b'\n_START_ARTICLE_\nTur\xc5\xa1ka grlica\n_START_SECTION_\nOpis\n_START_PARAGRAPH_\nJe srednje velik predstavnik golobov, ob\xc4\x8dutno manj\xc5\xa1a od grivarja in podobne velikosti, a vitkej\xc5\xa1a od skalnega goloba, ve\xc4\x8dja pa od sorodne divje grlice. V dol\xc5\xbeino meri 30 do 33 cm, preko peruti pa 47 do 55 cm. Skoraj po vsem telesu je rjavkasto sive do ro\xc5\xbenato sive barve, rahlo temnej\xc5\xa1a zgoraj kot spodaj in s sivo modro krpo pod perutjo. Repna peresa so rjavkasto siva zgoraj, spodaj pa temno siva z belo konico, razen zunanjih, ki imajo belkasto konico tudi zgoraj. Najo\xc4\x8ditnej\xc5\xa1a zna\xc4\x8dilnost je \xc4\x8drn\xc2\xa0\xc2\xbbpolovratnik\xc2\xab\xc2\xa0z belo obrobo. Ima kratke rde\xc4\x8de noge in \xc4\x8drn kljun; rde\xc4\x8da je tudi ro\xc5\xbeenica, a je oko videti \xc4\x8drno, saj je zenica velika in je samo od blizu vidna ozka rde\xc4\x8da obroba. Oko obkro\xc5\xbea ozek pas gole ko\xc5\xbee, ki je lahko bele ali rumene barve. Spolov prakti\xc4\x8dno ni mogo\xc4\x8de lo\xc4\x8diti po videzu, enoletni mladi\xc4\x8di pa se od odraslih lo\xc4\x8dijo po tem, da imajo slab\xc5\xa1e razvit ovratnik in rjavo ro\xc5\xbeenico._NEWLINE_Bli\xc5\xbenje sorodni sta ji nubijska grlica iz podsaharske Afrike in vrsta Streptopelia bitorquata iz Jugovzhodne Azije. Od nubijske grlice jo je po izgledu skoraj nemogo\xc4\x8de lo\xc4\x8diti, saj je od nje samo rahlo ve\xc4\x8dja in temnej\xc5\xa1a, ogla\xc5\xa1anje pa je nezamenljivo, saj nubijska grlica samo ne\xc5\xbeno prede, za razliko od znanega gruljenja tur\xc5\xa1ke.\n_START_SECTION_\nRaz\xc5\xa1irjenost\n_START_PARAGRAPH_\nTur\xc5\xa1ka grlica ni selivka, se pa osebki intenzivno klatijo na kraj\xc5\xa1e razdalje in v zadnjem stoletju velja vrsta za enega v\xc3\xa9likih pti\xc4\x8djih kolonizatorjev. \xc5\xa0e konec 19. stoletja je bila prisotna samo v svojem izvornem obmo\xc4\x8dju raz\xc5\xa1irjenosti v zmernih in subtropskih predelih Azije od Tur\xc4\x8dije na zahodu do juga Kitajske na vzhodu in preko Indije do \xc5\xa0rilanke na jugu. Leta 1838 so jo opazili tudi v Bolgariji, vendar je Evropo poselila \xc5\xa1ele v 20. stoletju. Med letoma 1900 in 1920 se je pojavila v delu Balkana in se od tam bliskovito raz\xc5\xa1irila proti severozahodu. Nem\xc4\x8dijo je dosegla leta 1945, Veliko Britanijo leta 1953 (tri leta kasneje je tam prvi\xc4\x8d gnezdila), Irsko leta 1959 in Ferske otoke v zgodnjih 1970. letih. Nato se je \xc5\xa1irila pravokotno na to smer in do konca 20. stoletja dosegla arkti\xc4\x8dni krog na Norve\xc5\xa1kem in Uralsko gorovje v Rusiji ter Kanarske otoke in Severno Afriko od Maroka do Egipta. Na vzhodu je poselila ve\xc4\x8dji del srednje in severne Kitajske ter se pri\xc4\x8dela lokalno pojavljati na Japonskem (verjetno zaradi umetne naselitve). Dosegla je celo Islandijo, vendar se tam pojavlja samo kot redek gost in ne gnezdi. V Sloveniji se je prvi\xc4\x8d pojavila leta 1943 na severovzhodu in se do konca desetletja raz\xc5\xa1irila po vsem ozemlju, razen vi\xc5\xa1jih goratih predelov in redko poseljenih obmo\xc4\x8dij. Na slovenskem se zadr\xc5\xbeuje vse leto, gnezdi pa od marca do septembra._NEWLINE_Prepoznani sta dve podvrsti, Streptopelia decaocto decaocto v ve\xc4\x8dini obmo\xc4\x8dja raz\xc5\xa1irjenosti in Streptopelia decaocto xanthocyclus na jugovzhodu od Mjanmara do ju\xc5\xbene Kitajske. Slednja ima rumen obro\xc4\x8d ko\xc5\xbee okrog o\xc4\x8di, za razliko od nominalne podvrste, ki ima belega. Nekateri avtorji so v\xc4\x8dasih priznavali \xc5\xa1e dve podvrsti, Streptopelia decaocto stoliczkae (Turkestan v Srednji Aziji) in Streptopelia decaocto intercedens (raz\xc5\xa1irjena od juga Indije do \xc5\xa0rilanke), vendar ti dve danes obravnavamo kot sinonima S. d. decaocto.\n_START_SECTION_\nKot invazivna vrsta\n_START_PARAGRAPH_\nVrsto so v 1970. letih naselili na Bahamih, od koder se je do za\xc4\x8detka 1980. let raz\xc5\xa1irila na Florido, kjer je postala invazivna. Obale Mehi\xc5\xa1kega zaliva so \xc5\xa1e danes center severnoameri\xc5\xa1ke populacije, vendar se je tur\xc5\xa1ka grlica od tam raz\xc5\xa1irila proti severu celo do Aljaske, obal Velikih jezer in Nove \xc5\xa0kotske. Ob tem so bolj oddaljena in razpr\xc5\xa1ena opazovanja mogo\xc4\x8de na ra\xc4\x8dun ptic, ki so pobegnile iz ujetni\xc5\xa1tva.\n_START_SECTION_\nEkologija in vedenje\n_START_PARAGRAPH_\nTur\xc5\xa1ke grlice obi\xc4\x8dajno gnezdijo blizu \xc4\x8dlovekovih prebivali\xc5\xa1\xc4\x8d, kjer je dovolj hrane in kjer so na voljo drevesa, na katerih si spletejo gnezdo. Skoraj vsa gnezda so najve\xc4\x8d kilometer od najbli\xc5\xbejih hi\xc5\xa1. Samica izle\xc5\xbee dve beli jajci v gnezdo, spleteno iz vejic. Nato se s samcem izmenjujeta pri valjenju - samica vali pono\xc4\x8di, samec pa podnevi. Obdobje valjenja traja med \xc5\xa1tirinajst in osemnajsti dni, mladi\xc4\x8di pa se speljejo po petnajst do devetnajst dneh v gnezdu. Kjer je hrane dovolj, se razmno\xc5\xbeujejo celo leto, le v krajih s hladnej\xc5\xa1im podnebjem so zimska legla redka. Obi\xc4\x8dajno ima par tri do \xc5\xa1tiri zarode na leto, obstajajo pa tudi zapisi o \xc5\xa1estih._NEWLINE_Vrsta je semenojeda. Tur\xc5\xa1ke grlice niso pla\xc5\xa1ne in se pogosto hranijo v bli\xc5\xbeini \xc4\x8dloveka, tudi na krmilnicah. Najve\xc4\x8dje skupine nastanejo ob kmetijah, kjer je veliko raztresenega zrnja okrog silosov ali kjer se hrani \xc5\xbeivina. Predvsem pozimi se rade zadr\xc5\xbeujejo v skupinah blizu vira hrane (poleg zrnja \xc5\xa1e semena, mladi poganjki in \xc5\xbeu\xc5\xbeelke). Jate najve\xc4\x8dkrat \xc5\xa1tejejo med 10 in 50 osebkov, opazili pa so tudi \xc5\xbee desettiso\xc4\x8dglave jate._NEWLINE_Ogla\xc5\xa1a se s prepoznavnim, ponavljajo\xc4\x8dim se gruljenjem\xc2\xa0\xc2\xbbduu-duuu...du\xc2\xab, po katerem je dobila tudi ime, saj foneti\xc4\x8dno nekoliko spominja na gr\xc5\xa1ko besedo decaocto (\xc2\xbbosemnajst\xc2\xab). Med letom, predvsem tik pred pristankom, lahko tudi predirljivo zakri\xc4\x8dijo. Njihovo gruljenje zgodaj spomladi ljudje v\xc4\x8dasih zamenjajo za ogla\xc5\xa1anje zgodnjih kukavic.'