b'\n_START_ARTICLE_\nBavarska nasledstvena vojna\n_START_PARAGRAPH_\nBavarska nasledstvena vojna, ironi\xc4\x8dno tudi krompirjeva vojna, konfrontacija pruske in avstrijske vojske na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem v letih 1778-79._NEWLINE_Ob izumrtju bavarske veje Wittelsbachov, leta 1777, je Avstrija postavila zahtevo po Spodnji Bavarski in Zgornjem Palatinatu (nem\xc5\xa1ko Oberpfalz) in, potem ko je novi bavarski volilni knez Karel Teodor na to pristal, ozemlje zasedla z vojsko. Pruski kralj Friderik II. Veliki je kot protiukrep z vojsko prekora\xc4\x8dil \xc4\x8de\xc5\xa1ko mejo. Avstrijska vojska je pri\xc4\x8dakala Pruse, okrepljene s sa\xc5\xa1kimi \xc4\x8detami, na utrjenih polo\xc5\xbeajih severovzhodno od Prage. Zaplet so re\xc5\xa1ili brez prelivanja krvi z mirom v Teschnu; vojski sta se umaknili, Bavarska pa je morala Avstriji odstopiti obmo\xc4\x8dje Innviertel.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nDo bavarske nasledstvene vojne je pri\xc5\xa1lo v \xc4\x8dasu, ko je pobudo v zunanji politiki habsbur\xc5\xa1ke monarhije \xc5\xbee prevzemal sovladar Marije Terezije, cesar Jo\xc5\xbeef II., in so bila razmi\xc5\xa1ljanja avstrijskega kanclerja von Kaunitza o odnosih s sosedi bli\xc5\xbee Jo\xc5\xbeefovim kot vladari\xc4\x8dinim pogledom._NEWLINE_Na Bavarskem je s smrtjo bavarskega volilnega kneza Maksimilijana Jo\xc5\xbeefa leta 1777 izumrla bavarska veja Wittelsbachov. Po dednih pravilih rodbine (postavljenih leta 1329 z rodbinsko pogodbo v Paviji) je nasledstvo pripadlo volilnemu knezu Renskega Palatinata Karlu Teodorju iz wittelsba\xc5\xa1ke veje Pfalz-Salzbach, ki je tako pod svojo oblastjo zdru\xc5\xbeil ozemlji Palatinata in Bavarske. Toda tudi Karel Teodor je bil brez legitimnih potomcev. Kot naslednji upravi\xc4\x8denec za nasledstvo je prihajal v po\xc5\xa1tev Karel II. Avgust iz wittelsba\xc5\xa1ke veje von Pfalz-Zweibr\xc3\xbccken-Birkenfeld, ki ga je bila Marija Terezija kot zeta odklonila (Terezijina \xc5\xa1esta h\xc4\x8di Marija Amalija si je to zvezo \xc5\xbeelela, a se je morala poro\xc4\x8diti s parmskim vojvodo Ferdinandom). Kasneje se je Karel II. Avgust poro\xc4\x8dil z drugo princeso Marijo Amalijo, sestro sa\xc5\xa1kega volilnega kneza Friderika Avgusta III., in tako pridobil zavezni\xc5\xa1tvo Sa\xc5\xa1ke._NEWLINE_Dedno neugoden polo\xc5\xbeaj Karla Teodorja na Bavarskem je Jo\xc5\xbeef II. \xc5\xbeelel izkoristiti za izbolj\xc5\xa1anje avstrijskega polo\xc5\xbeaja v srednji Evropi in nekoliko nadomestiti izgubo, ki jo je Avstrija utrpela s prusko zasedbo \xc5\xa0lezije. V njegovem imenu se je kancler Kaunitz, vedo\xc4\x8d da Karlu Teodorju Bavarska ni preve\xc4\x8d pri srcu, oprl na zelo neprepri\xc4\x8dljive dedne in fevdne pravice Habsbur\xc5\xbeanov na Spodnjem Bavarskem in v Zgornjem Palatinatu in uspel v tajnih pogajanjih Karla Teodorja pripraviti do tega, da je Habsbur\xc5\xbeanom dedne pravice priznal. (Karel Teodor si je ob tem obetal, da bo od Jo\xc5\xbeefa II. dobil v zameno ozemlja v Prednji Avstriji in na Avstrijskem Nizozemskem, ki jih bo lahko kot dedna gospostva zapustil svojim \xc5\xa1tevilnim nezakonskim sinovom). Takoj ko je bil dogovor 3. januarja 1778 na Dunaju podpisan, je avstrijska vojska zasedla s pogodbo dolo\xc4\x8dene dele Bavarske.\n_START_SECTION_\nBrez prelivanja krvi\n_START_PARAGRAPH_\nAvstrijski zasedbi ozemelj je nasprotovalo prebivalstvo zasedenih ozemelj in ve\xc4\x8dina nem\xc5\xa1kih knezov ter predvsem pruski kralj Friderik II., ki je tudi sam pogledoval po bavarskih ozemljih in je na vsak na\xc4\x8din hotel prepre\xc4\x8diti krepitev avstrijskega polo\xc5\xbeaja v cesarstvu; pridru\xc5\xbeil se mu je do nasledstva upravi\xc4\x8deni vojvoda von Pfalz-Zweibr\xc3\xbccken-Birkenfeld. Potem ko diplomatska pogajanja niso bila uspe\xc5\xa1na, je Friderik II. 3. junija Avstriji napovedal vojno. 5. julija je pruska vojska, okrepljena s sa\xc5\xa1kimi \xc4\x8detami, prekora\xc4\x8dila \xc4\x8de\xc5\xa1ko mejo._NEWLINE_Prusi so pod poveljstvom Friderika II. (80.000 mo\xc5\xbe) prodirali iz \xc5\xa0lezije (iz K\xc5\x82odzkega) in pod poveljstvom Friderikovega mlaj\xc5\xa1ega brata, princa Henrika (60.000 pruskih in 20.000 sa\xc5\xa1kih vojakov), preko prelazov iz Sa\xc5\xa1ke in Lu\xc5\xbeice in se ustavili pred avstrijskimi polo\xc5\xbeaji ob zgornji Labi (nazivni poveljnik Jo\xc5\xbeef II., operativni feldmar\xc5\xa1al von Lacy) in Jizeri (poveljnik feldmar\xc5\xa1al von Laudon), ki so jih Avstrijci dr\xc5\xbeali s 170.000 vojaki. Obe strani sta se izogibali odlo\xc4\x8dilnemu spopadu in se omejevali na manj\xc5\xa1e premike, vznemirjanja in motenje oskrbovalnih poti. Pri tem so se na avstrijski strani izkazale lahke enote iz Vojne krajine. Ob pomanjkljivi oskrbi v slabem vremenu sta vojski \xc4\x8cehom pojedli vse zaloge hrane, med katero je prevladoval krompir; vojno so zato ironi\xc4\x8dno poimenovali krompirjeva vojna. Avstrijski obrambni polo\xc5\xbeaji so bili dobro izbrani, tako da Prusi niso tvegali napada. Do njega ni pri\xc5\xa1lo tudi zato, ker se Francija in Rusija s prusko zasedbo \xc4\x8ce\xc5\xa1ke nista strinjali in ker se je Marija Terezija obrnila na pruskega kralja s pro\xc5\xa1njo, naj se izogne prelivanju krvi, na kar je Friderik pisno pristal. _NEWLINE_Na pobudo Marije Terezije se je, po sprva neuspe\xc5\xa1nih poskusih, s podporo ruske carice Katarine Velike vendarle posre\xc4\x8dilo kon\xc4\x8dati vojno z mirom v Teschnu (13. maj 1779); Rusija in Francija sta bili pogodbena poroka. Bavarska je morala Avstriji kot od\xc5\xa1kodnino za njene zahteve odstopiti ozemlje med rekami Donava, Inn, Salzach in Traun z okrog 60.000 prebivalci in mestoma Braunau in Ried, t. i. Innviertel; Avstrija je Prusiji priznala pravico do frankovskih mejnih grofij Bayreuth in Ansbach (kjer so gospodarili Hohenzollerji, sorodniki Friderika II; Prusija je leta 1791 grofiji odkupila od gospodarjev). Posredovanje za mir v Teschnu je bilo zadnje zunanjepoliti\xc4\x8dno dejanje Marije Terezije.'