b'\n_START_ARTICLE_\nIda Ker\xc5\xa1evan\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodila se je v dru\xc5\xbeini s petimi otroki. Med 1. svetovno vojno je bila dru\xc5\xbeina pri sorodnikih v Novem mestu, po vojni so se vsi razen h\xc4\x8derke Ide vrnili domov na Primorsko, njo pa so zaupali redovnicam v samostan Ubogih \xc5\xa1olskih sester Na\xc5\xa1e ljube Gospe (de Notre Dame) v \xc5\xa0mihelu pri Novem mestu. Tam je do leta 1923 obiskovala samostansko \xc5\xa1olo, nato pa u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8de pri ur\xc5\xa1ulinkah v Ljubljani, kjer je leta 1927 maturirala, nato pa \xc5\xa1e dekli\xc5\xa1ko realno gimnazijo Poljanah v Ljubljani (sedaj Gimnazija Poljane) in tam 1931 tudi maturirala. Nato se je vpisala na Filozofsko fakulteto v Ljubljani in 1941 diplomirala na oddelku za biologijo, obenem pa \xc5\xa1tudirala \xc5\xa1e tuje jezike._NEWLINE_Leta 1931 je vstopila v samostan v \xc5\xa0mihelu pri Novem mestu in naslednje leto tam naredila ve\xc4\x8dne zaobljube. Nato so jo predstojnice poslale v Ljubljano v sestrsko skupnost, ki je delovala na Marmontovi ulici 24, kjer je postala voditeljica internata. Leta 1941 so se zaradi vojnih razmer morale sestre preseliti na Ljubljansko barje. Zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de so dobile v Ple\xc4\x8dnikovi cerkvi sv. Mihaela. Tam so ostale do konca vojne. Sestra Amabilis se je po vojni kot prevajalka zaposlila v tovarni Utensilia na Dolenjski cesti. Leta 1956 jo je vrhovno vodstvo notredamske kongregacije poklicalo v Rim, kjer je ostala 12 let asistentka v generalnem vodstvu reda Notre Dame s posebnim poudarkom za vzhodne dr\xc5\xbeave: Mad\xc5\xbearsko, \xc4\x8ce\xc5\xa1koslova\xc5\xa1ko in Poljsko. Leta 1971 se je vrnila v domovino, v samostan Trnovo pri Ilirski Bistrici, kjer je postala predstojnica samostana, isto\xc4\x8dasno pa je v letih 1971\xe2\x88\x921973 pou\xc4\x8devala angle\xc5\xa1\xc4\x8dino in biologijo na Srednji verski \xc5\xa1oli v Vipavi.'