b'\n_START_ARTICLE_\n\xc4\x8cajna tradicija\n_START_SECTION_\nKlasika\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8caj so v zdravilstvu in botaniki poznali \xc5\xbee pred tem obdobjem (v obliki paste), uporabljali so ga predvsem za bla\xc5\xbeitev iz\xc4\x8drpanosti, krepitev volje in izbolj\xc5\xa1evanja vida. Budisti so ga uporabljali med meditacijo, saj je prepre\xc4\x8deval zaspanost med dolgimi urami meditacije. Pribli\xc5\xbeno v 4. stoletju je postal zelo priljubljen med prebivalstvom doline reke Jangce. Takrat so liste najprej soparili in jih nato stolkli v posebnem mo\xc5\xbenarju. S tega so naredili nekak\xc5\xa1no poga\xc4\x8do, ki so jo kuhali z ri\xc5\xbeem, soljo, ingverjem, pomaran\xc4\x8dno lupino, za\xc4\x8dimbami in mlekom (v\xc4\x8dasih tudi \xc4\x8debulo). Ostanke te navade lahko najdemo \xc5\xa1e danes pri nekaterih Tibetancih in mongolskih plemenih, tudi ponekod v Rusiji. V obdobju kitajske dinastije Tang je pesnik Lu Yu (sredina 8. stoletja) izdal pomembno delo Cha Jing (v slove\xc5\xa1\xc4\x8dini: \xc4\x8dajna klasika), kjer je opisal celotni potek za pripravo \xc4\x8daja in obred. Skozi poglavja nam predstavi najprej \xc4\x8dajavec, nato opremo za obiranje \xc4\x8dajevca in pripravo \xc4\x8daja, postopek pridelovanja, keramiko, ... Eno glavnih poglavij opisuje na\xc4\x8din za pripravo \xc4\x8daja, kjer se osredoto\xc4\x8di na izbiro vode, pravilno temperaturo vode in postopek kuhanja.\n_START_SECTION_\nRomantika\n_START_PARAGRAPH_\nZ dinastijo Sung (11. stoletje) je pri\xc5\xa1el v modo stepeni \xc4\x8daj, pojavi se druga\xc4\x8dna \xc5\xa1ola \xc4\x8daja, druga\xc4\x8dna priprava in orodja. Tukaj so liste zmleli v fin prah s kamnitim mlin\xc4\x8dkom. Prah so nato z metlico iz razcepljenega bambusa \xc5\xbevrkljali v vro\xc4\x8di vodi. V tem obdobju se pove\xc4\x8da tudi navdu\xc5\xa1enje za \xc4\x8daj, celo vladar je zapravljal svoje imetje za nakupe redkih vrst. Ideologija se je povezala predvsem z daoisti: nesmrtnost naj bi bila v spreminjanju. Bistvo naj bi bilo v dopolnjevanju, ne v dopolnitvi - zanimiv je proces, ne dejanje. Budisti (zenovska sekta na jugu kitajske) so takrat tudi opravljali poseben \xc4\x8dajni obred, ki se je v 15. stoletju mo\xc4\x8dno raz\xc5\xa1iril po celotni Kitajski.\n_START_SECTION_\nNaturalizem\n_START_PARAGRAPH_\nV 13. stoletju so mongolska plemena zasedla kitajsko in uni\xc4\x8dila kulturo dinastije Sung. Ko se je kitajska ponovno osvobodila v 15. stoletju pod dinastiji Ming, so \xc4\x8daj za\xc4\x8deli u\xc5\xbeivati na nov na\xc4\x8din. Spremenil se je obred in drugi obi\xc4\x8daji iz obdobja Sung. \xc4\x8caj so po novem u\xc5\xbeivali tako, da so liste \xc4\x8dajevca namakali v vro\xc4\x8di vodo v skodelici oz. posodi. Tak na\xc4\x8din se je ohranil do danes, na zahodu predvsem v obliki zmletih suhih listov, v razli\xc4\x8dnih me\xc5\xa1anicah. Vendar je obred na Kitajskem zgubil svoj pomen, dolgo trpljenje Kitajcev pod razli\xc4\x8dnimi vladarji jim je odvzelo hrepenenje po smislu \xc5\xbeivljenja. \xc4\x8caj se je ohranil le kot izvrsten napitek, ne ve\xc4\x8d kot ideal in simbol lepote.'