b'\n_START_ARTICLE_\nParodija\n_START_PARAGRAPH_\nParodija je besedilo, ki z ironi\xc4\x8dnim, satiri\xc4\x8dnim ali zabavnim namenom karikira oziroma ob vrednostno zni\xc5\xbeani tematiki ali stilu uporablja znano \xe2\x80\x93 cenjeno, klasi\xc4\x8dno, aktualno itd. \xe2\x80\x93 (literarno) besedilo pa tudi vrste, smeri, avtorske in druge stile.\n_START_SECTION_\nEtimologija besede\n_START_PARAGRAPH_\nGr\xc5\xa1ki izraz parod\xc3\xada pomeni \xe2\x80\x9csospev\xe2\x80\x9d ali \xe2\x80\x9cprotispev, protipesem\xe2\x80\x9d. Drugi etimolo\xc5\xa1ki vir parodije pa je parod\xc3\xa9, ki pomeni\xc2\xa0\xc2\xbbposeben, netradicionalen, nevznesen na\xc4\x8din recitiranja epskih pesmi\xc2\xab, kasneje tudi\xc2\xa0\xc2\xbbvsakr\xc5\xa1no netradicionalno izvajanje pesni\xc5\xa1kih del, npr. recitiranje novega besedila na glasbo starej\xc5\xa1ega, oziroma razne oblike manj\xc5\xa1ega, ne nujno komi\xc4\x8dnega spreminjanja besedja izvirnika\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nZgodovina parodije\n_START_PARAGRAPH_\nOd antike do postmodernizma je parodija precej spreminjala svojo strukturno in duhovno naravo._NEWLINE_Pojem parodija izvira \xc5\xbee iz 5. stoletja pr. Kr. in je med najstarej\xc5\xa1imi pojmi v literarni vedi. Na ta pojem se ve\xc5\xbeejo razli\xc4\x8dna podro\xc4\x8dja uporabe (nastopa kot oznaka \xc5\xbeanra, vrste, figure, stila). V antiki naj bi bile parodije tako raz\xc5\xa1irjene, da ni bilo niti ene resne, idejno neposredne, uradno priznane vrste (umetni\xc5\xa1ke, retori\xc4\x8dne, filozofske, verske, vsakdanje) oz. stila, ki ne bi bila parodizirana, vendar so bili glede rabe samega pojma parodija precej zadr\xc5\xbeani. Aristotelu je izraz \xe2\x80\x9cparodia\xe2\x80\x9d v Poetiki pomenil \xc5\xbeanr, ki je bil komi\xc4\x8dni kontrast homerskega epa. V prvi vrsti mu je torej pomenila \xc5\xbeanrski pojem, oznako za herojsko-komi\xc4\x8dno pesnitev. Komi\xc4\x8dnost je izhajala iz neskladja med predmeti in na\xc4\x8dinom posnemanja: na banalno snov je prena\xc5\xa1ala verz, dikcijo in zgodbene sheme juna\xc5\xa1kega epa. Kvintilijanu pa je parodija pomenila peto pesem, ki imitira melodijo kake druge pesmi, pa tudi tovrstno imitiranje v prozi. Parodijo je obravnaval tudi kot figuro, sorodno ironiji ali dialogizmu; parodirati pomeni, da v svoj govor vplete\xc5\xa1 tuj, nasprotnikov na\xc4\x8din izra\xc5\xbeanja._NEWLINE_V srednjem veku je bila parodija prav tako zelo prisotna, vendar je teoretsko niso obravnavali. Sakralna besedila \xe2\x80\x93evangeliji, obrazci za splo\xc5\xa1no spoved, litanije, ma\xc5\xa1e \xe2\x80\x93 so bila prenesena na posvetno, dru\xc5\xbebeno kriti\xc4\x8dno, eroti\xc4\x8dno in pivsko tematiko. Kljub temu, da je bilo prisotnega veliko parodi\xc4\x8dnega ustvarjanja, pa se izraz parodija med izobra\xc5\xbeenci v srednjem veku ni bil uporabljal._NEWLINE_V \xc4\x8dasu od 16. do 18. stoletja je bila parodija ve\xc4\x8dinoma omejena na literaturo. Pomenila je posamezno, najve\xc4\x8dkrat kraj\xc5\xa1e ali verzificirano knji\xc5\xbeevno delo, ki se bolj ali manj grobo posmehuje predlogi, lahko pa jo tudi le uporablja za sme\xc5\xa1enje drugih tar\xc4\x8d ali spro\xc5\xa1\xc4\x8deno zabavo. Poetologi so parodijo imeli ve\xc4\x8dinoma za nizek \xc5\xbeanr, dopu\xc5\xa1\xc4\x8den za zabavo izobra\xc5\xbeenih elit. Pojem parodija se je na literaturo omejil torej \xc5\xa1ele v nekaterih pojmovanjih 17. in 18. stoletja, sicer pa se je vseskozi uporabljal tudi za druga podro\xc4\x8dja: za \xc5\xbeivo izvajanje (recitiranje, petje) besedila, za spektakelske oblike in u\xc4\x8dinke, strategijo v retori\xc4\x8dnem soo\xc4\x8danju z nasprotnikom in predelovanje neliterarnih besedil._NEWLINE_\xc5\xa0ele v 19. stoletju pa je pojem parodija postajal tudi oznaka, ki se je nana\xc5\xa1ala na na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja, obna\xc5\xa1anja, nazore. Za\xc4\x8delo se je \xc5\xa1irjenje porenesan\xc4\x8dnega, predvsem ali zgolj literarnega umevanja parodije, s premikom zanimanja z literature na podobo in spektakel (likovnost, gledali\xc5\xa1\xc4\x8de, film). V 20. stoletju so povsem obi\xc4\x8dajne postale filmske parodije na filmske \xc5\xbeanre, avtorske stile re\xc5\xbeiserjev, glasbene parodije znanih melodij ali zvrsti, slikarske parodije klasikov umetnosti in celo arhitekturne parodije histori\xc4\x8dnih stilov.\n_START_SECTION_\nKaj po\xc4\x8dne parodija s predlogo in kaj njena predloga sploh je?\n_START_PARAGRAPH_\nZa parodijo je zna\xc4\x8dilna tendencioznost, zaradi katere pretirava, karikira predlogo oziroma gradi na komi\xc4\x8dnem neujemanju tragi\xc4\x8dnega in sme\xc5\xa1nega ali trivialnega, ohranja oblike ob nesmiselni vsebini, deformira in razsmi\xc5\xa1lja izvirnik. Nujno je medbesedilno navezovanje na razpoznavno predlogo, ki jo parodist delno reprezentira (posnema, ohranja oziroma prevzema besede), delno pa jo spreminja (z zamenjavo besed ali z zgo\xc5\xa1\xc4\x8danjem, napihovanjem njenih zna\xc4\x8dilnosti). Temeljna postopka preoblikovanja predloge sta zamenjava tematike in njeno neskladje z ohranjeno oziroma imitirano podobo predloge ter karikiranje njenih zna\xc4\x8dilnosti. Predloga preseva skozi tekst. Besedilo njenemu stilu ne sledi pasivno, ampak se razvidno in o\xc4\x8ditno igra z njim. Besedilo bo parodija samo, kolikor bo v bralcu vzbudila navezavo, asociacijo na predlogo. Uspe\xc5\xa1na parodija mora namre\xc4\x8d sama ustvariti dobro sliko predloge in razlo\xc4\x8dno nakazati navezavo na drugo besedilo. Parodirati je mogo\xc4\x8de kakr\xc5\xa1no koli obliko kodiranega diskurza, vsako znakovno dejanje, besedno ali nebesedno, umetni\xc5\xa1ko ali neumetni\xc5\xa1ko, v istem (filmska parodija filma) ali drugem mediju (stripovska parodija soneta)._NEWLINE_Ne glede na to ali je parodija literarna ali neliterarna, besedilna ali muzikalna, gestualna, mimi\xc4\x8dna oziroma vizualna, je njena prepoznavnost odvisna od navezovanja na \xc5\xbee obstoje\xc4\x8do tvorbo (besedilo, \xc5\xbeanr, snov, mitem, melodijo, uprizoritveni postopek, miselni, ideolo\xc5\xa1ki, vedenjski ali obla\xc4\x8dilni stil, dru\xc5\xbebeno konvencijo). Parodija razkrinka meje danih jezikov, form, konvencij ali ideologij, na\xc4\x8denja institucijo narodne klasike in spodna\xc5\xa1a avtoriteto politi\xc4\x8dno-kulturnih elit ter tako podo\xc5\xbeivlja, diferencira, bogati in inovira literarno-kulturni obtok._NEWLINE_Tar\xc4\x8da parodije so lahko posamezna besedila, \xc5\xa1e ve\xc4\x8dkrat pa posamezni avtorski stili (\xe2\x80\x9ckose\xc5\xa1\xc4\x8dina\xe2\x80\x9d), \xc4\x8dasovni stili ali pesni\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole (romanti\xc4\x8dna \xc5\xa1ola, solznodolska poezija \xe2\x80\xa6). Parodije se navezujejo na literarne, politerarne in neliterarne vrste, \xc5\xbeanre (potopis, selegijo, tragedijo, hagiografijo, vite\xc5\xa1ki roman, vestern), besedilne prvine (junake, monologe \xe2\x80\xa6) ali konvencije (vsevednega pripovedovalca), pa tudi na nadbesedilne kulturne sestave (tradicionalno literaturo, ideologije, pesni\xc5\xa1ko tradicijo\xe2\x80\xa6). Parodijo motivira, spodbuja poseben kriti\xc4\x8dni odnos do predloge, ki je po parodistovem mnenju ali nereflektirana, naivna, ne\xc5\xbena, ali vsebuje anahronizme in deplasiranosti, ali pa je glede na parodistova estetska vodila zabloda.\n_START_SECTION_\nFunkcije parodije\n_START_PARAGRAPH_\nFunkcije parodije so razvedrilna zabavnost, ne\xc5\xa1kodljiva profanizacija, a tudi osebno obra\xc4\x8dunavanje z nasprotniki, napadanje z njihovim lastnim oro\xc5\xbejem, razgaljanje \xc5\xa1ablon in sme\xc5\xa1enje le-teh, igra s stili in \xc5\xbeanri ter literarna samorefleksija itd. Parodija je tudi iskanje mo\xc5\xbenosti za pisanje v \xc4\x8dasu, ko se zdi literature iz\xc4\x8drpana, tehnika, ki premo\xc5\xa1\xc4\x8da prepad med elitno in popularno kulturo, se poigrava z jeziki, stili, \xc5\xbeanri in ideologemi. Lahko je tudi nekaj, kar se ne posmehuje. Lahko namre\xc4\x8d razgalja primanjkljaje, la\xc5\xbene videze celih diskurzov tako, da zlorabi njihov lastni jezik in ga obrne proti njim; je besedilo, ki ima s svojim pretvarjanjem, s svojo dvojno naravo mo\xc4\x8d, da pred o\xc4\x8dmi javnosti v te\xc5\xbeave in mu\xc4\x8dno zadrego spravi posameznike, ustanove in skupine.\n_START_SECTION_\nVrste parodije\n_START_PARAGRAPH_\nParodije so glede na svoj komunikacijski medij neverbalne (slikarski, gledali\xc5\xa1ki, filmski, arhitekturni medij itd.) in verbalne (ne/literarni medij), nadalje glede na predlogo tudi literarne in neliterarne. Seveda verbalne parodije niso vse literarne. Njihove predloge so lahko tudi publicisti\xc4\x8dna, politi\xc4\x8dna, verska, znanstvena besedila, ki jih nimamo za literaturo. Literarne so le tiste parodije, ki se predstavljajo kot literarna besedila in so ve\xc4\x8dinoma parodije na literarna besedila, \xc5\xbeanre in stile. Obstaja kar precej tipologij parodije: Fl\xc3\xb6gl (sedem tipov parodije): original in imitacija sta resna, original resen \xe2\x80\x93 imitacija komi\xc4\x8dna, original resen \xe2\x80\x93 imitacija satiri\xc4\x8dna, original komi\xc4\x8den \xe2\x80\x93 imitacija komi\xc4\x8dna ali satiri\xc4\x8dna, original komi\xc4\x8den \xe2\x80\x93 imitacija v resnem tonu, a komi\xc4\x8dna, sme\xc5\xa1enje bednega originala, parodija na parodijo. Karrer (glede na nameravane u\xc4\x8dinke): komi\xc4\x8dne, kriti\xc4\x8dne, polemi\xc4\x8dne, ustvarjalne, ironi\xc4\x8dne, satiri\xc4\x8dne in \xc5\xa1aljive. Z. Ben Porat (glede na kod parodiranca in parodista): karnevalska parodija, lahkotna didakti\xc4\x8dna parodija, instrumentalna oz. direktna satiri\xc4\x8dna parodija ...\n_START_SECTION_\nParodija in parodi\xc4\x8dne figure\n_START_PARAGRAPH_\nParodi\xc4\x8dnost je zna\xc4\x8dilna za posamezne literarne reference, za plasti ali sestavine besedil ali za sicer celostno parodi\xc4\x8dna besedila, ki merijo na nedolo\xc4\x8dljive predloge. V besedilu imajo najmanj\xc5\xa1i obseg posamezne parodi\xc4\x8dne figure, npr. sprevrnjeni in parafrizirani navedki, posmehljivi posnetki zna\xc4\x8dilnih figur, foneti\xc4\x8dne, motivne ali zgodbene reminiscence, metri\xc4\x8dni citati, vsebinske izposoje literarnih oseb ali prvin predstavljenega sveta. Na splo\xc5\xa1no pa navezavo besedila na predlogo parodist lahko naka\xc5\xbee z naslednjimi sredstvi: s parafrazo izvirnega naslova, s paratekstom epigrafov, podnaslovov ali opomb, z izrecnimi omembami predloge, s figurativnimi aluzijami nanjo itd.\n_START_SECTION_\nParodiji sorodni pojmi\n_START_PARAGRAPH_\nParodiji tekmujo\xc4\x8di izrazi (burleska, travestija, satira, heroikomika, pasti\xc5\xa1, kontrafakruta) so se uveljavili \xc5\xa1ele v porenesan\xc4\x8dnem obdobju in se nana\xc5\xa1ajo zlasti na \xc4\x8dasovno, slogovno in \xc5\xbeanrsko veliko bolj omejeno gradivo. Pojem parodija so delno izrinili, delno pa mu zo\xc5\xbeali pomenski obseg. Izrazi se rabijo bodisi prekrivno, sinonimno bodisi se razvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo v razli\xc4\x8dne hierarhije in opozicije.\n_START_SECTION_\nTravestija\n_START_PARAGRAPH_\nV definicijah je travestija najve\xc4\x8dkrat pojmovana kot protipar parodije; ohranja vsebino znane (resne) predloge, komi\xc4\x8dno pa spreminja njeno obliko. Vendar pa sta se poimenovanji parodija in travestija ve\xc4\x8dkrat prekrivali in se sinonimno nana\xc5\xa1ali na iste re\xc4\x8di.\n_START_SECTION_\nPasti\xc5\xa1\n_START_PARAGRAPH_\nParodiji podobna zvrst je pasti\xc5\xa1. Avtor pasti\xc5\xa1a iz opusov tipi\xc4\x8dnih literarnih del izpisuje izraze, ki mu pritegnejo pozornost, po njihovem vzorcu pa posname \xc5\xa1e karakteristi\xc4\x8dne stileme, motiviko in zgradbo. Tako gradivo preuredi in zdru\xc5\xbei v novo besedilo. Pasti\xc5\xa1 je sicer samostojen besedilni \xc5\xbeanr, vendar lahko postane tehnika parodij oziroma njihov posebni tip. Razlika je v tem, da je pasti\xc5\xa1 v parodi\xc4\x8dni funkciji do predloge izraziteje kriti\xc4\x8den, polemi\xc4\x8den, ironi\xc4\x8den ali celo satiri\xc4\x8den, nasprotno pa je kot samostojen \xc5\xbeanr bolj pritrjujo\xc4\x8d, kve\xc4\x8djemu ambivalentno razpet med ob\xc4\x8dudovanjem in omalova\xc5\xbeevanjem. Poudarja svojo podobnost s karakteristikami modela oz. predloge.\n_START_SECTION_\nBurleska\n_START_PARAGRAPH_\nBurleska je prvotno ozna\xc4\x8devala nekoliko robusten in kmeti\xc5\xa1ki slog, ki je posnemal epske slogovne kli\xc5\xa1eje in z njimi slikal obscene, nepomembne re\xc4\x8di. Kasneje so z besedo burleska ozna\xc4\x8devali tudi komi\xc4\x8dno-humoristi\xc4\x8dne romane. Le-ti so sme\xc5\xa1ili sledenje anti\xc4\x8dnim in drugim avtoritetam, izigravali navodila o enotnosti snovi in dikcije, spodbijali prepri\xc4\x8danje kulturnih elit o ve\xc4\x8dvrednosti verza, epskih in dramskih zvrsti.\n_START_SECTION_\nKontrafaktura\n_START_PARAGRAPH_\nKontrafaktura je tak\xc5\xa1na predelava znane pesmi, ki z najmanj\xc5\xa1imi spremembami posameznih besed in fraz v okvire izposojenega besedila vpelje novo sporo\xc4\x8dilo, ne da bi pri tem predlogo sme\xc5\xa1ila ali kritizirala.\n_START_SECTION_\nSatira\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi mnogokratnega skupnega nastopanja so parodijo me\xc5\xa1ali s satiro. Toda lo\xc4\x8dnica med njima je jasna: po Karrerju satira meri na re\xc4\x8di, parodija pa se usmerja na besede. Satira sku\xc5\xa1a prek ovinka s posmehom izbolj\xc5\xa1ati dru\xc5\xbebo, nazore, udriha \xc4\x8dez konvencije, dela itd., vendar samo govori o njih, jih pa ne posnema, kot to po\xc4\x8dne parodija. Satira in parodija sta dostikrat nerazdru\xc5\xbeljivi: parodija je prvina v satiri, satiri\xc4\x8dne izjave pa se me\xc5\xa1ajo v parodije. Med parodi\xc4\x8dnimi zvrstmi je bila v preteklosti najpomembnej\xc5\xa1a menipejska satira \xe2\x80\x93 menipeja je kriti\xc4\x8dno osvetljevala velike filozofsko-religiozne teme, sisteme in predstave ter jih komi\xc4\x8dno podoma\xc4\x8dila (npr. Cervantes: Don Kihot).\n_START_SECTION_\nPrimeri parodij\n_START_PARAGRAPH_\nNajbolj znana literarna parodija je Cervantesov Don Kihot, ki parodira vite\xc5\xa1ke romane. Tudi v slovenskem literarnem svetu imamo veliko primerov parodij npr. Toma\xc5\xbe \xc5\xa0alamun; Duma (dru\xc5\xbebeno politi\xc4\x8dna provokacija takratnega komunisti\xc4\x8dnega re\xc5\xbeima), Janez Menart; Deset \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih zapovedi, Simon Jenko; Ognjeplamti\xc4\x8d itd._NEWLINE_Neprimerno ve\xc4\x8d parodij pa najdemo v vsakdanjem, neliterarnem svetu. Znana parodista sta Slon in Sade\xc5\xbe. V pesmi Tanz mit uns parodirata skupino Laibach in se po\xc5\xa1alita iz njihove domnevne nekomercialnosti. Naslov pesmi Pot v f(x) je jasno parodija pesmi Pot v X zasedbe Siddharta. Tukaj uporabita Slon in Sade\xc5\xbe matemati\xc4\x8dne izraze kot metafore za spolnost in politi\xc4\x8dne spletke. V tem primeru sta se po\xc5\xa1alila le z naslovom pesmi, medtem ko v pesmi Vladimir celostno parodirata Siddharto. Glasba je tipi\xc4\x8dno njihova (tema\xc4\x8dni riffi, ki na vsak na\xc4\x8din sku\xc5\xa1ajo ustvariti nek epski vtis, besedila, ki sku\xc5\xa1ajo dati vtis globine in veli\xc4\x8dastnosti, \xc4\x8deprav mnogokrat nimajo pravega smisla. Parodija Slona in Sade\xc5\xbea na ta vidik:\xc2\xa0\xc2\xbb\xc5\xa0morn v o\xc4\x8deh, ki ga bruha vulkan, plasti\xc4\x8dne ro\xc5\xbee in divji puran...\xc2\xab). Prav tako Slon in Sade\xc5\xbe sta v povezavi s Pid\xc5\xbeamo (Sad\xc5\xbeama) naredila parodijo na tematiko vojne na Bli\xc5\xbenjem vzhodu z naslovom Omar, kjer je za podlago novemu besedilu uporabil Eminemovo pesem Stan.'