b'\n_START_ARTICLE_\nZgodovina Rimskega imperija\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovina Rimskega imperija se za\xc4\x8dne po zaklju\xc4\x8dku t. i. republikanske dobe anti\xc4\x8dnega Rima (Rimski republiki), traja ve\xc4\x8d kot 16 stoletij in vklju\xc4\x8duje ve\xc4\x8d stopenj razvoja rimske dr\xc5\xbeave: obdobje zgodnjega Rimskega imperija, obdobje, v katerem se je razdelil na zahodno in vzhodno polovico, in obdobje srednjeve\xc5\xa1kega Vzhodnega rimskega ali Bizantinskega cesarstva do za\xc4\x8detka novega veka._NEWLINE_Kot za\xc4\x8detek imperialnega obdobja obi\xc4\x8dajno \xc5\xa1tejemo vladavino Gaja Avgusta Oktavijana, prane\xc4\x8daka in posinovljeneca Julija Cezarja. Po Vespazijanu, ki prvi ni bil iz  Julijsko-klavdijske dinastije, se je ime Cezar iz dru\xc5\xbeinskega imena pretvorilo v uradni cesarjev naslov.\n_START_SECTION_\n96-180: pet dobrih cesarjev\n_START_PARAGRAPH_\nNaslednje stoletje je postalo znano kot obdobje petih dobrih cesarjev. Prenosi  oblasti so potekali mirno, \xc4\x8deprav so bili nedinasti\xc4\x8dni, in cesarstvo je zacvetelo. V tem obdobju so vladali Nerva, Trajan, Hadrijan,  Antonin Pij  in Mark Avrelij, do leta 169  skupaj z Lucijem Verom. Vsi cesarji so bili posinovljenci svojega predhodnika. Izbira naj bi temeljila njihovih odlikah, resni\xc4\x8dni razlog zanjo pa je bil verjetno ta, da noben cesar ni imel svojega naravnega naslednika.\n_START_SECTION_\n305-360: Konstantin in njegovi sinovi\n_START_PARAGRAPH_\nTetrarhija je dokon\xc4\x8dno razpadla s smrtjo Konstancija Klora 25. julija 306. Njegova vojska v Eboraku v Britaniji je takoj po njegovi smrti za avgusta proglasila njegovega sina Konstantina. Avgusta 306 je Galerij na polo\xc5\xbeaj avgust povi\xc5\xa1al tudi Severja, uporniki v Rimu pa so kot svojega kandidata podprli Maksimijanovega sina Maksencija in ga 28. oktobra 306 imenovali za avgusta. Njegovo imenovanje je podprla tudi pretorijska sta\xc5\xbea. Cesarstvo je imelo kar pet vladarjev naenkrat: \xc5\xa1tiri avguste (Galerij, Konstantin, Sever in Maksencij) in enega cezarja (Maksimin)._NEWLINE_Leta 307 se je na polo\xc5\xbeaj avgusta ob Maksenciju  vrnil \xc5\xa1e Maksimijan in cesarstvo je dobilo \xc5\xa1e \xc5\xa1estega vladarja. Galerij in Sever sta se odpravila na vojni pohod proti njim v Italijo. Sever je bil 16. septembra 307 ubit, pre\xc5\xbeivela avgusta v Italiji pa sta se uspela povezati s Konstantinom, tako da se je slednji poro\xc4\x8dil z Maksimijanovo h\xc4\x8derko in Maksencijevo sestro Fausto.  Konec leta 307 je imelo cesarstvo \xc5\xa1tiri avguste (Maksimijan, Galerij, Konstantin in Maksencij) in enega samega cezarja. _NEWLINE_Leta 311 je Galerij uradno prenehal preganjati kristjane, leta 313 pa je Konstantin s tako imenovanim Milanskim ediktom dokon\xc4\x8dno legaliziral kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Konstantin je leta 324 porazil svojega svaka Licinija in pod svojo oblastjo ponovno zdru\xc5\xbeil oba dela cesarstva. Vladal je do svoje smrti 22. maja 337._NEWLINE_Po njegovi smrti se je cesarstvo ponovno razdelilo, tokrat med njegove tri \xc5\xa1e \xc5\xbeive sinove. Zahodni del sta dobila najstarej\xc5\xa1i in najmlaj\xc5\xa1i sin Konstantin II. in Konstans. Vzhodni del cesarstva s Konstantinoplom je dobil srednji sin Konstancij II.._NEWLINE_Konstantin II. je leta 340  padel  v spopadu z bratom  Konstansom. Konstans je kasneje padel v spopadu z vojsko, ki je 18. januarja 350 za avgusta razglasila uzurpatorja Magnencija. Magnenciju je v Rimu sprva nasprotoval samorazgla\xc5\xa1eni avgust in Konstansov bratranec Nepotijan, dokler ga niso skupaj z njegovo materjo Evtropijo umorili. Konstansova sestri\xc4\x8dna Konstancija je nato prepri\xc4\x8dala Vetrijana, naj se razglasi za cesarja kot Magnencijev nasprotnik. Vetrijan je vladal samo od 1. marca do 25 decembra 350, potem pa ga je zakoniti avgust Konstancij prisilil k odstopu. Uzurpator Magnencij je na zahodu vladal do leta 353. Po porazu v spopadu s Konstancijem je naredil samomor in Konstancij je ostal edini vladar. _NEWLINE_Konstanciju so se ponovo uprli leta 360. Leta 355 je za svojega cezarja na zahodu imenoval polbratranca Julijana. V naslednjih petih letih je Julijan ve\xc4\x8dkrat premagal germanska plemena, ki so vdirala v cesarstvo, med njimi tudi Alemane, in umiril rimsko mejo na Renu. Pohodi zmagovitih galskih legij so se ustavili, zato jih je Konstancij nameraval premestiti na vzhod in okrepiti enote, ki so neuspe\xc5\xa1no  napadale \xc5\xa0apurja II. Perzijskega. Galske legije  so se ukazu uprle in svojega poveljnika Julijana razglasile za avgusta. Oba avgusta sta se za\xc4\x8dela pripravljati na dr\xc5\xbeavljansko vojno, katero je prepre\xc4\x8dila nenadna Konstancijeva smrt 3. novembra 361.\n_START_SECTION_\n383: Nemiri na Zahodu\n_START_PARAGRAPH_\nGracijan je nekaj let vladal energi\xc4\x8dno in uspe\xc5\xa1no, potem pa je postopoma postajal brezbri\xc5\xbeen in postal figura. Za njegovim hrbtom sta z roko v roki zavladala frankovski general Merobavd in  milanski \xc5\xa1kof Ambro\xc5\xbe. Zaradi prepovedi tradicionalnega poganstva je izgubil podporo svojih poganskih prista\xc5\xa1ev v senatu in naslov vrhovnega pontifika. Zaradi tesnih stikov s tako imenovanimi barbari je izgubil tudi podporo svojih rimskih vojakov. Viri poro\xc4\x8dajo, da je za svojo osebno stra\xc5\xbeo najel Alane in v javnosti za\xc4\x8del nositi opravo skitskega voj\xc5\xa1\xc4\x8daka. _NEWLINE_Gracijanu, Valentinijanu II. in Teodoziju I. se je januarja 383 pridru\xc5\xbeil \xc4\x8detrti avgust. Teodozij si je o\xc4\x8ditno nameraval zagotoviti nasledstvo in je januarja 383 za avgusta imenoval svojega najstarej\xc5\xa1ega sina Arkadija. Fant je bil star komaj pet let in ni imel nobene avtoritete, vendar so ga so ga vsi trije avgusti priznali za svojega sovladarja. _NEWLINE_Nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8da Gracijanova nepriljubljenost je \xc5\xa1e isto leto povzro\xc4\x8dila te\xc5\xbeave. Britanske legije so se mu uprle in za avgusta proglasile svojega poveljnika, hispanskega generala Magna Maksima, in vdrle v Galijo. Gracijan je iz Lutecije (Pariz) pobegnil v Lugdunum (Lyon), kjer so ga 25. avgusta 383 umorili. Star je bil komaj 25 let. _NEWLINE_Maksim je bil prepri\xc4\x8dan vernik nicejske veroizpovedi. Uzakonil je preganjanje herezije po slu\xc5\xbebeni dol\xc5\xbenosti in zaradi tega pri\xc5\xa1el v spor s pape\xc5\xbeem Siricijem, ki je trdil, da za cesar ni pristojen za odlo\xc4\x8danje v cerkvenih zadevah. Maksim je imel zaradi svoje priljubljenosti podporo ljudstva, kar dokazuje celo rimsko-britansko izro\xc4\x8dilo: svoje mesto je dobil v srednjeve\xc5\xa1ki zbirki zgodb  Mabinogion, ki je nastala kak\xc5\xa1nih tiso\xc4\x8d let po njegovi smrti._NEWLINE_Po Gracijanovi smrti je moral Maksim deliti oblast s starej\xc5\xa1im avgustom Valentinijanom II., ki je bil star komaj dvanajst let.  Meja med njima je bila na Alpah. Sam je vladal v Britaniji, Galiji, Hispaniji in Afriki. Za svojo prestolnico je izbral Augusto Traverorum, sedanji Trier._NEWLINE_Za\xc4\x8del se je pogajati z Valentinijanom II. in Teodozijem, da bi dobil njuno uradno priznanje. Ker pogajanje do leta 384 niso obrodila sadov, jih je posku\xc5\xa1al pospe\xc5\xa1iti, tako da je za avgusta imenoval  svojega mladoletnega sina Flavija Viktorja. Konec leta je imelo cesarstvo pet avgustov: Valentinijana II., Teodozija I., Arkadija, Magna Maksima in Flavija Viktorja. Njihove pristojnosti niso bile razmejene._NEWLINE_Teodozij je po nenadni smrti avguste Elije Flacilije leta 385 ovdovel in se ponovno poro\xc4\x8dil z Galo,  sestro Valentinijana II.. S poroko je utrdil vezi med legitimnima avgustoma._NEWLINE_Leta 386 sta Maksim in Viktor kon\xc4\x8dno dobila uradno Teodozijevo, na pa tudi Valentinijanovo priznanje. Naslednje leto se je Maksim o\xc4\x8ditno odlo\xc4\x8dil, da se bo znebil svojega italskega tekmeca. Preko Alp je vdrl v dolino Pada in ogrozil Milano. Valentinijan in njegova mati sta pobegnila v Solun, od koder sta iskala Teodozijevo pomo\xc4\x8d. Teodozij se je na njuno pro\xc5\xa1njo odpravil na pohod na zahod. Leta  388 je premagal Maksima in ga ujel in ga 28. julija v Akvileji usmrtil.  V Trier je poslal svojega magistra militum Arbogasta z nalogo, da ubije tudi Flavija Viktorja. Teodozij je vrnil Valentinijana na zahodni prestol, ga spreobrnil v pravoslavje in ga \xc5\xa1e naprej podpiral in \xc5\xa1\xc4\x8ditil pred ve\xc4\x8d uzurpatorji.\n_START_SECTION_\nDokon\xc4\x8dna delitev cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nValentinijana II. so leta 392 v Vienneju umorili in Arbogast se je dogovoril, da bodo za novega avgusta imenovali Evgenija. Vzhodni avgust Teodozij I. njegovega imenovanja ni priznal. Odpravil se je na zahod in v bitki pri Mrzli reki (latinsko Frigidus, verjetno Vipava) porazil in ubil Arbogasta in Evgenija in pod svojo oblastjo ponovno zdru\xc5\xbeil oba dela cesarstva. _NEWLINE_Teodozij je imel s prvo \xc5\xbeeno Elijo Flacilijo dva sinova in h\xc4\x8derko Pulherijo. \xc5\xbdena in h\xc4\x8derka sta leta 385 umrli. Z drugo \xc5\xbeeno Galo je imel h\xc4\x8derko Galo Placidijo, mater zahodnega cesarja Valentinijana III.._NEWLINE_Teodozij je bil zadnji cesar, ki je vladal celotnemu Rimskemu imperiju. Po njegovi smrti leta 395 se je cesarstvo razdelilo med sinova Arkadija in Honorija. Arkadij je vladal na vzhodu iz Konstantinopla, Honorij pa na zahodu z Milana in kasneje iz Ravenne. Tak\xc5\xa1na delitev je trajala celo 5. stoletje. Vzhodni Rimljani so se ves ta \xc4\x8das pri\xc5\xa1tevali k Rimljanom. Latin\xc5\xa1\xc4\x8dina se je kot uradni jezik uporabljala vsaj toliko, \xc4\x8de ne ve\xc4\x8d, kot gr\xc5\xa1\xc4\x8dina. Obe polovici sta bili vsaj nominalno, \xc4\x8de ne politi\xc4\x8dno, \xc5\xa1e vedno ena dr\xc5\xbeava.\n_START_SECTION_\n395-476: propad Zahodnega rimskega cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nPo letu 395 so bili cesarji Zahodnega rimskega cesarstva bolj kot ne figure v rokah voja\xc5\xa1kih mogo\xc4\x8dne\xc5\xbeev, ki so sami sebe imenovali magister militum, patricij ali celo oboje. Najvidnej\xc5\xa1i med njimi so bili Stiliho (395-408), Konstancij III. (411-421), Ecij (433-454) in Ricimer (pribli\xc5\xbeno 457-472). Leta 476  je Orest zavrnil zahtevo germanskih najemnikov za dodelitev ozemlja v Italiji in nezadovolji najemniki, vklju\xc4\x8dno s Heruli, so se uprli. Upor je vodil germanski \xc4\x8dastnik Odoaker. Njegovi mo\xc5\xbeje so ujeli Oresta in ga usmrtili in nekaj tednov kasneje zasedli Raveno. Cesarja Romula Avgustula so ujeli in prisilno upokojili. Njegova odstavitev se \xc5\xa1teje kot uraden konec Zahodnega rimskega cesarstva. _NEWLINE_Odoaker je nato hitro osvojil tudi ostale dele Italije in poslal cesarske regalije cesarju Zenonu. Zenon je kmalu zatem sprejel dve delegaciji. Prva je bila Odoakerjeva, ki je zahtevala uradno priznanje njegove oblasti v Italiji pod Zenonovo nadoblastjo, druga pa Neposova, ki je prosila za pomo\xc4\x8d za njegovo vrnitev na zahodnorimski prestol. Zenon je Odoakerju podelil naslov patricija in njemu in rimskemu senatu ukazal, naj priznajo Neposa za svojega cesarja. Nepos se kljub temu nikoli ni vrnil iz begunstva v Dalmaciji v Italijo, \xc4\x8detudi je Odoaker koval novce z njegovim imenom. Po Neposovi smrti leta 480 je Zenon razglasil Dalmacijo za del Vzhodnega cesarstva, . Odoaker je zato napadel Dalmacijo. Vojno je kon\xc4\x8dal ostrogotski kralj Teodorik Veliki, ki je osvojil Italijo in jo vrnil pod Zenonovo oblast._NEWLINE_Po letu 476 se je v Galiji \xc5\xa1e naslednja tri desetletja obdr\xc5\xbealo ti. Sijagrijevo kraljestvo (Regnum Syagrii), ki se smatra za zadnji dr\xc5\xbeavnopravni ostanek Zahodno rimskega cesarstva. Galorimska kraljevina je poimenovana po njenem vladarju Afraniju Sijagriju, ki je sam sebe nazival z vojvodom (dux), bojeviti germanski sosedi pa so mu priznavali naziv kralj Rimljanov. Obstoj kratko\xc5\xbeive kraljevine, ki je po propadu zahodnega dela cesarstva \xc5\xa1e vedno ohranjala status rimske province, je prekinil frankovski kralj Klodvig I., ki jo je leta 486 dokon\xc4\x8dno zavzel.\n_START_SECTION_\n457-527: Leonidska dinastija\n_START_PARAGRAPH_\nVzhodno rimsko cesarstvo se je v veliki meri izognilo te\xc5\xbeavam, ki so v 3. in 4. stoletju pestile Zahodno cesarstvo, delno zaradi bolj uveljavljene urbane kulture in ve\xc4\x8djih finan\xc4\x8dnih virov, iz katerih so podkupovali napadalce in pla\xc4\x8devali vojsko tujih najemnikov.  Celo  5. stoletje so vojske razli\xc4\x8dnih napadalcev, ki so pusto\xc5\xa1ile po Zahodnem cesarstvu, Vzhodnem cesarstvu prizanesle.  Teodozij II. je dodatno utrdil konstantinopelsko obzidje, ki je lahko kljubovalo ve\xc4\x8dini napadalcev. Atilove napade je odvrnil s pla\xc4\x8devanjem davka, ki je domnevno zna\xc5\xa1al 300 kg zlata letno. Poleg tega je izbranim trgovcem dovolil naselitev v mestu in trgovanje s Huni in drugimi tujci._NEWLINE_Njegov naslednik Marcijan je zavrnil pla\xc4\x8devanje izjemno visokega davka, \xc4\x8deprav je Atila takrat \xc5\xbee preusmeril svojo pozornost proti zahodu. Ko je Atila leta 453 umrl, je njegov imperij razpadel, Konstantinopel pa je za\xc4\x8del s preostalimi Huni sklepati donosne posle. Huni so postopoma postali tudi pla\xc4\x8danci v bizantinski vojski._NEWLINE_Marcijana je nasledil Leon I. Tra\xc4\x8dan, de facto vladar Konstantinopla pa je bil \xc5\xbee od 420. let  alansko-gotski general Aspar. Leonu I. se je uspelo osvoboditi vpliva svojega poganskega generala,  tako da je podprl Izavrijce, pol barbarsko pleme iz ju\xc5\xbene Male Azije. Aspar in njegov sin Ardabur sta bila v izgredih leta 471 ubita in v Konstantinoplu je uspelo ponovno vzpostaviti pravoslavno oblast._NEWLINE_Leon je bil prvi cesar, ki ni prejel krone od voja\xc5\xa1kega poveljnika, kar je spadalo v rimsko tradicijo, ampak od konstantinopelskega patriarha, ki je predstavljal vrh cerkvene hierarhije. Sprememba je postala trajna in je v srednjem veku popolnoma izpodrinili staro voja\xc5\xa1ko tradicijo. Leon je leta 468 posku\xc5\xa1al ponovno osvojiti severno Afriko, ki so je zasedli Vandali, vendar mu to ni uspelo. _NEWLINE_V te \xc4\x8dasu se je ozemlje Zahodnega rimskega cesarstva skr\xc4\x8dilo na Italijo in ozemlje na Balkanu ju\xc5\xbeno od Donave. Britanijo so \xc5\xbee v prvih desetletjih 5. stoletja osvojili Angli in Sasi, deli Hispanije so bili \xc5\xbee od leta 417 v posesti Vizigotov in Svebov, severno Afriko pa so leta 429 osvojili Vandali. V Galiji so se za oblast spopadali Franki Klodvika I., Burgundi, Bretonci in ostanki Rimljanov. V Italiji je do leta 526 vladal Teodorik Veliki._NEWLINE_Leta 466 so Izavrijci pogojevali svoje zavezni\xc5\xa1tvo s Konstantinoplom s poroko Leonove h\xc4\x8derke Ariadne z Izavrijcem Tarasikodisom, ki se privzel ime Zenon. Ko je Leon leta 474 umrl, ga je kot Leon II. Mali nasledil Zenonov in Ariadnin mlaj\xc5\xa1i sin z Zenonom kot regentom. Ko je Leon II. \xc5\xa1e isto leto umrl,  je Zenon postal cesar. Germanski rimski general Odoaker je leta 476 odstavil zadnjega zahodnorimskega cesarja Romula Avgustula in na njegovo mesto ni postavil kak\xc5\xa1nega drugega marionetnega vladarja._NEWLINE_Zenon bi lahko ponovno osvojil Italijo samo s pomo\xc4\x8djo Teodorikovih Vizigotov,  naseljenih v Meziji, zato je Teodorika imenoval za vrhovnega poveljnika vojske v Italiji (magister militum per Italiam) in ga poslal na pohod na zahod. Po Odoakrerjevem padcu leta 493 je Teodorik, ki je v mladosti \xc5\xbeivel kot talec v Konstantinoplu, sam zavladal v Italiji.  Ustanovil je italsko vizigotsko kraljestvo, ki je, vsaj formalno, priznavalo nadoblast vzhodnega cesarja._NEWLINE_Leta 475 je Zenona odstavil  general Bazilisk ,  ki je leta 468 poveljeval na  Leonovih pohodih v severni Afriki. Baziliska so dvajset mesecev kasneje odstavili in na prestol vrnili Zenona. Novi stari cesar se je moral takoj soo\xc4\x8diti z izavrijskim  uzurpatorjem Leoncijem. _NEWLINE_Leta 491 je cesar postal ostareli rimski dr\xc5\xbeavni uradnik rimskega porekla Anastazij I. Dikor, ki je \xc5\xa1ele leta 498 uspel streti uporne Izavrijce. Izkazal se je kot energi\xc4\x8den reformator in sposoben administrator. Izpopolnil je sistem kovanega denarja, ki ga je postavil Konstantin I.,  in standardiziral maso bakrenega folisa, ki se je uporabljal v vsakodnevni poslih. Reformiral je tudi dav\xc4\x8dni sistem in dokon\xc4\x8dno odpravil osovra\xc5\xbeeni chrysargyron \xe2\x80\x93 davek za trgovce v \xc5\xa1ir\xc5\xa1em smislu. Ko je umrl, je dr\xc5\xbeavni zakladnici zapusil nepredstavljivih 145.150 kg zlata.\n_START_SECTION_\n527-602: Ponovna osvojitev zahodnih provinc\n_START_PARAGRAPH_\nJustinijan I., sin ilirskega kmeta, ki je verjetno vladal \xc5\xbee med vladanjem njegovega strica Justina I. (518\xe2\x80\x93527), je postal cesar leta 527 in za\xc4\x8del obdobje ponovnega osvajanja izubljenih rimskih ozemelj.  Leta 532 je posku\xc5\xa1al zavarovati vzhodno mejo cesarstva s podpisom mirovne pogodbe s perzijskim vladarjem Kozravom I. s katero se je obvezal, da bo v zameno za mir Perzijcem pla\xc4\x8deval ogromen letni davek. \xc5\xa0e isto leto je pre\xc5\xbeivel upor Nika v Konstantinoplu, v katerem je bilo po\xc5\xbegano skoraj pol mesta in ubito neka deset tiso\xc4\x8d ljudi. Po uporu je utrdil svojo oblast in dal usmrtiti 30.000-35.000 upornikov._NEWLINE_Osvajanja na zahodu so se za\xc4\x8dela leta 533, ko je tja poslal svojega generala Belizarja z nalogo, da osvoji nekdanjo provinco Afriko in njeno prestolnico Kartagino in pre\xc5\xbeene Vandale, ki so tam vladali od leta 429. Belizar je presenetljivo lahko premagal Vandale, glavna lokalna plemena pa so se mu upirala vse do leta 548. _NEWLINE_V ostrogotski Italiji je po smrti Teodorika I. leta 527 zavladal njegov  desetletni ne\xc4\x8dak Atalarik, ki je \xc5\xbee leta 534 umrl. Teodorikova h\xc4\x8derka Amalasunta, ki je vladala kot njegova regentka, je za svojega sovladarja imenovala Teodahada (vladal 534-536). Teodahad jo je odstavil in pregnal v Toskano, kjer so jo spomladi leta 534 ali 535 umorili. Leta 535 je manj\xc5\xa1a bizantinska vojska uspe\xc5\xa1no napadla Sicilijo, potem pa so Vizigoti okrepili obrambo, tako da so jih Bizantinci dokon\xc4\x8dno premagali \xc5\xa1ele leta 540, ko je Belizar po uspe\xc5\xa1nem obleganju Neaplja in Rima osvojil Raveno. Leta 535-536 je Teodahad poslal v Konstantinopel pape\xc5\xbea Agapita I. z zahtevo po umiku bizantinske vojske s Sicilije, Dalmacije in Italije. Agapitu ni uspelo podpisati miru z Justinijanom, uspelo pa mu je javno o\xc5\xbeigosati konstantinopelskega monofizitskega patriarha Antima I., kljub temu da je u\xc5\xbeival podporo in za\xc5\xa1\xc4\x8dito cesarice Teodore. _NEWLINE_Vizigoti so se kmalu zatem zdru\xc5\xbeili pod poveljstvom kralja Totile in leta 546 zasedli Rim. Belizarja, katerega so leta 544 poslali nazaj v Italijo, so leta 549 odpoklicali v Konstantinopel. Po prihodu armenskega evnuha Narzesa  z vojsko kak\xc5\xa1nih 35.000 mo\xc5\xbe V Italijo, se je gotska vojna sre\xc4\x8da kon\xc4\x8dala. Totila je bil pora\xc5\xbeen v bitki pri Taginah julija 552, njegov naslednik Teja pa v bitki pri Mons Lactarius oktobra 552. Vojna za osvojitev Italije se je kon\xc4\x8dala, \xc4\x8detudi se je nekaj gotskih voja\xc5\xa1kih posadk \xc5\xa1e upiralo in so vanjo kmalu zatem vdrli Franki in za njimi Alemani. _NEWLINE_Leta 551 je hispanski vizigotski plemi\xc4\x8d Atanagild zaprosil Justinijana za pomo\xc4\x8d v uporu proti svojemu kralju Agilu I.. Cesar je na zahod poslal vojsko pod poveljstvom uspe\xc5\xa1nega generala Liberija. Njegovi vojski je uspelo osvojiti ozek pas iberske sredozemske obale in se tam obdr\xc5\xbeati do vladavine cesarja Heraklija._NEWLINE_Na vzhodu so se vojne s Sasanidi nadaljevale do leta 561, ko sta se Justinijanova in Kozravova delegacija dogovorili za petdesetleten mir.  Justinijan  je do sredine 550. let zmagal v ve\xc4\x8dini vojnih operacij, razen na Balkanu, kamor so vedno pogosteje vdirali Slovani in Gepidi.  Leta 559 se je cesarstvo soo\xc4\x8dilo z veliko invazijo Kutrigurov in Slovenov. Justinijan je zato vpoklical \xc5\xbee upokojenega generala Belizarja, ki je odbil napad Hunov. Po okrepitvi donavskega vojnega ladjevja so se kutrigurski Huni za\xc4\x8deli umikati in si z mirovno pogodbo zagotovili neoviran umik preko Donave. _NEWLINE_Med Justinijanovo vladavino je deset\xc4\x8dlanska komisija izbranih pravnikov pod vodstvom Ivana Kapado\xc5\xa1kega zbrala in uredila  vse takrat veljavne  bizantinske zakonike in pravne akte in jih leta 529 objavila kot Justinijanov zakonik (Codex Iustinianus). Zakonik so do leta 534 znatno posodobili in ponovno objavili. Sprejeti pravni red je veljal skoraj do konca bizantinskega obdobja._NEWLINE_V 6. stoletju je bil vpliv gr\xc5\xa1ko-rimske kulture v Vzhodnem cesarstvu \xc5\xa1e vedno velik. Med njene prominentne predstavnike je spadal tudi filozof Janez Filopon. Tradicionalno kulturo sta vedno bolj izpodrivali kr\xc5\xa1\xc4\x8danska filozofija in kultura. S himnami Romana Meloda se je za\xc4\x8dela razvijati tudi bo\xc5\xbeja liturgija. Arhitekti in gradbeniki so dokon\xc4\x8dali zidavo nove bazilike Hagije Sofije, ki stoji na mestu starej\xc5\xa1e cerkve, poru\xc5\xa1ene v uporu Nika. Hagija Sofija spada med najve\xc4\x8dje spomenike bizantinske arhitekture. V 6. in 7. stoletju je cesarstvo prizadela vrsta epidemij, ki so mo\xc4\x8dno razred\xc4\x8dile prebivalstvo in povzro\xc4\x8dile znaten upad gospodarstva in oslabitev cesarstva. _NEWLINE_Po Justinijanovi smrti leta 565 je njegov naslednik Justin II. prenehal pla\xc4\x8devati Perzijcem ogromen latni davek. V tem \xc4\x8dasu so Italijo napadli Langobardi, tako da je do konca stoletja cesarstvu ostala samo \xc5\xa1e tretjina italskega ozemlja.  Justinov naslednik Tiberij II., ki se je moral odlo\xc4\x8dati med dvema sovra\xc5\xbenikoma, je Avarom odobril nekaj subvencij in spro\xc5\xbeil voja\xc5\xa1ke operacije proti Perzijcem. Njegov general Mavricij se je uspe\xc5\xa1no vojskoval na vzhodni fronti,  subvencije pa Avarov niso ustavile  in leta 582  so osvojili bizantinsko balkansko trdnjavo Sirmium. Preko Donave so za\xc4\x8deli vdirati tudi Slovani. Mavricij, ki je medtem nasledil Tiberija II., se je vme\xc5\xa1al v perzijsko dr\xc5\xbeavljansko vojno. Na perzijski prestol je ponovno posadil Kozrava II. in z njim poro\xc4\x8dil svojo h\xc4\x8derko. S pogodbo s svojim novim tastom je pomaknil meje cesarstva proti vzhodu in svojo pozornost usmeril proti Balkanu. Do leta 602 je z nizom upse\xc5\xa1nih vojnih pohodov potisnil Avare in Slovane nazaj preko Donave.\n_START_SECTION_\nHeraklijska dinastija\n_START_PARAGRAPH_\nFokas je leta 602 odstavil in umoril cesarja Mavricija, kar je Kozrav II. izkoristil  za pretvezo za ponovno osvojitev Mezopotamije. Fokas, ki je bil nepriljubljen vladar in je v bizantinskih virih vedno prikazan kot tiran, je bil tar\xc4\x8da \xc5\xa1tevilnih zarot, ki jih je organiziral senat. Leta 610 ga je kon\xc4\x8dno odstavil Heraklij, ki je priplul iz Kartagine z ikono na ladijskem premcu.  Po Heraklijevem prevzemu oblasti so Sasanidi prodrli do Male Azije. Osvojili so Damask in Jeruzalem in odnesli sveti kri\xc5\xbe v Ktezifon.  Heraklijeva   protiofenziva je imela zna\xc4\x8dilnosti svete vojne. Njegova vojska je namesto prapora nosila Kristusovo sliko (aheiropoieton). Bizantinska vojska je v bitki pri Ninivah leta 627 uni\xc4\x8dila glavnino sasanidske vojske in Heraklij je leta 629 v mogo\xc4\x8dni procesiji  vrnil sveti kri\xc5\xbe v Jeruzalem.  Vojna je iz\xc4\x8drpala tako Bizantinsko kot Sasanidsko cesarstvo in obe sta postali ranljivi za muslimanske vojske, ki so se pojavile v naslednjih letih. Sasanidi so leta 634 izgubili svojo prestolnico Ktezifon,  Bizantinci pa so leta 636 do\xc5\xbeiveli katastrofalen poraz v bitki z Arabci pri Jarmuku._NEWLINE_Arabci, ki so zdaj trdno obvladovali Sirijo in Levant, so pogosto vpadali globoko v Malo Azijo in leta 674-678 oblegali sam Konstantinopel. Arabsko ladjevje jim je uspelo odgnati z gr\xc5\xa1kim ognjem. Sledil je podpis tridesetletne mirovne pogodbe z Omajadskim kalifatom. Stalni vpadi v Malo Azijo so se kljub temu nadaljevali in pospe\xc5\xa1ili  zaton klasi\xc4\x8dne urbane kulture. Prebivalci mnogih mest so ali utrdili in preselili v mnogo manj\xc5\xa1e dele mesta znotraj starega mestnega obzidja ali se v celoti preselili v bli\xc5\xbenje trdnjave. V Konstantinoplu se je \xc5\xa1tevilo prebivalcev zmanj\xc5\xa1alo s 500.000 na samo 40.000-70.000. Mesto se je, tako kot druga mestna sredi\xc5\xa1\xc4\x8da, delno ruraliziralo. Po perzijski in kasneje arabski zasedbi Egipta leta 618 je mesto izgubilo brezpla\xc4\x8dne dobave \xc5\xbeita in razdeljevanje \xc5\xbeita se je ukinilo. Praznino, ki je nastala po izginotju starih, delno avtonomnih  civilnih institucij, je zamenjal sistem vojnih okro\xc5\xbeij (themata). Mala Azija je bila razdeljena na t\xc3\xa9me, v katerih so bile nastanjene razli\xc4\x8dne vojske, ki so predstavljale tudi civilno oblast in bile neposredno odgovorne centralni dr\xc5\xbeavni upravi.  Sistem je imel korenine morda v ad hoc ukrepih, ki jih je uvedel Heraklij, vendar se je v 7. stoletju razvil v popolnoma nov sistem dr\xc5\xbeavne vladavine._NEWLINE_Premik velikega \xc5\xa1tevila voja\xc5\xa1kih enot z Balkana na vzhod za obrambo pred Perzijci in nato Arabci  je odprl vrata postopnemu prodiranju slovanskih plemen proti jugu. Mesta na Balkanu so se, podobno kot v Mali Aziji, skr\xc4\x8dila na majhna utrjena naselja. V 670. letih so pod pritiskom Hazarov preko Donave na jug vdrli Bolgari in leta 680 porazili Bizantince. Naslednje leto je Konstantin IV. podpisal z bolgarskim kanom Asparuhom mirovno pogodbo, s katero je bolgarska dr\xc5\xbeava dobila oblast nad \xc5\xa1tevilnimi  slovanskimi plemeni, ki so se tja naselila \xc5\xbee pred prihodom Bolgarov. Bolgari so, vsaj uradno, priznavali nadoblast Bizantincev. Leta 687\xe2\x80\x93688 je cesar Justinijan II. proti Bolgarom in slovanom poslal vojsko in dosegel znatne uspehe. Dejstvo, da si je moral pot iz Trakije v Makedonijo izboriti, ka\xc5\xbee, kako zelo je upadla mo\xc4\x8d cesarstva na severnem Balkanu._NEWLINE_Justinijan II. je posku\xc5\xa1al z visokimi obdav\xc4\x8ditvami in imenovanjem outsiderjev na visoke upravne polo\xc5\xbeaje zlomiti mo\xc4\x8d mestne aristokracije, zato so ga leta 695 odstavili. Povezal se je s Hazari in nato z Bolgari in se leta 705 vrnil v Konstantinopel z vojsko bolgarskega kana Tervela. Ponovno je zasedel bizantinski prestol in proti svojim nasprotnikom vzpostavil vladavino terorja. Leta 711 so ga dokon\xc4\x8dno odstavili in Heraklijska dinastija je ugasnila.\n_START_SECTION_\nIzavrijska dinastija do prihoda Bazilija I.\n_START_PARAGRAPH_\nLeon  III. je leta  718 ustavil arabske vdore in sklenil reorganizirati in utrditi t\xc3\xa9me v Mali Aziji. Njegov naslednik Konstantin V. je nekajkrat prepri\xc4\x8dljivo zmagal v severni Siriji  in popolnoma spodkopal mo\xc4\x8d Bolgarov.  Po uporu Toma\xc5\xbea Slovana na za\xc4\x8detku 820. let so Arabci izkoristili slabosti cesarstva in zavzeli Kreto in leta 827 \xc5\xa1e Sicilijo. Leta 863 je general Petronas prepri\xc4\x8dljivo premagal melitenskega emirja Umarja Al Akta. _NEWLINE_Na za\xc4\x8detku 9. stoletja so ponovno za\xc4\x8deli groziti Bolgari pod cesarjem Krumom,  dokler ni Krumov sin Omurtag leta 815 ali 816 s cesarjem Leonom V. podpisal mirovne pogodbe._NEWLINE_Za 8. in 9. stoletje so pomembni tudi verske polemike in delitev in ikonoklaste in ikonodule. Cesarja Leon in Konstantin sta prepovedala \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje ikon, kar je v celem cesarstvu spro\xc5\xbeilo upor njihovih zagovornikov - ikonodulov. Na pobudo cesarice Irene je bil lete 787 sklican drugi nicejski cerkveni zbor, ki je sklenil, da se ikone lahko globoko spo\xc5\xa1tujejo, njihovo \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denje pa ni dovoljeno. _NEWLINE_Teofan Spovednik pi\xc5\xa1e, da se je Irena domnevno dogovarjala za svojo poroko s cesarjem Karlom Velikim, vendar ji je na\xc4\x8drte prekri\xc5\xbeal eden od njenih  prote\xc5\xbeirancev Etios. _NEWLINE_Na za\xc4\x8detku 9. stoletja je Leon V. ponovno uvedel politiko ikonoklazma, vendar jo je cesarica Teodora leta 843 s pomo\xc4\x8djo patriarha Metodija ponovno ukinila. Ikonoklazem je igral pomembno vlogo tudi v nadaljnjem odtujevanju vzhoda od zahoda. Stanje se je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1alo med tako imenovano Fotijevo shizmo, ko je pape\xc5\xbe Nikolaj I.  izpodbijal Fotijevo imenovanje za ekumenskega pariarha Konstantinopla.\n_START_SECTION_\n867-1025: Makedonska dinastija in o\xc5\xbeivitev cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nPrihod Bazilija I. na bizantinski prestol leta 867 je pomenil za\xc4\x8detek makedonske dinastije, ki je vladala naslednji dve in pol stoletji in dala nekaj najbolj sposobnih cesarjev v bizantinski zgodovini. V tem obdobju si je cesarstvo opomoglo in ponovno o\xc5\xbeivelo. Obdobje obrambe pred zunanjimi napadalci se je sprevrglo v obdobje ponovnega osvajanja izgubljenih ozemelj.  Poleg ponovne vzpostavitve voja\xc5\xa1ke in politi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di je za makedonsko obdobje zna\xc4\x8dilna tudi o\xc5\xbeivitev kulture, filozofije in umetnosti. Cesarstvo je posku\xc5\xa1alo ponovno vzpostaviti sijaj obdobja pred slovanskimi in arabskimi vdori. Nekateri zgodovinarji menijo, da je bilo makedonsko obdobje zlata doba Bizanca. \xc4\x8cetudi je bilo cesarstvo mnogo manj\xc5\xa1e kot v Justinijanovem obdobju, je bilo veliko mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e, ker je bilo preostalo ozemlje geografsko bolj strnjeno in  politi\xc4\x8dno, gospodarsko in kulturno bolj enotno.\n_START_SECTION_\nVojne z Arabci\n_START_PARAGRAPH_\nV prvih letih Bazilijevega vladanja so uspe\xc5\xa1no odbijali arabske napade na Dalmacijo in regija je ponovno pri\xc5\xa1la pod popolno bizantinsko oblast. Tak\xc5\xa1no stanje je omogo\xc4\x8dilo bizantinskim misijonarjem potovanja na Balkan in spreobra\xc4\x8danje Srbov in kne\xc5\xbeevin na ozemlju dana\xc5\xa1nje Bosne in Hercegovine in \xc4\x8crne gore v pravoslavno kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Poskus ponovne osvojitve Malte se je sprevrgel v katastrofo, ker je lokalno prebivalstvo stopilo na arabsko stran in pobilo bizantinsko garnizijo. Bizantinski polo\xc5\xbeaj v ju\xc5\xbeni Italiji se je v naprotju z Malto postopoma utrdil in Bari je leta 873 ponovno pri\xc5\xa1el pod bizantinsko oblast. Ve\xc4\x8dina ju\xc5\xbene Italije je ostala v bizantinskih rokah \xc5\xa1e naslednjih dvesto let. Na bolj pomembni vzhodni fronti je cesarstvo utrdilo svojo obrambo in pre\xc5\xa1lo v ofenzivo. Bizantinci so porazili pavli\xc4\x8dane in zasedli njihovo prestolnico Tefrike (Divri\xc4\x9fi), medtem ko se je ofenziva proti Abasidskemu kalifatu za\xc4\x8dela s ponovno osvojitvijo Samosate._NEWLINE_Pod Bazilijevim sinom in naslednikom Leonom VI. so se osvajanja nadaljevala, tokrat  na ra\xc4\x8dun oslabljenega Abasidskega kalifata. Arabci so leta 902 kljub temu osvojili Sicilijo in leta 904 izropali Solun, drugo najve\xc4\x8dje mesto v dr\xc5\xbeavi.   \xc5\xa0ibkost cesarstva na morju so kmalu odpravili in bizantinsko ladjevje je ponovno osvojilo Ciper, katerega so izgubili v 7. stoletju, in Laodikejo v Siriji. Cesarstvo kljub tem uspehom \xc5\xa1e vedno ni bilo sposobno zadati odlo\xc4\x8dilnega udarca Arabcem, ki so leta 911 uni\xc4\x8dili cesarsko vojsko med poskusom ponovne osvojitve Krete._NEWLINE_Smrt bolgarskega carja Simeona I. leta 927 je resno oslabila Bolgare in omogo\xc4\x8dila Bizantincem, da so svoje sile skoncentrirali na vzhodni fronti. Leta 934 so osvojili Meliteno, leta 943 pa je slavni general Kourkouas nadaljeval ofenzivo v Mezopotamiji in dosegel nekaj spo\xc5\xa1tovanja vrednih zmag. Ofenziva je dosegla svoj vi\xc5\xa1ek z osvojitvijo Edese. Generala so \xc5\xa1e posebej slavili zato, ker je v Konstantinopel vrnil Mandilion, ikono, na kateri se je v Edesi \xc4\x8dude\xc5\xbeno pojavila Kristusova podoba._NEWLINE_Cesarja-vojaka Nikefor II. Fokas (vladal 963\xe2\x80\x93969) in Ivan I. Cimisk  (vladal 969\xe2\x80\x93976) sta porazila emirje iz severozahodnega Iraka in potisnila mejo cesarstva globoko na sirsko ozemlje. Nikefor je leta 962 osvojil veliko mesto Alep in leta 963 pregnal Arabce s Krete. Osvojitev Krete je pomenila konec arabskih roparskih pohodov po Egejskem morju, kar je v celinski Gr\xc4\x8diji spro\xc5\xbeilo ponoven razcvet. Leta 965 je dokon\xc4\x8dno osvojil Ciper. Nikeforjevi uspehi so dosegli vi\xc5\xa1ek leta 969 z osvojitvijo Antiohije, katero so kot provinco vklju\xc4\x8dili v Bizantinsko cesarstvo.  Njegov naslednik Ivan Cikmisk je ponovno osvojil Damask, Akon, Sidon, Cezarejo in Tiberias, s \xc4\x8dimes se je bizantinska vojska nevarno pribli\xc5\xbeala Jeruzalemu. Glavna arabska sredi\xc5\xa1\xc4\x8da mo\xc4\x8di v  Iraku in Egiptu so ostala nedotaknjena. Bazilij II.  se je po ve\xc4\x8d pohodih na sever leta 1025 obrnil proti bogati arabski provinci Siciliji,  vendar je \xc5\xa1e pred koncem pohoda umrl. Cesarstvo se je ob njegovi smrti raztezalo od Messine do Evfrata in Donave na severu.\n_START_SECTION_\nVojne z Bolgarskim cesarstvom\n_START_PARAGRAPH_\nTradicionalni spori z rimskim pape\xc5\xbeem o verski nadvladi v nedavno pokristjanjeni bolgarski dr\xc5\xbeavi so se nadaljevali skozi celo makedonsko obdobje. Mo\xc4\x8dni bolgarski car Simeon I. je prekinil osemdesetletno obdobje miru in leta 894 napadel Bizantinsko cesarstvo. Napad se je kon\xc4\x8dal z umikom, ker ga je bizantinsko \xc4\x8drnomorsko vojno ladjevje s podporo Mad\xc5\xbearov napadlo iz zaledja. Bizantinci so bili leta 896 v bitki pri Bulgarofigonu nazadnje pora\xc5\xbeeni in prisiljeni pla\xc4\x8devati Bolgarom letni mirovni davek._NEWLINE_Leon Modri je leta 912 umrl. Sovra\xc5\xbenosti so se kmalu po njegovi smrti spet za\xc4\x8dele, ko je Simeon I. na \xc4\x8delu velike vojske napadel Bizantince in oblegal Konstantinopel. Bolgarska vojska je kljub temu, da je bilo mestno obzidje nepremagljivo, povzro\xc4\x8dila precej\xc5\xa1njo zmedo v dr\xc5\xbeavni upravi. Bizantinci so Simeona povabili v mesto, kjer so mu podelili krono bolgarskega carja (basileus), mladi cesar Konstantin VII. pa se je poro\xc4\x8dil eno od njegovih h\xc4\x8dera. Ko je upor v Konstantinoplu prekinil Simeonove dinasti\xc4\x8dne na\xc4\x8drte, je ponovno napadel Trakijo in  osvojil Adrianopel. Bizantinsko cesarstvo se je zdaj soo\xc4\x8dalo z mo\xc4\x8dno kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko dr\xc5\xbeavo in vojsko, ki je bila samo nekaj dni hoda oddaljena on Konstantinopla, in ponovnim vojskovanjem na dveh frontah._NEWLINE_Velik bizantinski vojni pohod pod poveljstvom generala Leona Fokasa in cesarja Romana I. Lekapena se je kon\xc4\x8dal s \xc5\xa1e enim katastrofalnim porazom, tokrat v bitki pri Ahelu leta 917, ki je omogo\xc4\x8dil Bolgarom, da so naslednje leto neovirano pusto\xc5\xa1ili po severni Gr\xc4\x8diji. Leta 923 so ponovno izropali Adrianopel in naslednje leto ponovno oblegali Konstantinopel. _NEWLINE_Simeon je leta 927 nenadoma umrl in mo\xc4\x8d Bolgarov se je sesula. Za\xc4\x8delo se je obdobje mirnih odnosov med dr\xc5\xbeavama, tako da se je Bizantinsko cesarstvo ponovno posvetilo Arabcem na vzhodu.  Leta 968 je Bolgarijo opusto\xc5\xa1ila Kijevska Rusija pod Svjatoslavom I. Kijevskim, tri leta kasneje pa je Ivan I. Cimisk porazil Ruse in vzhodno Bolgarijo priklju\xc4\x8dil k svojemu cesarstvu._NEWLINE_Odpor Bolgarov je ponovno o\xc5\xbeivel med vladavino Komitopulske dinastije. Bizantinski cesar Bazilij II. (vladal 976-1025) si je za glavni cilj postavil pokoritev Bolgarov, vendar se je njegov prvi pohod proti njim kon\xc4\x8dal s poni\xc5\xbeujo\xc4\x8dim porazom pri Trajanovih vratih. Naslednjih nekaj let se je moral ukvarjati predvsem z notranjimi upori v Mali Aziji, medtem pa so Bolgari \xc5\xa1irili svoje ozemlje na Balkan. Vojna z njimi se je vlekla skoraj  dvajset let, potem pa so Bizantinci v bitkah pri Sperheju in Skopju odlo\xc4\x8dilno oslabili bolgarsko armado. Sledil je niz letnih vojnih pohodov, v katerih je Bazilij sistemazi\xc4\x8dno uni\xc4\x8deval bolgarske trdnjave.  V bitki na Belasici leta 1014 so bili Bolgari  dokon\xc4\x8dno uni\xc4\x8deni. Izro\xc4\x8dilo pravi, da so Bizantinci 99 od 100 vojnih  ujetnikov oslepili, stotemu pa so iztaknili samo eno oko, da je lahko slepe odpeljal domov. Ko je car Samuil videl oslepljene vojake svoje neko\xc4\x8d mogo\xc4\x8dne vojske, je od \xc5\xa1oka umrl. Leta 1018 so se vdale \xc5\xa1e zadnje bolgarske trdnjave in cela dr\xc5\xbeava je spet postala del Bizantinskega cesarstva.  Meja cesarstva se je ponovno pomaknila na Donavo, kjer je bila nazadnje med vladavino cesarja Heraklija.\n_START_SECTION_\nVi\xc5\xa1ek\n_START_PARAGRAPH_\nDo leta 1025,  ko je Bazilij II. umrl, se je Bizantinski imperij raztezal od Armenije na vzhodu, do Kalabrije v ju\xc5\xbeni Italiji na zahodu. Dosegel je mnogo zavidljivih uspehov, med njimi osvojitev Bolgarije, priklju\xc4\x8ditev delov Gruzije in Armenije in ponovna osvojitev Krete, Cipra in Antiohije. Vsi dose\xc5\xbeki so bili trajni._NEWLINE_Cesar Leon VI. je dosegel popolno kodifikacijo bizantinskega prava v gr\xc5\xa1kem jeziku. To monumentalno delo je obsegalo 60 zvezkov in je postalo temelj za vso kasnej\xc5\xa1o bizantinsko zakonodajo in se \xc5\xa1tudira \xc5\xa1e danes. Leon je reformiral tudi dr\xc5\xbeavno upravo, ponovno zarisal meje upravnih enot (themata), uredil sistem dr\xc5\xbeavnih polo\xc5\xbeajev in privilegijev ter pravila obna\xc5\xa1anja razli\xc4\x8dnih trgovskih cehov v Konstantinoplu. Zelo je zmanj\xc5\xa1al razdrobljenost cesarstva in ustvaril en sam center mo\xc4\x8di - Konstantinopel. Voja\xc5\xa1ki uspehi so tudi obogatili in okkrepili provincijsko plemstvo v primerjavi s kme\xc4\x8dkim prebivalstvom, katerega polo\xc5\xbeaj se je spustil na raven tla\xc4\x8danstva._NEWLINE_V obdobju makedonskih cesarjev se je Konstantinopel razcvetel in postal najve\xc4\x8dje in najbogatej\xc5\xa1e mesto v Evropi. V 9. in 10. stoletju je imel pribli\xc5\xbeno 400.000 prebivalcev.  Cesarstvo je imelo u\xc4\x8dinkovito dr\xc5\xbeavno upravo s kompetentnimi uradniki, ki so skrbeli za notranjo in zunanjo politiko in pobiranje davkov. Del bogastva je izviral tudi iz \xc5\xbeivahnej\xc5\xa1ega trgovanja z zahodno Evropo, predvsem  s svilo in kovinskimi izdelki.\n_START_SECTION_\nKriza in drobitev cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nCesarstvo je kmalu zatem za\xc5\xa1lo v te\xc5\xbeave, ki so bile v veliki meri posledica razvrednotenja sistema voja\xc5\xa1kih okro\xc5\xbeij (tagmata) in zanemarjanja vojske.  Nikefor II., Ivan Cimisk in Bazilij II. so s spreminjanjem sistema voja\xc5\xa1kih okro\xc5\xbeij spremenili bizantinsko vojsko iz obrambne vojske, sestavljene ve\xc4\x8dinoma iz bizantinskih dr\xc5\xbeavljanov, v vojsko pla\xc4\x8danih profesionalcev. Tak\xc5\xa1na vojska je bila draga, v 10. stoletju pa so se zaradi zunanjih gro\xc5\xbeenj potrebe po veliki vojski in gradnji dragi utrdb \xc5\xa1e pove\xc4\x8dale. Bazilij II. je ob smrti zapustil bogato dr\xc5\xbeavno zakladnico,  zanemaril pa je imenovanje svojega naslednika. Med njegovimi prvimi nasledniki ni bilo nobenega z voja\xc5\xa1kim in politi\xc4\x8dnim talentom  in vodenje dr\xc5\xbeave  je postopoma pre\xc5\xa1lo na dr\xc5\xbeavne slu\xc5\xbebe. Prizadevanja za o\xc5\xbeivitev gospodarstva so povzro\xc4\x8dila samo visoko inflacijo in razvrednotenja zlatega denarja. Na vojsko se je za\xc4\x8delo gledati kot na nepotreben stro\xc5\xa1ek in politi\xc4\x8dno gro\xc5\xbenjo. Doma\xc4\x8de voja\xc5\xa1ke enote so zato razpustili in jih nadomestili s tujimi pla\xc4\x8danci s pogodbami za posamezne intervencije._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu so za\xc4\x8deli poleg Slovanov, Seld\xc5\xbeukov in Arabcev cesarstvo ogro\xc5\xbeati tudi Normani, ki so se v ju\xc5\xbeno Italijo priselili na za\xc4\x8detku 11. stoletja. V obdobju sporov med Konstantinoplom in Rimom, ki so dosegli vi\xc5\xa1ek z veliko shizmo leta 1054, so Normani po\xc4\x8dasi, a vztrajno, prodirali proti jugu bizantinske Italije. Robert Guiscard je leta 1060 osvojili Reggio, sredi\xc5\xa1\xc4\x8de tagme Kalabrija, leta 1068 Otranto in avgusta 1068 za\xc4\x8deli oblegati Bari, glavno bizantinsko trdnjavo v Apuliji. Aprila 1071 je Bari padel.  Bizantinci so izgubili svojo oblast tudi nad dalmatinskimi obalnimi mesti, ki so leta 1069 pri\xc5\xa1la pod oblast hrva\xc5\xa1kega kralja Petra Kre\xc5\xa1imirja._NEWLINE_Najve\xc4\x8dje razdejanje se je zgodilo v Mali Aziji, kamor so za\xc4\x8deli v letih 1065 do 1067 na svoje prve raziskovalne pohode v bizantinsko Armenijo vdirati Turki Seld\xc5\xbeuki. Voja\xc5\xa1ka aristokracija v Mali Aziji se posku\xc5\xa1ala pred njimi zavarovati z izvolitvijo Romana IV. Diogena za bizantinskega cesarja. Spomladi leta 1071 se je Roman odpravil na velik voja\xc5\xa1ki pohod proti Seld\xc5\xbeukom in v bitki s sultanom Alp Arslanom pri Manzikertu do\xc5\xbeivel katastrofalen poraz. Romana so ujeli. Z njim so spo\xc5\xa1tljivo ravnali, vendar so mu vsilili ostre mirovne pogoje. V Konstantinoplu se je medtem zgodil dr\xc5\xbeavni udar, v katerem je na prestol pri\xc5\xa1el Mihael VII. Dukas, ki se je moral kmalu soo\xc4\x8diti s svojima nasprotnikoma Nikeforjem Brienijem in Nikeforjem III. Botanijatom. Seld\xc5\xbeuki so do leta 1081 raz\xc5\xa1irili svojo oblast na skoraj celo maloazijsko planoto od Armenije na vzhodu do Bitinije na zahodu. Za svojo prestolnico so izbrali Nikejo, ki je od Konstantinopla oddaljena samo 90 km.\n_START_SECTION_\nKomnenska dinastija in kri\xc5\xbearji\n_START_PARAGRAPH_\nZa komnensko obdobje, v katerem se je v letih 1081 do 1185 zvrstilo pet cesarjev (Aleksej I., Ivan II., Manuel I., Aleksej II. in Andronik I.), je zna\xc4\x8dilna stalna, \xc4\x8deprav na koncu nepopolna sanacija  voja\xc5\xa1kega, ozemeljskega, gospodarskega in politi\xc4\x8dnega polo\xc5\xbeaja cesarstva.  \xc4\x8cetudi so ve\xc4\x8dino Male Azije zasedli Seld\xc5\xbeuki, je bila ve\xc4\x8dina bizantinskih voja\xc5\xa1kih prizadevanj v tem obdobju usmerjenih proti zahodu, \xc5\xa1e posebej proti Normanom v Italiji._NEWLINE_Cesarstvo je pod Komneni igralo pomembno vlogo v kri\xc5\xbearskih vojnah v Sveti de\xc5\xbeeli. Pod Aleksejem I. je pripomoglo k ponovni osvojitji Jeruzalema, pod Ivanom II. in Manuelom I. pa je imelo ogromen kulturni in politi\xc4\x8dni vpliv v Evropi, Bli\xc5\xbenjem vzhodu in na Sredozemlju. Stiki med Konstantinoplom  in \xc2\xbblatinskim\xc2\xab\xc2\xa0Zahodom ter kri\xc5\xbearskimi dr\xc5\xbeavami so se v komnenskem obdobju znatno okrepili. V mestu samem  in drugod po cesarstvu so se naselili \xc5\xa1tevilni bene\xc5\xa1ki in drugi italijanski trgovci. Po nekaterih ocenah je bilo med 300.000-4000.000 prebivalci Konstantinopla kar  60.000 Latincev. Trgovci in \xc5\xa1tevilni zahodnoevropski voja\xc5\xa1ki najemniki so pomagali \xc5\xa1iriti bizantinsko tehnologijo, umetnost, kni\xc5\xbeevnost in kulturo po vsem latinskem Zahodu, hkrati pa so zahodne ideje in obi\xc4\x8daje prena\xc5\xa1ali na Vzhod._NEWLINE_Blaginja in kulturno \xc5\xbeivljenje sta v komnenskem obdobju dosegla enega od vrhov v bizantinski zgodovini  in Konstantinopel  je zaradi svoje velikosti, bogastva in kulture obdr\xc5\xbeal vodilno vlogo v kr\xc5\xa1\xc4\x8danskem svetu.  Svet se je ponovno za\xc4\x8del zanimati za klasi\xc4\x8dno gr\xc5\xa1ko filozofijo,  pove\xc4\x8dalo pa se je tudi \xc5\xa1tevilo literarnih del, napisanih v lokalni gr\xc5\xa1\xc4\x8dini.  Bizantinska umetnost in knji\xc5\xbeevnost sta v Evropi zasedali vodilno mesto in imeli tudi ogromen dolgoro\xc4\x8den pomen.\n_START_SECTION_\n12. stoletje: Renesansa\n_START_PARAGRAPH_\nIvan in Manuel Komnen sta izvajala aktivno voja\xc5\xa1ko politiko in namenjala velika finan\xc4\x8dna sredstva za vojsko in utrjevanje mest. Cesarstvo je kljub porazu v bitki pri Miriokefalonu pridobilo veliko ozemlja in pove\xc4\x8dalo stabilnost vzhodne meje v Mali Aziji  in evropskih meja. Pribli\xc5\xbeno od leta 1081 do 1180 je vojska zagotovljala varnost, ki je omogo\xc4\x8dila bujen razcvet bizantinske civilizacije, najve\xc4\x8dji od invazije Perzijcev v 7. stoletju. Ponovno so o\xc5\xbeivele tudi zahodne province. \xc5\xa0tevilo prebivalcev se je pove\xc4\x8dalo in za\xc4\x8delo obdelovati nove kmetijske povr\xc5\xa1ine. Arheolo\xc5\xa1ke najdbe iz Evrope in Male Azije ka\xc5\xbeejo znatno pove\xc4\x8danje urbanih naselij in nastajanje novih.  Cvetela je tudi trgovina, predvsem z Bene\xc4\x8dani in Genove\xc5\xbeani, pa tudi drugimi, ki so preko pristani\xc5\xa1\xc4\x8d v Egejskem morju in Konstantinopla  trgovali z dobrinami iz kri\xc5\xbearskih dr\xc5\xbeav na Bli\xc5\xbenjem vzhodu, fatimidskim Egiptom in Bizantinskim cesarstvom. _NEWLINE_Na podro\xc4\x8dju umetnosti je ponovno o\xc5\xbeivel mozaik in lokalne \xc5\xa1ole arhitekture so za\xc4\x8dele uvajati mnogo razli\xc4\x8dnih slogov.  V 12. stoletju so Bizantinci ponudili svoj model zgodnjega humanizma kot renesanso zanimanja za klasi\xc4\x8dne avtorje. Najbolj zna\xc4\x8dilen predstavnik je bil Evstahij Solunski. V filozofiji je ponovno o\xc5\xbeivelo klasi\xc4\x8dno u\xc4\x8denje, kakr\xc5\xa1nega ni bilo od 7. stoletja, za katero je zna\xc4\x8dilno pove\xc4\x8dano \xc5\xa1tevilo komentarjev klasi\xc4\x8dnih del. V komnmenskem obdobju se je za\xc4\x8delo klasi\xc4\x8dno gr\xc5\xa1ko znanje prvi\xc4\x8d prena\xc5\xa1ati tudi na Zahod.\n_START_SECTION_\n1204: Plenjenje Konstantinopla\n_START_PARAGRAPH_\nKri\xc5\xbearji so pri\xc5\xa1li pred Konstantinopel poleti 1203 in hitro napadli. V mestu so zanetili po\xc5\xbear, ki je uni\xc4\x8dil velik del mesta, osvojili mesto in se nato umaknili. Cesar Aleksej III. Angel je pobegnil, Aleksej Angel pa je skupaj s svojim slepim o\xc4\x8detom Izakom zavladal kot Aleksej IV.. Kmalu se je izkazalo, da novi cesar ne more izpolniti danih obljub, zato je Aleksej V. Dukas oba odstavil. Kri\xc5\xbearji so 13. aprila 1204 ponovno zavzeli mesto in tri dni ropali in neusmiljeno pobijali. Odnesli so mnogo dragocenih ikon in drugih dragocenih  predmetov, med njimi porfirni kip tetrarhov in bronasto \xc4\x8detverovprego s konstantinopelskega hipodroma, ki danes krasi vhod v baziliko svetega Marka v Benetkah. Honijat pi\xc5\xa1e, da so oskrunili tudi patriarhov prestol, tako da so nanj posadili prostitutko. _NEWLINE_Ko je Inocenc III. izvedel za njihova dejanja, jih je ostro grajal. Dogajanja so bila izven njegove kontrole, \xc5\xa1e posebej potem, ko je njegov legat kri\xc5\xbearje odvezal od njihove zaobljube, da bodo nadaljevali pot v Sveto de\xc5\xbeelo. Ko se je v mestu ponovno vzpostavil red, so kri\xc5\xbearji in Bene\xc4\x8dani nadaljevali z izvr\xc5\xa1evanjem svojega dogovora. Ustanovili so Latinskega cesarstva in za cesarja izvolili Balduina Flandrijskega, za patriarha pa Bene\xc4\x8dana Toma\xc5\xbea Morosinija. Ve\xc4\x8dino evropskega ozemlja Bizantinskega cesarstva so si razdelili voditelji pohoda,  \xc4\x8deprav so se jim v Nikeji, Trabzonu in Epirju \xc5\xa1e vedno upirali.\n_START_SECTION_\nBizantinske nasledstvene dr\xc5\xbeave\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinci so po opusto\xc5\xa1enju Konstantinopla ustanovili dve nasledstveni dr\xc5\xbeavi: Nikejsko cesarstvo  in Epirski despotat. Tretjo dr\xc5\xbeavo, Trabzonsko cesarstvo, je nekaj tednov pred padcem  Konstantinopla ustanovil Aleksej I. Trabzonski. Nikejsko cesarstvo  je naslednjih nekaj desetletij \xc5\xbeivotarilo in do sredine 13. stoletja izgubilo ve\xc4\x8dino ju\xc5\xbene Male Azije. _NEWLINE_Seld\xc5\xbeu\xc5\xa1ki sultanat Rum je po napadu Mongolov leta 1242-1243 oslabel, kar je spodbudilo mnogo begov in gazijev, da na bizantinskih posestih v Mali Aziji ustanovijo svoje kne\xc5\xbeevine. Eden od njih je bil Osman I., katerega cesarstvo je nekaj stoletij kasneje osvojilo Konstantinopel.  Mongolska invazija je po drugi strani dala Nikeji nekaj predaha pred napadi Seld\xc5\xbeukov in ji omogo\xc4\x8dila, da se osredoto\xc4\x8di na Latinsko cesarstvo na severu in zahodu dr\xc5\xbeave.\n_START_SECTION_\nPonovna osvojitev Konstantinopla\n_START_PARAGRAPH_\nNikejskemu cesarstvu, ki so ga je ustanovili Laskaridi, je  leta 1261 uspelo ponovno osvojiti Konstantinopel in poraziti Epir. Bizantinsko cesarstvo je za kratek \xc4\x8das ponovno o\xc5\xbeivelo pod Mihaelom VIII. Paleologom, vendar se zaradi opusto\xc5\xa1enja in slabe opremljenosti ni moglo upirati sovra\xc5\xbenikom, ki so ga obkro\xc5\xbeali. Mihael VIII. je za nadaljevanje pohodov proti Latincem uporabil vojake iz Male Azije in kmetom nalo\xc5\xbeil ogromne davke, ki so povzro\xc4\x8dili veliko nezadovoljstvo. V Konstantinoplu je z obse\xc5\xbenimi gradbenimi deli zaklju\xc4\x8dil obnovo \xc5\xa1kode, ki je nastala po \xc4\x8detrti kri\xc5\xbearski vojni, za kmete v Mali Aziji, ki so trpeli zaradi plenilskih pohodov muslimanskih gazijev, pa se ni zmenil._NEWLINE_Namesto da bi obdr\xc5\xbeal svoje posesti v Mali Aziji, je cesarstvo \xc5\xa1iril proti zahodu, kar je imelo samo kratkotrajne u\xc4\x8dinke. Da bi se izognil ponovnemu plenjenju prestolnice, je prisilil bizantinsko Cerkev, da se ukloni rimskemu pape\xc5\xbeu. Tudi ta ukrep je bil kratkotrajen in je med pode\xc5\xbeelskim prebivalstvom povzro\xc4\x8dil dodatno sovra\xc5\xa1tvo do cesarja in Konstantinopla.  Poskusi cesarja Andronika II. in kasneje njegovega vnuka Andronika III. so bili zadnji, ki so posku\xc5\xa1ali Bizantinskemu cesarstvu vrniti nekdanjo slavo. Uporaba tujih voja\xc5\xa1kih najemnikov se je Androniku II. pogosto ma\xc5\xa1\xc4\x8devala, predvsem takrat, ko je Katalonska dru\xc5\xbeba svobodnih najemnikov opusto\xc5\xa1ila pode\xc5\xbeelje in  \xc5\xa1e pove\xc4\x8dala slabo razpolo\xc5\xbeenje proti Konstantinoplu.\n_START_SECTION_\nVzpon Osmanov in dokon\xc4\x8den padec Konstantinopla\n_START_PARAGRAPH_\nStanje v cesarstvu se je znatno poslab\xc5\xa1alo med \xc5\xa1est let trajajo\xc4\x8do dr\xc5\xbeavljansko vojno po smrti Andronika III. . Vojna je opusto\xc5\xa1ila cesarstvo in omogo\xc4\x8dila srbskemu vladarju Stefanu IV. Du\xc5\xa1anu (vladal 1331-1346), da osvoji ve\xc4\x8dino preostalega bizantinskega ozemlja in ustanovi kratkotrajno Srbsko cesarstvo. Potres leta 1354 je uni\xc4\x8dil trdnjavo na Galipoliju in omogo\xc4\x8dil Osmanom, ki so bili v dr\xc5\xbeavljanski vojni voja\xc5\xa1ki najemniki Ivana VI. , da se utrdijo na evropski celini. Osmani so med dr\xc5\xbeavljansko vojno porazili Srbe in iz njih naredili svoje vazale. Po bitki na Kosovskem polju leta 1389 je ve\xc4\x8dina Balkana pri\xc5\xa1la pod njihovo oblast. _NEWLINE_Bizantinski cesarji so prosili Zahod za pomo\xc4\x8d, vendar je pape\xc5\xbe pomo\xc4\x8d pogojeval z zdru\xc5\xbeitvijo vzhodne pravoslavne Cerkve s Svetim sede\xc5\xbeem v Rimu. Pogoj so ob\xc4\x8dasno formalno izpolnili s cesarskim dekretom, pravoslavno prebivalstvo in duhovni\xc5\xa1tvo pa so se nadoblasti Rima in latinskemu obredju odlo\xc4\x8dno upirali. V Konstantinopel je sicer pri\xc5\xa1lo nekaj zahodnih vojakov, da bi okrepili obrambo mesta, ve\xc4\x8dina zahodnih vladarjev, obremenjena z lastnimi problemi, pa ni storila ni\xc4\x8d, da bi prepre\xc4\x8dila cefranje preostalega bizantinskega ozemlja. _NEWLINE_Konstantinopel je bil pred padcem leta 1453 povsem razdejan. \xc5\xa0tevilo prebivalcev se je tako zmanj\xc5\xa1alo, da je postal skupek vasi, ki so jih lo\xc4\x8devala polja. 2. aprila 1453 je vojska sultana Mehmeda II., ki je \xc5\xa1tela pribli\xc5\xbeno 80.000 mo\xc5\xbe in veliko pomo\xc5\xbenih enot, za\xc4\x8dela oblegati mesto. Upirala se ji je malo\xc5\xa1tevil\xc4\x8dna vojska 7.000 mo\xc5\xbe, od katerih je bilo 2.000 tujcev. Mesto se kljub obrambnim jarkom in mogo\xc4\x8dnemu obzidju ni mogla dolgo upirati in je 29. maja padlo. Zadnjega bizantinskega cesarja Konstantina XI. Paleologa so nazadnje videli, ko je odlo\xc5\xbeil svoje cesarske regalije in se skupaj z me\xc5\xa1\xc4\x8dani bojeval z napadalci, ki so \xc5\xbee osvojili mestno obzidje.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nPo padcu Konstantinopla je od bizantinskega ozemlja ostal samo \xc5\xa1e Morejski despotat, v katerem so kot osmanski vazali vladali bratje zadnjega bizantinskega cesarja. Nekompetentni vladarji, neredno pla\xc4\x8devanje davkov in upor proti Osmanom so sultana Mehmeda II. spodbudili, da je maja 1460 napadel Morejo in jo do poletja v celoti osvojil. _NEWLINE_Trabzonsko cesarstvo, ki se je od Bizantinskega odcepilo \xc5\xbee leta 1204, je bilo de facto zadnja nasledstvena dr\xc5\xbeava Bizantinskega cesarstva. Prizadevanja cesarja Davida, da bi zahodnoevropske sile spodbudil h kri\xc5\xbearski vojni proti Osmanom, so poleti 1461 spro\xc5\xbeila osmanski napad na njegovo dr\xc5\xbeavo. David se je po  mesec dni trajajo\xc4\x8dem obleganju Trabzona 14. avgusta 1461 vdal. Po padcu Trabzona je izginil \xc5\xa1e zadnji ostanek neko\xc4\x8d mogo\xc4\x8dnega Rimskega imperija. _NEWLINE_Naslov rimskega cesarja je nasledil Andrej Paleolog, na\xc4\x8dek zadnjega cesarja Konstantina XI. Paleologa. Do padca Morejskega despotata  leta 1460 je \xc5\xbeivel v Moreji (Peloponez), od koder je pobegnil v Rim in do smrti \xc5\xbeivel pod za\xc5\xa1\xc4\x8dito Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave. Sam sebe je naslavljal z Imperator Constantinopolitanus (cesar Konstantinopla). Svoje nasledstvo je prodal francoskemu kralju Karlu VIII. in Katoli\xc5\xa1kima monarhoma (Izabela I. Kastiljska in Ferdinand II. Aragonski). Nobeden od njih naslova nikoli ni uporabljal, zato je Andrej Paleolog uradno zadnji naslovni rimski cesar. _NEWLINE_Mehmed II. in njegovi nasledniki so sami sebe imeli za naslednike Rimskega imperija vse do razpustitve Osmanskega cesarstva na za\xc4\x8detku 20. stoletja. _NEWLINE_Za naslednike vzhodnih rimskih cesarjev so se imeli tudi vladarji Donavskih kne\xc5\xbeevin (Transilvanija, Moldavija in Vla\xc5\xa1ka), kamor so se zatekli bizantinski begunci, med njimi tudi nekaj bizantinskih plemi\xc4\x8dev._NEWLINE_Po smrti Andreja Paleologa je vlogo cesarja kot za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika vzhodne pravoslavne Cerkve prevzel Ivan III., vojvoda Moskovske velike kne\xc5\xbeevine. Ivan se je poro\xc4\x8dil z Andrejevo sestro Sofijo Paleolog  in postal prvi ruski car. Njuni potomci so podpirali idejo, da je pravi naslednik Rima in Konstantinopla Moskva. Ideja, da je Ruski imperij Tretji Rim, se je obdr\xc5\xbeala do njegove ukinitve med rusko revolucijo leta 1917.'