b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Aleksander II.\n_START_SECTION_\nIzvor in vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nAnzelm (Anselmo) je bil sin plemi\xc4\x8da Arderika (Arderico), \xc4\x8digar dru\xc5\xbeina iz Baggia pri Milanu je imela poveljni\xc5\xa1tvo v \xc5\xbeupniji Cesano in je bila ozko povezana s cesarskim dvorom. Njihov sorodnik Adalard (Adalardo) je bil celo missus kralja Henrika IV. v Milanu 1064. Anzelm je 1045 od\xc5\xa1el na \xc5\xa1tudije v malo prej osnovani (1034) samostan Bec   v Normandiji, kjer mu je bil predstojnik svetni\xc5\xa1ko \xc5\xbeive\xc4\x8di utemeljitelj in prvi opat sveti Herluin , u\xc4\x8ditelj pa Lanfrank, poznej\xc5\xa1i canterburyjski nad\xc5\xa1kof . Ko \xc5\xa1e ni bil duhovnik, je od\xc5\xa1el na dvor Henrika III. \xc2\xbbtamquam domesticus et familiaris\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbkot doma\xc4\x8din in sorodnik\xc2\xab), kjer se je navzel zamisli gibanja, ki je hotelo prenoviti Cerkev, pri \xc4\x8demer naj bi levji dele\xc5\xbe imeli prav laiki.\n_START_SECTION_\nDuhovnik in \xc5\xa1kof\n_START_PARAGRAPH_\nV Milanu ga je za duhovnika posvetil 1055 nad\xc5\xa1kof Guido da Velate . Najprej je bilo podro\xc4\x8dje njegovega delovanja v Milanu, kjer je bil eden od ustanoviteljev patarije, ter je spodbujal zoper simonijo in duhovni\xc5\xa1ko nezdr\xc5\xbenost, pri \xc4\x8demur se je slu\xc5\xbeil z zgovornostjo in plemenitim poreklom. Milanskemu nad\xc5\xa1kofu Gvidu in drugim nasprotnikom reform je to \xc5\xa1lo na \xc5\xbeivce; da bi ga uti\xc5\xa1ali, so ga iz Lombardije poslali na dvor svetorimskega cesarja Henrika III., kar pa je imelo prav nasproten u\xc4\x8dinek: svoje zamisli je lahko raz\xc5\xa1iril tudi po Nem\xc4\x8diji. Ko je postal 1057 \xc5\xa1kof v Luki, se je \xc5\xa1e bolj povezal s Hildebrandom in Damianijem. _NEWLINE__NEWLINE_Ker je bil Anzelm sam iz Milana, bi naj postal milanski nadpastir; njegovim nasprotnikom ga je uspelo oddaljiti v Toskano; 1057 ga je posvetil za \xc5\xa1kofa v Lucca pape\xc5\xbe Viktor II., in ga listine v tej slu\xc5\xbebi prvi\xc4\x8d omenjajo 24. marca 1057. _NEWLINE__NEWLINE_V Milano se je vseeno vrnil Anzelm I. (tako se je imenoval kot \xc5\xa1kof) kot pape\xc5\xa1ki odposlanec dvakrat, da bi okrepil gibanje patarija in da bi odpravil zlorabe pri milanski duhov\xc5\xa1\xc4\x8dini, ki je bila ve\xc4\x8dinoma vdana prile\xc5\xbeni\xc5\xa1tvu in simoniji: prvi\xc4\x8d konec 1057 z diakonom Hildebrandom, drugi\xc4\x8d pa pozimi 1060/61 z ostijskim kardinalom-\xc5\xa1kofom Damianijem. Opravil je ve\xc4\x8d podobnih zadev po Italiji in Nem\xc4\x8diji. Pod sposobnim vodstvom svete trojke so prenoviteljske sile napredovale in se pripravljale na neizogiben spopad.  _NEWLINE__NEWLINE_Svojo lukansko \xc5\xa1kofijo je na\xc5\xa1el Anzelm v obupnih razmerah tako nravno-versko kot gmotno-gospodarsko. Med prvimi deji je zastavil dva \xc5\xa1kofijska vinograda za posojilo 2 liber srebra. Z vztrajnostjo je uspel obnoviti propadlo gospodarstvo, dose\xc4\x8di vrnitev pokradenih posestev kot tudi spodbuditi \xc5\xa1tevilne dobrotnike. Anzelm je zadr\xc5\xbeal svojo \xc5\xa1kofijo tudi po povzdignjenju v pape\xc5\xa1tvo in se tja pogosto vra\xc4\x8dal, obiskoval \xc5\xbeupnije, gradil \xc5\xbeupni\xc5\xa1\xc4\x8da, spodbujal in podpiral meni\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje ter skrbel za celotno prenoviteljsko delovanje v \xc5\xa1kofiji.\n_START_SECTION_\nTe\xc5\xbeave s protipape\xc5\xbeem\n_START_PARAGRAPH_\nKardinali \xe2\x80\x93 zakoniti varuhi cerkvenih koristi \xe2\x80\x93 so zvedeli za poteze nasprotnikov; zato so poslali kot predstavnika kardinala \xc5\xa0tefana na nem\xc5\xa1ki dvor, da bi dobil podporo pri umiritvi rimskih neredov; le-ta pa je pri\xc5\xa1el prepozno: pred njim so bila zaprta vsa vrata, in celo pobo\xc5\xbena cesarica Ne\xc5\xbea ga ni hotela sprejeti \xe2\x80\x93 praznih rok se je vrnil nazaj v Rim. Tam se je volitveno ozra\xc4\x8dje tako zaostrilo, da je arhidiakon Hildebrand zaprosil s posredovanjem montecassinskega opata Deziderija \xe2\x80\x93 poznej\xc5\xa1ega Viktorja III. \xe2\x80\x93 za voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d kapujskega vojvoda Riharda, naj pride voja\xc5\xa1ko za\xc5\xa1\xc4\x8dititi volivce-\xc5\xa1kofe. V nevarnosti je bila ne samo neodvisnost volitev, ampak tudi \xc5\xbeivljenje volivcev-kardinalov; zato so se umaknili iz Rima in na neznanem mestu izvolili na sede\xc5\xbe sv. Petra enega izmed voditeljev prenovitvenega gibanja, lukanskega \xc5\xa1kofa Anzelma. _NEWLINE__NEWLINE_Svobodne pape\xc5\xa1ke volitve so bile sicer na papirju uzakonjene; ko jih je bilo treba pa prvi\xc4\x8d uresni\xc4\x8diti, so se sre\xc4\x8dale z velikimi te\xc5\xbeavami. Po Nikolajevi smrti 27. julija 1061 so v skladu s sinodalnim odlokom o volitvah pape\xc5\xbea iz leta 1059 In nomine Domini - predvsem na pobudo benediktinskega meniha kardinala Hildebranda 1. oktobra 1061 izvolili kardinali-\xc5\xa1kofje (prvi\xc4\x8d v zgodovini samo oni) lukanskega \xc5\xa1kofa Anzelma, ne da bi se prej kakorkoli posvetovali z nem\xc5\xa1ko kraljevsko hi\xc5\xa1o.    Letopisci poro\xc4\x8dajo, da sam na tako mo\xc5\xbenost ni niti pomislil in je zvedel za imenovanje na svojem \xc5\xa1kofijskem sede\xc5\xbeu v Luki. _NEWLINE_ _NEWLINE_Huda zamera je bila tako neizogibna. Rimsko plemstvo in nem\xc2\xac\xc5\xa1ki dvor, oba sta se \xc4\x8dutila u\xc5\xbealjena, da sta bila izklju\xc4\x8dena iz volitev. Sedaj so se zdru\xc5\xbeili vsi nasprotniki cerkvene prenove, ki so se za \xc4\x8dasa Nikolajevega pape\xc5\xbeevanja \xc4\x8dutili odrinjene in so se morali potuhniti. Na zahtevo med seboj sicer lo\xc4\x8denega rimskega in lombardskega poslanstva so Rimljani imenovali Henrika IV. za rimskega patricija s pravico imenovanja pape\xc5\xbea in ga pozvali, naj to udejanji. Otrok-kralj, 14-letni Henrik IV., je sklical sinodo v Basel 28. oktobra 1061, na kateri ni bilo niti enega kardinala; vendar so izvolili za pape\xc5\xbea \xc5\xa1kofa Petra Kadala iz Parme  (latinsko Petrus Cadalus; italijansko Pietro Cadalo) kot Honorija II.; le-ta se nikoli ni mogel uveljaviti kot pape\xc5\xbe, \xc4\x8deprav je to ve\xc4\x8dkrat posku\xc5\xa1al dose\xc4\x8di tudi s silo, saj je bil  sicer \xe2\x80\x9ebogat z denarjem, ampak reven s \xc4\x8dednostmi".\n_START_SECTION_\nAleksander II. vlada sam\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi doslednega zagovarjanja cerkvene prenove je pape\xc5\xbeu bilo vedno bolj naklonjeno javno mnenje, ki je kar kri\xc4\x8dalo po njej; pa tudi normanski zavezniki in vplivna grofica Matilda. Celo v Nem\xc4\x8diji so se za\xc4\x8deli odvijati dogodki njemu v prid, ko je kelmorajnski \xc5\xa1kof Hanon prevzel skrbni\xc5\xa1tvo nad mladoletnim kraljem in se je strmoglavljena cesarica Ne\xc5\xbea umaknila v samostan. _NEWLINE__NEWLINE_Aleksandra II. so krepko podprli Normani; ob njihovem voja\xc5\xa1kem spremstvu mu je uspelo priti 1. oktobra 1061 v Rim; razmere so bile tako nevarne, da ni bilo mogo\xc4\x8de opraviti ustoli\xc4\x8denja in kronanja v Vatikanu, ampak kar pri cerkvi San Pietro in Vincoli \xe2\x80\x93  in \xc5\xa1e to pono\xc4\x8di. Aleksander je imel mo\xc4\x8dno oporo v cerkvenem meni\xc5\xa1kem prenoviteljskem gibanju, pa tudi v milanskem ljudskem gibanju patariji, ki se je borilo za uveljavitev cerkvenih odlokov proti simoniji in \xc5\xbeenitvi duhovnikov. _NEWLINE_ _NEWLINE_Kadal je zopet pri\xc5\xa1el v Rim, in se utaboril v Angelskem gratu, kjer se je po\xc4\x8dutil varnega, dokler mu ni zmanjkalo denarja. Tedaj ga je zapustilo plemstvo, rimsko prebivalstvo pa je od njega zahtevalo od\xc5\xa1kodnino; Cencij (Centius) ga je dal zapreti, dokler mu za slu\xc5\xbeenje ni izpla\xc4\x8dal 300 funtov srebra. _NEWLINE__NEWLINE_Na Hildebrandovo, Damianijevo in Hanonovo zahtevo so se se\xc5\xa1li 1064 v Mantovi nem\xc5\xa1ki in italijanski \xc5\xa1kofje. Na zborovanje so poklicali oba pape\xc5\xbea. Kadal se ni odzval, zato je predsedoval Aleksander, ki je v uvodni besedi poudaril cerkveni mir in slogo. Tedaj je vstal kelmorajnski nad\xc5\xa1kof Hanon, ki je nato na\xc5\xa1tel vse o\xc4\x8ditke glede simonije, ki jih navajali njegovi nasprotniki. Aleksander je zaprisegel, da so govorice o simoniji \xc4\x8disto obrekovanje; kar se pa ti\xc4\x8de zveze z Normani, bo nem\xc5\xa1ki kralj tako vse zvedel, kadar bo pri\xc5\xa1el v Rim na cesarsko kronanje. Zborovalci so bili s tem zadovoljni in so razglasili Aleksandra za zakonitega pape\xc5\xbea, Kadala pa kot simonista in vrinjenca izob\xc4\x8dili. V zahvalo za prenehanje razkola so zapeli \xe2\x80\x9eTe Deum". _NEWLINE__NEWLINE_Na sinodi v Mantovi 1064 so Aleksandra torej priznali torej tudi nem\xc5\xa1ki \xc5\xa1kofje in je mogel uspe\xc5\xa1no nadaljevati prenovi\xc2\xactveno delo v Cerkvi. Uresni\xc4\x8devanje reformnega programa je marsikje naletelo na odpor. Tako so se ponovno zaostrili odnosi med pape\xc5\xbeem in nem\xc5\xa1kim kraljem Henrikom IV. ter nekaterimi nem\xc5\xa1kimi \xc5\xa1kofi. Leta 1070 je na pritisk patarije moral odstopiti simonisti\xc4\x8dni milanski \xc5\xa1kof Gvido. Za novega \xc5\xa1kofa so prista\xc5\xa1i tega gibanja predlagali Atona, ki ga je priznal tudi pape\xc5\xbe; vendar je nem\xc5\xa1ki dvor sku\xc5\xa1al vsiliti svojega kandidata Gotfrida. Zaradi tega je Aleksander II. na postni sinodi 1073 izob\xc4\x8dil nekaj svetovalcev mladega nem\xc5\xa1kega kralja Henrika IV.; preden pa se je razplamtel pravi spor za \xc4\x8dasa njegovega naslednika Gregorja VII., je pape\xc5\xbe nenadoma zbolel in umrl.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbearska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc5\xa0paniji je podpiral cerkveno prenovo kralj Ramiro I. 8. maja 1063 ga je neki musliman zahrbtno umoril, ko se je pritihotapil v tabor preoble\xc4\x8den v kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega viteza. _NEWLINE_Pape\xc5\xbe Aleksander II. je 1065 obljubil popolni odpustek vsem, ki se bodo bojevali zoper nevernike, da bi ma\xc5\xa1\xc4\x8devali stra\xc5\xa1en zlo\xc4\x8din. Zamisel je uresni\xc4\x8dil njegov naslednik Gregor VII., ki je napotil v \xc5\xa0panijo zavoljo reconquiste mednarodne voja\xc5\xa1ke enote, da bi pomagale \xc5\xa1panskim kraljem pri ponovni osvojitvi od Saracenov zasedenih ozemelj. Pape\xc5\xbeeva obljuba je vklju\xc4\x8devala jamstvo, da smejo vitezi zadr\xc5\xbeati ozemlje, ki ga bodo osvojili, vendar morajo priznati vrhovno pape\xc5\xbeevo nadoblast, last Matrimonium sancti Petri. _NEWLINE__NEWLINE_1068 je pri\xc5\xa1el v Rim njegov sin San\xc4\x8do Ramirez  in izro\xc4\x8dil svoje kraljestvo v pape\xc5\xbeeve roke. Pape\xc5\xbe je poslal svojega legata za sklicevanje zborovanj, ki bodo tudi po teh de\xc5\xbeelah uveljavila nravne in disciplinske smernice glede duhovni\xc5\xa1kega in meni\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. 1071 mu je uspelo zamenjati mozarabsko bogoslu\xc5\xbeje z rimskim. _NEWLINE__NEWLINE_1065 je pape\xc5\xbe Aleksander pozval na kri\xc5\xbearsko vojno zoper Mavre, ki se je kon\xc4\x8dala z zavzetjem Barbastra. Pri tem je opozoril na potrebo po vite\xc5\xa1kem na\xc4\x8dinu bojevanja, ki varuje civile, zlasti najbolj ogro\xc5\xbeene kategorije, kot so bili v tedanjih razmerah \xc5\xbdidje.\n_START_SECTION_\nZa\xc5\xa1\xc4\x8ditnik \xc5\xbdidov\n_START_PARAGRAPH_\nKljub svojim \xc5\xa1tevilnim dol\xc5\xbenostim je Aleksander posvetil posebno skrb \xc5\xbdidom in je bil pripravljen svojo naklonjenost pokazati ob vsaki prilo\xc5\xbenosti. _NEWLINE_ _NEWLINE_1065 je pape\xc5\xbe Aleksander II. pisal Berangerju, grofu v Narboni v ju\xc5\xbeni Franciji in tamkaj\xc5\xa1njemu \xc5\xa1kofu Guifredu ter ju pohvalil, da sta prepre\xc4\x8dila poboj \xc5\xbdidov v svoji pokrajini. Opozarja ju, da Bog ne odobrava prelivanja nedol\xc5\xbene krvi. Istega leta je opomnil beneventskega vojvoda Landulfa , \xc2\xbbda \xc5\xbdidov ni dovoljeno spreopra\xc4\x8dati s silo\xc2\xab\xc2\xa0 _NEWLINE__NEWLINE_Pape\xc5\xbe je ukazal \xc5\xa1kofu v Narbonu, naj pou\xc4\x8di kri\xc5\xbearje, \xc2\xbbda bodo \xc5\xa1\xc4\x8ditili \xc5\xbdide, ki \xc5\xbeivijo med vami, tisti, ki so se odpravili v \xc5\xa0panijo proti muslimanskim Saracenom. \xc5\xbdidovski polo\xc5\xbeaj je namre\xc4\x8d zelo razli\xc4\x8den od saracenskega, ki preganjajo kristjane in jih izganjajo iz njihovih lastnih mest in domov.\xc2\xab\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nEkumenski delavec\n_START_PARAGRAPH_\nStiki s carigrajsko Cerkvijo 1061 in 1062 so bili prvi, kar sta se kardinal Humbert 1054 in patriarh Kerularij medsebojno izob\xc4\x8dila \xe2\x80\x93 in je nastal vzhodni razkol med secisvakanco po smrti Leona IX.. Pape\xc5\xbe je poslal Petra iz Anagnija z odposlanstvom k bizantinskemu cesarju Mihaelu VII., ki je nastopil slu\xc5\xbebo 1071. Ni imel sre\xc4\x8dne roke in do cerkvenega sporazuma ni pri\xc5\xa1lo. V Carigradu so preganjali Latince, latinizacija gr\xc5\xa1kih sede\xc5\xbeev v Ju\xc5\xbeni Italiji pa se je nadaljevalja, ko so Normani zasedali nekdanje bizantinske posesti, tudi v imenu cerkvene obnove\n_START_SECTION_\nAleksander II. in Slovenci\n_START_PARAGRAPH_\n21. marca 1070 je Aleksander II. izdal dovoljenje salzbur\xc5\xa1kemu nad\xc5\xa1kofu Gebhardu , da na Koro\xc5\xa1kem ustanovi sufragansko \xc5\xa1kofijo. Gebhard je \xc5\xa1kofijo, ki so ji za sede\xc5\xbe dolo\xc4\x8dili Emin benediktinski samostan v Krki na Koro\xc5\xa1kem, ustanovil 6. maja 1072 in posvetil prvega kr\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa G\xc3\xbcntherja (1072\xe2\x80\x931090).\n_START_SECTION_\nSmrt in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander II. je umrl 23. aprila 1073 v Rimu za kratko boleznijo. Pokopali so ga nekje v Lateranu (kot meni ve\xc4\x8dina zgodovinarjev) \xe2\x80\x93 ali morda pri Sv. Petru, toda v nobeni od teh cerkva ni ostala nikakr\xc5\xa1na ozna\xc4\x8dba njegovega groba.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nLjudstvo ga je takoj imelo za svetnika. Pape\xc5\xbe Pashal II. (1099-1118) ga je razglasil za bla\xc5\xbeenega.\n_START_SECTION_\nMra\xc4\x8dno stoletje in cezaropapizem\n_START_PARAGRAPH_\nZa pape\xc5\xbee je bilo 10. stoletje vsekakor tema\xc4\x8dno obdobje in ga po pravici imenujemo Mra\xc4\x8dno stoletje. Kronika, ki jo je napisal nem\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Liutprand, slika posvetnost na pape\xc5\xa1kem dvoru; vendar je njegova poro\xc4\x8dila treba brati s pridr\xc5\xbekom, saj je bil pisec zelo protirimsko razpolo\xc5\xbeen - kar tudi sam izrecno poudarja - in je zato dvomno, da je pisal nepristransko.  Za to obdobje torej manjkajo neodvisni in nepristranski zgodovinski viri. Ve\xc4\x8dino poro\xc4\x8dil o \xc5\xa1kandalih, nasilju in razvratu v Rimu je napisal torej \xc5\xbee omenjeni Liutprand. Svojemu delu je dal pomenljiv naslov Ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje (Obra\xc4\x8dun, Antapodosis). Ta naslov daje slutiti, da je v svojem pripovedovnju brez dvoma pretiraval, pa tudi potvarjal zgodovinsko resnico, da bi se na ta na\xc4\x8din ma\xc5\xa1\xc4\x8deval nekaterim ljudem, ki so se mu zamerili. Kljub Liutprandovim pretiravanjem pa je bilo v takratni dru\xc5\xbebi res marsikaj slabega, kar je najedalo tudi Cerkev tako od zunaj kot od znotraj. Tako si lahko ustvarimo mnenje, da je to bil v resnici stra\xc5\xa1en \xc4\x8das. _NEWLINE_Rimske dru\xc5\xbeine so obvladovale pape\xc5\xa1tvo deloma tudi v 11. stoletju: najprej Krescenciji, nato Tuskulci oziroma Tuskulani. Z obnovo Svetorimskega cesarstva nem\xc5\xa1ke narodnosti pa je po Mra\xc4\x8dnem stoletju nastopil za Cerkev \xc4\x8das prav tako mra\xc4\x8dnega cezaropapizma z lai\xc4\x8dno investituro, kar je pripeljalo do dolgotrajnega, nepopustljivega in iz\xc4\x8drpljujo\xc4\x8dega investiturnega boja. Cesar se je za\xc4\x8del vme\xc5\xa1avati v cerkvene zadeve ne le z ume\xc5\xa1\xc4\x8danjem \xc5\xa1kofov in opatov, ampak tudi s postavljanjem in odstavljanmjem pape\xc5\xbeev. Zanimivo, da so pape\xc5\xbei svojim kraljem-zaveznikom na Ogrskem mirne du\xc5\xa1e prepu\xc5\xa1\xc4\x8dali ta privilegij \xc5\xa1e naprej._NEWLINE__NEWLINE_Z vzpostavitvijo rimsko-nem\xc5\xa1kega cesarstva 962 se je za\xc4\x8dela oblikovati v tem cesarstvu nem\xc5\xa1ke narodnosti t.i. Reichskirche (dr\xc5\xbeavna Cerkev). \xc5\xbde Karel Veliki je v nekaterih primerih sam imenoval \xc5\xa1kofe, Oton I. pa je njegov dr\xc5\xbeavni cerkveni sistem dopolnil. Zagotovil si je pravico imenovanja in ume\xc5\xa1\xc4\x8danja \xc5\xa1kofov; tako je uvedel lai\xc4\x8dno investituro za visoke cerkvene slu\xc5\xbebe, ki so odslej bile povezane z bogatimi fevdi. \xc5\xa0kofje so z ume\xc5\xa1\xc4\x8danjem postali cesarjevi vazali, Cerkev je vse bolj postajala \xc2\xbbosrednja dr\xc5\xbeavna ustanova\xc2\xab. V \xc4\x8dasu Otona III. je lai\xc4\x8dna investitura postala \xc5\xbee reden dr\xc5\xbeavni sistem, isto\xc4\x8dasno pa so se pojavile \xc5\xa1tevilne neugodne posledice takega sestava; za Cerkev je bilo torej povezovanje s fevdalnim sistemom pogubno.'