\xc4\x8din in ne z vojno. Pogodba je kmalu postala vzrok za nezaupanje med Bizantinci in njihovimi zahodnoevropskimi sosedi.\n_START_SECTION_\nZgodovinsko ozadje\n_START_PARAGRAPH_\nKri\xc5\xbearske vojske so na prvem kri\xc5\xbearskem pohodu preko Evrope potovale vsaka zase in se leta 1097 zbrale pred Bizancem. Cesar Aleksej I. je pri\xc4\x8dakoval, da se bo na njegov poziv za voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d, ki ga je preko pape\xc5\xbea Urbana II. poslal v zahodno Evropo, odzvalo samo nekaj evropskih vitezov, ki se bodo kot njegovi najemniki bojevali proti seld\xc5\xbeu\xc5\xa1kim Turkom. Kri\xc5\xbearske vojske so bile mnogo ve\xc4\x8dje, kot je pri\xc4\x8dakoval, zato jih je zadr\xc5\xbeal pred mestom in jim ni dovolil oditi, dokler mu niso njihovi poveljniki prisegli zvestobe in mu obljubili, da bodo vsa biv\xc5\xa1a ozemlja Bizantinskega cesarstva, ki jih bodo osvojili na poti v Jeruzalem, vrnili cesarstvu. Plemi\xc4\x8di so se nazadnje vdali in prisegli. Nekateri plemi\xc4\x8di, med njimi Rajmond IV. Toulu\xc5\xa1ki, so bili najbr\xc5\xbe iskreni, ostali, med njimi tudi Bohemond Tarantski, pa prisege nikoli niso nameravali spo\xc5\xa1tovati._NEWLINE_Do prvega ve\xc4\x8djega spora med kri\xc5\xbearji in Bizantinci je pri\xc5\xa1lo \xc5\xbee med obleganjem Nikeje. Kri\xc5\xbearji so pri\xc4\x8dakovali, da bodo po osvojitvi mesta pri\xc5\xa1li do bogatega plena, s katerim bodo financirali nadaljevanje pohoda, mesto pa se je med obleganjem nepri\xc4\x8dakovano vdalo Bizantincem. Kri\xc5\xbearji so se \xc4\x8dutili izdane in ogoljufane. To se je dogajalo tudi kasneje, saj je Alekseju uspelo brez udele\xc5\xbebe bizantinske vojske dobiti mnogo pomembnih mest in otokov in ve\xc4\x8dino zahodne Male Azije, ki so jo na svoji poti v Jeruzalem osvojili kri\xc5\xbearji. Do drugega velikega spora je pri\xc5\xa1lo med obleganjem Antiohije. Ko so bili kri\xc5\xbearji leta 1098 tik pred tem, da po dolgem obleganju osvojijo Antiohijo, jim je Aleksej sicer prihajal na pomo\xc4\x8d, ko pa je izvedel, da je situacija brezupna, se je vrnil v Bizanc. Kri\xc5\xbearji so imeli njegovo vrnitev za izdajo. Zanje je postal nevreden zaupanja, zato so svojo prisego imeli za neveljavno._NEWLINE_Do leta 1100 so kri\xc5\xbearji ustanovili nekaj dr\xc5\xbeav, med njimi tudi Kne\xc5\xbeevino Antiohijo, ki jo je leta 1098 ustanovil Bohemond. Zaradi prisege, ki jo je dal Alekseju I., bi moral kne\xc5\xbeevino kljub Aleksejevi izdaji vrniti Bizantinskemu cesarstvu, a jo je obdr\xc5\xbeal zase. Aleksej se s tem seveda ni strinjal, saj je bila Antiohija pomembno pristani\xc5\xa1\xc4\x8de in izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za trgovino z Azijo in trdnjava vzhodne pravoslavne cerkve z gr\xc5\xa1kim patriarhom na \xc4\x8delu._NEWLINE_Leta 1100 je Bohemond ponovno razdra\xc5\xbeil Alekseja in gr\xc5\xa1ko pravoslavno cerkev, ker je iz Anntiohije izgnal gr\xc5\xa1kega patriarha Ivana Oksita in imenoval latinskega patriarha Bernarda Velen\xc5\xa1kega. Kmalu zatem so Bohemonda ujeli Dani\xc5\xa1mendi iz Sirije in ga imeli tri leta v ujetni\xc5\xa1tvu. Antiohiji je ta\xc4\x8das kot regent vladal Bohemondov ne\xc4\x8dak Tankred. Kmalu potem, ko so Bohemonda izpustili, je leta 1104 do\xc5\xbeivel velik poraz v bitki pri Harranu. Po porazu so na Antiohijo za\xc4\x8deli ponovno pritiskati Bizantinci in Seld\xc5\xbeuki. Bohemond je Antiohijo prepustil ne\xc4\x8daku Tankredu in se odpravil v Italijo in Francijo po voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d. V Evropi je dobil podporo pape\xc5\xbea Pashala II. in francoskega kralja Filipa I., katerega h\xc4\x8derko je poro\xc4\x8dil._NEWLINE_Bohemondovi normanski sorodniki s Sicilije so bili v vojni z Bizantinskim cesarstvom \xc5\xbee ve\xc4\x8d kot trideset let, njegov o\xc4\x8de Robert Guiscard pa je bil eden od najve\xc4\x8djih sovra\xc5\xbenikov cesarstva. Medtem, ko je bil Bohemond v Evropi, je Aleksej ponovno osvojil Antiohijo in mesta v Kilikiji. Bohemondova nova kri\xc5\xbearske vojska, ki bi morala kreniti proti muslimanom, se je zato obrnila proti Alekseju. Odplula je preko Jadranskega morja in napadla Dra\xc4\x8d, ki je bil najbolj zahodno mesto v cesarstvu. Bohemondovo obleganje Dra\xc4\x8da se je izjalovilo, delno zaradi epidemije v Bohemondovem taboru, prodor v globino bizantinskega ozemlja pa mu tudi ni uspel, ker se je Aleksej izogibal odkritemu spopadu. Bohemond se je kmalu zna\xc5\xa1el v brezupnem polo\xc5\xbeaju: beg po morju so mu onemogo\xc4\x8dili Bene\xc4\x8dani, pape\xc5\xbe Pashal II. pa mu je odrekel politi\xc4\x8dno pomo\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nPogodba\n_START_PARAGRAPH_\nSeptembra 1108 je Aleksej od Bohemonda zahteval, da se za\xc4\x8dne pogajati o miru. Bohemond ni imel druge izbire, kot da ponudbo sprejme, saj se zaradi bolezni v svoji vojski Alekseju ne bi mogel ve\xc4\x8d dolgo upirati. Na pogajanjih v Aleksejevem voja\xc5\xa1kem taboru v Devolu je Bohemond priznal, da je prelomil prisego, ki jo je dal cesarju leta 1097, takoj zatem pa je obto\xc5\xbeil cesarja, da je dogovore prekr\xc5\xa1il tudi on, ker leta 1098 ni pri\xc5\xa1el na pomo\xc4\x8d oblegovalcem Antiohije, pa\xc4\x8d pa se je z vojsko umaknil v Bizanc. Aleksej je na koncu sogla\xc5\xa1al, da prisega iz leta 1097 ni ve\xc4\x8d veljavna._NEWLINE_O posebnih dolo\xc4\x8dilih pogodbe se je v Aleksejevem imenu pogajal njegov general Nikefor Brijenij, vsebina pogodbe pa se je ohranila v Aleksiadi, ki jo je napisala Aleksejeva h\xc4\x8derka Ana Komnena.\n_START_SECTION_\nAnaliza\n_START_PARAGRAPH_\nPogodba je bila napisana bolj v Aleksejevo kot v Bohemondovo korist in je predvidela mo\xc5\xbenost priklju\xc4\x8ditve Antiohije in njenega zemlja k Bizantinskemu cesarstvu. Alekseju je bilo povsem jasno, da Bohemonda ne more izriniti iz Antiohije, zato ga je poskusil vklju\xc4\x8diti v bizantinske dr\xc5\xbeavne strukture in njegova dejanja obrniti v svojo korist. Bohemond je lahko kot doux (vojvoda) obdr\xc5\xbeal Antiohijo do svoje smrti oziroma dokler ne bi iz kakr\xc5\xa1nega koli razloga prekr\xc5\xa1il dolo\xc4\x8dil pogodbe. Po Bohemondovi smrti bi kne\xc5\xbeevino dobilo Bizantinsko cesarstvo. Bohemond torej v Antiohiji ni mogel ustanovoti svoje dinastije, \xc4\x8deprav je imel zagotovljeno pravico, da njegovi nasledniki dedujejo Grofijo Edeso in vsa ozemlja, ki bi jih osvojil v Siriji._NEWLINE_Bohemondovemu ozemlju naj bi priklju\xc4\x8dili Zaliv sv. Simona, mesti Baghras in Artah, latinske posesti v Jebel as-Summaqu, Latakijo in Kilikijo, vendar so vsa omenjena ozemlja pre\xc5\xa1la pod neposredno bizantinsko oblast._NEWLINE_Zgodovinar Thomas Asbridge opozarja, da je bila ve\xc4\x8dina ozemlja, ki ga je Aleksej podelil Bohemondu, v rokah muslimanov, saj niti Bohemond niti Aleksej nista obvladovala niti Edese niti Alepa. Njegova trditev se mo\xc4\x8dno razlikuje od Liliejeve ocene, da je bila pogodba za Bohemonda ugodna. Ren\xc3\xa9 Grousset pogodbo imenuje\xc2\xa0\xc2\xbbdiktat\xc2\xab, Jean Richard pa poudarja, da dolo\xc4\x8dbe fevdalnega prava, katerim se je moral Bohemond podrediti,\xc2\xa0\xc2\xbbnikakor niso bila poni\xc5\xbeujo\xc4\x8da\xc2\xab. Po mnenju Johna W. Birkenmeierja pogodba za Bizantinsko cesarstvo ni bila kak\xc5\xa1en poseben politi\xc4\x8den uspeh:\xc2\xa0\xc2\xbbBohemondovo pravico do naslova neomejenega vladarja ju\xc5\xbene Italije, ki ni bila mo\xc5\xbena, je menjavala za zasedbo Antiohije, ki ni bila izvedljiva\xc2\xab._NEWLINE_Dolo\xc4\x8dila pogodbe se torej interpretirajo zelo razli\xc4\x8dno. Paul Magdalin in Ralph-Johannes Lilie menita, da\xc2\xa0\xc2\xbbka\xc5\xbee pogodba, kot je je prikazala Ana Komnena, na osupljivo dobro poznavanje zahodnih fevdalnih obi\xc4\x8dajev. Ne glede na to, ali jo je zasnoval gr\xc5\xa1ki ali latinski uradnik v cesarski slu\xc5\xbebi, je imel zelo izostren ob\xc4\x8dutek za zahodnoevropske pogleda na politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj v vzhodnem Sredozemlju, pa tudi za Aleksejeve diplomatske ukrepe, da bi pogodbo vsilil Bohemondovemu sinu Tankredu. Asbridge temu mnenju oporeka in m\xc3\xa9ni, da je pogodba izpeljana iz gr\xc5\xa1kih, pa tudi zahodnih precedensov in da je Aleksej \xc5\xbeelel Antiohijo spraviti pod pla\xc5\xa1\xc4\x8d sporazumov pronoia.\n_START_SECTION_\nPosledice\n_START_PARAGRAPH_\nBohemond se nikoli ni vrnil v Antiohijo. Od\xc5\xa1el je v Italijo, kjer je leta 1111 umrl, in skrbno sestavljena dolo\xc4\x8dila Devolske pogodbe se niso nikoli uveljavila. Bohemondov ne\xc4\x8dak Tankred je pogodbo zavrnil, ker naj bi Antiohija s pravico zmagovalca pripadala njemu. Po njegovem mnenju ni bilo prav nobenega razloga, da bi Antiohijo dal nekomu, ki ni sodeloval v kri\xc5\xbearskem pohodu. Ravno nasprotno: bil je prepri\xc4\x8dan, da je Aleksej deloval proti kri\xc5\xbearjem in je Antiohijo dobil s prevaro. Tankred tudi ni dovolil, da bi se v Antiohijo vrnil gr\xc5\xa1ki patriarh._NEWLINE_Status Antiohije in bli\xc5\xbenjih kilikijskih mest je Bizantinskemu cesarstvu \xc5\xa1e dolgo let povzro\xc4\x8dalo resne te\xc5\xbeave. \xc4\x8ceprav Devolska pogodba nikoli ni postala veljavna, je v naslednjih tridesetih letih med vladanjem Ivana II. in Manuela I. pomenila zakonsko osnovo za pogajanja med Bizantinci in kri\xc5\xbearji. Ivan II. je leta 1137 sam od\xc5\xa1el v Antiohijo in poskusil vzpostaviti svojo oblast. Ko je njegova vojska za\xc4\x8dela oblegati mesto, so se prebivalci posku\xc5\xa1ali pogajati, toda Ivan je zahteval brezpogojno vdajo. Antio\xc5\xa1ki knez Rajmond je nato zaprosil za dovoljenje jeruzalemskega kralja Fulka. Ko je Rajmond dobil njegovo soglasje, se je mesto vdalo._NEWLINE_Pogodba, s katero je nato Rajmond prisegel zvestobo cesarju Ivanu II., je nedvoumno temeljila na Devolski pogodbi in jo celo presegla: Rajmond, ki je postal Ivanov vazal v Antiohiji, je cesarju obljubil prost vstop v Antiohijo in predajo mesta, v zameno pa je dobil investituro v Alepu, Shaizarju, Homsu in Hami \xe2\x80\x93 takoj, ko bodo iz mest pregnali muslimane. Rajmond je torej vladal \xc5\xa1e neosvojenim ozemljem, Antiohijo pa je moral takoj prepustiti Bizantincem. Vojni pohod proti muslimanom je seveda propadel, delno tudi zato, ker sta se morala Rajmond in Joscelin II. Ede\xc5\xa1ki udele\xc5\xbeiti pohoda kot Ivanova vazala, kar zanju ni bilo ravno privla\xc4\x8dno. Na povratku z vojnega pohoda v Antiohijo je Ivan hotel prevzeti oblast v mestu, Rajmond in Joscelin pa sta v mestu organizirala upor. Ivan je za\xc4\x8del oblegati mesto, vendar je obleganje zaradi obveznosti v Bizancu leta 1138 prekinil in diplomatsko sprejel Rajmondovo in Joscelinovo trditev, da nimata z uporom nobene zveze. Leta 1142 je Ivan ponovno oblegal mesto, a je nenadoma umrl, bizantinska vojska pa se je umaknila._NEWLINE_Kne\xc5\xbeevina Antiohija je postala prava vazalna dr\xc5\xbeava \xc5\xa1ele leta 1158 med vladanjem Manuela I. Komnena. Manuel je kneza Rajnalda Chatillonskega takrat prisilil, da mu je za kazen, ker je napadel Ciper, prisegel zvestobo. V Antiohijo se je vrnil gr\xc5\xa1ki patriarh, ki je vladal vzporedno z latinskim patriarhom._NEWLINE_Letu 1160 so Rajnalda ujeli muslimani in v Antiohiji je zavladala vrsta nemo\xc4\x8dnih regentov, zato je njema mo\xc4\x8d zelo oslabela. Antiohija je ostala bizantinska vazalna dr\xc5\xbeava vse do leta 1182, potem pa je mo\xc4\x8d Bizantinskega cesarstva zaradi notranjih sporov po smrti Manuela I. leta 1180 tako oslabela, da ni bilo ve\xc4\x8d sposobno uveljavljati svojih zahtev._NEWLINE_Na Balkanu je Devolska pogodba je \xc5\xbee med vladanjem Alekseja I., pa tudi kasneje, pomenila konec vdorov Normanov na obale ju\xc5\xbenega Jadranskega morja. U\xc4\x8dinkovita obrambe na meji je do konca 12. stoletja prepre\xc4\x8dila vse poskuse Normanov, da bi preko Dra\xc4\x8da vdrli v Bizantinsko cesarstvo.'