b'\n_START_ARTICLE_\nOton IV. Nem\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nPoreklo in mladost\n_START_PARAGRAPH_\nOton IV. je bil drugi od \xc5\xa1tirih sinov sa\xc5\xa1kega in bavarskega vojvode iz rodbine Welfov, Henrika Leva, in njegove \xc5\xbeene Matilde, h\xc4\x8derke angle\xc5\xa1kega kralja Henrika II. iz rodbine  Anjou-Plantagenet, ki je bila sestra angle\xc5\xa1kih kraljev Riharda I. Levjesr\xc4\x8dnega in Ivana Brez de\xc5\xbeele. Leto in kraj njegovega rojstva v listinah nista zabele\xc5\xbeena, o njih se le ugiba. Vsekakor je rasel v francosko-angle\xc5\xa1kem okolju. Po smrti Otonove matere in deda (1189) se je s posebnim veseljem zanj zavzel stric Rihard Levjesr\xc4\x8dni, saj je bil mladeni\xc4\x8d po mo\xc4\x8dni postavi, zna\xc4\x8daju, bistrosti in hrabrosti podoben njemu samemu. Poskusil ga je napraviti za grofa Yorka in mu zagotoviti nasledstvo po \xc5\xa1kotskem kralju Viljemu I., ki je bil brez sina, kar pa mu zaradi nasprotovanja angle\xc5\xa1kega plemstva ni uspelo. Leta 1196 mu je podelil v fevd grofijo Poitou, s katero je dobil naslov vojvode Akvitanije. Po o\xc4\x8detu, ki je umrl leta 1195, je podedoval le grofijo Haldensleben.\n_START_SECTION_\nBojevanje s Filipom \xc5\xa0vabskim za polo\xc5\xbeaj nem\xc5\xa1kega kralja (1198 \xe2\x80\x93 1208)\n_START_PARAGRAPH_\nPo nenadni smrti nem\xc5\xa1kega kralja in cesarja Svetega rimskega cesarstva Henrika VI. iz dinastije \xc5\xa0taufovcev (1197), je del njegove opozicije iz severozahodnega dela Nem\xc4\x8dije \xc5\xbeelel postaviti na prestol njihove tradicionalne tekmece Welfe. Ker je bil najstarej\xc5\xa1i Welf, Otonov brat Henrik, grof Renskega palatinata, na kri\xc5\xbearskem pohodu v Sveto de\xc5\xbeelo, niso mogli \xc4\x8dakati na njegov povratek in so kandidaturo ponudili Otonu, pri \xc4\x8demer so ra\xc4\x8dunali na mo\xc4\x8dno gmotno podporo angle\xc5\xa1kega kralja. Kandidaturo so podpirala tudi severnonem\xc5\xa1ka mesta, ki so trgovala z Anglijo, in predvsem pape\xc5\xbe Inocenc III., ki se je bal, da bodo \xc5\xa0taufovci v Italiji nadaljevali politiko Henrika VI. in spremenili pape\xc5\xbeeve fevde na Siciliji in v Italiji v cesarske. Oton je ponudbo sprejel in se maja 1198 napotil v Nem\xc4\x8dijo, kjer pa je bil popolen tujec._NEWLINE_Tako je 9. junija 1198 v organizaciji k\xc3\xb6lnskega nad\xc5\xa1kofa Adolfa manj\xc5\xa1i del nem\xc5\xa1ki knezov, med katerimi pa so bili glasovi treh, za volitve pomembnih renskih knezo\xc5\xa1kofov (k\xc3\xb6lnskega, main\xc5\xa1kega in trierskega), Otona izvolil za nem\xc5\xa1kega kralja. Oton je z vojsko zavzel \xc5\xa1taufovski Aachen, kjer ga je 12. julija v aachenski stolnici za nem\xc5\xa1kega kralja kronal k\xc3\xb6lnski nad\xc5\xa1kof Adolf; kronanje je bilo tako (glede na ustaljeno prakso) na pravem mestu s pravim nad\xc5\xa1kofom, vendar z na novo narejenimi insignijami, kajti pravi dr\xc5\xbeavni simboli (krona, me\xc4\x8d in jabolko) so bili v rokah \xc5\xa0taufovcev. _NEWLINE_Dejavnost opozicije je vznemirila \xc5\xa0taufovce. Sin Henrika VI., Friderik II., je bil star \xc5\xa1ele tri leta in se je nahajal na dvoru v Palermu, kjer so ga \xc5\xbee kronali za sicilskega kralja. Zato se je dal v Nem\xc4\x8diji izvoliti za kralja brat umrlega kralja, Filip \xc5\xa0vabski, najprej na hitro v M\xc3\xbchlhausnu in potem \xc5\xa1e enkrat v Mainzu, kjer ga je 8. septembra 1198 kronal burgundski nad\xc5\xa1kof Aimo von Tarentaise. Mesto kronanja in kronanje brez treh renskih knezo\xc5\xa1kofov je bilo za tedaj ustaljeno prakso povsem neobi\xc4\x8dajno, a pomembno je bilo, da je za Filipom stala ve\xc4\x8dina nem\xc5\xa1kih knezov, med njimi mo\xc4\x8dni vojvode Bavarske, Avstrije, Sa\xc5\xa1ke, de\xc5\xbeelni grof Turingije pa tudi \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj, in da je imel na razpolago tudi veliko bogastvo alodialnih \xc5\xa1taufovskih posesti._NEWLINE_Pravo razmerje mo\xc4\x8di se je pokazalo \xc5\xbee ob prvih voja\xc5\xa1kih spopadih, oktobra 1198. Oton ni mogel za\xc5\xa1\xc4\x8dititi svojih prista\xc5\xa1ev v Alzaciji, ko je Filip z mnogo mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o vojsko od njegove prodrl ob Renu proti severu. Po hudih bojih ob reki Mozeli se je moral Oton umakniti v K\xc3\xb6ln in jeseni prenehati oblegati Goslar, ko je mestu prihitel na pomo\xc4\x8d Filip. _NEWLINE_Naslednje leto 1199 je minilo \xc5\xa1e manj sre\xc4\x8dno. 6. aprila je umrl kralj Rihard, njegov brat Ivan pa ni gojil enake naklonjenosti do ne\xc4\x8daka. Otonu se osvoboditev Alzacije spet ni posre\xc4\x8dila; umaknil se je v K\xc3\xb6ln in s tem pokazal, da ni sposoben k\xc3\xb6lnskemu \xc5\xa1kofu, ki mu je pomagal h kroni, nuditi ustrezne za\xc5\xa1\xc4\x8dite. K \xc5\xa0taufovcem je prestopil Otonov prista\xc5\xa1, de\xc5\xbeelni grof Herman I. Turin\xc5\xa1ki. Filip je demonstrativno praznoval bo\xc5\xbei\xc4\x8d v Magdeburgu, v neposredni bli\xc5\xbeini Otonovih mati\xc4\x8dnih ozemelj. Kot nosilec me\xc4\x8da je na proslavi sodeloval sa\xc5\xa1ki vojvoda Bernhard, za zabavo pa je skrbel pesnik Walther von der Vogelweide._NEWLINE_Leto 1200 pa je bilo za Otona uspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1e. Filipov napad na Otonovo reziden\xc4\x8dno mesto Braunschweig, se ni posre\xc4\x8dil; mesto je obranil Otonov brat Henrik. Za bo\xc5\xbei\xc4\x8d je Oton osvojil Mainz, kjer je po smrti nad\xc5\xa1kofa Konrada Otonu naklonjena stranka uspela uveljaviti za nad\xc5\xa1kofa svojega kandidata Sigfrida Eppsteinskega. Oton je mimo Speyerja, ki ga je dr\xc5\xbeal Filip, prodrl vse do Wei\xc3\x9fenburga, a le za\xc4\x8dasno; ko ga je Filip napadel v hrbet, se je moral umakniti nazaj v spodnje Porenje._NEWLINE_Na prehodu v leto 1201 se je Inocenc III. odlo\xc4\x8dil odkrito podpreti Welfa, ki mu je bil prisegel, da bo spo\xc5\xa1toval pape\xc5\xbeeve fevdalne pravice na Siciliji in mu bo v severni Italiji prepustil imetje Matilde Toskanske. Pape\xc5\xbe je v pisnem premisleku o koristih, ki jih cerkvi lahko prinesejo trije kandidati za kralja, \xc5\xa0taufovca Friderik II. in Filip \xc5\xa0vabski ter Welf Oton (deliberatio papae super facto de tribus electis), je v zaklju\xc4\x8dku zapisal, da bi bilo \xc2\xbbdovoljeno in koristno\xc2\xab\xc2\xa0nameniti apostolsko naklonjenost Welfu, kar naj bi pomenilo, naj knezi z njegovim blagoslovom za kralja izvolijo Otona. Ko se prista\xc5\xa1i \xc5\xa0taufovcev na njegovo mehko sporo\xc4\x8dilo niso odzvali, je marca 1201 priznal Otona za kralja in bodo\xc4\x8dega cesarja, pozval kneze k upo\xc5\xa1tevanju njegove odlo\xc4\x8ditve, Filipa in njegove prista\xc5\xa1e pa izob\xc4\x8dil. Pape\xc5\xbeeva poteza je sicer vplivala na nekatere neodlo\xc4\x8dne \xc5\xa1kofe in kneze, a na Filipovem praznovanju obletnice kronanja septembra 1201 v Bambergu ni bilo videti, da bi manjkal kateri od njegovih vidnej\xc5\xa1ih prista\xc5\xa1ev._NEWLINE_Leta 1202 je Oton iskal oporo proti Filipovim prista\xc5\xa1em na spodnjem Sa\xc5\xa1kem v dinasti\xc4\x8dni povezavi z dansko kraljevo rodbino: svojo ne\xc4\x8dakinjo je poro\xc4\x8dil z danskim prestolonaslednikom Waldmarjem, njegova sestra Helena pa se je poro\xc4\x8dila z Otonovim mlaj\xc5\xa1im bratom Viljemom. Ob Viljemovi poroki so si bratje Welfi na novo razdelili rodbinske posesti: mlaj\xc5\xa1i Otonov brat Viljem je dobil  L\xc3\xbcneburg in se odtlej naslavljal kot grof L\xc3\xbcneburga, starej\xc5\xa1i brat Henrik, ki je bi grof Renskega palatinata, je dobil Celle in G\xc3\xb6ttingen, Otonu pa je pripadel Braunschweig, kjer je imel svojo kraljevo rezidenco, in velik del Harza, katerega nahajali\xc5\xa1\xc4\x8da srebra v Rammelsbergu so bila najpomembnej\xc5\xa1i predmet spora s \xc5\xa0taufovci._NEWLINE_Tega leta je ponovno izbruhnila vojna med Francijo in Anglijo in angle\xc5\xa1ki kralj je spet za\xc4\x8del denarno podpirati Otona, saj si je obetal od njega podporo v boju proti Franciji. Tiha diplomacija pape\xc5\xbeevih legatov je dosegla, da sta turin\xc5\xa1ki de\xc5\xbeelni grof Herman I. in \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj Otokar I. prestopila na Otonovo stran. Ko je Filip zvedel za Hermanovo nezvestobo, je spomladi 1203 napadel Turingijo. Vendar napad ni uspel, ker so turin\xc5\xa1ki vojski prisko\xc4\x8dile na pomo\xc4\x8d \xc4\x8de\xc5\xa1ke in ogrske \xc4\x8dete._NEWLINE_Z letom 1204 pa se je za\xc4\x8del Otonov polo\xc5\xbeaj hitro podirati. Njegovi holandski zavezniki so se zapletli v medsebojno nasledstveno vojno in Oton na njihovo pomo\xc4\x8d ni mogel ve\xc4\x8d ra\xc4\x8dunati. Na drugi strani je Filip zbral vse svoje razpolo\xc5\xbeljive \xc4\x8dete. Spomladi je re\xc5\xa1il mesto Goslar, ki ga je Oton oblegal, potem pa je svojo vojsko usmeril proti Otonovi in Henrikovi vojski, zbrani pri kraju Wolfenb\xc3\xbcttel. Henrik, kateremu je Filip oporekal njegov fevd Renski palatinat, je realno ocenil, da se Oton voja\xc5\xa1ko ne more obdr\xc5\xbeati in je prestopil na \xc5\xa1taufovsko stran. Osamljeni Oton se je umaknil za obzidje Braunschweiga. Poleti je Filip z veliko premo\xc4\x8djo zavzel nezvesto Turingijo._NEWLINE_Henrik je s prestopom re\xc5\xa1il svoj grofovski fevd in je v upravljanje dobil tudi Goslar. Njegov prestop je povzro\xc4\x8dil mno\xc5\xbei\xc4\x8den osip Otonovih prista\xc5\xa1ev. Septembra 1204 se je Filipu podredil turin\xc5\xa1ki de\xc5\xbeelni grof, kmalu mu je sledil tudi \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj. Otona je zapustil tudi k\xc3\xb6lnski nad\xc5\xa1kof Adolf, medtem ko so mu me\xc5\xa1\xc4\x8dani K\xc3\xb6lna ostali zvesti. 11. novembra so knezi v Koblenzu Filipu prisegli zvestobo. Ta se je dal 6. januarja 1205  v Aachnu ponovno kronati za kralja, to pot na pravem mestu, s pravim (k\xc3\xb6lnskim) nad\xc5\xa1kofom in s pravimi insignijami. Jeseni 1205 je pri\xc5\xa1el Filip z vojsko nad K\xc3\xb6ln, a ga je novo mestno obzidje zaustavilo. V mestu je bil tudi Oton; ob ponesre\xc4\x8denem izpadu iz mesta je bil ranjen. _NEWLINE_Leta 1206 Filip v bojih okrog Braunschweiga ni bil uspe\xc5\xa1en, ministerial Gunzelin von Wolfenb\xc3\xbcttel je junija za Otona celo zavzel Goslar. A  27. julija 1206 je bila prete\xc5\xbeno k\xc3\xb6lnska vojska pri Wassenbergu hudo pora\xc5\xbeena. Hudo ranjeni Oton se je komaj re\xc5\xa1il v K\xc3\xb6ln in potem v Braunschweig. K\xc3\xb6ln je novembra s Filipom sklenil mir. Oton pa se ni uklonil. S \xc4\x8detami, ki jih je dobil pri danskem kralju in denarjem angle\xc5\xa1kega kralja se je branil v Braunschweigu._NEWLINE_Dejanski polo\xc5\xbeaj v Nem\xc4\x8diji in Filipova pripravljenost, da popusti v zadevah, ki so bile najpomembnej\xc5\xa1e za ohranitev avtoritete cerkve, so pape\xc5\xbea pripravili do tega, da se je za\xc4\x8del pogajati s Filipom. Avgusta 1207 je preklical Filipovo izob\xc4\x8denje. Njegovi legati so za\xc4\x8deli Otona prepri\xc4\x8devati, naj se odre\xc4\x8de kraljevemu naslovu. Filip mu je v zameno za odpoved ponudil v fevd vojvodino \xc5\xa0vabsko ali kraljevino Burgundijo in roko ene od svojih h\xc4\x8dera z izgledi na dedovanje dela \xc5\xa1taufovskih alodialnih posesti. Oton je vse odklonil._NEWLINE_Filip je \xc5\xbee pripravljal veliko vojsko za osvojitev Braunschweiga, ko ga je 21. junija 1208 v bamber\xc5\xa1ki \xc5\xa1kofovski pfalci iz osebnih razlogov ubil bavarski palatinski grof Oton Wittelsba\xc5\xa1ki . Otona ni nih\xc4\x8de povezoval z umorom. Pa\xc4\x8d pa sta bila za sodelovanja pri na\xc4\x8drtovanju umora osumljena brata iz rodbine Ande\xc5\xa1kih, bamber\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof Ekbert in istrski mejni grof Henrik. Otonovi prista\xc5\xa1i so umor razumeli kot bo\xc5\xbeje posredovanje za re\xc5\xa1itev spora.\n_START_SECTION_\nUtrjevanje oblasti (1208 \xe2\x80\x93 1209)\n_START_PARAGRAPH_\nOton je sedaj nastopil proti najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1emu in najbolj vnetemu prista\xc5\xa1u Filipa na severu, magdebur\xc5\xa1kemu nad\xc5\xa1kofu Albrechtu. Ta se je zavedal pogubnosti nadaljevanja dr\xc5\xbeavljanske vojne, pa tudi \xc5\xa0taufovci tedaj niso imeli svojega predstavnika, ki bi lahko prevzel vodenje interesov rodbine. Albrecht je Otona prepri\xc4\x8dal, da bo svoje cilje la\xc5\xbee dosegel s poravnavo. Oton je tako pristal na koncesije v korist cerkve in nekaterih knezov, ki so jih prizadeli njegovi dotedanji postopki, \xc5\xa0taufovci pa so ga priznali za kralja; pridru\xc5\xbeili so se jim tudi njihovi ministeriali, ki so dotlej vodil dr\xc5\xbeavno upravo s kanclerjem Konradom, speyerskim \xc5\xa1kofom na \xc4\x8delu. Iz vseh delov Nem\xc4\x8dije so v Braunschweig prihajale delegacije, ki so Otonu izra\xc5\xbeale pokor\xc5\xa1\xc4\x8dino, on pa je v zameno delil koncesije. Koncesije je podelil tudi mnogim mestom. Pri\xc5\xa1li so se mu poklonit tudi pape\xc5\xbeevi legati._NEWLINE_Na dr\xc5\xbeavnem zboru v Frankfurtu, 11. novembra 1208, ki ga je sklical main\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof, je bil Oton ponovno izvoljen za kralja. Pomembno je bilo, da je bil na zboru prisoten tudi bavarski vojvoda Ludvik I.. Oton je dr\xc5\xbeavne posle prepustil ministerialom iz Filipovega kroga, ki so jih vodili dotlej; s tem je dejansko nadaljeval \xc5\xa1taufovsko vladavino. Kaznoval je morilca in njegova domnevna sodelavca, tako da jim je odvzel dr\xc5\xbeavne fevde, slu\xc5\xbebe in dohodke. Po pape\xc5\xbeevem nasvetu se je zaro\xc4\x8dil s Filipovo h\xc4\x8derko Beatrix, vzel v varstvo tudi njene sestre in v upravljanje njihovo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino. Na dr\xc5\xbeavnih zborih je za\xc4\x8del odlo\xc4\x8dno uvajati ukrepe de\xc5\xbeelnega miru, kar je v njegov krog prista\xc5\xa1ev pritegnilo tudi dotlej neodlo\xc4\x8dne in nasprotne kneze. V za\xc4\x8detku leta 1209 so ga za kralja priznale tudi vojvodine Avstrija, Koro\xc5\xa1ka in nad\xc5\xa1kofija Salzburg. Pridru\xc5\xbeil se mu je oglejski patriarh Wolfgar iz Leibrechtskirchena, ki se je za Filipa pogajal s pape\xc5\xbeem in ki je skrbel za interese cesarja v Italiji._NEWLINE_Oton je za\xc4\x8del razmi\xc5\xa1ljati o kronanju za cesarja. Da mu pape\xc5\xbe pri tem ne bi delal ovir, je obnovil in \xc5\xa1e raz\xc5\xa1iril obljube, ki jih je pape\xc5\xbeu dal \xc5\xbee leta 1200, in sicer, da bo priznaval pape\xc5\xbeevo fevdalno pravico na Siciliji in pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo v Italiji, v cerkvenih zadevah priznaval kuriji prizivno pravico in se odpovedal cesarskemu vplivu na volitve \xc5\xa1kofov. Ko sta ga za kralja priznali tudi \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj, knezi Lotaringije in rodbina Z\xc3\xa4ringen, je na dr\xc5\xbeavnem zboru v W\xc3\xbcrzburgu (24. maja 1209) napovedal pohod v Rim na kronanje.\n_START_SECTION_\nPohod v Italijo. Kronanje za cesarja (1209 - 1211)\n_START_PARAGRAPH_\nOton se je junija 1209 iz Augsburga odpravil v Italijo. Spremljalo ga je 6.000 konjenikov v oklepih. _NEWLINE_V Italiji so se sprva vsi gibelini gnetli okrog njega, eni so ga imeli za naslednika \xc5\xa0taufovcev, drugi za njihovega nasprotnika po rojstvu. Sam pa se je odlo\xc4\x8dil za politiko, ki jo je njegov zastopnik v Italiji, oglejski patriarh, vodil \xc5\xbee za \xc4\x8dasa Filipa, namre\xc4\x8d, da je treba v Italiji cesarske posesti restavrirati v stanje, kakr\xc5\xa1no je bilo ob smrti cesarja Henrika VI. To pa je bilo v nasprotju z obljubami, ki jih je dal pape\xc5\xbeu pred odhodom v Italijo, in je napovedovalo neizbe\xc5\xbeen konflikt s pape\xc5\xbeem. A kronanje v baziliki sv. Petra v Rimu, 4. oktobra 1209, je \xc5\xa1e minilo v prijateljskem vzdu\xc5\xa1ju._NEWLINE_Po kronanju je Oton, nasprotno od pape\xc5\xbeevega pri\xc4\x8dakovanja, ostal v Italiji. Do odkritega spora med njima je pri\xc5\xa1lo, ko je februarja 1210 imenoval nem\xc5\xa1kega ministeriala z imenom Diepold von Schweinspeunt, ki je pri\xc5\xa1el v Italijo v spremstvu Henrika VI., za vojvodo Spoleta. V juniju je Oton sklenil formalno zvezo s Piso proti Frideriku II., ki je postavil zahtevo po vojvodini \xc5\xa0vabski in s tem pokazal, da se ne namerava odre\xc4\x8di svojim pravicam v Nem\xc4\x8diji. V avgustu in septembru je Oton z vojsko zavzel sporna toskanska ozemlja, ki jih je imel pape\xc5\xbe za del svoje dr\xc5\xbeave. Pape\xc5\xbe je Otonu najprej zagrozil z izob\xc4\x8denjem in ga 18. novembra 1210 tudi izob\xc4\x8dil. Nem\xc5\xa1kim knezom je izrecno dovolil, da izvolijo novega kralja. Oton se za to ni zmenil, naprej je zavzemal italijanski jug in oktobra 1211 dosegel Mesinsko o\xc5\xbeino z namenom, da se izkrca na Siciliji. Tam pa ga je dosegla novica, da je del nem\xc5\xa1kih knezov izvolil za protikralja Friderika II. Takoj je odhitel proti domu.\n_START_SECTION_\nBojevanje za prestol s Friderikom II. (1212 \xe2\x80\x93 1213)\n_START_PARAGRAPH_\nOton se je marca 1212 vrnil v Nem\xc4\x8dijo in v Frankfurtu sklical dvorni zbor, na katerem pa so se njegovi nasprotniki potuhnili. Ker je bil turin\xc5\xa1ki de\xc5\xbeelni grof Herman I. med tistimi, ki so izvolili protikralja, se je Oton julija spravil nad njegov sede\xc5\xbe, grad  Wei\xc3\x9fensee. Med obleganjem je izvedel, da je Friderik sprejel izvolitev in je \xc5\xbee v Genovi na poti v Nem\xc4\x8dijo. Otonu se je zazdelo potrebno, da utrdi svojo zvezo s \xc5\xa0taufovci, in se je v Nordhausnu na hitro poro\xc4\x8dil s svojo trinajst ali \xc5\xa1tirinajst let staro zaro\xc4\x8denko Beatrix. Prekinil je obleganje in pohitel proti jugu, da bi Frideriku prepre\xc4\x8dil vstop v Nem\xc4\x8dijo._NEWLINE_Toda Beatrix je tri tedne po poroki umrla. Z njeno smrtjo se je pretrgala edina vez, ki je dotlej dr\xc5\xbeala proti Otonu sovra\xc5\xbeno razpolo\xc5\xbeene \xc5\xa0vabe v pokor\xc5\xa1\xc4\x8dini. \xc5\xa0vabska je zapustila Otonov tabor, z njo pa tudi Bavarska in mnogi drugi._NEWLINE_Friderik II. je prispel vKonstanco, prvo nem\xc5\xa1ko mesto na svoji poti, nekaj ur pred Otonom. V Breisachu je proti cesarju \xc5\xbee izbruhnil upor. Oton se je odpovedal obleganju Konstance in se vrnil v svoje o\xc5\xbeje obmo\xc4\x8dje oblasti, v spodnje Porenje. Denarja mu ni manjkalo, po\xc5\xa1iljal mu ga je stric, angle\xc5\xa1ki kralj._NEWLINE_Friderik II. se je brez ve\xc4\x8djega odpora uveljavil v ju\xc5\xbenonem\xc5\xa1kem prostoru. Sklenil je zvezo s francoskim kraljem Filipom II. Avgustom iz dinastije Kapetingov, ki so bili tradicionalni zavezniki \xc5\xa0taufovcev. Dogovor je Frideriku prinesel 20.000 srebrnih mark, ki jih je nemudoma razdelil med kneze, za popla\xc4\x8dilo njihove pomo\xc4\x8di in za zagotovilo njihove bodo\xc4\x8de podpore. 5. decembra je bil v Frankfurtu z veliko podporo formalno ponovno izvoljen za kralja in nekaj dni za tem ga je v main\xc5\xa1ki stolnici kronal main\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Siegfried von Eppstein. Friderik je svoje prista\xc5\xa1e \xc5\xa1irokogrudno popla\xc4\x8dal s privilegiji._NEWLINE_A boj s tem \xc5\xa1e ni bil kon\xc4\x8dan. Oton je zimo pre\xc5\xbeivel v spodnjem Porenju. Junija 1213 je pri Remkerslebnu premagal magdebur\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa in opusto\xc5\xa1il njegovo de\xc5\xbeelo vse do obzidja glavnega mesta. Potem se je obrnil proti jugu in pusto\xc5\xa1il po Turingiji, dokler ga prihod Friderikove mo\xc4\x8dne vojske ni prisilil k umiku v Braunschweig. Brat Henrik mu v bojih zaradi bolezni ni mogel ve\xc4\x8d pomagati. Otonu je obrnil hrbet tudi grof Mei\xc3\x9fna.\n_START_SECTION_\nPoraz proti Francozom v bitki pri Bouviensu (1214)\n_START_PARAGRAPH_\nOton je sklenil, da si avtoriteto povrne na francoskem boji\xc5\xa1\xc4\x8du. Leta 1214 se je vklju\xc4\x8dil v angle\xc5\xa1ko-nizozemsko-welfsko koalicijo, ki naj bi (v dolgoletnem sporu med Anglijo in Francijo) zadala Franciji uni\xc4\x8dujo\xc4\x8d udarec. \xc4\x8ceprav so bila v podvig vlo\xc5\xbeena velika sredstva, pa se je na\xc4\x8drt ponesre\xc4\x8dil, morda zato, ker je angle\xc5\xa1ki kralj Ivan napadel iz Poitiersa in izgubil spopad s Francozi, \xc5\xa1e preden je tja prispela Otonova vojska._NEWLINE_Oton je pred tem z angle\xc5\xa1kim denarjem sestavil svojo vojsko iz grofov, plemi\xc4\x8dev in vitezov iz severne Nem\xc4\x8dije. Pridru\xc5\xbeil se mu je tudi brabantski vojvoda Henrik I, svak francoskega kralja, in je z Otonom poro\xc4\x8dil svojo h\xc4\x8der Marijo (z njim je bila zaro\xc4\x8dena \xc5\xbee leta 1198, a je Oton zaroko razdrl, ko se je poro\xc4\x8dil z Beatrix). Spori med nizozemskimi plemi\xc4\x8di pa so zavlekli priprave. Tako se je \xc5\xa1ele 12. julija zbrala vsa Otonova vojska pri mestu Nivelles. Pridru\xc5\xbeile so se ji tudi pomo\xc5\xbene angle\xc5\xa1ke \xc4\x8dete pod vodstvom grofa Williama of Salisbury. Do odlo\xc4\x8dilnega spopada s Francozi je pri\xc5\xa1lo 27. julija 1214 pri Bouviensu, vzhodno od mesta Lille. Poro\xc4\x8dila o bitki so nasprotujo\xc4\x8da si, vsekakor pa je Oton, potem ko je njegov konj v boju padel, zajahal konja zvestega spremljevalca (ki je s tem zanj \xc5\xbertvoval \xc5\xbeivljenje) in zapustil bitko. Njegova vojska je do\xc5\xbeivela uni\xc4\x8dujo\xc4\x8d poraz, ki je Otonu odvzel vse realne mo\xc5\xbenosti, da bi ohranil svoj polo\xc5\xbeaj. Angle\xc5\xa1ki kralj je s Francozi za dalj\xc5\xa1i \xc4\x8das sklenil premirje.\n_START_SECTION_\nOtonova zadnja leta (1214 \xe2\x80\x93 1218)\n_START_PARAGRAPH_\nToda Oton se ni predal. Avgusta 1214 je Friderik prodrl v o\xc5\xbeje obmo\xc4\x8dje Otonove oblasti, severno od reke Mozele. Otonu so ostali zvesti \xc5\xa1e me\xc5\xa1\xc4\x8dani Aachna in K\xc3\xb6lna, kamor se je zatekel. Njegovi plemi\xc5\xa1ki prista\xc5\xa1i pa so ga vse bolj zapu\xc5\xa1\xc4\x8dali, nazadnje njegovi sa\xc5\xa1ki prijatelji in danski kralj. Angle\xc5\xa1ki kralj mu ni ve\xc4\x8d po\xc5\xa1iljal pomo\xc4\x8di._NEWLINE_24. julija 1215 je Friderik II. zavzel Kaiserswerth in istega dne mu je Aachen odprl mestna vrata, kjer ga je naslednji dan v stolnici main\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof ponovno kronal za nem\xc5\xa1kega kralja. Ko je potem pri\xc5\xa1el Friderik z vojsko tudi pred K\xc3\xb6ln, so me\xc5\xa1\xc4\x8dani Otonu odpustili njegove dolgove in mu \xc5\xa1e dali denar, da se je umaknil v Braunschweig. Novembra 1215 so Otonovi angle\xc5\xa1ki in italijanski prijatelji na \xc4\x8detrtem lateranskem koncilu brezuspe\xc5\xa1no sku\xc5\xa1ali dose\xc4\x8di preklic izob\xc4\x8denja; nasprotno, pape\xc5\xbe je napovedal Friderika II. za bodo\xc4\x8dega cesarja. _NEWLINE_Oton se do konca ni predal. Izza zidov Braunschweiga je \xc5\xa1e naprej napadal okolico. \xc5\xa0ele na smrtni postelji je naro\xc4\x8dil bratu Henriku, naj kraljeve insignije izro\xc4\x8di novemu kralju. Umrl je 19. maja 1218._NEWLINE_Oton ni imel naslednika. \xc5\xbde leta 1214 je umrl njegov ne\xc4\x8dak, Henrik mlaj\xc5\xa1i, po o\xc4\x8detu grof Renskega palatinata, v katerem je Oton videl tudi svojega naslednika. Rodbina je s tem izgubila Renski palatinat, ki ga je novi kralj dal v fevd Wittelsbachu, bavarskemu vojvodi Ludviku I._NEWLINE_Welfske posesti Braunschweig-L\xc3\xbcneburg je podedoval sin Otonovega brata Viljema, poimenovan Oton Otrok, ki se je leta 1235 pobotal s Friderikom II., ki ga je povi\xc5\xa1al v vojvodo. Rodbina in posesti so se potem velikokrat delile. Iz hanoverske veje rodbine izhaja Jurij Ludvik, ki je leta 1714 nasledil britanski prestol.\n_START_SECTION_\nOton kot mecen kulture\n_START_PARAGRAPH_\nOtonu je dala vzgoja na angle\xc5\xa1kem dvoru vpogled v kulturo tedanjega \xc4\x8dasa. Njegov dvor je vzdr\xc5\xbeeval stike z izobra\xc5\xbeenimi misleci in pisci ter ljudskimi pevci in bil tako sti\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de med posvetno kulturo \xc5\xa1e ne pismenih plemi\xc4\x8dev in kulturo izobra\xc5\xbeene duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine. Na Otonovem dvoru so delovali literati Eilhart von Oberge, Heinrich von Avranches in Gervasius von Tilbury. Slednjemu je Oton 1209 podelil mar\xc5\xa1alsko \xc4\x8dast Arelata, Gervasius pa je cesarju (1214/15) posvetil Liber de mirabilibus mundi (Knjigo zemeljskih \xc4\x8dudes) poznano tudi kot Otia imperialia (Cesarjev prosti \xc4\x8das). Pesnik Walther von der Vogelweide se je v svojih politi\xc4\x8dnih pesmih z glasbeno spremljavo v sporu med cesarjem in pape\xc5\xbeem postavil na Otonovo stran in je vsaj januarja 1213 deloval kot njegov poslanik (pred tem se je dru\xc5\xbeil s Filipom \xc5\xa0vabskim, kasneje pa je stopil v tabor Friderika II.)._NEWLINE_Oton je vzpodbujal tudi umetno obrt, ki se je odra\xc5\xbeala v kovanju novcev, izdelavi pe\xc4\x8datnikov in relikviarijev. Skrinja Treh kraljev, K\xc3\xb6ln v k\xc3\xb6lnski stolnici je v Otonovem \xc4\x8dasu dobila svoj kon\xc4\x8dni izgled in velja za najpomembnej\xc5\xa1i izdelek mozanske umetnosti 12. in 13. stoletja. Na njeni \xc4\x8delni strani je za sv. Tremi kralji upodobljen \xc4\x8detrti kralj \xe2\x80\x93 Oton IV., ki prina\xc5\xa1a tri zlate krone za lobanje treh svetnikov. Oton je od leta 1208 spodbujal in sofinanciral gradnjo cistercijanskih samostanov Walkenried in Riddagshausen.'