b'\n_START_ARTICLE_\nJavna ekologija\n_START_PARAGRAPH_\nJavna ekologojia se je kot ideja pojavila, kot odgovor na \xc4\x8dedalje ve\xc4\x8dje razlike v politi\xc4\x8dnih, socialnih in okoljskih vpra\xc5\xa1anj. Javna ekologija ponuja na\xc4\x8din za oblikovanje trajnostnih problemov, skupnosti dinamike in dru\xc5\xbebenih vpra\xc5\xa1anj. Gozdovi, rastlinstvo, zrak, \xc5\xbeivalstvo, parki, voda vse pomenijo kakovost okolja in so zato javne dobrine.\n_START_SECTION_\nDinamika\n_START_PARAGRAPH_\nMeje, ki so predpisane v socialnih in ekolo\xc5\xa1kih sistemih so prilagodljive in dinami\xc4\x8dne. Ustvarjanje In vzdr\xc5\xbeevanje teh mej ne bi smela biti izklju\xc4\x8devalna. Politiki, ekonomisti in ekologi morajo sodelovati z dr\xc5\xbeavljani prek kulturnih, organizacijskih, institucioalnih, politi\xc4\x8dnih in geografskih mej. Vendar pa kateri dr\xc5\xbeavljani in v kolik\xc5\xa1ni meri morajo sodelovati pa je predmet razprave._NEWLINE_Osnovno znanje, vloge strokovnjakov, ter dr\xc5\xbeavne in lokalne oblasti dinamike spreminjajo na na\xc4\x8din, da nas silijo v u\xc4\x8denje novih na\xc4\x8dinov za sobivanje. Obstaja ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih vrst javnih ekologij skozi prakso in teorijo. Prilagodljivo upravljanje (Backstrand 2003), ekolo\xc5\xa1ki eksperimenti v realnem svetu (Gross & Hoffmann-Riem 2005), in sodelovanje upravljanja ekosistemov (Karkkainen 2002) so primeri, ki se posku\xc5\xa1ajo ukvarjati z vse ve\xc4\x8djo kompleksnostjo in dinamiko dru\xc5\xbebenih in ekolo\xc5\xa1kih sistemov. Upravljanje teh sistemov mora vklju\xc4\x8devati biolo\xc5\xa1ke in socialne razse\xc5\xbenosti. Za razumevanje ekosistemov je potrebno ocenitev vrednosti prizadetih skupnosti in se ne nana\xc5\xa1ati samo trditve, ki jih podajajo znanstveniki.'