b'\n_START_ARTICLE_\nGeorges Canguilhem\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nPridru\xc5\xbeil se je francoski vi\xc5\xa1ji \xc5\xa1oli \xc3\x89cole Normale Superieure leta 1924, kot del razreda, v katerem so bili tudi Jean-Paul Sartre, Raymond Aron in Paul Nizan. Leta 1927 je uspe\xc5\xa1no opravil u\xc4\x8diteljski izpit in nato u\xc4\x8dil v srednjih \xc5\xa1olah po celotni Franciji, med pou\xc4\x8devanjem v Toulousu pa je tudi \xc5\xa1tudiral medicino._NEWLINE_Leta 1941 je bil sprejet na Univerzo Clermont-Ferrand v Strasbourgu, kjer je doktoriral iz medicine v letu 1943. Pod psevdonimom "Lafont" je postal aktiven pri francoskem odporni\xc5\xa1kem gibanju med drugo svetovno vojno, v Auvergneju je deloval kot zdravnik. _NEWLINE_Do leta 1938 je postal \xc5\xa1e francoski ekvivalent vodje filozofskega sektorja v Strasbourgu. Sedem let kasneje je bil imenovan za profesorja na Sorboni in je nasledil Gastona Bachelarda kot direktor Institut d\'histoire des sciences, mesto je zasedal do leta 1971, potem pa je tu deloval kot zaslu\xc5\xbeni profesor. _NEWLINE_Leta 1983 mu je dru\xc5\xa1tvo History of Science Society podelilo Saronovo medaljo, leta 1987 pa je od Narodnega znanstvenega raziskovalnega sredi\xc5\xa1\xc4\x8da (Centre national de la recherche scientifique (CNRS)) prejel \xc5\xa1e zlato medaljo.\n_START_SECTION_\nFilozofija biologije\n_START_PARAGRAPH_\nGlavno delo Canguilheima v filozofiji znanosti je predstavljeno v dveh knjigah, Le Normal et le pathologique, prvi\xc4\x8d objavljena leta 1943, nato pa raz\xc5\xa1irjena leta 1968, in La connaissance de la vie v letu 1952. Normalno in patolo\xc5\xa1ko je raz\xc5\xa1irjena raziskava o naravi in pomenu normalnosti v medicini in biologiji. La connaissance de la vie je raz\xc5\xa1irjena \xc5\xa1tudija specifi\xc4\x8dnosti biologije kot znanosti, zgodovinskega in konceptualnega pomena vitalizma in mo\xc5\xbenosti spo\xc4\x8detja organizmov, ne na podlagi mehanskih in tehni\xc4\x8dnih modelov, ki bi spremenile organizem v stroj, temve\xc4\x8d glede na okolje, v katerem organizem \xc5\xbeivi, se prilagaja, in ima status kot nekaj ve\xc4\x8d kot le \xc2\xbbvsota njenih delov\xc2\xab. Canguilhem se je mo\xc4\x8dno zavzemal za te polo\xc5\xbeaje, kritiziral vitalizem 18. in 19. stoletja (in njene politike) ter nasprotoval pojmovanju biologije kot \xc2\xbbfizikalne znanosti\xc2\xab. Menil je, da bi to biologiji odvzelo ustrezno podro\xc4\x8dje \xc5\xa1tudija in ideolo\xc5\xa1ko preoblikovalo \xc5\xbeiva bitja v mehanske objekte, ki slu\xc5\xbeijo kemi\xc4\x8dnemu oziroma fizi\xc4\x8dnemu ravnote\xc5\xbeju brez upo\xc5\xa1tevanja posebnosti organizmov ali kompleksnosti \xc5\xbeivljenja. Kasneje je nadaljeval in spremenil te kritike v delu Id\xc3\xa9ologie et rationalit\xc3\xa9 dans l\xe2\x80\x99histoire des sciences de la vie._NEWLINE_Canguilhem je bil ve\xc4\x8d kot samo velik teoretik, bil je eden redkih filozofov 20. stoletja, ki je razvil pristop k filozofiji, podkrepljen z medicinsko izobrazbo. Pomagal je opredeliti metodo preu\xc4\x8devanja zgodovine znanosti, ki je prakti\xc4\x8den in strog. Njegovo delo se po eni strani osredoto\xc4\x8da na pojma "normalno" in "patolo\xc5\xa1ko", po drugi pa na kriti\xc4\x8dnost zgodovinskega oblikovanja pojmov kot je "refleks" v zgodovini znanosti. Canguilhem je bil tudi mentor ve\xc4\x8d francoskih u\xc4\x8denjakov, kot je Foucault, kateremu je slu\xc5\xbeil kot sponzor pri predstavitvi Histoire de la folie \xc3\xa0 L\'Age Classique za Doctorat d\'\xc3\x89tat, in \xc4\x8digar delo je spremljal tudi v poznej\xc5\xa1em \xc5\xbeivljenju. Canguilhem je vplival tudi na Gillesa Deleusa.\n_START_SECTION_\nInstitucionalna vloga\n_START_PARAGRAPH_\nKot generalni in\xc5\xa1pektor in nato predsednik francoske \xc5\xbeirije D\'Agr\xc3\xa9gation v filozofiji je imel Canguilhem velik vpliv na pouk filozofije v Franciji v drugi polovici dvajsetega stoletja. Znano je, da je za ve\xc4\x8d kot eno generacijo francoskih akademskih filozofov veljal kot zahteven ocenjevalec, ki je verjel, kot je pripomnil Louis Althusser, da lahko popravi filozofsko razumevanje u\xc4\x8diteljev. To pa ni zmanj\xc5\xa1alo spo\xc5\xa1tovanja, ki ga je u\xc5\xbeival pri generaciji intelektualcev, kot so Jacques Derrida, Michel Foucault, Louis Althusser in Jacques Lacan. Althusser je neko\xc4\x8d napisal svojemu angle\xc5\xa1kemu prevajalcu, da je "moj dolg do Canguilhema je neizmerljiv". Prav tako, Foucault, v uvodu k Canguilhemevem delu Normalno in patolo\xc5\xa1ko zapi\xc5\xa1e:_NEWLINE_"Odvzemite Canguilhema in ne boste ve\xc4\x8d razumeli Althusserja, Althusserizma in cele vrste razprav, ki so potekale med francoskimi marksisti; ne boste ve\xc4\x8d razumeli, kaj je specifi\xc4\x8dno za sociologe kot Bourdieu, Castel, Passeron in kaj jih tako mo\xc4\x8dno povezuje s sociologijo; zamudili boste celoten vidik teoreti\xc4\x8dnega dela psihoanalitikov, zlasti Lacanovih privr\xc5\xbeencev. \xc5\xa0e ve\xc4\x8d, v celotni boste zamudili razpravo o idejah, ki se razvijejo pred gibanjem \'68 ali po njem, saj ni te\xc5\xbeko najti tistih, ki jih je od blizu ali od dale\xc4\x8d navdihoval Canguilhem. "_NEWLINE_Derrida je povedal, da mu je Canguilhem, zgodaj v karieri svetoval, da se mora dokazati kot resen znanstvenik, preden lahko poka\xc5\xbee poseben filozofski smisel za humor, s katerim potem zaslovi. _NEWLINE_Po letih zapostavljanja, je bilo v zadnjem desetletju veliko Canguilhemovih del prevedenih v angle\xc5\xa1\xc4\x8dino. Med njimi je zbirka esejev z naslovom A Vital Rationalist in njegovo najbolj znamenito delo, Normalno in patolo\xc5\xa1ko.'