b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Kalist II.\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nGvido Viennski \xe2\x80\x93 Guy de Vienne, ki je bil spo\xc5\xa1tovan pape\xc5\xbe v katoli\xc5\xa1kem svetu, se je rodil okoli leta 1060 na gradu Quingey na reki Loue v vzhodni Franciji. Bil je potomec ene izmed najbolj povezanih hi\xc5\xa1 v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu. Njegov o\xc4\x8de je bil Viljem z nadimkom Veliki (William T\xc3\xaate-Hardie = Viljem Trmasti), burgundski knez Viljem I. Burgundski,  in je bil velik zaveznik Gregorja VII.. Njegova mati \xc5\xa0tefanija (Stephania \xc3\x89tienette), ki je pri\xc5\xbeenila k svojemu mo\xc5\xbeu viennsko kne\xc5\xbeevino, je rodila devet otrok. Prek svojih \xc5\xa1tevilnih bratov in sester, kakor tudi prek svojih star\xc5\xa1ev, je bil Gvido v sorodstvu z ve\xc4\x8dino evropskih vladarskih rodovin. Od treh njegovih bratov, ki so padli v boju za kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko stvar na Vzhodu, je Gvido v svojih pismih pogosto omenjal Huga (Hugh), ki je bil besan\xc3\xa7onski nad\xc5\xa1kof. Sam Gvido pa je bil viennski nad\xc5\xa1kof (1088) in tudi pape\xc5\xa1ki legat za Francijo, postavljen od Pashala II. _NEWLINE__NEWLINE_Gvidov lik je bil o\xc4\x8ditno v ponos njegovi veliki dru\xc5\xbeini. Njegova pobo\xc5\xbenost in odlo\xc4\x8dnost, njegova ljubezen do pravice in njegova odkrita velikodu\xc5\xa1nost so skupna snov pisateljev, tako starej\xc5\xa1ih kot novej\xc5\xa1ih. _NEWLINE__NEWLINE_Malo ali ni\xc4\x8desar ni znanega o njegovi mladosti. Izro\xc4\x8dilo si je vseeno prizadevalo, da bi zapolnilo to vrzel. V pismu, ki ga vsebuje knjiga Liber de miraculis S. Jacobi in oboje pripisujejo njemu -  pravi, da ko je bil \xc5\xa1tudent, je \xc5\xa1tirinajst let prebil v potovanju skozi omikane in neomikane de\xc5\xbeele ter zbiral vse, kar je bilo napisano o svetem apostolu Jakobu, ki ga je ljubil \xc5\xbee od svojega otro\xc5\xa1tva. V teku svojih pohajanj je valete na nevarnosti od ognja, od roparjev in od brodoloma; \xc4\x8deprav je pogosto izgubil vse, kar je imel, mu je ostalo ogromno tega, kar se je nau\xc4\x8dil o apostolu toliko, \xc4\x8desar mu ni mogel vzeti nih\xc4\x8de. V videnju mu je ukazal Bo\xc5\xbeji Sin, naj dokon\xc4\x8da svojo zgodbo o \xc4\x8dude\xc5\xbeih svetega Jakoba, in da naj kaznuje vse zlobne romarje, ki so bili na poti v njegovo sveti\xc5\xa1\xc4\x8de v Kompostelji. \xc5\xbdal je omenjeno pismo prav tako malo verjetno kot knjiga, ki ga vsebuje.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovina pa poro\xc4\x8da, da je Gvido postal nad\xc5\xa1kof v Vienni 1096, kjer je 1112 vodil sinodo, ki je nastopila proti privile\xc2\xacgiju  s katerim je Pashal II.  pod hudimi pritiski leta 1111 svetorimskemu cesarju Henriku V  dovolil investi\xc2\xacturo. Sinoda je cesarja zategadelj izob\xc4\x8dila. Pape\xc5\xbe se zaradi ostrega pisma ni jezil, ampak je Gvida celo povzdignil v kardinala. Sam se je namre\xc4\x8d opravi\xc4\x8deval, da je to storil iz slabosti, ko ga je cesar skupaj s kardinali vrgel v je\xc4\x8do in mu\xc4\x8dil. _NEWLINE_Da ga ne bi doletela enaka usoda, se je njegov naslednik umaknil v Francijo. Gelazij je umrl \xe2\x80\x93 strt od hudih presku\xc5\xa1enj \xc5\xbee po letu pape\xc5\xbeevanja \xe2\x80\x93 v Clunyju . 29. januarja 1119, ko je \xc5\xa1e priporo\xc4\x8dil vnetega privr\xc5\xbeenca Gregorijanske reforme, palestrinskega \xc5\xa1kofa in kardinala Kuna, za svojega naslednika. Na pape\xc5\xbeevem pogrebu navzo\xc4\x8di kardinali so na Kunov predlog izvolili kar tam \xc5\xbee 2. februarja 1119 glasovitega viennskega nad\xc5\xa1kofa Gvida za novega pape\xc5\xbea, ki pa se je branil sprejeti izvolitev, ki se je zgodila zunaj Rima. Le ste\xc5\xbeka so ga prepri\xc4\x8dali, da so volitve veljavne in da se zaradi te\xc5\xbekega polo\xc5\xbeaja Cerkve mora ukloniti volji kardinalov. Izbral si je ime Kalist II. Ime Kalist gr\xc5\xa1ko \xce\x9a\xce\xac\xce\xbb\xce\xbb\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82 (Kalistos) pomeni slovensko: \xc2\xbbNajlep\xc5\xa1i\xc2\xab. Iz Clunyja so ga peljali na prej\xc5\xa1nji sede\xc5\xbe v Vienno, kjer so ga kronali 9. februarja._NEWLINE__NEWLINE_\xc4\x8cim prej je \xc5\xbeelel z nem\xc5\xa1kim cesarjem urediti vpra\xc5\xa1anje investiture. Pogovori v Mouzonu so naleteli na take ovire, da je cesarja spet doletelo izob\xc4\x8denje na sinodi v Reimsu oktobra 1119. Nasled\xc2\xacnje leto je Kalist pri\xc5\xa1el v Rim. Mesto ga je navdu\xc5\xa1eno sprejelo. Odstavil je protipape\xc5\xbea Gregorja in se odlo\xc4\x8dno lotil ureditve ob\xc4\x8dutljivih odnosov med Cerkvijo in dr\xc5\xbeavo.\n_START_SECTION_\nWorm\xc5\xa1ki sporazum\n_START_PARAGRAPH_\nCesarja so omeh\xc4\x8dale dr\xc5\xbeav\xc2\xacljanske vojne in okrepitev cerkvene stranke; ustra\xc5\xa1il se je tudi, da bi delil usodo svojega o\xc4\x8deta, ki je umrl izob\xc4\x8den in od vseh zapu\xc5\xa1\xc4\x8den. Zato je zdaj bil pripravljen na sporazum s pape\xc5\xbeem. Oktobra 1121 so o investituri razpravljali na dr\xc5\xbeavnem zboru v W\xc3\xbcrzburgu; tam so knezi vrnili protipravno pridobljeno cerkveno premo\xc5\xbeenje in povabili pape\xc5\xbea, naj o zadevi skli\xc4\x8de koncil. Pape\xc5\xbe je poslal v Nem\xc4\x8dijo ostijskega kardinala-\xc5\xa1kofa Lamberta, ki je s cesarjem po dolgotrajnem razpravljanju dosegel sporazum, ki so ga podpisali 23. septembra 1122 v Wormsu, in pomeni konec dolgotrajnih investiturnih bojev, tako imenovani Worm\xc5\xa1ki konkordat. Cesar se je odpovedal ume\xc5\xa1\xc4\x8danju \xc5\xa1kofov s podelitvijo prstana in palice ter priznal pape\xc5\xbeu svobodne volitve; v de\xc5\xbee\xc2\xaclah nem\xc5\xa1kega kraljestva naj bi volitve potekale v cesarjevi navzo\xc4\x8dnosti, vendar brez njegovega vme\xc5\xa1a\xc2\xacvanja, simonije ali nasilja; fevd pa lahko sprejme izvoljeni \xc5\xa1kof iz rok cesarja pred posvetitvijo. V dvomnih primerih pa po obrazlo\xc5\xbeitvi krajevnega \xc5\xa1kofa in metropolita odlo\xc4\x8di cesar. Duhovno slu\xc5\xbebo v smislu konkordata podeljuje Cerkev, svetne dobrine, ki so z njo povezane, pa cesar. Sprava med cesarjem in pape\xc5\xbeem je vzbudila vsesplo\xc5\xa1no veselje.\n_START_SECTION_\nPrvi lateranski koncil\n_START_PARAGRAPH_\nDa bi reformo utrdil v celotni Cerkvi, je Kalist sklical vesoljni cerkveni zbor v Lateranu, ki se ga je udele\xc5\xbeilo okoli 300 \xc5\xa1kofov; po nekaterih virih je bilo udele\xc5\xbeeno okrog 900 raznih prelatov (poleg \xc5\xa1kofov \xc5\xa1e opatov in drugih cerkvenih odli\xc4\x8dnikov). Koncil je potrdil worm\xc5\xa1ki konkordat; prepovedal je simonijo , za duhovnike je ponovno predpisal celibat. Udele\xc5\xbeencem kri\xc5\xbearskih vojn je pape\xc5\xbe omogo\xc4\x8dil prejem odpustkov; na desni rami so si smeli v\xc5\xa1iti znamenje kri\xc5\xbea. Zoper \xc5\xa1panske  muslimanske Mavre so napovedali kri\xc5\xbearsko vojno. Koncil je tudi re\xc5\xa1eval sporna cerkvena vpra\xc5\xa1anja na Angle\xc5\xa1kem (York, Canterbury).\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nNiti pape\xc5\xbe niti cesar nista dolgo u\xc5\xbeivala sadov sprave; pape\xc5\xbe Kalist II. je umrl 13. decembra 1124, pet mesecev potem pa cesar Henrik V._NEWLINE_:'