b'\n_START_ARTICLE_\nMarshall Warren Nirenberg\n_START_SECTION_\nBiografija\n_START_PARAGRAPH_\nKot najstnik je zbolel za revmati\xc4\x8dno vro\xc4\x8dico, zato se je dru\xc5\xbeina preselila v Orlando na Floridi, kjer ga je navdu\xc5\xa1ila narava. Po srednji \xc5\xa1oli je vpisal \xc5\xa1tudij biologije na Univerzi Floride v Gainesvilleu, kjer je magistriral leta 1952 s tezo o ekologiji in taksonomiji vrbnic. V tem \xc4\x8dasu se je pri\xc4\x8del zanimati za biokemijo in po magisteriju je vpisal doktorski \xc5\xa1tudij na Univerzi Michigana. Doktoriral je leta 1957 z disertacijo o privzemu heksoze v rakastih celicah._NEWLINE_Tega leta je pridobil financiranje ameri\xc5\xa1kega zdru\xc5\xbeenja za raziskave raka (American Cancer Society) za dveletni podoktorski projekt na enem od in\xc5\xa1titutov Nacionalnih in\xc5\xa1titutov za zdravje (NIH). Kmalu je postal redni sodelavec Nacionalnega in\xc5\xa1tituta za artritis, metabolizem in prebavne bolezni (NIAMDD).\n_START_SECTION_\nDelo na podro\xc4\x8dju molekularne genetike\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1959 sta Nirenberg in mladi podoktorski \xc5\xa1tudent J. Heinrich Matthaei pri\xc4\x8dela raziskovati povezave med DNK, RNK ter sintezo beljakovin. S serijo poskusov z umetno RNK sta pokazala, kako deluje RNK kot prena\xc5\xa1alec med DNK in mehanizmom za sintezo. To je bila osnova za odkritje genetskega koda in razvozlanje kodonov, ki usmerjajo sintezo beljakovin. Klju\xc4\x8dna za uspeh poskusov je bila Nirenbergova inovacija - uporaba citoplazme bakterije E. coli brez ostalih celi\xc4\x8dnih komponent, kar je omogo\xc4\x8dilo mnogo bolj\xc5\xa1i nadzor nad potekom sinteze. Delo sta predstavila avgusta 1961 na mednarodnem biokemijskem kongresu v Moskvi, kjer je takoj pritegnilo pozornost strokovne javnosti in do za\xc4\x8detka leta 1962 se je novica o odkritju raz\xc5\xa1irila po vsem svetu, tudi v mno\xc5\xbei\xc4\x8dnih ob\xc4\x8dilih, ki so ga ozna\xc4\x8devali za prelomno v znanosti._NEWLINE_Kljub mno\xc5\xbeici ponudb za polo\xc5\xbeaj profesorja ali raziskovalca je Nirenberg, ki so ga sodelavci opisali kot\xc2\xa0\xc2\xbbbolestno skromnega\xc2\xab, ostal na NIH. V tem \xc4\x8dasu se je razvila prava tekma med sodelavci NIH in mnogo \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnej\xc5\xa1o ekipo nobelovca Severa Ochoe na medicinski fakulteti Univerze v New Yorku kdo bo prej razkril celotni kod. Mnogo sodelavcev NIH je takrat prekinilo s svojimi raziskavami in pomagalo potencialnemu prvemu nobelovcu z NIH. Kljub Matthaeijevem odhodu je Nirenberg nadaljeval z delom in z ekipo je do leta 1966 razvozlal vseh 64 kodonov. Leta 1968 je tako skupaj z Robertom Holleyjem in Harom Gobindom Khorano prejel Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino za\xc2\xa0\xc2\xbbopis genetskega koda in njegove vloge pri sintezi beljakovin\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nNevrobiologija\n_START_PARAGRAPH_\nPo tistem je usmeril svojo pozornost in dejavnost celotnega laboratorija k nevrobiologiji in na tem podro\xc4\x8dju deloval nadaljnjih 30 let. Ta navidez nenavaden preskok raziskovalnega podro\xc4\x8dja ni bil osamljen; ve\xc4\x8d drugih molekularnih genetikov se je v sredini 20. stoletja prav tako pri\xc4\x8delo ukvarjati z nevrobiologijo, ko je bilo podro\xc4\x8dje \xc5\xa1e v povojih. Razlog je, da je \xc5\xbeiv\xc4\x8devje poleg genetskega zapisa edini biolo\xc5\xa1ki sistem, namenjen procesiranju informacij._NEWLINE_Nirenberg se je posvetil teoriji, da so nosilci informacij v \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih mre\xc5\xbeah akcijski potenciali. Razmi\xc5\xa1ljal je o analogiji med akcijskimi potenciali in kodoni, vendar teorije ni razdelal dlje od osnutka. Njegovo zanimanje so pritegnili nevroblastomi, rakave \xc5\xbeiv\xc4\x8dne celice, s katerimi bi utegnil zaobiti te\xc5\xbeavo pri preu\xc4\x8devanju razvoja \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih mre\xc5\xbe - namre\xc4\x8d to, da se diferencirani nevroni ne delijo ve\xc4\x8d. V ta namen je s pomo\xc4\x8djo Philipa Nelsona razvil tehniko tkivne kulture, ki so jo do takrat uporabljali le za preu\xc4\x8devanje raka. S tem orodjem se je Nirenberg lotil raziskav sinteze \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih prena\xc5\xa1alcev v razvijajo\xc4\x8dih se celicah. S sodelavci je ustvaril ve\xc4\x8d celi\xc4\x8dnih linij nevronov, ki so proizvajali razli\xc4\x8dne prena\xc5\xa1alce in preu\xc4\x8deval njihove zna\xc4\x8dilnosti. Linije nevroblastomov so \xc5\xbee zgodaj pokazale tudi prakti\xc4\x8dno uporabnost. V zgodnjih 70. letih je tako razvil linijo, s katero so razkrili mehanizem delovanja morfina na \xc5\xbeiv\xc4\x8devje, kasneje pa jih je uporabil tudi kot metodo za diagnozo \xc5\xbeiv\xc4\x8dno-mi\xc5\xa1i\xc4\x8dnih motenj pri ljudeh._NEWLINE_Sredi 70. let je na\xc5\xa1el \xc5\xa1e en \xc5\xbeiv\xc4\x8dni sistem, ki kljub diferenciranosti ohranja zmo\xc5\xbenost tvorbe novih medsebojnih povezav - mre\xc5\xbenico pi\xc5\xa1\xc4\x8danca. Ta sistem je uporabil da bi testiral hipotezo o\xc4\x8deta nevrobiologije Rogerja Sperryja, ki je napovedal, da obstaja molekularni sistem za dolo\xc4\x8danje polo\xc5\xbeaja nevronov v \xc5\xbeiv\xc4\x8dni mre\xc5\xbei, nekak\xc5\xa1en molekularni zemljevid. Z uporabo imunolo\xc5\xa1kih tehnik je do konca desetletja na\xc5\xa1el beljakovino, ki je med razvojem mre\xc5\xbenice razporejena v natan\xc4\x8dnem gradientu koncentracije. Vendar pa mu gena za to beljakovino ni uspelo klonirati._NEWLINE_Leta 1987 so raziskovalci odkrili ve\xc4\x8d beljakovin v li\xc4\x8dinki muhe Drosophila melanogaster, ki so razporejene v podobnih gradientih kot tista v mre\xc5\xbenici pi\xc5\xa1\xc4\x8danca. Nirenberg je spoznal, da je to odli\xc4\x8dna prilo\xc5\xbenost za preu\xc4\x8devanje razvoja \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih mre\xc5\xbe, saj je bila D. melanogaster \xc5\xbee takrat eden od najbolj raziskanih organizmov na svetu in na voljo so bila mnoga molekularna orodja za raziskave. Nirenbergov laboratorij se je \xc5\xbee v letih pred tem po\xc4\x8dasi preusmerjal v raziskave genetskih osnov razvoja \xc5\xbeiv\xc4\x8devja in z uporabo nove tehnike za pomno\xc5\xbeevanje DNK - PCR - so ustvarili knji\xc5\xbenice genov, s katerimi so lahko primerjali genotipe razli\xc4\x8dnih organizmov. To je omogo\xc4\x8dilo sklepanje o povezavah med geni in razvojem \xc5\xbeiv\xc4\x8devja._NEWLINE_Raziskave v tistem \xc4\x8dasu so razkrile, da je rak, ne glede na njegov osnovni vzrok, posledica pretirane aktivacije t. i. onkogenov, ki imajo pomembno vlogo pri celi\xc4\x8dni delitvi. Ugotovitev, da na pretirano aktivacijo vplivajo tako genetski kot okoljski dejavniki, se je ujemala z rezultati Nirenbergovih raziskav nastajanja sinaps. Ujemala se je tudi z vlogo novoodkrite skupine genov, imenovane Homeobox, zato se je Nirenbergova skupina posvetila izra\xc5\xbeanju Homeobox genov pri muhi D. melanogaster in kak\xc5\xa1no zvezo ima s fizi\xc4\x8dnim razporejanjem \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih celic v mo\xc5\xbeganih li\xc4\x8dinke. S tem vpra\xc5\xa1anjem se je Nirenberg ukvarjal do konca kariere v zgodnjih 2000. letih.\n_START_SECTION_\nZasebno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nTekom svoje kariere se je Nirenberg ve\xc4\x8dkrat javno opredeljeval do razli\xc4\x8dnih socialnih tem, predvsem znanstvene svobode in odgovornosti znanstvenikov do dru\xc5\xbebe, ki jih financira, ter posledic svojih raziskav._NEWLINE_Leta 2001 je umrla njegova prva \xc5\xbeena, brazilska kemi\xc4\x8darka Perola Zaltzman, s katero je bil poro\xc4\x8den od leta 1961. \xc5\xa0tiri leta kasneje se je vnovi\xc4\x8d poro\xc4\x8dil, tokrat z Myrno Weissman, profesorico epidemiologije in psihiatrije na Univerzi Columbia. \xc5\xbdivela sta v New Yorku in Potomacu. Umrl je januarja 2010 za rakom v starosti 82 let na svojem domu v New Yorku.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoje delo na podro\xc4\x8dju molekularne genetike je poleg Nobelove nagrade za fiziologijo ali medicino prejel ve\xc4\x8d nagrad. Ameri\xc5\xa1ki predsednik Lyndon B. Johnson mu je leta 1964 podelil Nacionalno medaljo znanosti, leta 1968 pa \xc5\xa1e Nacionalno medaljo \xc4\x8dasti._NEWLINE_Sprejet je bil za \xc4\x8dlana ve\xc4\x8d znanstvenih dru\xc5\xa1tev in akademij, med njimi Evropske akademije znanosti in umetnosti, Ameri\xc5\xa1ke akademije umetnosti in znanosti in Nacionalne akademije znanosti.'