b'\n_START_ARTICLE_\nGregor Mendel\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v revni kme\xc4\x8dki dru\xc5\xbeini nem\xc5\xa1kega rodu v majhni vasi na ozemlju dana\xc5\xa1nje \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, ki je bila takrat del Avstrijskega cesarstva. Kljub svojemu poreklu je bil dele\xc5\xbeen odli\xc4\x8dnega \xc5\xa1olanja, sprva v gimnazijah v Opavi in Olomoucu, nato pa \xc5\xa1e dve leti na Univerzi na Dunaju, kjer se je pripravljal na pou\xc4\x8devanje fizike in drugih naravoslovnih ved. Za njegovo poznej\xc5\xa1e raziskovanje je bila klju\xc4\x8dna fizikalna izobrazba (\xc5\xa1tudiral je med drugim pri Dopplerju), poleg tega pa tudi, da je bil njegov profesor botanike Franz Unger, ki je zagovarjal teorijo evolucije.\n_START_SECTION_\nDelo s kri\xc5\xbeanjem rastlin\n_START_PARAGRAPH_\nNa priporo\xc4\x8dilo gimnazijskega u\xc4\x8ditelja fizike je leta 1843 vstopil v avgu\xc5\xa1tinski samostan v Brnu kot menih in tam po koncu \xc5\xa1tudija na Dunaju za\xc4\x8del obse\xc5\xbeno serijo poskusov kri\xc5\xbeanja, da bi dokazal Ungerjevo tezo, po kateri so sorte klju\xc4\x8dne pri vpra\xc5\xa1anju izvora vrst. Zaradi fizikalne izobrazbe se je zavedal pomena natan\xc4\x8dnega zapisovanja poskusov, pa tudi sicer je bil izredno pedanten \xc4\x8dlovek, ki je pazljivo spremljal mnoge pojave, kot so vremenski pogoji, Son\xc4\x8deve pege in druge spremenljivke. Klju\xc4\x8dno za njegov uspeh je bilo tudi, da je dobro poznal obstoje\xc4\x8do literaturo na podro\xc4\x8dju kri\xc5\xbeanja rastlin in je za poskuse izbral posebej primerno rastlinsko vrsto - grah. Posamezni osebki graha znotraj iste populacije se razlikujejo po ve\xc4\x8d fenotipskih lastnostih; danes vemo, da so razli\xc4\x8dne lastnosti posledica razlik v posameznih genih, zaradi \xc4\x8desar so principi njihovega dedovanja enostavnej\xc5\xa1i._NEWLINE_Od trgovcev s semeni je pridobil ve\xc4\x8d kot trideset sort graha in jih posadil na samostanskem vrtu. Ko je izlo\xc4\x8dil neprimerne sorte, mu je ostalo 22 sort, ki so se razlikovale v sedmih izbranih lastnostih - npr. cvetovi beli ali rde\xc4\x8di, semenska ovojnica siva ali bela, steblo kratko ali dolgo ipd. Nato je nadzorovano kri\xc5\xbeal sorte z razli\xc4\x8dnimi lastnostmi in opazoval, kak\xc5\xa1ne lastnosti so imeli potomci skozi ve\xc4\x8d generacij. Poskuse je opravljal osem sezon in preu\xc4\x8dil na desettiso\xc4\x8de, \xc4\x8de ne celo stotiso\xc4\x8de rastlin in izpeljal \xc5\xa1tevil\xc4\x8dna razmerja potomcev z razli\xc4\x8dnimi lastnostmi._NEWLINE_V teh sedmih parih lastnosti je bila ena vedno izrazito dominantna, zato so imele vse rastline v prvi generaciji potomcev vedno lastnost ene od star\xc5\xa1evskih rastlin (dominantno). Za opis pojava, ko ena od lastnosti prevlada, je Mendel neodvisno od sodobnikov vpeljal izraza \xc2\xbbdominantnost\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbrecesivnost\xc2\xab. Ko je samooplodil rastline iz prve generacije, sta se pri njihovih potomcih ponovno pojavili obe lastnosti izvorne generacije, skoraj natanko v razmerju 3:1. Ponovno je samooplodil rastline iz druge generacije in njihovi potomci so izkazovali enako lastnost kot star\xc5\xa1i, \xc4\x8de je bil potomec recesiven homozigot. Pri kri\xc5\xbeanju je \xc5\xa1el \xc5\xa1e dlje in ugotavljal razmerja v \xc5\xa1tevilu potomcev z dvema paroma nepovezanih lastnosti ter ponovno dobil pri\xc4\x8dakovano razmerje kombinacij 9:3:3:1. Raziskave z grahom je moral leta 1864 opustiti, saj je nasade opusto\xc5\xa1il izbruh \xc5\xa1kodljivcev._NEWLINE_Mendlova teorija je bila, da vsako lastnost v dednem zapisu organizma dolo\xc4\x8data natanko dva \xc2\xbbelementa\xc2\xab, ki sta lahko bodisi enaka, bodisi razli\xc4\x8dna (v sodobni terminologiji dve kopiji istega gena oz. dva alela). Ob nastanku gamet se v vsako od celic prenese eden od elementov, ki se nato ob nastanku zigote preneseta v isto celico, a ostaneta neodvisna, tako da se lahko v naslednji generaciji spet poljubno kombinirata. Za dejanski obstoj genov Mendel seveda ni vedel, a so bili njegovi \xc2\xbbelementi\xc2\xab\xc2\xa0prakti\xc4\x8dno ekvivalentni genom. Motil se je edino v predpostavki, da se enaka alela v zigoti zlijeta. Teorija je bila za svoje \xc4\x8dase prelomna, saj so takratni raziskovalci dedovanja predpostavljali, da je za vsako lastnost odgovorna  mno\xc5\xbeica delcev. Mendlove ugotovitve so dokon\xc4\x8dno ovrgle teoriji dedovanja z zlivanjem lastnosti in dedovanja pridobljenih lastnosti. Pomembno je tudi, da je dednost obravnaval s stali\xc5\xa1\xc4\x8da populacije in ne tipolo\xc5\xa1ko kot njegovi predhodniki, saj pojavi, ki jih je opisoval, niso zdru\xc5\xbeljivi s tipolo\xc5\xa1kim na\xc4\x8dinom razmi\xc5\xa1ljanja. Za razliko od drugih, ki so eksperimentirali s kri\xc5\xbeanjem rastlin, se je tudi zavedal, da je prenos gamet podvr\xc5\xbeen napaki pri vzor\xc4\x8denju, zato rezultati odstopajo od celo\xc5\xa1tevilskih razmerij. Napako je ob pomanjkanju sodobnih statisti\xc4\x8dnih metod zmanj\xc5\xa1al z uporabo zelo velikih vzorcev.\n_START_SECTION_\nKasnej\xc5\xa1e delo in vpliv\n_START_PARAGRAPH_\nRezultate raziskav je predstavil v dveh predavanjih pred prirodoslovnim dru\xc5\xa1tvom v Brnu in jih leta 1866 objavil v dru\xc5\xa1tvenih Poro\xc4\x8dilih. Njegov \xc4\x8dlanek je eden od klasikov znanstvene literature, ki jasno predstavi namen raziskave, povzame relevantne rezultate in iz njih pazljivo izpelje resni\xc4\x8dno izvirne ugotovitve. Kljub temu, da so biologi druge polovice 19. stoletja kr\xc4\x8devito iskali ravno tak\xc5\xa1no elegantno teorijo dedovanja, kot jo je predlagal Mendel, je bilo njegovo delo ve\xc4\x8d desetletij povsem spregledano._NEWLINE_Ve\xc4\x8d razlogov je, zakaj so bila njegova spoznanja spregledana. Eden glavnih je kot ka\xc5\xbee Mendlova korespondenca s \xc5\xa1vicarskim botanikom von N\xc3\xa4gelijem. N\xc3\xa4geliju, ki je bil eden vodilnih botanikov tistega \xc4\x8dasa, je poslal kopijo svojega \xc4\x8dlanka in kasneje sta si izmenjala mnogo pisem. Iz korespondence je mo\xc5\xbeno razbrati, da je N\xc3\xa4geli nasprotoval Mendlovim ugotovitvam, saj so bila v nasprotju z njegovim prepri\xc4\x8danjem o dedovanju z zlivanjem lastnosti. Namesto da bi Mendla vzpodbudil k objavi v kateri od uglednej\xc5\xa1ih revij, mu je predlagal, naj testira svoje ugotovitve \xc5\xa1e na \xc5\xa1kr\xc5\xbeolicah (rod Hieracium). Danes vemo, da je pri \xc5\xa1kr\xc5\xbeolicah pogost pojav partenogeneze, zaradi \xc4\x8desar se njihove lastnosti dedujejo v popolnoma druga\xc4\x8dnih razmerjih kot pri spolnem razmno\xc5\xbeevanju. Ker je Mendel kot fizik iskal univerzalne zakone, je ob neuspehu preprosto sprejel N\xc3\xa4gelijevo zavrnitev, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je naletel na izjemen primer in je sedem let svojega dela z ve\xc4\x8d deset tiso\xc4\x8d rastlinami opisal kot \xc2\xbben izoliran eksperiment\xc2\xab\xc2\xa0(kljub temu, da je rezultate \xc5\xbee prej potrdil z ve\xc4\x8d drugimi vrstami). Zaradi svoje skromnosti ni niti posku\xc5\xa1al vzpostaviti stika z drugimi botaniki._NEWLINE_Kasneje je izvajal \xc5\xa1e poskuse s kri\xc5\xbeanjem \xc4\x8debel, a tudi tu zaradi zapletenega na\xc4\x8dina razmno\xc5\xbeevanja \xc4\x8debeljih matic ni mogel izpeljati nobenih splo\xc5\xa1nih zakonitosti dedovanja. Z znanstvenim delom je zaklju\xc4\x8dil do leta 1868, ko je postal opat samostana in je imel polne roke dela z administrativnimi zadevami. Umrl je leta 1884 pri starosti 61 let zaradi vnetja ledvic. Opat, ki ga je nasledil, je ve\xc4\x8dino njegovih zapiskov uni\xc4\x8dil.\n_START_SECTION_\nPonovno odkritje Mendlovega dela\n_START_PARAGRAPH_\nNa prelomu 20. stoletja, leta 1900, so trije botaniki v razmaku nekaj mesecev in neodvisno drug od drugega objavili trditev, da so odkrili zakonitosti dedovanja, a so pri pregledovanju literature spoznali, da jih je Mendel prehitel za 35 let. To so bili Nizozemec Hugo de Vries, Nemec Carl Correns in Avstrijec Erich Tschermak. Zadnjega danes ne \xc5\xa1tejemo ve\xc4\x8d za soodkritelja, saj je iz njegovih zapisov razvidno, da Mendlovih zakonov ni razumel. Njihovi zapisi so usmerili pozornost \xc5\xa1ir\xc5\xa1e znanstvene srenje na Mendlovo delo. Kmalu so drugi raziskovalci potrdili njegove rezultate, sprva botaniki, nato pa \xc5\xa1e zoologi (pri \xc5\xbeivalih je situacija kompleksnej\xc5\xa1a, saj na mnogo ve\xc4\x8d fenotipskih lastnosti vpliva ve\xc4\x8d genov)._NEWLINE_Bistven pomen Mendlove teorije je, da podaja genetske zakonitosti dedovanja fenotipskih lastnosti. V za\xc4\x8detku so ji kr\xc4\x8devito oporekali predstavniki \xc5\xa1ole biometrikov, ki so se osredoto\xc4\x8dali na statisti\xc4\x8dno preu\xc4\x8devanje fenotipskih lastnosti. Ko je postalo jasno, da so lastnosti, ki so porazdeljene zvezno (npr. telesna vi\xc5\xa1ina), odvisne od mnogih genov in torej niso v nasprotju z Mendlovimi zakoni, sta bila oba pristopa zdru\xc5\xbeena v t. i. sodobni evolucijski sintezi. Ta danes predstavlja temelj sodobne biologije.'