b'\n_START_ARTICLE_\nPerspektiva (likovna umetnost)\n_START_SECTION_\nVertikalna perspektiva\n_START_PARAGRAPH_\nVertikalna (ikonografska) perspektiva je na\xc4\x8din prikazovanja prostora, kjer se prostor prikazuje na ravnini tako, da se tisto kar je bolj oddaljeno, postavlja nad tisto kar je v resnici bli\xc5\xbeje. Namesto nizanja prizorov s prekrivanjem v globino, se prostorski prikazi zlagajo eden nad drugim tako, da se nikjer ne prekrivajo. Vertikalna perspektiva se pojavlja v starem egip\xc4\x8danskem slikarstvu, na asirskih reliefih, na arhai\xc4\x8dnih gr\xc5\xa1kih vazah in v evropskem romanskem slikarstvu; je tudi ena od zna\xc4\x8dilnosti otro\xc5\xa1kih risb. Vse oblike prikazane s to perspektivo spo\xc5\xa1tujejo zakon ravnine, to je z naj\xc5\xa1ir\xc5\xa1o razse\xc5\xbenostjo so prikazane na ravnini, ker tako najbolje opisujejo svojo obliko. Vsak zgornji lik je vedno manj\xc5\xa1i v kolikor bolj oddaljen, po pravilu egip\xc4\x8danskega bustrofedona. Tako se morajo egip\xc4\x8danski reliefi brati od spodaj navzgor in z desne na levo, pa z leve na desno, pa spet obratno\xe2\x80\xa6 tj. cik-cak, prav nasprotno od na\xc4\x8dina na katerega beremo strip. V romanskem slikarstvu 11. in 12. stoletja je ozadje za plosko naslikane like in prizore obi\xc4\x8dajno razdeljeno na ve\xc4\x8d vodoravnih pasov, ki so razli\xc4\x8dnih barv in predstavljajo krajino.\n_START_SECTION_\nObrnjena perspektiva\n_START_PARAGRAPH_\nObrnjena perspektiva je na\xc4\x8din prikazovanja volumna v katerem se predmeti in liki na sliki ne zmanj\xc5\xa1ujejo sorazmerno z oddaljenostjo, niti se vzporedne \xc4\x8drte pribli\xc5\xbeujejo \xe2\x80\x93 ampak se, obratno, vzporedne \xc4\x8drte razmikajo, a velikost predmeta, namesto da se zmanj\xc5\xa1uje, se pove\xc4\x8duje proti globini prostora. Ta perspektiva je zna\xc4\x8dilna za gotsko slikarstvo 13. in 14. stoletja. Glede na dejstvo, da pred renesanso prostorski prizori niso bili konstruirani, je va\xc5\xbeno razumeti da slikarjem obrnjene perspektive ni bilo primarno predo\xc4\x8diti prostor na na\xc4\x8din kot ga vidi \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko oko, oziroma s svojega polo\xc5\xbeaja, ampak jim je bilo pomembno to\xc4\x8dno prikazati religiozen prizor ali osebo, nazorno in podrobno prenesti dolo\xc4\x8deno sporo\xc4\x8dilo. Perspektiva zato ne potrebuje prikazovati pravo razmerje prostora in likov, ampak lahko odra\xc5\xbea interes umetnika ali celega obdobja za na\xc4\x8din interpretacije \xc5\xbeivljenja in stvarnosti.\n_START_SECTION_\nLinearna perspektiva\n_START_PARAGRAPH_\nLinearna (geometrijska ali pravilna) perspektiva temelji na naravnem zakonu, da se z oddaljevanjem od gledalca liki manj\xc5\xa1ajo sorazmerno z oddaljenostjo, linearno \xe2\x80\x93 in vsi izginjajo v eni sami to\xc4\x8dki \xe2\x80\x93 neskon\xc4\x8dnosti (vanishing point, punto di fuga). Odkritje linearne perspektive se pripisuje arhitektu Filippu Brunelleschiju (1377 \xe2\x80\x93 1446). Ta perspektiva se imenuje tudi matemati\xc4\x8dna ali iluzionisti\xc4\x8dna, ker ustvarja ob\xc4\x8dutek 3D prostora (primeri: Masaccio "Sveta trojica", Piero della Francesca "Bi\xc4\x8danje Kristusa", itd.) in se je uporabljala tudi v kiparstvu (relief) in v arhitekturi (la\xc5\xbene ni\xc5\xa1e).\n_START_SECTION_\nAtmosferska perspektiva\n_START_PARAGRAPH_\nAtmosferska (zra\xc4\x8dna) perspektiva je, kot geometrijska, naravni pojav, ki predstavlja spremembo tonov in barve zaradi oddaljevanja oblike od gledalca. Bolj kot so predmeti oddaljeni, bolj so bledi, mehkej\xc5\xa1i in se izgubljajo z oddaljenostjo v modrino; bolj kot so blizu, bolj so ostri, mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih lokalnih barv. Atmosferska perspektiva je ena od temeljnih zna\xc4\x8dilnosti baro\xc4\x8dnega slikarstva 17. in 18. stoletja, a so jo odkrili \xc5\xbee slikarji visoke renesanse \xe2\x80\x93 Leonardo da Vinci in Rafael.\n_START_SECTION_\nBarvna perspektiva\n_START_PARAGRAPH_\nBarvna perspektiva je prikaz globine prostora z uporabo toplih in hladnih barv._NEWLINE_Barve v nas vzbujajo razli\xc4\x8dna ob\xc4\x8dutja. Tople barve zaznavamo blizu, hladne dale\xc4\x8d. Prav na teh ob\xc4\x8dutkih, ki jih spro\xc5\xbea navidezno pribli\xc5\xbeevanje toplih barv in navidezno oddaljevanje hladnih barv sloni barvna perspektiva._NEWLINE_Umetniki 20. stoletja, prvenstveno fauvisti, so vzeli to kot zakon prostornosti in prikazovali bli\xc5\xbeje oblike s toplimi barvami, oddaljene pa s hladnimi barvami.\n_START_SECTION_\nPoliperspektiva\n_START_PARAGRAPH_\nV moderni in sodobni umetnosti je svojevrstna uporaba na\xc4\x8dina prikaza nekega objekta iz ve\xc4\x8d opazovali\xc5\xa1\xc4\x8d isto\xc4\x8dasno \xe2\x80\x93 to je poliperspektiva, (Pablo Picasso, Henri Matisse, itd.). Znanstvena odkritja, kot je teorija relativnosti, so vplivala na tak umetni\xc5\xa1ki pristop.'