b'\n_START_ARTICLE_\nO\xc5\xbebalt Ilaunig\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nDr. O\xc5\xbebalt Ilaunig je bil nezakonski sin revnih star\xc5\xa1ev Marije Brumnik iz Reberce in Janeza Ilauniga iz Apa\xc4\x8d. Njegova star\xc5\xa1a sta bila delavca pri bogatem kmetu v Reberci. Sina sta dala v oskrbo k dedku in babici, kjer je \xc5\xbeivel enajst let ter o\xc4\x8deta in mater videval samo ob nedeljah. Svoja otro\xc5\xa1ka leta pre\xc5\xbeivel kot pastir, po okoli\xc5\xa1kih hribih je pasel kozi svojega dedka. Pri sedmih letih bi moral za\xc4\x8deti s \xc5\xa1olo, ker pa je \xc5\xbeivel pri starih star\xc5\xa1ih na odro\xc4\x8dnem kraju, u\xc4\x8ditelj, ki je otroke popisoval po hi\xc5\xa1ah, ni vedel, da je tam \xc5\xa1e kak otrok. Kasneje je izvedel za \xc5\xa1oloobveznega otroka pri Ilaunigovih starih star\xc5\xa1ih in kmalu so dobili poziv, da morajo O\xc5\xbebalta poslati v \xc5\xbditaro vas v ljudsko \xc5\xa1olo. Tako je leta 1884 za\xc4\x8del obiskovati pravo \xc5\xa1olo._NEWLINE_Po ljudski \xc5\xa1oli v \xc5\xbditari vasi, kjer je bil med najbolj\xc5\xa1imi u\xc4\x8denci, se je \xc5\xa1olal v gimnaziji v Celovcu. Leta 1892 je zaklju\xc4\x8dil ni\xc5\xbejo gimnazijo ter stopil v vi\xc5\xa1jo, kjer se je nau\xc4\x8dil nem\xc5\xa1kega, latinskega in gr\xc5\xa1kega jezika. Med po\xc4\x8ditnicami je Ilaunig vedno obiskoval doma\xc4\x8de kraje. Bil je zelo navezan na slovenski jezik in de\xc5\xbeelo. Ve\xc4\x8dino svojega prostega \xc4\x8dasa je u\xc5\xbeival v prebiranju zgodb slovenskih pisateljev in poezije. V svoji avtobiografiji na veliko mestih citira Pre\xc5\xa1erna, Levstika, Stritarja, A\xc5\xa1kerca, Jenka._NEWLINE_Po gimnaziji se je po pregovarjanju sorodnikov, \xc2\xa0leto dni \xc5\xa1olal v semeni\xc5\xa1\xc4\x8du v Celovcu. Po uspe\xc5\xa1no opravljenih vseh izpitih za prvi letnik pa je 12. julija 1899 semeni\xc5\xa1\xc4\x8de zapustil in se odlo\xc4\x8dil za \xc5\xa1tudij prava v Gradcu. Postal je \xc4\x8dlan akademskega dru\xc5\xa1tva Triglav, kjer je spoznal veliko Slovencev. V letih 1901/1902 je bil tajnik dru\xc5\xa1tva Triglav in sodeloval pri akciji za ustanovitev slovenske univerze v Ljubljani. \xc5\xa0tudij je kon\xc4\x8dal leta 1905 in bil promoviran kot doktor prava. Slu\xc5\xbeboval je v Celovcu (1904-1907), Voitsbergu (en mesec), \xc5\xa0t. Vidu (1907-1908) in Lenartu. S prihodom k Sv. Lenartu se je za\xc4\x8delo njegovo bogato in hkrati zanimivo \xc5\xbeivljenje. Bil je vesten uradnik in je temu primerno hitro napredoval. \xc5\xbde med prvo svetovno vojno, leta 1917, je postal okrajni sodnik, leta 1920 pa je bil imenovan za sodnega predstojnika. To odgovorno in pomembno dol\xc5\xbenost je opravljal do 31. januarja 1940, ko je bil upokojen._NEWLINE_Dr. Ilaunig je pri Sv. Lenartu spoznal Julijano Spitzy (1870-1954), trgovko in posestnico, ki je bila sestra znamenitega ortopeda in dunajskega univerzitetnega profesorja Hansa Spitzyja, izumitelja no\xc5\xbene proteze. Julijana je bila Nemka in \xc4\x8dlanica S\xc3\xbcdmarke. Julijana je bila \xc5\xa1est let starej\xc5\xa1a od svojega mo\xc5\xbea, kar pa je na njenem nagrobniku ostalo skrito, saj je letnica njenega rojstva enaka mo\xc5\xbeevi. Leta 1910 se je z Julijano poro\xc4\x8dil in v glavnem ostajal doma, v dru\xc5\xbeinskem krogu, v slovensko dru\xc5\xbebo pa je pozneje le redko zahajal. Julija 1910 se mu je rodil sin O\xc5\xbebalt Danilo._NEWLINE_Drugo svetovno vojno je dr. O\xc5\xbebalt Ilaunig pre\xc5\xbeivel v pokoju. Umrl je 8. februarja 1945. Vse do smrti je pisal dnevnik, ki obsega trinajst zvezkov, od teh so prvi \xc5\xa1tirje kronika njegovega \xc5\xbeivljenja do leta 1914. Zadnji zapis v dnevnik je napravil 30. januarja 1940. \xc4\x8cez devet dni se je Ilaunig vrnil iz mariborske bolni\xc5\xa1nice, kjer je prestal operacijo. Na pragu njegove hi\xc5\xa1e ga je zadela sr\xc4\x8dna kap._NEWLINE_V Lenartu je v njegovo \xc4\x8dast poimenovana ulica.\n_START_SECTION_\nKoro\xc5\xa1ki plebiscit\n_START_PARAGRAPH_\nDr. O\xc5\xbebalt Ilaunig se je vse \xc5\xbeivljenje rad vra\xc4\x8dal v svoj rojstni kraj na Koro\xc5\xa1ko. Pred koro\xc5\xa1kim plebiscitom se je tam mudil ob vsakem prostem dnevu, ki ga je imel. Izguba Koro\xc5\xa1ke ga je zelo prizadela. \xc5\xbde pred plebiscitom 10. oktobra 1920 se je ve\xc4\x8dkrat odpravil tja in poskusil ljudi prepri\xc4\x8devati o pravilnosti odlo\xc4\x8ditve za Kraljevino SHS. \xc5\xbde junija in julija 1920 je poskusil z agitacijo na Koro\xc5\xa1kem in se razo\xc4\x8daran vrnil domov, potem ko je ugotovil, da bi bilo potrebnega \xc5\xa1e ogromno dela. Ker je hotel storiti \xc5\xa1e ve\xc4\x8d za Koro\xc5\xa1ko, je septembra 1920 zaprosil za dopust in do konca plebiscita ostal na Koro\xc5\xa1kem. Imel je tudi \xc4\x8dast spoznati generala Rudolfa Maistra, s katerim sta se \xc5\xbee julija skupaj vozila del poti po Koro\xc5\xa1ki. Po prihodu v svojo rojstno vas je takoj za\xc4\x8del z agitacijo za Kraljevino SHS. To nalogo si je zastavil tako, da je agitiral od hi\xc5\xa1e do hi\xc5\xa1e in ljudi prepri\xc4\x8deval o pravilnosti take odlo\xc4\x8ditve. Propad koro\xc5\xa1kega plebiscita dr. Ilaunig ni pozabil do svoje smrti._NEWLINE_Kot zaveden Koro\xc5\xa1ec se je svoje rojstne domovine spomnil tudi v svoji oporoki, kjer je zapisal:_NEWLINE_"Ob koncu \xc5\xa1e iskren pozdrav Tebi moja ljubljena domovina, mila Koro\xc5\xa1ka. Pod Tvojimi gorami tekla mi je zibelka, tam sem pre\xc5\xbeivel najlep\xc5\xa1e dni, polne sre\xc4\x8de. Kako sem te ljubil, kako \xc5\xbeelel in hrepenel, da bi bili zedinjeni vsi pod varnim okriljem matere Jugoslavije. Niso se izpolnile moje nade, zasu\xc5\xbenjena si in to je bila moja tiha, najhuj\xc5\xa1a bol, ta rana ni zacelila do moje smrti. Tebi velja moj slednji pozdrav in kadar postane\xc5\xa1 prosta, tisti dan se spomni tudi mene, ki sem Te tako iskreno ljubil."\n_START_SECTION_\nPisatelj\n_START_PARAGRAPH_\nProsti \xc4\x8das je Ilaunig pre\xc5\xbeivljal ob raziskovanju zgodovine svojega doma\xc4\x8dega kraja in Koro\xc5\xa1ke, kot tudi zgodovine Lenarta in njegove okolice. Leta 1927 se je v\xc4\x8dlanil v Zgodovinsko dru\xc5\xa1tvo v Mariboru in bil tudi njegov predstavnik pri ponovni postavitvi kri\xc5\xbea v \xc4\x8crnem lesu leta 1936, ko se je v njegovem imenu zahvalil za ponovno obele\xc5\xbeitev zgodovinskega trenutka, ki se je zarezal v srca doma\xc4\x8dinov._NEWLINE_Dr. O\xc5\xbebalt Ilaunig je za\xc4\x8del pisati \xc5\xbee kot gimnazijec, v \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija na bogoslovju pa je veliko objavljal v Slovenskem gospodarju, Slovencu, drugih \xc4\x8dasopisih in revijah. Zelo ga je privla\xc4\x8dila zgodovina, o kateri je v \xc4\x8dasopisju objavil veliko zanimivih \xc4\x8dlankov. V knji\xc5\xbeni obliki so iz\xc5\xa1la \xc5\xa1tiri njegova dela, in sicer leta 1927 Slednji vitez Reber\xc4\x8dan, leta 1928 najbolj znano delo \xc4\x8crni kri\xc5\xbe pri Hrastovcu, leta 1928 Kapel\xc5\xa1ki punt in 1930 Tatenbah. Nekaj neobjavljenih del je ohranjenih v rokopisih, avtobiografija Moje \xc5\xbeivljenje pa je svojevrstna kronika z opisom \xc5\xbeivljenja pri Sv. Lenartu od 12. oktobra 1914 do 30. januarja 1945._NEWLINE_Njegova prva literarna dela so zapisana le v rokopisu in shranjena v Pokrajinskem arhivu Maribor. Med temi se nahajajo tudi zvezki z naslovom Soln\xc4\x8dni dnevi, katere je pisal kot gimnazijec, deloma kot bogoslovec in visoko\xc5\xa1olec ter kot sodnik pri Sv. Lenartu. V uvodu pove, da je te spise pisal za Koro\xc5\xa1ko slovensko ljudstvo, katerega je ljubil, saj je tam zrasel in ga ne bo pozabil do smrti. V teh spisih je dr. Ilaunig opisoval pripetljaje ljudi, ki jih je poznal; veliko je zgodb, ki so se pripetile v njegovem rojstnem kraju Reberci na Koro\xc5\xa1kem. Zgodbe iz zvezkov Soln\xc4\x8dni dnevi so bile objavljene v listu Mir od decembra leta 1896 do novembra 1900. naj na\xc5\xa1tejem nekatere izmed njih: Suhi borovec, Iz mojih pastirskih let, Kako je Jur\xc4\x8de pil kavo, \xc5\xbdeleznica pod Reberco, Zaklad na hribu sv. Heme, Zakleta deklica ter Zakonski prepir in sprava._NEWLINE_Poleg teh spisov so bili v \xc4\x8dasnikih objavljeni \xc5\xa1e naslednji prispevki, bolj zgodovinskega zna\xc4\x8daja, ki so se ve\xc4\x8dinoma ukvarjali s krajevno zgodovino Sv. Lenarta v Slovenskih goricah in njegove okolice. Objavljeni so bili v \xc4\x8dasniku Na\xc5\xa1a stra\xc5\xbea v \xc5\xa1tevilkah od 9 do 15 letnika 1925. To so bili prispevki, ki jih je dr. O\xc5\xbebolt Ilaunig pripravil po dalj\xc5\xa1em raziskovanju krajevne zgodovine in v tem \xc4\x8dastniku objavil pod naslovoma Grad Hrastovec ter Skaka\xc4\x8di v Sv. Lenartu v Slovenskih goricah. Njegov prispevek z naslovom Zgodovinski spomini na Sv. Lenart je bil objavljen v Mariborskem ve\xc4\x8derniku jutra marca leta 1931.'