b"\n_START_ARTICLE_\nGeorg Friedrich H\xc3\xa4ndel\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nSkladateljev o\xc4\x8de Georg (1622 - 1697) je bil brivec in ranocelnik. Bil je dvorni kirurg vojvode Sa\xc5\xa1kega - Wei\xce\xb2enfels. Ko je o\xc4\x8detu Georgu umrla prva \xc5\xbeena (1682), se je po kratkem \xc4\x8dasu o\xc5\xbeenil z 32-letno Dorotheo Taust (1651 - 1730), ki je bila h\xc4\x8di \xc5\xbeupnika. Prvi otrok tega zakona je kmalu umrl (1684). Po Georgu Friedrichu pa sta se rodili \xc5\xa1e dve deklici: Johanna Christina (1690 - 1709) in Dorothea Sophia (1697 - 1718). Skladatelj je z njima in njunimi otroki vzdr\xc5\xbeeval stike._NEWLINE_Edini pravi vir za skladateljevo mladost je \xc5\xbeivljenjepis, ki temelji na pripovedi H\xc3\xa4ndlovega dolgoletnega asistenta Johna Christopherja Smitha, napisal pa ga je John Mainwarings (1760). \xc5\xa0e predno je bil H\xc3\xa4ndel star osem let, ga je o\xc4\x8de vzel s seboj na obisk svojega sina iz prvega zakona, ki je slu\xc5\xbeboval na dvoru Wei\xce\xb2enfelsov, kot komornik. Skladatelj je za to pot dolgo moledoval. Na dvoru se je hitro spoznal in spoprijateljil z glasbeniki, ki so mu dovolili igrati na orgle. Vojvoda ga je nekega dne slu\xc4\x8dajno sli\xc5\xa1al igrati in takoj spoznal njegovo velikansko nadarjenost. Resno se je pogovoril z njegovim o\xc4\x8detom in mu predlagal fantovo \xc5\xa1olanje. Argumenti vojvode so omeh\xc4\x8dali nenavdu\xc5\xa1enega o\xc4\x8deta, ki za glasbo ni imel nobenega smisla ne interesa. Tako je mladi Georg Friedrich po vrnitvi domov v Halle dobil glasbenega u\xc4\x8ditelja Friedricha Wilhelma Zachowa, ki je bil organist v cerkvi Na\xc5\xa1e ljube gospe v Halleju. Za\xc4\x8del ga je pou\xc4\x8devati kompozicijo, instrumente s tipkami, pa tudi oboo in violino. Vzpodbujal je njegov neverjeten apetit po pisanju ogromnih koli\xc4\x8din vokalne glasbe in tako je \xc5\xa1e kot otrok napisal vsak teden en motet. _NEWLINE_Ko je bil star 12 let, je dobil prilo\xc5\xbenost, da svoje spretnosti in znanje poka\xc5\xbee na berlinskem dvoru, kjer je zapustil izjemen vtis. Brandenbur\xc5\xa1ki knez - kasnej\xc5\xa1i kralj Friderik I. Pruski mu je ponudil slu\xc5\xbebo._NEWLINE_Razli\xc4\x8dni podatki pa ka\xc5\xbeejo na mo\xc5\xbenost, da je bil Georg Friedrich v Berlinu leto ali ve\xc4\x8d kasneje. Skladateljev o\xc4\x8de je leta 1697 umrl. Vseeno je mladeni\xc4\x8d nadaljeval s \xc5\xa1olanjem in ga kon\xc4\x8dal. Takoj nato se je vpisal na takrat ustanovljeno univerzo v Halleju, kjer je \xc5\xa1tudiral pravo. \xc5\xa0e istega leta (1702) se je zaposlil kot organist v stolnici.\n_START_SECTION_\nHambur\xc5\xa1ka leta\n_START_PARAGRAPH_\nPo enem letu uvajanja je od\xc5\xa1el kot nadarjeni samostojni glasbenik v Hamburg. Tam je pod vodstvom Reinharda Keiserja cvetela edina nem\xc5\xa1ka operna hi\xc5\xa1a, ki si je tak\xc5\xa1no ime zaslu\xc5\xbeila. Zasedel je mesto drugega violinista v orkestru, kmalu pa je prevzel pomembnej\xc5\xa1e mesto \xc4\x8dembalista. Navezal je prijateljske stike s komponistom, dirigentom in pevcem Johannom Matthesonom, ki je kasneje napisal nekaj pomembnih glasbeno teoreti\xc4\x8dnih del kot na primer Das neu - er\xc3\xb6ffnete Orchesteren in Grundlage einer Ehrenpforte. V tem \xc4\x8dasu se je pokazala prilo\xc5\xbenost za obetavno delo v L\xc3\xbcbecku, kjer se je ostareli mojster Dietrich Buxtehude odpravljal v pokoj. Na pot sta se odpravila skupaj z Matthesonom, vendar nista vedela, da je slu\xc5\xbeba organista povezana s poroko starej\xc5\xa1e Buxtehudejeve h\xc4\x8dere. Ta pustolov\xc5\xa1\xc4\x8dina se je 'sre\xc4\x8dno' kon\xc4\x8dala, naslednja pa bi lahko imela druga\xc4\x8dne posledice. Ob premieri Matthesonove opere Cleopatra v Hamburgu, je H\xc3\xa4ndel iz neznanega razloga zavrnil mesto dirigenta in se vrnil na obi\xc4\x8dajno mesto \xc4\x8dembalista. Mattheson je v lastnem delu pel vlogo Antoniusa. Spor med glasbenikoma se je raz\xc5\xa1iril tudi zunaj gledali\xc5\xa1\xc4\x8da. S\xc4\x8dasoma se je polegel in v naslednjem obdobju sta sodelovala in ostala prijatelja. Iz Matthesonovih kasnej\xc5\xa1ih zapiskov pa lahko marsikaj izvemo o H\xc3\xa4ndlu. _NEWLINE_Za veliki petek 1704 je H\xc3\xa4ndel uglasbil Pasijon po Janezu na besedilo opernega libretista Christiana Postela. Mattheson je delo ostro kritiziral in zapiski o tem so se ohranili do danes._NEWLINE_Prva H\xc3\xa4ndlova opera Almira je bila uprizorjena 8. januarja 1705 in je do\xc5\xbeivela velik uspeh. \xc4\x8cez nekaj tednov je skladatelj \xc5\xbeelel o\xc4\x8darati ob\xc4\x8dinstvo z naslednjo opero Nero, ki pa ni bila dobro sprejeta. H\xc3\xa4ndel je pa\xc4\x8d delal po takrat obi\xc4\x8dajnih metodah, ki so bile v navadi v Hamburgu. Besedila so bila me\xc5\xa1anica nem\xc5\xa1\xc4\x8dine in italijan\xc5\xa1\xc4\x8dine, glasba pa je bila narejena po eklekti\xc4\x8dni metodi. Veliko tem iz teh oper odseva skladateljeva kasnej\xc5\xa1a velika dela. H\xc3\xa4ndel je v Hamburgu zlo\xc5\xbeil \xc5\xa1e dve ne preve\xc4\x8d uspe\xc5\xa1ni deli: Dafne in Florindo. Po\xc4\x8dasi pa se je odpravil po Evropi in najprej na\xc5\xa1el mecena v Gianu Gastonu de Medici. V Italijo se je preselil spomladi 1706.\n_START_SECTION_\nItalijansko obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nV Italiji je ostal tri leta. Zadr\xc5\xbeeval se je v Firencah, Rimu, Neaplju in Benetkah. Prav veliko znanega pa o tem delu skladateljevega \xc5\xbeivljenja ni. Znane so posamezne anekdote, ki jih razberemo iz biografij znanih italijanskih baro\xc4\x8dnih glasbenikov in pomembnih osebnosti. Tako izvemo, da se je sre\xc4\x8deval s Corellijem in Lottijem in obema Scarlattijema. Postal je znan pod vzdevkom Sas. Domenico Scarlatti ga je neko\xc4\x8d poslu\xc5\xa1al, ne da bi vedel kdo igra. H\xc3\xa4ndel je v neki cerkvi improviziral na orgle. Scarlatti je izjavil, da to zanesljivo izvaja Sas, ali pa sam hudi\xc4\x8d. Ob drugi prilo\xc5\xbenosti je v glasbeni dru\xc5\xa1\xc4\x8dini Corelli na violino izvajal H\xc3\xa4ndlovo uverturo k Triumfu \xc4\x8dasa in resnice. H\xc3\xa4ndel ga je nekaj \xc4\x8dasa poslu\xc5\xa1al, nato pa mu je violino iztrgal iz rok in rekel:\xc2\xa0\xc2\xbbTo se igra takole!\xc2\xab\xc2\xa0In odigral je pasa\xc5\xbeo. Nato se je Corelli opravi\xc4\x8dil:\xc2\xa0\xc2\xbbTa muzika, moj ljubi Sas ima francoski priokus in jaz se na to ne razumem.\xc2\xab_NEWLINE_V Italiji je H\xc3\xa4ndel zlo\xc5\xbeil dve operi: Rodrigo, spomladi 1707 v Firencah in Agripino 1709 v Benetkah. Uverturo iz zadnje je \xc4\x8dez 44 let uporabil za oratorij Jephtha. V Rimu, kjer je tedanji pape\xc5\xbe Klemen XI. prepovedal opere, je zlo\xc5\xbeil dva oratorija. La Resurrezione (1708) in alegorijo Il Trionfo del Tiempo e del Disinganno, leta 1707. To delo je \xc4\x8dez 46 let predelal in je pravzaprav njegovo zadnje delo v celoti (The Triumph of Time and Truth). Poleg velikih del je v Italiji zlo\xc5\xbeil \xc5\xa1e Aci, Galatea e Polifemo (Neapelj, 1708), zborovska dela (Dixit Dominus) in solo kantate. S temi deli si je v Italiji pridobil in utrdil veliko slavo. Leta 1709 je sprejel ponudbo kneza Georga Ludwiga von Hannover, da bi se zaposlil pri njem. Dogovor je vseboval tudi dalj\xc5\xa1a obdobja brez zadol\xc5\xbeitev. Prosti \xc4\x8das je mojster izkoristil za obisk Londona. Tja je pri\xc5\xa1el kot izrazit skladatelj italijanske opere. Debitiral je 24. februarja 1711 z opero Rinaldo. Obveznosti so ga peljale nazaj v Hannover, kjer je zlo\xc5\xbeil niz vokalnih duetov za princeso Carolino, knezovo snaho in kasnej\xc5\xa1o britansko kraljico.\n_START_SECTION_\nPrva leta v Londonu\n_START_PARAGRAPH_\nV oktobru 1712 se je H\xc3\xa4ndel vrnil v London. Tam je ostal do konca \xc5\xbeivljenja. Prva leta je pre\xc5\xbeivel pri grofu Burlingtonu v bli\xc5\xbeini Londona. Glavna skladateljeva dela tega obdobja sta bili dve italijanski operi in Utrecht te deum, ki je bil napisan za kraljico Ano, za kar mu je ta namenila dosmrtno rento 200 funtov._NEWLINE_Ker je skladatelj svojo odsotnost s Hannovrskega dvora preve\xc4\x8d razvlekel, ga je na to knez pisno opomnil. V septembru 1714 je Hannovrski knez postal angle\xc5\xa1ki kralj Jurij I. Zanj je H\xc3\xa4ndel takoj zlo\xc5\xbeil \xc4\x8dudovito delo Wassermusik (Glasba na vodi). Kralj mu je zaradi tega podvojil dohodek. Postal je \xc5\xa1e princesin glasbeni u\xc4\x8ditelj in tako pridobil \xc5\xa1e 200 funtov rente. Ko je leta 1716 s kraljem od\xc5\xa1el na obisk v Nem\xc4\x8dijo, je za to prilo\xc5\xbenost zlo\xc5\xbeil pasijon v nem\xc5\xa1kem jeziku, kar je bilo njegovo zadnje delo na besedilo v materin\xc5\xa1\xc4\x8dini. _NEWLINE_Po vrnitvi je pri grofu Carnavon (kasneje vojvoda Chandos) izvajal mnoge koncerte. Acis in Galatea, Esther, 12 Chandos anthems; dela za \xc4\x8dembalo, ki so poznana pod imenom Harmoni\xc4\x8dni kova\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nRazcvet opere\n_START_PARAGRAPH_\nTesnej\xc5\xa1e sodelovanje z vojvodo Chandosom se je kon\xc4\x8dalo ob novem letu 1719. H\xc3\xa4ndel se je pripravljal na nov izziv z ustanavljanjem Royal Academy of Music. Postal je njen glasbeni direktor. V tem \xc4\x8dasu je tudi \xc5\xa1pekuliral pri South Sea Company, kjer je investiral 10.000 funtov. Za nova\xc4\x8denje pevskega ansambla se je podal na kontinent in ve\xc4\x8dino pevcev pridobil v Dresdnu. Uspelo mu je anga\xc5\xbeirati celo popularnega kastrata Senesina, ki je bil pripravljen sodelovati s H\xc3\xa4ndlovo akademijo v sezoni 1720 - 1721. Premiera zelo uspe\xc5\xa1ne opere Radamisto je bila 27. aprila 1720. Poleg H\xc3\xa4ndla so v akademiji sodelovali tudi drugi glasbeniki, kot na primer Giovanni Battista Bononcini in Attilo Ariosti. Nastala sta dva tabora, ki sta si sovra\xc5\xbeno stala nasproti, kot politi\xc4\x8dne stranke. Najprej se je tehtnica nagibala na stran Bononcinijevih privr\xc5\xbeencev, kasneje pa je prevladal H\xc3\xa4ndel s svojimi tehtnimi deli: Giulio Cesare, Tamerlano in Rodelinda. V najbolj\xc5\xa1em obdobju se je akademija finan\xc4\x8dno pokrivala sama s svojim delom in je bila ob\xc4\x8dasno celo donosna. Voditelji ustanove s H\xc3\xa4ndlom na \xc4\x8delu so iskali mo\xc5\xbenosti, da bi anga\xc5\xbeirali \xc5\xa1e ve\xc4\x8d pevskih zvezd. V januarju 1723 jim je uspelo pritegniti Francesco Cuzzoni, v maju 1726 pa Faustino Bordoni. Tak\xc5\xa1na kadrovska politika pa je predstavljala veliko breme, saj je akademijo samo Cuzzonijeva stala 2500 funtov na sezono. Spremenil se je tudi okus publike, ki je bila vedno bolj naklonjena delom v angle\xc5\xa1kem jeziku. Tipi\xc4\x8den primer je bila z burnim uspehom sprejeta Bera\xc5\xa1ka opera v letu 1728.\n_START_SECTION_\nZaton opere\n_START_PARAGRAPH_\nAngle\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavljanstvo je pridobil 13. februarja 1726. V tem \xc4\x8dasu je glasbena akademija propadla. Takoj pa je z J.J. Heideggerjem za\xc4\x8del nov projekt, ustanovila sta nov ansambel za novo opero. Mojster se je v Italijo odpravil v jeseni 1728 iskat pevce. Anga\xc5\xbeiral je Antonia Bernacchia. Ob povratku je napravil \xc5\xa1e manj\xc5\xa1i ovinek in poleti 1729 obiskal svojo mater v Halleju, ter stare znance v Hannovru in Hamburgu. Novo operno delo je predstavil 2. decembra 1729 - Lotario. Kot posebna atrakcija pa je nastopil Senesino.  V Londonu se je pojavila \xc5\xa1e ena konkuren\xc4\x8dna operna hi\xc5\xa1a z Nicolo Porporo kot skladateljem in H\xc3\xa4ndlu odvzela velik del ob\xc4\x8dinstva. H\xc3\xa4ndel pa se je \xc5\xbee za\xc4\x8del zanimati za drugo glasbeno obliko, to je bil oratorij na angle\xc5\xa1ka besedila iz stare zaveze._NEWLINE_V sezoni 1732 - 1733 je zlo\xc5\xbeil oratorij Debora, kasneje \xc5\xa1e opero Atalija, kjer je prvi\xc4\x8d uporabil dva zbora. Naslednje obdobje je bilo verjetno najte\xc5\xbeje v skladateljevem \xc5\xbeivljenju. Kljub izjemni delavnosti, v nizu je zlo\xc5\xbeil opere Ariodante, Alcina, Orlando, je operna akademija leta 1737 dokon\xc4\x8dno propadla. Mojster je do\xc5\xbeivel hud udarec in sodobniki poro\xc4\x8dajo, da je delno ohromel, kar ka\xc5\xbee na mo\xc5\xbegansko kap. Verjetni vzrok je bila preobremenjenost. H\xc3\xa4ndel je od\xc5\xa1el na zdravljenje v Aachen, kjer si je hitro opomogel in pri\xc5\xa1el nazaj v staro formo za komponiranje.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cas oratorija\n_START_PARAGRAPH_\nSvoje velike uspehe je H\xc3\xa4ndel za\xc4\x8del s Savlom in Izraelom v Egiptu. Najve\xc4\x8dkrat izvajano delo Mesija je predstavil 13. aprila 1742 v Dublinu. O tej premieri in naslednjih ponovitvah kro\xc5\xbei anekdota, da so prireditelji prosili mo\xc5\xa1ke (opomba na plakatih), naj pustijo sablje doma, da bi tako lahko ve\xc4\x8d poslu\xc5\xa1alcev vstopilo v dvorano. Koncerte so namre\xc4\x8d poslu\xc5\xa1ali stoje in oro\xc5\xbeje se ni smelo dotikati drugih. _NEWLINE_Na podro\xc4\x8dju oratorija je bil H\xc3\xa4ndel brez konkurence. Pod vplivom vstaje jakobitov 1745 je zlo\xc5\xbeil juna\xc5\xa1ki oratorij Juda Makabejec, ki je do\xc5\xbeivel velik uspeh. 1751 so se pri skladatelju pojavile prve te\xc5\xbeave z vidom. Med komponiranjem oratorija Jephtha mu je pri pisanju \xc5\xbee pomagal asistent. H\xc3\xa4ndel se je v maju 1752 odlo\xc4\x8dil za operacijo o\xc4\x8di. Operacija je uspela. Do konca \xc5\xbeivljenja je nadziral izvajanje svojih del, predeloval orgelska dela, posamezne arije ter popolnoma prenovil delo iz italijanskega obdobja The Triumph. \xc5\xa0e en teden pred smrtjo je vodil izvedbo oratorija Mesija. Umrl je 14. aprila 1759. Pokopan je v Westminstrski katedrali.\n_START_SECTION_\nH\xc3\xa4ndlov orkester\n_START_PARAGRAPH_\nZa interprete H\xc3\xa4ndlovih oper in oratorijev so zapiski o velikosti posameznih skupin v orkestrih pod H\xc3\xa4ndlovo taktirko in pa o tem, kako so se njegova dela sploh igrala, velikega pomena. Iz Italije, kjer H\xc3\xa4ndel v hi\xc5\xa1i Ruspoli ni imel nobenega vpliva na sestavo orkestra, vemo zasedbo za La Resurrezione:_NEWLINE_2 trobenti, 4 oboe, 23 violin (pod vodstvom koncertnega mojstra Corellija), 4 viole, 6 \xc4\x8delov in 6 kontrabasov. Ostale navedbe so uganka, govora je o \xc5\xa1e o eni majhni bas violini (lahko da gre za Violo da gamba, kot jo zahtevala partitura) in eno pozavno. Flavte niso omenjene, vendar jih, kot je bil obi\xc4\x8daj, igrajo oboisti._NEWLINE_Sestava Londonskega opernega orkestra je bila pa v celoti v H\xc3\xa4ndlovih rokah. Protokol vojvode Portlanda iz leta 1720 na\xc5\xa1teva naslednjih 34 glasbenikov: 1 trobenta, 4 oboe, 3 fagoti, 17 violin, 2 violi, 4 \xc4\x8deli, 2 kontrabasa, 1 teorba. _NEWLINE_1727 omenja skladatelj na berlinskem dvoru Johann Joachim Quantz, ki se je tedaj zadr\xc5\xbeeval v Londonu, da so v orkestru \xc2\xbbpredvsem Nemci, poleg nekaj Italijanov in nekaj Angle\xc5\xbeev... Castrucci, italijanski violinist, je vodja\xc2\xab. _NEWLINE_Leta 1728 Francoz Fourgeroux v svojem poro\xc4\x8dilu o potovanju v Anglijo navaja za izvedbo opere v King\xe2\x80\x99s Theatre King naslednjo zasedbo: 24 violin in viol (na prvem pultu brata Castrucci), 3 violon\xc4\x8deli, 2 kontrabasa, 1 lutnja, 2 \xc4\x8dembala. Kar se pihal ti\xc4\x8de, je samo omenil, da so ob\xc4\x8dasno nastopile tudi flavte in trobente. Oboe in fagote je popolnoma pozabil. Igranje akordov med recitativov se mu je zdelo sme\xc5\xa1no, gotovo mu od doma to ni bilo znano. Poro\xc4\x8dal je tudi, da so pri tem igrali samo en \xc4\x8delo, oba \xc4\x8dembala in lutnja._NEWLINE_Pred premiero Orlanda poro\xc4\x8da leta 1733 Sir John Clark Penicuick, da ga je \xc5\xa1tevilo instrumentalnih virtuozov presenetilo, na\xc5\xa1teje dve oboi, 4 fagote, ve\xc4\x8d kot 24 violin, 4 violon\xc4\x8dele, 2 veliki violi da gamba (kontrabasa), 2 \xc4\x8dembala in teorbo. Prito\xc5\xbeuje se nad orkestrom, ki je bil sem in tja tako glasen, da je preglasil vokaliste. V \xc4\x8dasu 1733\xe2\x80\x931745 je bilo Francisco Caporale solo \xc4\x8delist v H\xc3\xa4ndlovem orkestru. Igral je violon\xc4\x8delo s petimi strunami in v tem obdobju mnogi od H\xc3\xa4ndlovih solov za violon\xc4\x8delo prilagojeni temu instrumentu._NEWLINE_Zadnji dostopni notni material je za izvedbe Mesije za \xc4\x8das okoli leta 1750: 4 oboe, 4 fagoti, 2 roga, 2 trobenti, pavke, 14 violin (8 \xe2\x80\x9eprvih\xe2\x80\x9c in 6 \xe2\x80\x9edrugih\xe2\x80\x9c), 6 viol, 3 \xc4\x8deli in 2 kontrabasa."