b'\n_START_ARTICLE_\nZgodovina Poljske v \xc4\x8dasu dinastije Jageloncev\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovina Poljske v \xc4\x8dasu dinastije Jageloncev (1386-1572)_NEWLINE_Dinastija Jageloncev je vladala Poljski in veliki kne\xc5\xbeevini Litvi v obdobju 1386-1572. Prvo polovico vladavine (15. stoletje) sta zaznamovala dva mo\xc4\x8dna in dolgo\xc5\xbeiva monarha, Vladislav II. Jagielo  in Kazimir IV. Andrej, ki sta povzdignila mo\xc4\x8d dr\xc5\xbeave in ugled dinastije. Za drugo polovico vladavine (16. stoletje) pa je zna\xc4\x8dilen razvoj poljskega parlamentarizma, t. j. postopno ve\xc4\x8danje politi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di srednjega in ni\xc5\xbejega plemstva (\xc5\xa1lahte) na ra\xc4\x8dun zmanj\xc5\xa1evanja privilegijev visokega plemstva (magnatov) in omejevanja pristojnosti monarha. Tik pred koncem vladavine Jageloncev sta se kraljevina in velika kne\xc5\xbeevina, prej povezani le preko osebe monarha, tesneje povezali v Lublinsko unijo, ki so jo poimenovali Republika obeh narodov (Rzeczpospolita Obojga Narod\xc3\xb3w).\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nPoljski kralj Kazimir III. Veliki iz dinastije Pjastov ni imel zakonitega sina in je nasledstvo poljske krone prepustil svojemu ne\xc4\x8daku ogrskemu kralju Ludviku I. Ta je dajal prednost ogrskemu kraljestvu in Poljska je postala v njegovem \xc4\x8dasu (1370-82) kraljevina sekundarnega pomena. Poljskemu plemstvu to ni bilo v\xc5\xa1e\xc4\x8d in po Ludvikovi smrti je, v nasprotju z njegovimi na\xc4\x8drti, za poljsko kraljico izvolilo njegovo mlaj\xc5\xa1o h\xc4\x8der Jadvigo in jo za\xc4\x8detkom leta 1386 poro\xc4\x8dilo z litvanskim velikim knezom Jagielom. Jagielo se je dal pred poroko krstiti po katoli\xc5\xa1kem obredu in je bil potem kronan za poljskega kralja Vladislava II. Odtlej je do leta 1572 Poljski vladala dinastija Jageloncev._NEWLINE_Jagielova mati\xc4\x8dna de\xc5\xbeela, velika kne\xc5\xbeevina Litva, je bila obremenjena s sporom med bratrancema Jagielom in Vitautasom. Njuna o\xc4\x8deta Algirdas in K\xc4\x99stutis sta slo\xc5\xbeno vladala Litvi, s tem da je bil Algirdas veliki knez (1341-77). Po smrti je prestol zapustil sinu Jagielu, s \xc4\x8dimer pa se ni strinjal stric K\xc4\x99stutis in njegova dru\xc5\xbeina. Dr\xc5\xbeavljanska vojna, ki se je iz tega izcimila, se je kon\xc4\x8dala s smrtjo K\xc4\x99stutisa, med tem ko je K\xc4\x99stutisov sin Vitautas na\xc5\xa1el za\xc4\x8dasno zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de pri sicer sovra\xc5\xbenih tevtonskih vitezih. Leta 1384 sta se bratranca prehodno pobotala. Kasneje sta se \xc5\xa1e ve\xc4\x8dkrat raz\xc5\xa1la in spet pobotala._NEWLINE_V \xc4\x8dasu zdru\xc5\xbeitve sta  kraljevina Poljska in velika kne\xc5\xbeevina Litva na\xc5\xa1li skupen interes v boju proti najve\xc4\x8djemu skupnemu sovra\xc5\xbeniku, Tevtonskemu vite\xc5\xa1kemu redu, in v ureditvi razmer v Rde\xc4\x8di Ruteniji, kjer so v \xc4\x8dasu Ludvika I. zavladali Ogri. Poljsko duhov\xc5\xa1\xc4\x8dino je privabljala tudi misel, da bodo v prete\xc5\xbeno poganski Litvi z misionarskim delom prehiteli pravoslavje, ki se je \xc5\xbee dolgo \xc5\xa1irilo iz sosednih ruskih kne\xc5\xbeevin. To se jim je potem tudi posre\xc4\x8dilo.\n_START_SECTION_\nVladavina Vladislava II. Jagiela\n_START_PARAGRAPH_\nMonarhija, ki je nastala s personalno unijo kraljevine Poljske in velike kne\xc5\xbeevine Litve, je na vzhodu segala vse do bli\xc5\xbeine Moskve, vklju\xc4\x8devala nekdanjo rusko prestolnico Kijev in prostrane stepe proti jugovzhodu do \xc4\x8crnega morja. Te so bile skoraj nenaseljene in nad njimi je imela Litva bolj nazivno kot dejansko oblast. Monarhija je bila mnogoetni\xc4\x8dna in mnogoreligiozna in je bila sprva \xc5\xa1e vedno obremenjena s sporom med Jagielom in Vitautasom.\n_START_SECTION_\nUreditev zunanjepoliti\xc4\x8dnih razmer\n_START_PARAGRAPH_\nJadviga in Jagielo sta se najprej lotila odpravljanja ogrskega vpliva. Iz Rde\xc4\x8de Rutenije sta odstranila ogrske posadke in od moldavskega vojvode Petra, ki je bil dotlej ogrska vazal, zahtevala, da se jima pokloni. Poljska-Litva je dobila dostop do bogate trgovine z orientom preko mest Kaffa (Feodosia na Krimu) in Akkerman (sedaj Belgorod-Dnestrovsky)._NEWLINE_Leta 1387 je bila ustanovljena \xc5\xa1kofija v Vilni, od koder so misionarji \xc5\xa1irili katolicizem. Pripadniki katoli\xc5\xa1ke verske skupnosti so dobili privilegiran polo\xc5\xbeaj. Vzhodna litvanska prostranstva pa so ostala pod vplivom pravoslavja, ki se je \xc5\xa1irilo iz ruskih kne\xc5\xbeevin._NEWLINE_Spore z Vitautasom je Jagielo leta 1392 omilil tako, da mu je pustil, da v njegovem imenu samostojno vlada  v Litvi. Tedaj je Vitautas za\xc4\x8del uresni\xc4\x8devati svoj megalomanski na\xc4\x8drt, ki naj bi Litvo spremenil v kraljevino. Raz\xc5\xa1iriti jo je nameraval preko vse Rusije (s tem namenom se je \xc5\xbee poro\xc4\x8dil s h\xc4\x8derko moskovskega velikega kneza Vasilija I.) in s pomo\xc4\x8djo nekdanjega kana Zlate horde Tohtami\xc5\xa1a (ki ga je bil mongolski kan Timur Lenk izgnal in se je zatekel v Litvo) dobiti tudi nadzor nad Tatari. Toda Vitautasov na\xc4\x8drt je propadel \xc5\xbee leta 1399, ko je mongolska vojska v bitki ob reki Vorksli uni\xc4\x8dila njegovo vojsko._NEWLINE_Leta 1399 je umrla Jadviga. Po njeni smrti je poljsko plemstvo \xc5\xa1e vedno priznavalo Jagiela za poljskega kralja; zahtevalo pa je pobolj\xc5\xa1anje \xc5\xa1e vedno neurejenih odnosov z Litvo. Leta 1401 je tako Jagielo priznal Vitautasa za vladajo\xc4\x8dega velikega kneza v Litvi; zase je ohranil vrhovni polo\xc5\xbeaj. K dokon\xc4\x8dni ureditvi njunega odnosa in k slo\xc5\xbenosti so ju prav gotov prisilili tudi pere\xc4\x8di odnosi z militantnim Tevtonskim vite\xc5\xa1kim redom.\n_START_SECTION_\nVojne s Tevtonskim vite\xc5\xa1kim redom (1409-35)\n_START_PARAGRAPH_\nVstaja prebivalcev proti nem\xc5\xa1kim vitezom v pokrajini \xc5\xbdemaitiji (ki je kot klin delila ozemlje vitezov na dva dela) je pripeljala do vojne med Tevtonskim vite\xc5\xa1kim redom in Poljsko-Litvo (1409-11). V odlo\xc4\x8dilni bitki pri Grunvaldu (1410), eni najve\xc4\x8djih bitk srednjega veka, je poljsko-litvanska vojska odlo\xc4\x8dilno premagala vojsko nem\xc5\xa1kih vitezov. V nadaljevanju pa ni uspela zavzeti njihovega glavnega mesta Malbork (Marienburg) in tako zamudila prilo\xc5\xbenost, da bi red dokon\xc4\x8dno uni\xc4\x8dila. Kljub temu je zlomila njegovo silno voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8d, ki se nikdar ve\xc4\x8d ni povrnila. Mir v Torunju je prinesel Litvi vrnitev \xc5\xbdemaitije,  Poljski pa le manj\xc5\xa1e ozemeljske popravke. Kasneje je bilo \xc5\xa1e ve\xc4\x8d medsebojnih spopadov in mirovnih dogovorov, ki pa se jih strani nista dr\xc5\xbeali. Odnose s Tevtonskim vite\xc5\xa1kim redom so posku\xc5\xa1ali urediti tudi na koncilu v Konstanci, kjer je rektor krakovske akademije Pawe\xc5\x82 W\xc5\x82odkowic leta 1415 v razpravi, v kateri se je zavzemal za strpnost, kritiziral nasilne metode pokristjanjevanja in zagovarjal pravico poganov, da v miru \xc5\xbeivijo skupaj s kristjani. Sledili sta \xc5\xa1e dve vojni, 1421-22 z mirom v Melnu in 1432-35 z mirom v Brze\xc5\x9b\xc4\x87 Kujawskem, vendar je red obdr\xc5\xbeal svojo posest.\n_START_SECTION_\nDrugi vzporedni dogodki\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1412 je Jagielo pridobil 16 v glavnem nem\xc5\xa1kih gorskih mest v Spiszu (ju\xc5\xbeno od Visokih Tater) in s tem Poljakom zagotovil soudele\xc5\xbebo v pridobivanju rudnin na Zgornjem Ogrskem._NEWLINE_Leta 1413 je sporazum v Horod\xc5\x82i (ob Zahodnem Bugu) dopolnil prej\xc5\xa1nje sporazume med Poljsko in Litvo. V Litvo je vpeljal dr\xc5\xbeavne institucije po zgledu Poljske. Litvansko katoli\xc5\xa1ko plemstvo je dobilo enake pravice kot poljska \xc5\xa1lahta; s tem je bilo povzdignjeno nad pravoslavne rutenske bojarje. Sporazum pomeni za\xc4\x8detek polonizacije litvanskega plemstva._NEWLINE_Med husitksimi vojnami (1420-34) je bil Jagielo sprva husitom naklonjen. Husiti so mu ponudili prestol \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja. Jagielo ponudbe zaradi silovitega nasprotovanja vplivnega krakovskega \xc5\xa1kofa Zbigniewa Ole\xc5\x9bnickega ni mogel sprejeti. Pod \xc5\xa1kofovim pritiskom je leta 1424 v  Wielu\xc5\x84u celo izdal oster edikt naperjen proti prista\xc5\xa1em husitov med poljskim ni\xc5\xbejim plemstvom._NEWLINE_Jagielo je v Brze\xc5\x9b\xc4\x87 Kujawskem (1425) in Jedlini (1430), podelil \xc5\xa1lahti privilegije, poznane kot neminem captivabimus nisi jure victum (nikogar ne bomo zaprli brez sojenja)._NEWLINE_Po smrti Vitautasa (1430) je kralj imenoval za litvanskega velikega kneza svojega najmlaj\xc5\xa1ega \xc5\xa1e \xc5\xbeive\xc4\x8dega brata \xc5\x9awidrygie\xc5\x82\xc5\x82o. Vendar je ta v notranji in zunanji politiki deloval v nasprotju z interesi Poljske. \xc5\xa0ele po Jagielovi smrti (1434) je Sigismundu K\xc4\x99stutaitisu, Vitautasovemu bratu, uspelo na \xc4\x8delu litvanske opozicije in poljskih pomo\xc5\xbenih \xc4\x8det prevzeti oblast v Litvi. Iz \xc5\x9awidrygie\xc5\x82\xc5\x82ovega \xc4\x8dasa je ostala izena\xc4\x8denost pravic pravoslavnih bojarjev s katoli\xc5\xa1kimi plemi\xc4\x8di.\n_START_SECTION_\nVladislav III.\n_START_PARAGRAPH_\nVladislava II. je nasledil njegov desetletni sin Vladislav III. Vodenje dr\xc5\xbeave in politike je_NEWLINE_v njegovem imenu prevzel o\xc4\x8detov svetovalec in vplivni krakovski \xc5\xa1kof Zbigniew Ole\xc5\x9bnicki. To je bil \xc4\x8das popolne premo\xc4\x8di novih magnatov, v glavnem malopoljskih, ki so svojo gospodarsko in politi\xc4\x8dno mo\xc4\x8d \xc4\x8drpali iz Rde\xc4\x8de Rutenije in Podolja. Proti njim se je iz nezadovoljne \xc5\xa1lahte in me\xc5\xa1\xc4\x8danstva izoblikovala aktivna opozicijska stranka pod vodstvom Spyteka iz Melsztyna, katere pripadniki so ve\xc4\x8dinoma simpatizirali z idejami husitov iz sosednje \xc4\x8ce\xc5\xa1ke. Ob smrti \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Sigismunda Luksembur\xc5\xa1kega je ta stranka  vzpodbudila poljski dvor, da je predlagal princa Kazimirja, drugega sina Vladislava II., za kandidata za \xc4\x8de\xc5\xa1ki prestol in, kljub nasprotovanju Zbigniewa Ole\xc5\x9bnickega, dvakrat voja\xc5\xa1ko posegel v dogajanja na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. Isto\xc4\x8dasno se je husitom naklonjeni del \xc5\xa1lahte zdru\xc5\xbeil v bojno zvezo zoper \xc5\xa1kofa. Gibanju so se pridru\xc5\xbeili tudi nezadovoljni kmetje, kar pa je vznemirilo viteze in mnoge med njimi odvrnilo od sodelovanja. V bitki pri Grotnikih ob Nidi (1439) je poljska vojska zatrla poskus poljske husitske vstaje, Spytek je padel; magnati so prisilili dvor, da je opustil svoje dinasti\xc4\x8dne na\xc4\x8drte, Ole\xc5\x9bnicki se je znebil opozicije._NEWLINE_Leta 1440 je v Litvi pri\xc5\xa1lo do umora strogega kneza Sigismunda K\xc4\x99stutaitisa in v Vilno je bil poslan trinastletni princ Kazimir, da bi kot kraljevi namestnik vladal v imenu svojega brata Vladislava III. A litvanski velika\xc5\xa1i so ravnali po svoje; Kazimirja so povzdignili v velikega kneza in pretrgali personalno unijo s Poljsko. Ker je ravnokar umrl tudi ogrski kralj Albreht Habsbur\xc5\xa1ki, je \xc5\xa1kof  Ole\xc5\x9bnicki dal prednost ponovni zvezi z Ogrsko. Tudi Ogrska, vse bolj ogro\xc5\xbeena od Turkov, je potrebovala mo\xc4\x8dno zavezni\xc5\xa1tvo. Tako je leta 1440 pri\xc5\xa1lo v Budi, kljub odporu habsbur\xc5\xa1ke stranke, do Vladislavovega kronanja za ogrskega kralja Vladislava I. Mladi kralj se je pridru\xc5\xbeil diplomatskim in voja\xc5\xa1kim na\xc4\x8drtom protitur\xc5\xa1ke koalicije pape\xc5\xbea Evgena IV. Leta 1443 je izbojeval sijajno zmago proti Turkom na bolgarskem ozemlju, naslednje leto pa je padel, skupaj s \xc5\xa1tevilnimi poljskimi in ogrskimi knezi, v slabo pripravljeni bitki pri Varni. Ta poraz je zape\xc4\x8datil usodo balkanskih Slovanov in pribli\xc5\xbeal tur\xc5\xa1ko nevarnost srednji Evropi.\n_START_SECTION_\nVladavina Kazimirja IV. Andreja\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1445 so poljski magnati ponudili izpraznjeni poljski prestol Kazimirju, a ta ponudbe pod njihovimi pogoji ni hotel sprejeti. \xc5\xa0ele leta 1447 je krono sprejel, vendar brez pogojev. Litvanskemu plemstvu je dal, ne glede na vero in narodnost, enake pravice, kot jih je imela poljska \xc5\xa1lahta. Z oblasti je odstranil Zbigniewa Ole\xc5\x9bnickega in sestavil kraljevi svet iz predstavnikov mlaj\xc5\xa1ega srednjega plemstva.\n_START_SECTION_\nVojna s Tevtonskim vite\xc5\xa1kim redom (1454-66)\n_START_PARAGRAPH_\nV Prusiji so se bogata mesta z nem\xc5\xa1kimi upravami (npr. Gdansk, Torunj, Elblag) za\xc4\x8dela upirati izkori\xc5\xa1\xc4\x8devalski vlogi menihov-vitezov. V drugi \xc4\x8detrtini 15. stoletja so pruski stanovi (plemstvo in mesta) ustanovili Prusko zvezo, ki se je pogajala s tevtonskimi vitezi predvsem glede dajatev. Preganjanje \xc4\x8dlanov te zveze je  bil v glavnem vzrok za vstajo pruskih stanov leta 1454. Vstajniki so Kazimirja prosili za pomo\xc4\x8d in za\xc5\xa1\xc4\x8dito._NEWLINE_Kazimir v konflikt ni hotel vplesti tudi Litve. Na razpolago je imel le voja\xc5\xa1ke enote poljskih vitezov, pospolite ruszenie. Izdal je t. i. "nieszawske privilegije", s katerimi je dal \xc5\xa1lahti na ra\xc4\x8dun magnatov nove pravice. V imenu krone se je obvezal, da ne bo ogla\xc5\xa1al splo\xc5\xa1ne mobilizacije in nalagal novih davkov brez privolitve plemi\xc5\xa1kih zborov, to je pokrajinskih sejmov. Nieszawski privilegiji so v \xc4\x8dasu Kazimirjevih naslednikov na \xc5\xa1iroko odprli pot k razvoju parlamentarizma._NEWLINE_S pristankom \xc5\xa1lahte, da gredo v spopad z nem\xc5\xa1kimi vitezi, je Kazimir vite\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo formalno vklju\xc4\x8dil v poljsko kraljevino, sklicujo\xc4\x8d se na pravico poljske krone. Trinajstletna vojna (1454-66), ki je sledila, je potekala v mednarodnem okolju, ki ni bilo naklonjeno likvidaciji vite\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave. Voja\xc5\xa1ke enote \xc5\xa1lahte niso bile dovolj mo\xc4\x8dne, da bi osvojile Prusijo, toda po drugem miru iz Torunja (1466) so morali nem\xc5\xa1ki vitezi zahodno polovico svojega ozemlja vendarle prepustiti poljski kroni; to ozemlje je odtlej poznano kot Kronska ali Kraljeva Prusija. Poljska je tedaj dobila nazaj Gdansko Pomorjansko z vsemi njenimi pomembnimi dostopi do Balti\xc5\xa1kega morja, skupaj s \xc5\xa1kofijo Warmia (Ermland). Veliki mojster vite\xc5\xa1kega reda je ostal gospodar ostalega ozemlja, a je moral priznati nadoblast Poljske-Litve. Svojo rezidenco je preselil v Kaliningrad. Poljska je tedaj segala od Balti\xc5\xa1kega do \xc4\x8crnega morja._NEWLINE_Med ostalimi ozemlji, ki so bila med Kazimirjevim vladanjem vrnjena Poljski, velja omeniti \xc5\xa1lezijski kne\xc5\xbeevini O\xc5\x9bwi\xc4\x99cim in Zator, ki sta mejo med \xc5\xa0lezijo in Malopoljsko pri Krakovu pomaknili nekoliko proti zahodu; med ozemlja kraljevine je bilo vklju\xc4\x8denih tudi nekaj pjastovskih ozemelj v Mazoviji.\n_START_SECTION_\nUstoli\xc4\x8denje Kazimirjevega sina Vladislava na \xc4\x8de\xc5\xa1kem in ogrskem prestolu\n_START_PARAGRAPH_\nKazimir se ni dal pritegniti v katoli\xc5\xa1ko koalicijo proti husitskemu \xc4\x8de\xc5\xa1kemu kralju Juriju Podjebradskemu. S posredovanjem med njim, ogrskim kraljem Matijo Korvinom in cesarjem je dosegel, da je Jurij dolo\xc4\x8dil za svojega naslednika Kazimirjevega najstarej\xc5\xa1ega sina, princa Vladislava. Po Jurijevi smrti je tako \xc4\x8de\xc5\xa1ka skup\xc5\xa1\xc4\x8dina leta 1471, sredi \xc4\x8de\xc5\xa1ko-ogrske vojne, izbrala Vladislava za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja. Matija Korvin se je odzval tako, da je z vojsko zasedel \xc5\xa0lezijo, Lu\xc5\xbeico in Moravsko. Smrt kralja Korvina (1490) je odprla Vladislavu pot tudi na ogrski prestol, ki mu ga je uspelo zasesti ob podpori magnatov, potem ko se je uveljavil proti kandidatu ogrskega plemstva, svojemu bratu Ivanu Albertu. Temu je v nadomestilo dal v upravo \xc5\xa0lezijo, ki pa je ostala, tako kot tudi Moravska, v \xc4\x8de\xc5\xa1kem kraljestvu.\n_START_SECTION_\nVojne na vzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1480 je Kazimir obljubil kanu Zlate horde Ahmedu bin K\xc3\xbcch\xc3\xbcku pomo\xc4\x8d pri pohodu na Moskvo. Ahmed Kazimirjeve pomo\xc4\x8di ni do\xc4\x8dakal in je odnehal z napadom._NEWLINE_Turki so leta 1484 zavzeli mesti Belgorod in Kilijo ob \xc4\x8crnem morju in s tem prekinili poljsko-litovsko trgovanje z vzhodom. \xc5\xbde pred tem so leta 1482 Krimski Tatari opusto\xc5\xa1ili Kijev, prodrli naprej v Podolje in kr\xc5\xa1ili litvansko mejo vse do leta 1487, ko jih je pri Kopersztynu mojstrsko premagal Kazimirov sin Ivan Albert._NEWLINE_Ostanki Zlate horde, nekdanji Kazimirjevi zavezniki, so v letih 1487-91 ogro\xc5\xbeali vzhodno mejo in prodrli celo do Lublina, dokler kon\xc4\x8dno niso bili premagani v bitki pri Zaslavju (histori\xc4\x8dno mesto 20 km severozahodno od dana\xc5\xa1njega Minska). Od leta 1487 je potekalo tudi vojskovanje z Moskovsko veliko kne\xc5\xbeevino, ki je v letih 1492-94 zavzela ozemlja ob Oki in Ugri in okrog Vjatke._NEWLINE_Ob koncu vladanja Kazimirja IV. so Jagelonci vladali na ogromnem ozemlju kakih 1.300.000 km\xc2\xb2, ki pa je bilo iz vseh strani ogro\xc5\xbeeno.\n_START_SECTION_\nTrije sinovi Kazimirja IV.\n_START_PARAGRAPH_\nKer je bil najstarej\xc5\xa1i Kazimirjev sin Vladislav (\xe2\x80\xa01516) \xc5\xbee od leta 1471 kralj \xc4\x8ce\xc5\xa1ke in od leta 1491 tudi kralj Ogrske, je v kraljevini Poljski o\xc4\x8deta nasledil njegov drugi sin Ivan I. Albert (1492-1501) in v veliki kne\xc5\xbeevini Litvi njegov mlaj\xc5\xa1i brat Aleksander. De\xc5\xbeeli sta bili tako spet lo\xc4\x8deni do Ivanove smrti, ko je tudi na Poljskem zavladal Aleksander (1501-06) in na sejmu v Mielniku razglasil Mielni\xc5\xa1ko zvezo (ponovno razglasil personalno unijo Poljske in Litve). Ustava iz leta 1499 je prvi\xc4\x8d imenovala kombinirano monarhijo "republika" in jo proglasila za nedeljivo. De\xc5\xbeeli sta ostali zdru\xc5\xbeeni tudi po Aleksandrovi smrti, ko je zavladal najmlaj\xc5\xa1i izmed bratov, Sigismund I. Stari (1506-48).\n_START_SECTION_\nNeuspehi na vzhodu\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1492 so Krimski Tatari s pomo\xc4\x8djo svojih gospodarjev, Osmanskih Turkov, plenili po Rde\xc4\x8di Ruteniji in Malopoljski. Ivan I. Albert, tudi suveren Moldavije, je leta 1497 za boj proti Turkom zbral zelo veliko vojsko, vendar z njo ni pri\xc5\xa1el do sovra\xc5\xbenika, ker se je proti njemu obrnil njegov vazal in zaveznik, hospodar Moldavije \xc5\xa0tefan Veliki. Ta je na nepojasnjen na\xc4\x8din dobil informacijo, da ga namerava Ivan zamenjati s svojim bratom Sigismundom. Ivanova vojska je ostala brez preskrbe in bila  hudo pora\xc5\xbeena v gozdovih severno od Suceave, med rekama Prut in Siret._NEWLINE_Poljski poraz na Moldavskem je opogumil moskovskega velikega kneza Ivana III., da je nadaljeval \xc5\xbee v letih 1486-94 za\xc4\x8deto osvajanje litvanskih ozemelj. V novi vojni 1500-03 je zavzel litvanska ozemlja ob Oki, Desni in srednjem Dnjepru. Bojev so se udele\xc5\xbeevali tudi Tatari, ki so podpirali zdaj to zdaj drugo stran, in vdirali tako na ozemlje Moskve kot Litve. _NEWLINE_Tudi v \xc4\x8dasu velikega kneza Vasilija III. je Moskva v letih 1507-08 in 1512-22 nadaljevala vojno proti Litvi. \xc4\x8ceprav je Poljska voja\xc5\xa1ko pomagala Litvi, so Rusi leta 1514 zavzeli Smolensk. Litvansko-poljska zmaga na reki Or\xc5\xa1i istega leta izgube ni mogla nadomestiti.\n_START_SECTION_\nVojne s Tevtonskim vite\xc5\xa1kim redom (1519-25)\n_START_PARAGRAPH_\nZaveznik Moskve pa je bil od leta 1492 tudi cesar Maksimilijan I., ki se je imel za habsbur\xc5\xa1kega dedi\xc4\x8da Ogrske in \xc4\x8ce\xc5\xa1ke. Na Jagelonce je pritiskal tako, da je \xc5\xa1\xc4\x8duval Tevtonski vite\xc5\xa1ki red k uporu in dosegel, da je veliki mojster Friderik Saksonski (1498-1510) odklonil prisego pokor\xc5\xa1\xc4\x8dine poljskemu kralju, njegov naslednik Albrecht von Hohenzollern, bratranec brandenbur\xc5\xa1kega volilnega kneza, pa je leta 1517 celo sklenil zavezni\xc5\xa1tvo z Rusijo in se za\xc4\x8del intenzivno oboro\xc5\xbeevati. Da bi prehitel Albrechtov napad, je Sigismund I. leta 1519 sam za\xc4\x8del vojne operacije, ki so se po dveh letih kon\xc4\x8dale s premirjem in leta 1525 s kompromisom: Poljska se je odpovedala popolni likvidaciji vite\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave, Albrecht pa je poljskemu kralju prisegel vazalstvo. Po Lutrovem nagovarjanju je svoj red  sekulariziral in skupaj s svojimi podlo\xc5\xbeniki prestopil v luteranstvo. Sigismund I. mu je (ne\xc4\x8daku) podelil dedni kne\xc5\xbeji naslov, njegova kne\xc5\xbeevina pa je postala fevd kraljevine Poljske, poznan kot Kne\xc5\xbeja (ali Vojvodska) Prusija. To je bil prvi primer sklenitve sporazuma med katoli\xc5\xa1kim vladarjem in luteranskim knezom. V Evropi je bilo vse polno protestov, predvsem zaradi sekularizacije (formalno) pape\xc5\xbeeve fevdalne posesti. Nem\xc5\xa1ko komorno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je nad Albrechtom izreklo reichsacht (izklju\xc4\x8ditv iz pravnega reda), ki pa je bil brez u\xc4\x8dinka, ker je kne\xc5\xbeevina le\xc5\xbeala zunaj ozemlja Svetega rimskega cesarstva.\n_START_SECTION_\nOdnosi s Habsbur\xc5\xbeani\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1515 je cesar Maksimilijan I. na Dunaju pripravil sre\xc4\x8danje z obema Jageloncema, poljskim kraljem Sigismundom in Vladislavom, kraljem \xc4\x8ce\xc5\xa1ke in Ogrske. Obljubil jima je, da bo nehal podpirati Rusijo, v zameno pa je dobil nasledstveni sporazum o medsebojnem dedovanju v primeru izumrtja rodu po mo\xc5\xa1ki liniji. Sporazum so podkrepili z dvojno poroko Vladislavovih otrok, Ludvika in Ane, z Maksimilijanovima vnukoma._NEWLINE_Poljsko plemstvo je bilo v odnosu do Hasbur\xc5\xbeanov vse 16. stoletje razdeljeno: prohabsbur\xc5\xa1ki del magnatov in predstavnikov episkopata si je prizadevala za sodelovanje z Dunajem v vojni proti Tur\xc4\x8diji, pozneje, v dobi voljenih kraljev, pa za prihod Habsbur\xc5\xbeanov na poljski prestol. Na nasprotni, protihabsbur\xc5\xa1ki  strani so bili politiki iz vrst \xc5\xa1lahte in del velika\xc5\xa1ev, ki je Habsbur\xc5\xbeane povezoval s ponem\xc4\x8devanjem in je nasprotoval absolutisti\xc4\x8dnim naklepom avstrijske dinastije; ta del ni \xc5\xbeelel izpostavljati Poljske v bojih s pribli\xc5\xbeajo\xc4\x8dimi se Turki in je sku\xc5\xa1al za vsako ceno ohraniti mir na ju\xc5\xbenih mejah dr\xc5\xbeave. Poljsko ozemlje so Turki kr\xc5\xa1ili samo leta 1524, ko je Sulejman I. Veli\xc4\x8dastni, da bi lo\xc4\x8dil poljsko vojsko od ogrske, popeljal svojo vojsko skozi Malopoljsko. Za \xc4\x8de\xc5\xa1ko-ogrske Jagelonce pa je bilo usodno leto 1526, ko je v bitki pri Moha\xc4\x8du padel zadnji ogrski Jagelonec, Vladislavov sin Ludvik II. (1516-26) in sta \xc4\x8ce\xc5\xa1ka in Ogrska pri\xc5\xa1li v roke Maksimilijanovega vnuka, nem\xc5\xa1kega kralja Ferdinanda I. Leta 1533 je Poljska sklenila s Tur\xc4\x8dijo  "ve\xc4\x8dni mir". To pa ni oviralo muslimanov, da iz ogrskih opori\xc5\xa1\xc4\x8d naslednjih 140 let ne bi ogro\xc5\xbeali poljske ju\xc5\xbene meje._NEWLINE_Leta 1526 je Sigismund I. uspel med ozemlja kraljevine vklju\xc4\x8diti (kot zadnjo poljsko pokrajino) tudi Mazovijo, potem ko je tam umrl zadnji pjastovski knez.\n_START_SECTION_\nRazvoj poljskega parlamentarizma\n_START_PARAGRAPH_\nZa\xc4\x8detki poljskega parlamentarizma segajo v 13. in 14. stoletje, ko so v posameznih kne\xc5\xbeevinah prirejali zborovanja velika\xc5\xa1ev in \xc5\xa1lahte. Po obnovi kraljestva so vladarji ob\xc4\x8dasno sklicali tudi zbor na nivoju dr\xc5\xbeave sejm walny, kamor so vabili posvetne in cerkvene velika\xc5\xa1e in v\xc4\x8dasih tudi predstavnike \xc5\xa1lahte in mest. Koncem 14. stoletja so postajali tak\xc5\xa1ni shodi, sejmi, pogostej\xc5\xa1i in so se najve\xc4\x8dkrat, zaradi sredi\xc5\xa1\xc4\x8dne lege, sestajali v Piotrkowu. Nanje so vabili tudi predstavnike de\xc5\xbeelnih pokrajinskih zborov, sejmikov. Razpravljali so o temah, ki jih je predlagal kralj, navadno o financah, zunanji politiki in zakonodaji. Ob\xc4\x8dasno so zbori odigrali vlogo sodi\xc5\xa1\xc4\x8da. Kraljeva Prusija je imela svoj sejm._NEWLINE_Od piotrkowskega sejma v letu 1493 dalje se je uveljavilo zasedanje v dveh posvetovalnih zbornicah: prva, senat, je nastala iz nekdanjega kraljevega sveta posvetnih in cerkvenih velika\xc5\xa1ev; drugo so sestavljali poslanci, po dva iz vsakega pokrajinskega zbora in nekaj predstavnikov mest, ki jih je povabil kralj._NEWLINE_Od zasedanja sejma v Mielniku (1501) je bil kralj obravnavan kot predsednik senata. Leta 1504 je sejm odvzel kralju pravico razdeljevanja kronskih posestev, ki so bila vir bogatenja magnatov, odtlej je bila to pristojnost sejma. Leta 1505 je sejm v Radomu izdal ustavo imenovano nihil novi, ki je prepovedovala kralju, da bi odlo\xc4\x8dal o zakonih brez privolitve obeh zbornic. Ta ustava je tudi dolo\xc4\x8dala delovna podro\xc4\x8dja in dol\xc5\xbenosti kraljevih uradnikov ter formalno uzakonila obstoj dvodomnega sejma._NEWLINE_Kralj Sigismund I. je sku\xc5\xa1al ve\xc4\x8dkrat obiti sklepe sejma, kar je vodilo k zaostrovanju odnosov med kraljem, ki se je opiral na magnate, in srednjim plemstvom. Spor se je zaostril po kr\xc3\xa1ljevi poroki z italijansko princeso Bono Sfoza, ki je prevzela vajeti vladanja v svoje roke.  Prizadevala si je za krepitev kraljeve oblasti. Podeljevala je visoke naslove in iz novih velika\xc5\xa1ev ustanovila dvorno stranko. Bonini zaupniki in njihova pokroviteljica so bili vse bolj osovra\xc5\xbeeni pri ve\xc4\x8dini \xc5\xa1lahte in pri starih velika\xc5\xa1ih. Leta 1537 se je \xc5\xa1lahta pri Lvovu zbrala za bojni pohod in prisilila kralja in kralji\xc4\x8dine ljudi h kompromisu. Ker je ob tej prilo\xc5\xbenosti zbrana mno\xc5\xbeica pojedla veliko koko\xc5\xa1i, je dobil dogodek ironi\xc4\x8dno poimenovanje "koko\xc5\xa1ja vojna"._NEWLINE_Sicer pa je bil poljski sejm tisto prizori\xc5\xa1\xc4\x8de, kjer se je \xc5\xa1lahta borila za izbolj\xc5\xa1anje svojega gospodarskega in politi\xc4\x8dnega polo\xc5\xbeaja na ra\xc4\x8dun omejevanja pravic magnatov in kr\xc4\x8denja kraljevih pristojnosti. Ta proces imenujejo tudi eksekucijsko gibanje_NEWLINE_._NEWLINE_Kralj Sigismund I. je odobril na\xc4\x8delo incompatibilitas (prepoved zdru\xc5\xbeevanja pomembnih slu\xc5\xbeb v rokah pomembnih osebnosti) sicer pa se na prizadevanja \xc5\xa1lahte ni kaj prida odzival.\n_START_SECTION_\nVladavina Sigismunda II. Avgusta\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8d posluha za dogovarjanja s \xc5\xa1lahto je pokazal Sigismundov sin in naslednik, vzgojeni in dojemljivi Sigismund II. Avgust (1548-72), ki je prisluhnil \xc5\xa1lahti in umiril debate v sejmu. Pokazalo pa se je, da je eksekucijsko gibanje neodlo\xc4\x8dno in notranje razcepljeno in da ga hromijo bojazni, da bi spremembe prinesle koristi tudi konkuren\xc4\x8dnemu me\xc5\xa1\xc4\x8danstvu in izbolj\xc5\xa1ale usodo kmetov, ki so bili temelj plemi\xc5\xa1kega bogatenja._NEWLINE_Sejm je v letih 1562/63 sklenil, da morajo magnati vrniti dr\xc5\xbeavni zakladnici posestva, ki so jih dobili od kralja. Leta 1567 so \xc4\x8detrtino dohodkov od kraljevih posesti namenili vzdr\xc5\xbeevanju stalne vojske, ki je tako dobila naziv "kvartna vojska"(wojsko kwarc\xc3\xadane). To je bilo pomembno, kajti politi\xc4\x8dno vrenje v Livoniji je napovedovalo novo vojno.\n_START_SECTION_\nVojna v Livoniji\n_START_PARAGRAPH_\nPotem ko se je Albrecht von  Hohenzollern odlo\xc4\x8dil za reformacijo (1525) in sekulariziral nekdanje posesti Tevtonskega vite\xc5\xa1kega reda v Prusiji, se je podoben proces odvil tudi v Livoniji (dana\xc5\xa1nja Latvija in Estonija), kjer je gospodaril Vite\xc5\xa1ki red me\xc4\x8denoscev, avtonomna veja Tevtonskega vite\xc5\xa1kega reda. S sekularizacijo je ozemlje razpadlo ne vrsto posameznih vladavin. \xc5\xa0kof Rige je livonski red, livonske \xc5\xa1kofe, vazale in mesta povezal v Livonijsko konfederacijo, ki je svoje zadeve re\xc5\xa1evala na de\xc5\xbeelnem zboru v mestu Valka. Med njimi je bilo precej tak\xc5\xa1nih, ki so bili naklonjeni povezavi s Poljsko-Litvo, kar se je ujemalo tudi s prizadevanji slednje._NEWLINE_Po Livoniji pa je pogledoval tudi ruski car Ivan Grozni, ki se je odlo\xc4\x8dil, da si bo, po zavzetju Kirmskega kanata (1552) in Astrahanskega kanata (1556), s katerima je svoji dr\xc5\xbeavi utrl pot do \xc4\x8crnega in Kaspijskega morja, izboril tudi dostop do Balti\xc5\xa1kega morja. Leta 1558 je ruska vojska prodrla do obzidja Talina (Revala) in se za zimo vrnila domov. V naslednjih letih je vdore ponovila in avgusta 1560 v bitki pri vasi \xc4\x92r\xc4\xa3eme (blizu Valke) uni\xc4\x8dila vojsko vitezov in poljskih pomo\xc5\xbenih \xc4\x8det. Livonska konfederacija je razpadla. Severni del Livonije (Estonijo) so zavzeli \xc5\xa0vedi. Zadnji veliki mojster vite\xc5\xa1kega reda Gotthard von Kettler, ki je obvladoval Karelijo in Semigalijo, se je leta 1561 podredil Poljski-Litvi, za to pa dobil od poljskega kralja svobodo protestantske veroizpovedi._NEWLINE_V letih 1562-68 so se spopadi z Rusijo preselili na \xc5\xbee dolgo sporno litvansko-rusko mejo. Rusi so leta 1562 zavzeli strate\xc5\xa1ko pomembno mesto Polock in zasedli ozemlja do Zahodne Dvine. Leta 1564 pa sta poraz Rusov proti veliko manj\xc5\xa1i poljsko-litvanski vojski pri Uli severno od \xc4\x8ca\xc5\xa1nikov (20.000\xc2\xa0: 5.000 mo\xc5\xbe) in takoj nato \xc5\xa1e poraz pri Or\xc5\xa1i zaustavila rusko napredovanje in ob\xc4\x8dutno zamajala du\xc5\xa1evno stanje Ivana Groznega. Med tem je leta 1563 izbruhnila sedemletna nordijska vojna (ali vojna treh grbov, 1563-70), ki sta jo \xc5\xa0vedska in Danska bojevali v glavnem v Skandinaviji in na Balti\xc5\xa1kem morju in je le ob\xc4\x8dasno pljusknila tudi v Livonijo._NEWLINE_Ob zdru\xc5\xbeitvi Poljske in Litve v tesneje povezano Lublinsko unijo (1569) najdemo tako Livonijo, razen njenega vzhodnega dela, ki je pod Rusijo, in \xc5\xa1vedske Estonije, znotraj meja na novo nastale unije._NEWLINE_Poljska Litva je bila v obdobju brezvladja, ki je sledilo smrti Sigismunda II. Avgusta (1572), popolnoma nesposobna za vojno in tako je Rusija do leta 1577 zavzela vso Livonijo, razen \xc5\xa1vedske Estonije. Ruse je pregnal in kon\xc4\x8dal livonijsko vojno (1558-83) \xc5\xa1ele voja\xc5\xa1ko nadarjeni poljski kralj \xc5\xa0tefan B\xc3\xa1thory.\n_START_SECTION_\nLublinska unija\n_START_PARAGRAPH_\nOhlapna povezava kraljevine Poljske in velike kne\xc5\xbeevine Litve preko osebe monarha je bila \xc5\xbee dolgo \xc4\x8dasa predmet razprav v sejmu, posebno \xc5\xa1e, ker je bil Sigismund II. Avgust brez otrok in naslednika. Tesnej\xc5\xa1a povezava je bila ena od prioritet eksekucijskega gibanja. Vojna je potrebo po ve\xc4\x8dji povezanosti \xc5\xa1e stopnjevala. Tudi litvanske bojarje so vse bolj mikale svobo\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki si jih je poljska \xc5\xa1lahta \xc5\xbee priborila; z reformami so litvansko zakonodajo \xc5\xbee mo\xc4\x8dno pribli\xc5\xbeali poljskemu vzoru. Do tesnej\xc5\xa1ega povezovanje pa so bili dolgo nezaupljivi litvanski magnati, ki so se bali, da bodo v Litvi izgubili svoj dominantni polo\xc5\xbeaj. Nazadnje so spri\xc4\x8do voja\xc5\xa1ke ogro\xc5\xbeenosti s strani Moskve tudi oni popustili._NEWLINE_Da bi zdru\xc5\xbeevanje pospe\xc5\xa1il, je kralj na svojo roko izdal dekret o vklju\xc4\x8ditvi velikega dela litvanskih ozemelj, ki so mejila na Rusijo (Volinsko, Kijevsko in Podolsko pokrajino) v kraljevino._NEWLINE_Po dolgotrajnih pogajanjih, ki so trajala \xc5\xbee od leta 1563, je sejm 1. julija 1569 v Lublinu sprejeli akt, ki je Poljsko in Litvo povezal v enotno dr\xc5\xbeavno skupnost. Skupni obema deloma skupnosti so bili: voljeni monarh, ki je bil obenem poljski kralj in litvanski veliki knez, dvodomni sejm, valuta ter zunanja in voja\xc5\xa1ka politika; v zgornjem domu sejma je bilo okrog 100 senatorjev in v spodnjem okrog 150 delegatov. _NEWLINE_Vsak del skupnosti je imel svoje ministre, upravne urade, zakladnico, sodni aparat in vojsko. Za mesto zasedanja sejma so dolo\xc4\x8dili Var\xc5\xa1avo, kamor so imeli poslanci iz Litve bli\xc5\xbee kakor v Krakov. Ozemlje kraljevine se je mo\xc4\x8dno pove\xc4\x8dalo na ra\xc4\x8dun ozemlja velike kne\xc5\xbeevine; poleg mati\xc4\x8dnih poljskih pokrajin (Velikopoljska s Kujavijo, Malopoljska, Mazovija) in Kraljeve Prusije so ji sedaj pripadale \xc5\xa1e nekdanje litvanske vzhodnoslovanske pokrajine, Volinija, Podolija in Kijevska pokrajina. Livonija je nekako pripadala obema. Velika kne\xc5\xbeevina in dol\xc5\xbeina njene meje z Rusijo sta se s tem mo\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1ali._NEWLINE_Novo skupnost so poimenovali "republika"; ta termin v \xc5\xa1estnajstem stoletju ni pomenil republikanske oblike vladanja, marve\xc4\x8d dr\xc5\xbeavno skupnost. Zdru\xc5\xbeitev je Litvi dolgoro\xc4\x8dno prinesla polonizacijo; litvansko plemstvo je za\xc4\x8delo sprejemati na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja poljske \xc5\xa1lahte. Poljski kmet pa, ki se je preselil iz gosto naseljenega poljskega ozemlja v prostrane vzhodnoslovanske de\xc5\xbeele, je prevzel obi\xc4\x8daje in pogosto tudi jezik in vero tamkaj\xc5\xa1njega prebivalstva. Litovski jezik se je kot knji\xc5\xbeni ohranil le v verskem tisku, medtem ko je rutenski jezik ostal \xc5\xa1e dolgo uradni jezik v Litvi.\n_START_SECTION_\nVerska vpra\xc5\xa1anja\n_START_PARAGRAPH_\nLutrovi nauki so se kaj hitro raz\xc5\xa1irili na Poljsko, zlasti na obmo\xc4\x8dje z veliko nem\xc5\xa1kega prebivalstva, Pomorjansko, Prusijo in Velikopoljsko. Sigismund I. se je odzval hitro in je \xc5\xbee leta 1520 z ediktom prepovedal \xc5\xa1irjenje vsake luteranske ideologije in celo potovanja v sredi\xc5\xa1\xc4\x8da luteranstva; to si je z malo uspeha prizadeval vse do leta 1543. Nov zagon so protestantska gibanja dobila po letu 1552, ko je sejm odpravil sekularne eksekucije na osnovi cerkvenih obsodb. Odtlej je bila naslednjih 130 let Poljska edina de\xc5\xbeela v Evropi, v kateri ni bilo verskega preganjanja. _NEWLINE_Luteranstvo in kalvinizem sta prevladala v Prusiji in v mestih zahodne Velikopoljske. Prisotne pa so bile tudi druge protestantske lo\xc4\x8dine: anabaptisti, uniati, husitski \xc4\x8de\xc5\xa1ki bratje. Leta 1570 so se z dogovorom v Sandomierzu luteranska, kalvinisti\xc4\x8dna in husitska vera konsolidirale, a so se zaradi dogmatskih razlik kmalu spet lo\xc4\x8dile. Dogovor v Var\xc5\xa1avi je leta 1573 odvzel katoli\xc5\xa1ki cerkvi dominanten polo\xc5\xbeaj in vpeljal ustavno enakopravnost vseh verstev; to je bila prva uzakonitev popolne verske tolerance v Evropi._NEWLINE_V letih 1562-65 so se na Poljskem pojavili tudi arijanci. Pod vodstvom Laeliusa Socinusa (*1525, \xe2\x80\xa01562) in Faustusa Socinusa (*1539, \xe2\x80\xa01604) so si prizadevali za racionalno sekularizacijo verskega \xc5\xbeivljenja in za radikalne spremembami v dru\xc5\xbebi, vklju\xc4\x8dno z osvoboditvijo kmetstva._NEWLINE_Verska svoboda je pritegnila veliko Judov. \xc5\xbde od trinajstega stoletja naprej so imeli Judje na Poljskem neprimerno ve\xc4\x8d svobode kot v drugih evropskih de\xc5\xbeelah in so se zato neprestano priseljevali ter veliko prispevali k razvoju in blagostanju dr\xc5\xbeave. Privilegij iz leta 1532 jim je dovoljeval trgovati po vsem kraljestvu. V drugi polovici 16. stoletja je bilo v Republiki \xc5\xbee ve\xc4\x8d kot 150.000 Judov, t. j. ve\xc4\x8d kot v vsej ostali Evropi. Veliko se jih je naselilo zlasti na obmejnih obmo\xc4\x8djih, kjer so vodili podjetja poljsko-litavskih magnatov.\n_START_SECTION_\nGospodarske spremembe in polo\xc5\xbeaj kmeta\n_START_PARAGRAPH_\nOdkritje Amerike, ki je evropski Zahod vzpodbudilo k razvoju modernih manufaktur in industrijskih podjetij, je pridelavo hrane prepustilo Vzhodu in tam spro\xc5\xbeilo nov val fevdalizacije. Gdansk je postal glavno izvozno pristani\xc5\xa1\xc4\x8de za \xc5\xbeito, pove\xc4\x8dala pa se je tudi doma\xc4\x8da poraba. Cene hrane so posko\xc4\x8dile; skozi vse 16. stoletje so Poljski-Litvi omogo\xc4\x8dale dobre dohodke od poljedelstva in gozdov. Z zahoda so uva\xc5\xbeali industrijske izdelke ter luksuzno blago in tkanine._NEWLINE_Plemstvo je ve\xc4\x8dalo svoja zemlji\xc5\xa1\xc4\x8da na ra\xc4\x8dun kmetov, ki jih je odrivalo na manj kvalitetna zemlji\xc5\xa1\xc4\x8da. Hkrati je pove\xc4\x8devalo kmetove obveznosti, tlako in dajatve. Ustave iz za\xc4\x8detka 16. stoletja so vse bolj omejevale osebno svobodo kmetov in krepile sodno oblast gra\xc5\xa1\xc4\x8dakov nad podlo\xc5\xbeniki. Vendar je bil kmet sprva soudele\xc5\xbeen pri koristih konjunkture, zato v 16. stoletju ni prihajalo do mno\xc5\xbei\xc4\x8dnih protifevdalnih vstaj._NEWLINE_Sejm je bil v 16. stoletju kova\xc4\x8dnica protikme\xc4\x8dkih in protime\xc5\xa1\xc4\x8danskih zakonov. Kljub temu so se mesta hitro razvijala. Skup\xc5\xa1\xc4\x8dinski zakoni konjunkture niso mogli zavreti. Porajale so se \xc5\xa1tevilne plemi\xc5\xa1ko-me\xc5\xa1\xc4\x8danske dru\xc5\xbebe. Najve\xc4\x8dja mest so bila poleg Gdanska Krakov, Pozna\xc5\x84, Lvov, Var\xc5\xa1ava, Toru\xc5\x84, Elbl\xc4\x85g. Veliko novih mest je bilo ustanovljenih v vzhodnih obmejnih obmo\xc4\x8djih._NEWLINE_Sam\xc3\xb3 plemstvo je  imelo polne dr\xc5\xbeavljanske pravice. V \xc5\xa1lahto se je pri\xc5\xa1tevalo zelo veliko (kar 10\xc2\xa0%) prebivalstva, vendar je bilo veliko malih plemi\xc4\x8dev povsem brez imetja in zato brez pravice do vodenja podjetij in sodelovanja v predstavni\xc5\xa1tvih.\n_START_SECTION_\nKultura in umetnost\n_START_PARAGRAPH_\nModerna poljska literatura se za\xc4\x8denja v 16. stoletju. Poljski jezik je dotlej \xc5\xbee toliko dozorel, da so ga lahko uporabljale vse skupine izobra\xc5\xbeencev. Za\xc4\x8deli so ga uporabljati v upravi, zakonodaji, cerkvi in znanosti, ponekod \xc5\xa1e skupaj z latin\xc5\xa1\xc4\x8dino._NEWLINE_Prve poljske knjige so bile natisnjene v letih 1514-24. Umetnost tiskanja knjig se je \xc5\xa1irila vzporedno s splo\xc5\xa1no \xc5\xa1olsko izobrazbo. Mladi Poljaki so \xc5\xa1tudirali na velikih tujih univerzah, predvsem v Padovi, Boloniji in Sorboni, kakor tudi na protestantskih univerzah v Wittenbergu, Leipzigu, T\xc3\xbcbingenu in Baslu. Astronomski oddelek na krakovski univerzi je postal znan po Nikolaju Koperniku (1473-1543) in njegovem delu o gibanju planetov._NEWLINE_Renesansa in humanizem, ki sta pustila na duhovnem in intelektualnem \xc5\xbeivljenju Poljske globok in trajen pe\xc4\x8dat, sta v drugi polovici 16. stoletja za\xc4\x8dela dobivati poseben vzhodnja\xc5\xa1ki pridih. Sigismund I., ki je dal zgraditi obstoje\xc4\x8di renesan\xc4\x8dni grad Vavel, in njegov sin Sigismund II. Avgust sta se obdajala z ustvarjalno in umetni\xc5\xa1ko elito. Njunemu vzoru mecenstva je sledila cerkvena in posvetna gospoda in patriciji v velikih mestih.\n_START_SECTION_\nInterregnum. Volitve novega kralja\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Sigismunda II. Avgusta (1572) je nastalo dalj\xc5\xa1e brezvladje, ker na\xc4\x8din volitev novega kralja z lublinsko ustavo ni bil dolo\xc4\x8den. Januarja 1573 je sejm sklenil, da bodo na volitvah sodelovali lahko vsi plemi\xc4\x8di, ki bodo na zasedanju osebno prisotni._NEWLINE_Volilni sejm je zasedal od aprila in je 9. maja 1573 med petimi kandidati izbral za novega kralja francoskega princa Henrika Valoisa, za katerega se je zdelo, da lahko Poljski ponudi najve\xc4\x8d. Pred nastopom polo\xc5\xbeaja je moral podpisati dva dokumenta: t. i. Henrikove \xc4\x8dlene in dokument pacta conventa._NEWLINE_Henrikovi \xc4\x8dleni so bili pogodba med "poljskim narodom" (\xc5\xa1lahto) in novoizvoljenim kraljem. Med 18-timi \xc4\x8dleni so bile tudi tele dolo\xc4\x8dbe: polo\xc5\xbeaj izvoljenega kralja ni deden; kraljevo poroko mora odobriti sejm; sejm mora odobriti razpis davkov, sklicanje vojske vitezov (pospolite ruszenie), sklenitev miru; kralj mora zagotavljati stalno vojsko (wojsko kwarc\xc3\xadane), versko svobodo; kralj mora sejm sklicati vsaki dve leti, v vmesnem \xc4\x8dasu pa mu svetujejo in ga nadzorujejo izmenoma (na pol leta) po \xc5\xa1tirje senatorji izmed \xc5\xa1estnajstih izvoljenih; v primeru da se izka\xc5\xbee, da kralj ni spo\xc5\xa1toval zakonov ali privilegijev \xc5\xa1lahte, je \xc5\xa1lahta odvezana poslu\xc5\xa1nosti kralju in se mu sme upreti (rokosz)._NEWLINE_Henrikove \xc4\x8dlene je moral podpisati vsak naslednji izvoljeni kralj do leta 1791; dobili so zna\xc4\x8daj ustavnega zakona Poljske-Litve. Vsak kralj je moral podpisati tudi dokument pacta conventa, v katerem pa so bila dolo\xc4\x8dila, ki so bila prilagojena vsakemu kralju posebej._NEWLINE_S Henrikovimi \xc4\x8dleni je \xc5\xa1lahta dokon\xc4\x8dala proces prevzemanja oblasti v svoje roke. Za Poljsko kot dr\xc5\xbeavo so bili pogubni: volitve novega kralja so se spremenile v trgovanje, pri katerem je hotela \xc5\xa1lahta zase iztr\xc5\xbeiti \xc4\x8dim ve\xc4\x8d._NEWLINE_Henrik Valois je bil izvoljen za kralja 9. maja 1573. 30. maja 1574 je umrl njegov starej\xc5\xa1i brat, francoski kralj Karel IX. Neke no\xc4\x8di je Henrik na skrivaj zapustil svojo poljsko rezidenco. Februarja 1575 je bil v reimski katedrali kronan za francoskega kralja Henrika III. Istega leta je poljski sejm za poljskega kralja izvolil sposobnega sedmogra\xc5\xa1kega plemi\xc4\x8da, nadarjenega vojskovodjo \xc5\xa0tefana B\xc3\xa1thoryja, ki je zavladal kot sokralj ob 52-letni poljski kraljici Ani Jagelonski, h\xc4\x8derki Sigismunda I., s katero se je poro\xc4\x8dil.'