b'\n_START_ARTICLE_\nII. legija Parthica\n_START_SECTION_\nPartski pohod in Castra Albana (197-4. stoletje)\n_START_PARAGRAPH_\nII. partska legija je bila skupaj s sestrskima I. in III. partsko legijo zbrana za pohod v Partsko cesarstvo. Pohod je bil uspe\xc5\xa1en. Legije so zavzele partsko prestolnico Ktezifon in jo izropale. II. legija se je po pohodu vrnila v Italijo v Castro Alban, sedanji Albano Laziale, in bila zato poznana tudi kot albanska legija. Bila je prva legija, ki je bila v zadnjih dveh stoletjih nastanjena v Italiji. Slu\xc5\xbeila je kot voja\xc5\xa1ka rezerva za morebitna posredovanja v kriti\xc4\x8dnih delih cesarstva in kot varovalka pred mogo\xc4\x8dimi notranjimi upori, saj so imeli cesarji v 3. stoletju pogosto te\xc5\xbeave z uzurpatorji._NEWLINE_Legija je v letih 208\xe2\x80\x93211 kljub temu sodelovala v severskih pohodih na Britanijo, leta 213 pa v Karakalovem pohodu proti germanskemu plemenu Alemanov. Iz Germanije je ponovno od\xc5\xa1la v Partijo, kjer je njen poveljnik Makrin sodeloval v Karakalovem umoru leta 217. Naslednje leto je bila legija nastanjena v Apamei v Siriji. Odrekla je podporo Makrinu in prestopila na Elagabalovo stran. Podprla je njegov vzpon na rimski prestol in v bitki pri Antiohiji porazila Makrina. Novi cesar je zato legijo nagradil z naslovom Pia Fidelis Felix Aeterna._NEWLINE_Leta 231 se je pod poveljstvom Aleksandra Severa vojskovala proti Sasanidom in se s cesarjem vrnila v Germanijo. Ko so Aleksandra leta 235 umorili, je bila nastanjena v Moguntiacu, sedanjem Mainzu v Nem\xc4\x8diji. V naslednjem boju za oblast se je II. partska postavila na stran Maksimina Tra\xc4\x8dana. Ko je Leta 238 rimski senat Maksimina razglasil za neza\xc5\xbeeleno osebo in za cesarja imenoval Gordijana III., je Maksimin vkorakal v Rim, da bi izboril svoje pravice in seboj povedel tudi II. partsko legijo. Dogodki, ki so sledili, so dober primer politi\xc4\x8dne mo\xc4\x8di legij v 3. stoletju: ko je II. partska legija pretehtala mo\xc5\xbenosti svojega poveljnika za uspeh in ugotovila, da nima nobenih mo\xc5\xbenosti, je Maksimina ubila \xc5\xa1e preden je lahko posegel v dogajanja v rimskem senatu. Za nagrado so ji oprostili podporo dr\xc5\xbeavnemu sovra\xc5\xbeniku in ji dovolili vrnitev v tabor v albanske hribe._NEWLINE_V naslednjih desetletjih je legija slu\xc5\xbeila kot okrepitev v ve\xc4\x8d provincah znotraj cesarstva in orodje v stalnih bitkah za rimski prestol. Cesar Galien jo je za njene usluge nagradil z nazivoma V Fidelis V Pia in VI Fidelis VI Pia. Kje je bila legija v tistem \xc4\x8dasu, ni znano._NEWLINE_Iz drugih dejstev bi se dalo sklepati, da jo je Valerijan v poznih 250. letih nameraval povesti s seboj na vzhod. \xc4\x8ce je bilo to res, je o\xc4\x8ditno pre\xc5\xbeivela Valerijanov katastrofalen poraz v bitki s perzijskim kraljem \xc5\xa0apurjem I. pri Edesi leta 260 in se izognila kasnej\xc5\xa1im pastem med Makrijanovim uporom in Zenobijino razglasitvijo neodvistosti Palmirskega cesarstva._NEWLINE_Legija se je morda vrnila v Evropo kot del Makrijanove armade in ji je Galijen po Makrijanovem porazu odpustil prej\xc5\xa1njo podporo uzurpatorju. O usodi II. partske legije v tem obdobju ni, na \xc5\xbealost, nobenega podatka.\n_START_SECTION_\nMezopotamija\n_START_PARAGRAPH_\nNa za\xc4\x8detku 4. stoletja je II. partska legija zapustila Italijo. Malo pred velikim rimskim porazom v bitki s Perzijci pri Singari sredi 4. stoletja je bila na meji na Tigrisu._NEWLINE_Leta 360 je sasanidski kralj \xc5\xa0apur II. napadel in zavzel utrjeno rimsko mesto Bezabde, sedanji Cizre v Tur\xc4\x8diji, ki ga sta ga branili II. partska, II. armenska in II. legija Flavia Virtutis._NEWLINE_Notitia Dignitatum omenja, da je bila II. partska legija okoli leta 400 v Cefi, Tur\xc4\x8dija, pod poveljstvom duksa Mezopotamije.'