b'\n_START_ARTICLE_\nZelena smrdljivka\n_START_SECTION_\nTelesne zna\xc4\x8dilnosti\n_START_PARAGRAPH_\nOdrasle \xc5\xbeivali so dolge dober centimeter, so najve\xc4\x8dkrat po vsem telesu travnato zelene barve in imajo obliko \xc5\xa1\xc4\x8dita, ki je zna\xc4\x8dilna za \xc5\xa1\xc4\x8ditaste stenice. Samci so z 12,1\xc2\xa0mm v dol\xc5\xbeino (povpre\xc4\x8dno) nekoliko manj\xc5\xa1i od samic, ki v povpre\xc4\x8dju merijo 13,15\xc2\xa0mm, in jih je mo\xc5\xbeno prepoznati po zunanjem spolnem organu - aedeagusu, ki ima obliko kle\xc5\xa1\xc4\x8dic na koncu zadka._NEWLINE_Po morfolo\xc5\xa1kih znakih je vrsta zelo podobna nekaterim drugim predstavnicam rodu Nezara, kot sta azijski vrsti N. antennata in N. yunnana ter afri\xc5\xa1ka N. similis. Najo\xc4\x8ditnej\xc5\xa1i morfolo\xc5\xa1ki znak je izvodilo smradnih \xc5\xbelez, ki je pri zeleni smrdljivki u\xc5\xa1esaste oblike in razmeroma dobro opazno. Popolnoma zanesljiva dolo\xc4\x8ditev pa je mo\xc5\xbena samo na podlagi kombinacije tega in drugih morfolo\xc5\xa1kih znakov. Na videz podobna je tudi severnoameri\xc5\xa1ka vrsta Acrosternum hilare (Chinavia hilaris), od katere jo lahko prav tako zanesljivo lo\xc4\x8dimo po obliki izvodil smradnih \xc5\xbelez, ki so pri A. hilare dolga in ozka. Med evropskimi vrstami ji je podobna zelena listna stenica (Palomena prasina), ki ima za razliko od zelene smrdljivke obarvan membranast del kril na koncu zadka, tako da je mo\xc5\xbeno vrsti lo\xc4\x8diti \xc5\xbee na be\xc5\xbeen pogled._NEWLINE_Obarvanost odraslih \xc5\xbeivali je polimorfen znak, kar pomeni, da so v populaciji osebki z razli\xc4\x8dnimi vzorci obarvanosti. Na podlagi opa\xc5\xbeenih vzorcev so do danes taksonomi opisali devet barvnih form. Te segajo od popolnoma zelene N. viridula f. smaragdula, ki je najpogostej\xc5\xa1a, do zelo redke f. aurantica, ki je brez zelenega pigmenta in v celoti rumena oz. zlata. Od tega so \xc5\xa1tiri forme \xc2\xbbosnovne\xc2\xab, ostale pa nastanejo s kri\xc5\xbeanjem, zato domnevajo, da je barva odraslih zelenih smrdljivk pod genetsko kontrolo, pri \xc4\x8demer razmerja form nakazujejo, da jo dolo\xc4\x8data dva neodvisna gena. Drug pojav, povezan z obarvanostjo teh \xc5\xbeivali, je t. i. sezonski polifenizem oz. spreminjanje barve z letnimi \xc4\x8dasi. V okoljih, kjer so pozimi razmere neugodne za pre\xc5\xbeivetje, spro\xc5\xbei jesensko kraj\xc5\xa1anje dneva fiziolo\xc5\xa1ke spremembe, ki se odra\xc5\xbeajo tudi tako, da se odrasli osebki obarvajo rjavo. Rjava obarvanost je povezana z nastopom diapavze in se spomladi spet spremeni nazaj v zeleno._NEWLINE_Li\xc4\x8dinke se po izgledu zelo razlikujejo od odraslih \xc5\xbeivali. So kroglaste oblike, njihova obarvanost pa se spreminja z razvojem. Pravkar izlegle li\xc4\x8dinke so rumenkasto-rde\xc4\x8de barve, z brezbarvnimi nogami in tipalnicami. Po prvi levitvi se obarvajo \xc4\x8drno, z rde\xc4\x8dimi pikami na zadku in parom ve\xc4\x8djih rumenkastih pik na boku. Tudi tretji stadij je obarvan \xc4\x8drno, le ve\xc4\x8dji in z ve\xc4\x8d pikami, ki takrat za\xc4\x8dnejo postajati zelenkaste. \xc4\x8cetrti stadij ima \xc5\xa1e ve\xc4\x8d zelene obarvanosti, predvsem po oprsju. Li\xc4\x8dinke petega stadija prepoznamo po zasnovah za krila, ki se pojavijo po \xc4\x8detrti levitvi, in osnovni zeleni obarvanosti zadka z rde\xc4\x8dimi pikami na vrhu po sredini, ki jih obdajajo svetle pike.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjski krog in vedenje\n_START_PARAGRAPH_\nRazmno\xc5\xbeuje se v vseh delih leta razen pozimi, v predelih s tropskim podnebjem pa vse leto. V ugodnih pogojih se lahko letno razvije tudi do \xc5\xa1est generacij, v hladnej\xc5\xa1ih predelih obmo\xc4\x8dja raz\xc5\xa1irjenosti pa pozimi preide v stanje mirovanja (diapavze) in se ne razmno\xc5\xbeuje, tako da se izmenja manj generacij. Samice v laboratorijskih pogojih pre\xc5\xbeivijo en mesec oz. dvakrat toliko, \xc4\x8de se nimajo prilo\xc5\xbenosti pariti. \xc5\xbdivijo v povpre\xc4\x8dju dlje od samcev._NEWLINE_Samica naenkrat odlo\xc5\xbei po 30 do 130 jaj\xc4\x8dec v obliki jaj\xc4\x8dne mase, trdno prilepljene na spodnjo povr\xc5\xa1ino lista. Jaj\xc4\x8deca so sod\xc4\x8daste oblike, s posebno strukturo za odpiranje na vrhu. Po nekaj dneh do nekaj tednih (odvisno od pogojev v okolju) se izle\xc5\xbeejo li\xc4\x8dinke, ki se zberejo v skupino ob praznih jaj\xc4\x8decih in se ne prehranjujejo. Domnevajo, da je vloga agregacije izbolj\xc5\xa1ana obramba pred plenilci, saj se na ta na\xc4\x8din kombinirajo njihove obrambne spojine, ki lahko tako u\xc4\x8dinkoviteje odvrnejo napadalca. Prehranjevati se za\xc4\x8dno \xc5\xa1ele po prvi levitvi, nekaj dni kasneje, vendar ostanejo v bli\xc5\xbeini mesta izleganja do \xc4\x8detrtega stadija. Tekom \xc5\xbeivljenja se levijo petkrat; v kasnej\xc5\xa1ih stadijih so \xc5\xbeivali vedno ve\xc4\x8dje, vsak izmed stadijev traja \xc5\xa1tiri do \xc5\xa1est dni, odvisno od pogojev v okolju (predvsem temperature). Dlje traja le peti, zadnji pred preobrazbo v odraslo \xc5\xbeival. Na\xc4\x8deloma se li\xc4\x8dinke pri vi\xc5\xa1jih temperaturah razvijajo hitreje, prav tako vi\xc5\xa1ja temperatura spodbuja razmno\xc5\xbeevanje in uspeh prezimovanja, vendar le do neke meje, nad katero ima vro\xc4\x8dina negativen vpliv._NEWLINE_Odrasle \xc5\xbeivali aktivno letajo naokrog med iskanjem primernih gostiteljskih rastlin ali kadar jih kaj vznemiri. Na motnjo se lahko odzovejo tudi tako, da popustijo prijem in padejo z rastline na tla, ali izlo\xc4\x8dijo smrde\xc4\x8do obrambno spojino, po kateri je dobila vrsta tudi ime. Obrambni izlo\xc4\x8dek stenic izlo\xc4\x8dajo t. i. metatorakalne \xc5\xbeleze na oprsju, predstavniki naddru\xc5\xbeine Pentatomoidea, kamor sodi tudi zelena smrdljivka, pa imajo poleg njih \xc5\xa1e dodaten par \xc5\xbelez na hrbtni strani zadka, t. i. abdominalne \xc5\xbeleze. Izlo\xc4\x8dek prvih je nenasi\xc4\x8den kratkoveri\xc5\xbeni aldehid, (E)-2-decenal, abdominalne \xc5\xbeleze pa izlo\xc4\x8dajo me\xc5\xa1anico nerazvejanih aldehidov, alkanov in alkoholov. Li\xc4\x8dinke imajo samo abdominalne \xc5\xbeleze in torej ne izlo\xc4\x8dajo (E)-2-decenala, se pa sestava izlo\xc4\x8dka abdominalnih \xc5\xbelez s starostjo spreminja: v prvem stadiju namre\xc4\x8d vsebuje (E)-4-okso-2-decenal, ki ga izlo\xc4\x8dki kasnej\xc5\xa1ih stadijev nimajo. Ta spojina deluje kot repelent za mravlje, poleg tega pa povzro\xc4\x8da tudi agregacijo in mirovanje li\xc4\x8dink drugega stadija, vendar njena vloga \xc5\xa1e ni natan\xc4\x8dno pojasnjena.\n_START_SECTION_\nParjenje\n_START_PARAGRAPH_\nZelene smrdljivke postanejo spolno zrele pribli\xc5\xbeno dva tedna po preobrazbi v odraslo \xc5\xbeival. Tako samci kot samice se v ugodnih pogojih parijo ve\xc4\x8dkrat zapored. Samec tesno vpne svoje spolne okon\xc4\x8dine na zadku v sami\xc4\x8dino spolovilo in tako speti lahko \xc5\xbeivali dlje \xc4\x8dasa hodita naokrog. Obdobje parjenja je izjemno raznoliko in lahko traja od ene ure pa vse do celega tedna. V ve\xc4\x8dini primerov pri\xc4\x8dnejo samice odlagati jaj\xc4\x8deca najve\xc4\x8d tri dni po zadnjem parjenju in se lahko \xc5\xa1e hitreje ponovno parijo._NEWLINE_Pri vedenjskem vzorcu, ki privede do parjenja, imajo klju\xc4\x8dno vlogo kemi\xc4\x8dni in akusti\xc4\x8dni signali. Na dalj\xc5\xa1e razdalje je najpomembnej\xc5\xa1a kemi\xc4\x8dna komunikacija - samci izlo\xc4\x8dajo me\xc5\xa1anico hlapnih ogljikovodikov, ki deluje kot agregacijski feromon in privablja samce, samice in li\xc4\x8dinke v zadnjem stadiju v bli\xc5\xbeino oddajnika. Natan\xc4\x8dneje so to aromatske spojine in njihovi derivati ter nerazvejani alkani, kot pri drugih sorodnih stenicah, razmerje izomerov in derivatov pa je tisto, ki je zna\xc4\x8dilno za konkretno vrsto. Ko je par na isti rastlini, a \xc5\xa1e ne v neposredni bli\xc5\xbeini, spro\xc5\xbei feromon pri samici oddajanje t. i. \xc2\xbbpozivnega napeva\xc2\xab\xc2\xa0- dolge serije vibracijskih signalov, ki so dolgi pribli\xc5\xbeno eno sekundo in se redno ponavljajo na \xc5\xa1tiri do pet sekund. Samica v \xc4\x8dasu oddajanja teh signalov miruje. Vibracije se prena\xc5\xa1ajo po vsej rastlini in ko samec signale zazna, pri\xc4\x8dne aktivno iskati samico po rastlini: usmerjeno hodi proti izvoru signalov, pri \xc4\x8demer na razveji\xc5\xa1\xc4\x8dih stebel in listnih pecljev po\xc4\x8daka na naslednjih nekaj signalov, iz katerih izlu\xc5\xa1\xc4\x8di informacijo o smeri. Ob tem odgovarja samici s t. i. \xc2\xbbnapevom dvorjenja\xc2\xab, ki ga sestavljajo tri do \xc5\xa1tiri sekunde dolgi signali z nerednim ponavljanjem in neenakomerno jakostjo - posamezen signal se za\xc4\x8dne potiho in je proti koncu vedno mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i. Ob\xc4\x8dasno jih dopolnjuje \xc5\xa1e sam\xc4\x8dev pozivni napev, ki ga sestavljajo zelo kratki kliki (0,1 do 0,2 sekunde dolgi signali) ponovljeni vsake 0,5 do 1 sekunde. Samico ti signali spodbudijo, da oddaja svoje signale toliko \xc4\x8dasa, da jo samec uspe\xc5\xa1no najde. Svoj pozivni napev dopolnjuje z napevom dvorjenja, ki je podoben sam\xc4\x8devemu. Vsi signali so razmeroma nizkih frekvenc - med 80 in 150\xc2\xa0Hz, kar je povezano z u\xc4\x8dinkovitostjo prenosa vibracij po gostiteljski rastlini. \xc5\xbdival jih proizvaja s tresenjem zadka gor in dol, zazna pa s hordotonalnimi organi v no\xc5\xbenih sklepih ter nekaterimi drugimi, manj specifi\xc4\x8dnimi \xc4\x8dutili (npr. Johnstonovimi organi v tipalnicah). Po frekvenci se ne lo\xc4\x8dijo od signalov drugih vrst, pa\xc4\x8d pa so za razlo\xc4\x8devanje med vrstami, ki bi se utegnile znajti na isti rastlini, pomembne predvsem \xc4\x8dasovne karakteristike napevov (trajanje in hitrost ponavljanja signalov)._NEWLINE_Ko prideta \xc5\xbeivali v neposredno bli\xc5\xbeino (npr. na isti list), se spro\xc5\xbei zadnja faza dvorjenja, pri kateri so udele\xc5\xbeeni kemi\xc4\x8dni, mehanski in vidni dra\xc5\xbeljaji. \xc5\xbdivali se najprej medsebojno tipata s tipalnicami, nakar za\xc4\x8dne samec trkati z glavo ob spodnji del sami\xc4\x8dinega zadka. Samica lahko takrat zavrne samca, preprosto tako, da odide stran. \xc4\x8ce ga sprejme, dvigne svoj zadek, samec pa se obrne s svojim zadkom proti njenemu in pri\xc4\x8dne s parjenjem. Tudi v tej fazi imajo vlogo vibracijski signali: samica, ki zavrne samca, v\xc4\x8dasih oddaja \xc2\xbbodvra\xc4\x8dalni napev\xc2\xab, ki ga uti\xc5\xa1a, tretji tip sam\xc4\x8devih signalov pa je \xc2\xbbrivalni napev\xc2\xab, s katerim lahko drugi samec ovira dvorjenje para, \xc4\x8de ga zazna.\n_START_SECTION_\nPrezimovanje\n_START_PARAGRAPH_\nZelene smrdljivke pre\xc5\xbeivijo obdobja nizkih temperatur kot odrasle \xc5\xbeivali, v stanju diapavze. Med prehodom v stanje diapavze se zgodi mno\xc5\xbeica vedenjskih in fiziolo\xc5\xa1kih sprememb, ki omogo\xc4\x8dijo pre\xc5\xbeivetje neugodnih pogojev. Samci in samice se takrat prenehajo razmno\xc5\xbeevati in se zavle\xc4\x8dejo na varno pod lubje, med rastlinski opad ipd. ter obmirujejo. Celoten proces regulira fotoperioda, torej razmerje med dol\xc5\xbeino dneva in no\xc4\x8di. Prehod v diapavzo se za\xc4\x8dne, ko se dan jeseni skraj\xc5\xa1a pod kriti\xc4\x8dno vrednost, pri tem pa ima zelena smrdljivka razmeroma kratko kriti\xc4\x8dno fotoperiodo - to pomeni, da v primerjavi z nekaterimi drugimi vrstami \xc5\xa1\xc4\x8ditastih stenic pri\xc4\x8dne s prezimovanjem kasneje in se lahko razmno\xc5\xbeuje \xc5\xa1e v oktobru._NEWLINE_Kostanjevo do temno rjava obarvanost, ki se pojavi takrat, je posledica pigmenta eritropterina, ki se nahaja v epidermisu pod kutikulo in je obi\xc4\x8dajno raztopljen, jeseni pa se kristalizira. Vloga tak\xc5\xa1ne obarvanosti \xc5\xa1e ni povsem pojasnjena, domnevajo pa, da bolje skrije \xc5\xbeival v okolju, kjer pozimi prevladujejo sive in rjave barve.\n_START_SECTION_\nBionomija\n_START_PARAGRAPH_\nZelena smrdljivka je mo\xc4\x8dno polifaga vrsta, kar pomeni, da se lahko prehranjuje z mnogo razli\xc4\x8dnimi skupinami rastlin. Gostiteljske rastline, na katerih so na\xc5\xa1li zeleno smrdljivko, pripadajo ve\xc4\x8d kot 30 dru\xc5\xbeinam dvokali\xc4\x8dnic in mnogim dru\xc5\xbeinam enokali\xc4\x8dnic. Posamezna \xc5\xbeival se tekom svojega \xc5\xbeivljenja redno seli med gostiteljskimi rastlinami (dnevno so sposobne preleteti tudi po kilometer), na ravni populacije pa je opazno, da raje izbirajo dolo\xc4\x8dene vrste. Tako se najraje prehranjujejo z dolo\xc4\x8denimi vrstami stro\xc4\x8dnic, kot so soja in fi\xc5\xbeol, pri \xc4\x8demer se skoncentrirajo na mladih poganjkih in zore\xc4\x8dih plodovih; zelena smrdljivka zato najbolje uspeva v tistih obmo\xc4\x8djih sveta, kjer te rastline \xc4\x8dlovek goji za svojo prehrano. Ker pa najprimernej\xc5\xa1i gostitelji tudi v subtropskih predelih ne uspevajo vse leto, je pre\xc5\xbeivetje odvisno tudi od alternativnih gostiteljskih rastlin, ki rastejo v okolici, ali od ozimnih polj\xc5\xa1\xc4\x8din._NEWLINE_Li\xc4\x8dinke in odrasle \xc5\xbeivali se bistveno razlikujejo po sposobnosti pre\xc5\xbeivetja na dolo\xc4\x8denih vrstah gostiteljev in razli\xc4\x8dni gostitelji so razli\xc4\x8dno primerni za razvoj li\xc4\x8dink. Domnevajo, da se to zgodi zato, ker imajo li\xc4\x8dinke zelenih smrdljivk manj razvite mehanizme za nevtralizacijo rastlinskih obrambnih spojin. Razlike v dele\xc5\xbeu \xc5\xbeivali, ki pre\xc5\xbeivijo do odraslosti, so lahko ve\xc4\x8d desetkratne, pri \xc4\x8demer je kvaliteta gostitelja najpomembnej\xc5\xa1a za li\xc4\x8dinke zadnjega stadija, ki jih \xc4\x8daka energetsko zahtevna preobrazba v odraslo \xc5\xbeival. Posledica na\xc5\xa1tetih dejstev je, da se zelene smrdljivke vsako leto selijo po dolo\xc4\x8denem zaporedju gostiteljskih vrst, na katerih so najbolj skoncentrirane. Pri tem populacija najbolje uspeva na kmetijskih obmo\xc4\x8djih, kjer pridelujejo stro\xc4\x8dnice in kri\xc5\xbenice, a je v okolici na voljo dovolj alternativnih gostiteljev._NEWLINE_Najpomembnej\xc5\xa1i dejavnik, ki omejuje velikost populacije v predelih z zmernim podnebjem, je mraz pozimi. Smrtnost prezimujo\xc4\x8dih \xc5\xbeivali zna\xc5\xa1a med 30\xc2\xa0% in 80\xc2\xa0%, populacija ne more pre\xc5\xbeiveti v obmo\xc4\x8djih, kjer povpre\xc4\x8dna januarska temperatura zna\xc5\xa1a manj kot 5\xc2\xa0\xc2\xb0C. V zadnjih desetletjih opa\xc5\xbeajo raz\xc5\xa1irjanje obmo\xc4\x8dja raz\xc5\xa1irjenosti zelene smrdljivke proti severu, verjetno na ra\xc4\x8dun podnebnih sprememb. Sposobnost pre\xc5\xbeivetja zime je poleg mraza odvisna tudi od pravo\xc4\x8dasnega nastopa diapavze. Kljub temu, da \xc5\xbeivali pozimi ve\xc4\x8dinoma mirujejo, se verjetnost, da bodo pre\xc5\xbeivele zimo, pove\xc4\x8da, \xc4\x8de imajo v bli\xc5\xbeini na voljo so\xc4\x8dne zelene rastline, saj se lahko prehranjujejo med kratkotrajnimi obdobji toplej\xc5\xa1ega vremena.\n_START_SECTION_\nNaravni sovra\xc5\xbeniki\n_START_PARAGRAPH_\nVpliv plenilcev na zeleno smrdljivko ni bistven; li\xc4\x8dinke odvra\xc4\x8dajo plenilce s svarilno obarvanostjo in kemi\xc4\x8dno obrambo (smradne \xc5\xbeleze), med tem ko odrasle \xc5\xbeivali varovalna zelena barva skrije pred plenilci, njihove smradne \xc5\xbeleze pa dajejo prav tako u\xc4\x8dinkovito kemi\xc4\x8dno obrambo. Nekoliko bolj so izpostavljena le jaj\xc4\x8deca. Posledi\xc4\x8dno zelena smrdljivka nima plenilcev, ki bi bili specializirani zanjo in ve\xc4\x8dina omemb plenjenja v strokovni literaturi je anekdoti\xc4\x8dnih. Delna izjema je v Novem svetu invazivna rde\xc4\x8da ognjena mravlja, ki je izjemno agresiven generalisti\xc4\x8den plenilec in poleg zelene smrdljivke napada prakti\xc4\x8dno vse \xc4\x8dlenono\xc5\xbece v okoljih, kjer uspeva._NEWLINE_Po drugi strani obstajajo celi kompleksi vrst parazitoidov, ki so ozko specializirani za zajedanje zelene smrdljivke in nekaterih sorodnih vrst, predvsem v Afriki in Vzhodni Aziji. To so predstavniki nekaj zajedavskih dru\xc5\xbein dvokrilcev in ko\xc5\xbeekrilcev, predvsem muh goseni\xc4\x8dark in osic iz dru\xc5\xbeine Scelionidae, ki najve\xc4\x8dkrat zajedajo na jaj\xc4\x8decih in odraslih \xc5\xbeivalih ter imajo bistven vpliv na pre\xc5\xbeivetje zelene smrdljivke v teh okoljih. Med najpomembnej\xc5\xa1imi je osica vrste Trissolcus basalis, ki zajeda na jaj\xc4\x8decih; samice tega parazitoida privabljajo hlapni ogljikovodiki, zna\xc4\x8dilni za samice, ki na ta na\xc4\x8din najdejo jaj\xc4\x8dne mase. Samica izle\xc5\xbee po eno svoje jaj\xc4\x8dece v vsako od nekaj deset jaj\xc4\x8dec stenice v jaj\xc4\x8dni masi. Ko se izle\xc5\xbee li\xc4\x8dinka, se pri\xc4\x8dne prehranjevati z zarodkom stenice, ki zaradi tega pogine. Iz jaj\xc4\x8deca se pregrize \xc5\xbee kot odrasla \xc5\xbeival, ki se spari in kmalu po tem pogine. V ugodnih pogojih (torej ob prisotnosti velikega \xc5\xa1tevila stenic) se lahko tudi osica izjemno hitro namno\xc5\xbei, saj zaklju\xc4\x8di celoten \xc5\xbeivljenjski krog v treh tednih in ima visoko razmerje samic proti samcem. Tudi med muhami goseni\xc4\x8darkami je ve\xc4\x8d vrst, ki zajedajo na zeleni smrdljivki, a se ve\xc4\x8dina od teh naravno pojavlja v Novem svetu - torej so se prilagodile na tega gostitelja \xc5\xa1ele pred nekaj stoletji, ko se je zelena smrdljivka raz\xc5\xa1irila na zahodno poloblo. To so prav tako parazitoidi, ki odlagajo jaj\xc4\x8deca na odrasle \xc5\xbeivali. Pravkar izlegla li\xc4\x8dinka muhe se prevrta skozi skelet stenice in se pri\xc4\x8dne prehranjevati s tkivi v notranjosti. Stenica pogine \xc5\xa1ele po tistem, ko se zrela li\xc4\x8dinka prevrta nazaj ven in zabubi, lahko celo uspe\xc5\xa1no prezimi z zajedavcem v sebi. Parazitoidi so ob ugodnih vremenskih razmerah (torej tam oz. takrat, ko ni nizkih temperatur) najpomembnej\xc5\xa1i dejavnik smrtnosti zelene smrdljivke.\n_START_SECTION_\nPomen za \xc4\x8dloveka\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi svojega prehranjevanja s stro\xc4\x8dnicami, kri\xc5\xbenicami in drugimi gojenimi rastlinami, velja zelena smrdljivka za pomembnega \xc5\xa1kodljivca v prakti\xc4\x8dno vseh obmo\xc4\x8djih, kjer se mno\xc5\xbei\xc4\x8dno pojavlja. S sesanjem rastlinskih sokov mladih poganjkov in plodov povzro\xc4\x8da motnje v rasti in razvoju ter razbarvanja oz. obarvanost povr\xc5\xa1ine, kar neposredno zmanj\xc5\xa1uje tr\xc5\xbeno vrednost pridelkov. Poleg tega deluje kot prena\xc5\xa1alec rastlinskih virusov, gliv in drugih patogenov, ki jim s prebadanjem povrhnjice omogo\xc4\x8di, da oku\xc5\xbeijo tkiva v notranjosti. Velik pomen ima na primer v Braziliji, kjer velja za enega najpomembnej\xc5\xa1ih \xc5\xa1kodljivcev v pridelavi soje (Brazilija je druga najve\xc4\x8dja izvoznica soje na svetu), v Avstraliji v pridelavi soje ter drugih stro\xc4\x8dnic, paradi\xc5\xbenika in graha, na jugu ZDA v pridelavi bomba\xc5\xbea ter na Havajih v pridelavi ore\xc5\xa1kov iz rodu Macadamia._NEWLINE_Glavna metoda za zatiranje zelene smrdljivke v kmetijstvu so nespecifi\xc4\x8dni insekticidi, predvsem piretroidi in organoklorove spojine. Kot dopolnilna taktika je ponekod uveljavljeno sajenje t. i. privabilnih posevkov - pridelovalci soje na primer posadijo na majhnem delu svojih povr\xc5\xa1in kultivar soje, ki dozori pred glavnim posevkom. Stenice se na ta na\xc4\x8din skoncentrirajo na majhni povr\xc5\xa1ini, kjer jih je la\xc5\xbeje zatreti. Poleg klasi\xc4\x8dnih metod je veliko pozornosti pridelovalcev dele\xc5\xbeen potencial parazitoidov in plenilcev za biolo\xc5\xa1ki nadzor vrste, ki bi lahko zmanj\xc5\xa1al potrebo po okolju in \xc4\x8dlovekovemu zdravju \xc5\xa1kodljivih kemi\xc4\x8dnih metodah zatiranja. Muhe goseni\xc4\x8darke in zajedavske ose so v razli\xc4\x8dnih dr\xc5\xbeavah \xc5\xbee na\xc4\x8drtno vna\xc5\xa1ali prav v namen biolo\xc5\xa1kega nadzora zelene smrdljivke, tudi v okolja, kjer niso avtohtone (zgled za t. i. klasi\xc4\x8dni biolo\xc5\xa1ki nadzor). V praksi so bili ti programi razli\xc4\x8dno uspe\xc5\xa1ni, saj je u\xc4\x8dinkovitost vnosa odvisna od mnogih dejavnikov, vklju\xc4\x8dno s samo kmetijsko prakso. V Avstraliji in na Havajih so vnos osice vrste Trissolcus basalis po za\xc4\x8detnih uspehih razglasili celo za \xc2\xbbzgodbo o uspehu\xc2\xab\xc2\xa0klasi\xc4\x8dnega biolo\xc5\xa1kega nadzora nasploh, a se je kasneje izkazalo, da parazitoid ni bistveno vplival na gospodarski pomen stenice, \xc4\x8deprav se je v novih okoljih ustalil. Ve\xc4\x8d uspeha je bilo v Argentini in Braziliji, kjer so v dolo\xc4\x8denih obmo\xc4\x8djih zaznali ob\xc4\x8duten upad \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnosti populacije zelene smrdljivke.\n_START_SECTION_\nIzvor in raz\xc5\xa1irjenost\n_START_PARAGRAPH_\nVrsta je kozmopolitska, prisotna v tropskih in subtropskih predelih Amerik, Afrike, Azije, Avstralazije in Evrope med 45 stopinj severne in 45 stopinj ju\xc5\xbene zemljepisne \xc5\xa1irine. Njen izvor \xc5\xa1e ni natan\xc4\x8dno pojasnjen, domnevajo pa, da izvira iz etiopske regije Vzhodne Afrike, od koder se je raz\xc5\xa1irila po vsem svetu izkori\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8d \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke trgovske poti in dejstvo, da je mo\xc4\x8dan letalec. Trenutno sprejeta razlaga o afri\xc5\xa1kem izvoru temelji na raznolikosti barvnih vzorcev in favni zajedavcev, ki so prilagojeni na zajedanje te vrste, vendar se kompleksi zajedavcev, specializiranih na to in sorodno vrsto Nezara antennata, pojavljajo tudi v Vzhodni Aziji in po eni od starej\xc5\xa1ih hipotez naj bi zelena smrdljivka pravzaprav izvirala od tam._NEWLINE_Obmo\xc4\x8dje raz\xc5\xa1irjenosti zelene smrdljivke se v zadnjih desetletjih opazno \xc5\xa1iri proti severu, verjetno vsaj deloma zaradi sprememb podnebja. Tako so najstarej\xc5\xa1i znani podatki o pojavljanju zelene smrdljivke v Srednji Evropi iz 1950. let ali kasneje - za Belgijo je prvi podatek iz leta 1950, za Finsko 1956, Avstrijo 1962 in Nem\xc4\x8dijo 1970. Na Britanskem oto\xc4\x8dju je prisotna \xc5\xa1ele od za\xc4\x8detka 21. stoletja, prav tako je bila pred kratkim prvi\xc4\x8d opa\xc5\xbeena v goratih predelih severne \xc5\xa0vice. Zelo natan\xc4\x8dno njeno raz\xc5\xa1irjenost spremljajo na Japonskem, kjer se je prav tako ustalila sredi 20. stoletja; severni rob areala se je tam v 45 letih premaknil za 85\xc2\xa0km proti severu, opazno pa je tudi, da v toplej\xc5\xa1ih obmo\xc4\x8djih izriva avtohtono vrsto N. antennata. Podobno je na zahodni polobli, kjer \xc5\xa1e danes poseljuje nova obmo\xc4\x8dja, kar pripisujejo tudi spreminjanju kmetijske prakse. Prvi podatek o pojavljanju v Novem svetu je iz 18. stoletja in od takrat se je vrsta raz\xc5\xa1irila po celotnem tropskem ter subtropskem obmo\xc4\x8dju Amerik. Tudi tam prodira proti severu, od doline Sacramento v Kaliforniji konec 1960. let do Illinoisa na severnem delu osrednjih ZDA v 1970. letih._NEWLINE_V Sloveniji je zaenkrat raz\xc5\xa1irjena v pasu od obale do kra\xc5\xa1kega roba ter na obmo\xc4\x8dju Nove Gorice in Tolmina.\n_START_SECTION_\nTaksonomija\n_START_PARAGRAPH_\nZelena smrdljivka tvori skupaj z zelo podobnima N. yunnana in N. antennata klad znotraj rodu Nezara, ki ga zaradi kombinacije \xc2\xbbprimitivnih\xc2\xab\xc2\xa0znakov filogenetska analiza postavlja na bazo kladograma kot sestrski takson ostalim predstavnikom rodu, taksonomska razmerja med temi tremi vrstami pa \xc5\xa1e niso razjasnjena._NEWLINE_Zaradi raznolikosti barvnih vzorcev in drugih morfolo\xc5\xa1kih znakov so v prej\xc5\xa1njih stoletjih entomologi pogosto opisovali primerke kot lo\xc4\x8dene vrste. Rezultat tega so \xc5\xa1tevilni sinonimi, saj po danes uveljavljenem mnenju razlike niso dovolj velike da bi podpirale lo\xc4\x8devanje tega taksona na ve\xc4\x8d podvrst ali celo vrst. Kljub temu se populacije z razli\xc4\x8dnih celin razlikujejo v ve\xc4\x8d zna\xc4\x8dilnostih, npr. lastnostih vibracijskih napevov, molekularnih znakih, sestavi me\xc5\xa1anice feromonov in zgradbi encimov. Tudi razmerja barvnih form se med populacijami razlikujejo, kar pa pripisujejo vplivu okolja - razlikam v lokalnih podnebnih razmerah.'