b'\n_START_ARTICLE_\nHenrik V. Angle\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik V. je bil najstarej\xc5\xa1i sin angle\xc5\xa1kega plemi\xc4\x8da Henrika Bolingbroka, kasnej\xc5\xa1ega kralja Henrika IV. in Marije Bohun. Rojen je bil na gradu Monmouth v Walesu. Natan\xc4\x8den datum njegovega rojstva ni natanko znan. Za datum in letnico njegove rojstva veljajo: 9. avgust ali 16. september ter letnici 1386 in 1387. V \xc4\x8dasu svoje zgodnje mladosti ni bil v vrsti za prestol, saj je bilo pred njim mnogo drugih morebitnih naslednikov prestola._NEWLINE_Leta 1398 je angle\xc5\xa1ki kralj Rihard II. izgnal njegovega o\xc4\x8deta in vzel Henrika v lastno oskrbo. Mladi Henrik je nato kralja spremljal na bojni pohod na Irsko. Naslednje leto pa je njegov o\xc4\x8de uspel strmoglaviti nepriljubljenega kralja Riharda II., ki je bil prisiljen odstopiti. Henrikov o\xc4\x8de pa je bil z odlokom parlamenta okronan za angle\xc5\xa1kega kralja. Po o\xc4\x8detovem kronanju za kralja je bil imenovan za vali\xc5\xbeanskega princa in 10. novembra 1399 pa \xc5\xa1e za vojvodo Lancastera. Njegovi drugi naslovi so bili vojvoda Cornwalla, grof Chestera, in vojvoda Akvitanije. To leto naj bi Henrik ve\xc4\x8d mesecev pre\xc5\xbeivel na univerzi v Oxfordu, kjer je zanj skrbel njegov stric Henry Beaufort, ki je bil takrat rektor univerze._NEWLINE_Komaj \xc5\xa1tirinajstleten se je \xc5\xbee za\xc4\x8del vojskovati. Tako je poveljeval delu angle\xc5\xa1ke vojske, ki je bila napotena v Wales, da bi zatrla tamkaj\xc5\xa1nji upor. Leta 1403 se je skupaj z o\xc4\x8detom bojeval v bitki pri Shrewburyju proti vali\xc5\xbeanskim upornikom. V bitki je bil skoraj ubit, saj ga je v glavo zadela pu\xc5\xa1\xc4\x8dica. Po uspe\xc5\xa1ni operaciji so mu jo odstranili, kljub temu pa je dobil trajne brazgotine, ki so slu\xc5\xbeile kot dokaz udejstvovanja v boju.\n_START_SECTION_\nNasledstvo\n_START_PARAGRAPH_\nVse do leta 1408 je poveljeval angle\xc5\xa1ki vojski v Walesu. Zaradi bolezni njegovega o\xc4\x8deta je za\xc4\x8del Henrik prevzemati vse ve\xc4\x8dje vlogo pri vladanju. Tako je Henrik januarja 1410 skupaj s stricema Henryjem in Thomason Beaufortom, za\xc4\x8del upravljati dr\xc5\xbeavo. Ker pa je vodil druga\xc4\x8dno notranjo in zunanjo politiko kot njegov o\xc4\x8de, je pri\xc5\xa1el v spor z njim, zato ga kralj novembra izlo\xc4\x8dil iz kraljevega sveta. Henrik IV. je umrl 20. marca 1413. Po njegovi smrti ga je nasledil Henrik, ki je bil 9. aprila 1413 okronan za angle\xc5\xa1kega kralja._NEWLINE_Henrik V. je dal takoj na za\xc4\x8detku vedeti, da bo vladal kot kralj zdru\xc5\xbeene de\xc5\xbeele. Zato je mnogim starim nasprotnikom njegove o\xc4\x8deta oprostil njihove grehe. Tako so jim bili vrnjeni naslovi in premo\xc5\xbeenje, ki jim je bilo zaplenjeno. Njegov najve\xc4\x8dji doma\xc4\x8di problem je bila nezadovoljna verska lo\xc4\x8dina Lolardov, privr\xc5\xbeencev naukov Johna Wycliffa. Ti so proti njemu 1413 spro\xc5\xbeili manj\xc5\xa1i upor, ki pa ga je Henrik krvavo zatrl. \xc5\xa0e najve\xc4\x8dji izziv za njegovo vladavino je pri\xc5\xa1el leta 1415, ko je skupina angle\xc5\xa1kih plemi\xc4\x8dev za\xc4\x8dela pripravljati zaroto, po kateri bi Henrika zamenjali s sinom odstavljenega Riharda II. Zaroto so odkrili in voditelje usmrtili._NEWLINE_Henrik bil je tudi velik promotor angle\xc5\xa1kega jezika. Tako je v za\xc4\x8detku avgusta 1417 za\xc4\x8del spodbujati uporabo angle\xc5\xa1\xc4\x8dine v vladi. V \xc4\x8dasu njegove vladavine so izdali prvi standard angle\xc5\xa1\xc4\x8dine in v angle\xc5\xa1\xc4\x8dini za\xc4\x8deli zapisovati vse vladne spise. Bil je tudi prvi angle\xc5\xa1ki kralj, ki je po normanski zasedbi Anglije leta 1099 v svoji zasebni korespondenci uporabljal angle\xc5\xa1\xc4\x8dino.\n_START_SECTION_\nNadaljevanje stoletne vojne\n_START_PARAGRAPH_\nKot vsi njegovi predhodniki je tudi Henrik V. sanjal, da bi zdru\xc5\xbeil angle\xc5\xa1ko in francosko krono. V Franciji je v tistem \xc4\x8dasu divjala dr\xc5\xbeavljanska vojna zaradi bolnega kralja Karla VI., ki se mu je omra\xc4\x8dil um. Obe strani v tem spopadu, sta na pomo\xc4\x8d obrnile Henriku in mu v zameno za pomo\xc4\x8d ponujale dele Francije. Ena od strani je Henriku ponudila meje iz 1369, kar pa je ta zavrnil saj hotel zase pokrajini Normandijo in Anjou ter poroko s Katarino Valois, h\xc4\x8derko francoskega kralja Karla. Francozi so njegove pogoje zavrnili. Zato je Henrik Franciji napovedal vojno pod izgovorom, da je podpirala vstajo v Walesu. Tako je spet obnovil sovra\xc5\xbenosti med Anglijo in Francijo, ter tako tudi stoletno vojno.\n_START_SECTION_\nBitka pri Azincourtu\n_START_PARAGRAPH_\n11. avgusta 1415 je angle\xc5\xa1ka flota, ki je \xc5\xa1tela 1500 ladij odplula \xc4\x8dez Rokavski preliv proti Franciji. 13. avgusta se je Henrik izkrcal pri Harfleuru in za\xc4\x8del oblegati mesto. Harfleur je padel 22. septembra. Po osvojitvi Harfleura se je Henrik odlo\xc4\x8dil, da bo s svojo korakal \xc4\x8dez francosko pode\xc5\xbeelje proti Calaisu, ki je bil pod angle\xc5\xa1ko zasedbo. Na pohodu proti Calaisu pa jih je pri vasi Agincourt 25. oktobra prestregla francoska vojska. Kljub temu, da je bila njegova vojska iz\xc4\x8drpana, manj \xc5\xa1tevilna in podhranjena, je Henrik popeljal svojo vojsko v bitko in odlo\xc4\x8dilno premagal francosko, ki je v bitki pri Agincourtu utrpela hude izgube. Angle\xc5\xa1ke \xc4\x8dete, ki so bile ve\xc4\x8dinoma sestavljene iz pe\xc5\xa1cev in lokostrelcev, so se vkopale za lesenimi ograjami. Angle\xc5\xbei so dosegli neverjetno zmago predvsem po zaslugi svojih 6000 lokostrelcev in slabe gibljivosti te\xc5\xbeko oklepljenih francoskih vitezov po mo\xc4\x8dvirnatem terenu. Padlo je veliko francoskih plemi\xc4\x8dev, z vrhovnim poveljnikom vred, skupaj okoli 1500 vitezov in 4500 vojakov. Po bitki si je angle\xc5\xa1ka vojska nagrabila toliko plena, da ni bilo mogo\xc4\x8de vsega odpeljati v Anglijo._NEWLINE_Po bitki je Henrika obiskal Sigismund Luksembur\xc5\xa1ki, da bi ga prepri\xc4\x8dal naj omili svoje zahteve do Francije. Medtem ko se je Henrik ukvarjal s pogajanji, je 1416, francoska in genovska flota blokirala angle\xc5\xa1ko posadko v pristani\xc5\xa1\xc4\x8du Harfleur. Mesto pa so za\xc4\x8deli oblegati tudi s kopnega. Da bi prepre\xc4\x8dil padec mesta je kralj v Francijo poslal svojega brata Janeza, ki je 14. avgusta odplul iz Beachy Heada. Naslednji dan je bila francosko-genovska flota po sedemurni bitki premagana in s tem je bil Harfleur razbremenjen. Sledil je pomemben diplomatski uspeh, saj je Henriku uspelo z nem\xc5\xa1kim cesarjem Sigismundom skleniti sporazum iz Canterburyja. V njem je Sigmund priznal angle\xc5\xa1ke zahteve do Francije in sklenil zavezni\xc5\xa1tvo z Anglijo. Sporazum je omogo\xc4\x8dil tudi dokon\xc4\x8dni konec zahodnega razkola. Vladarja sta si tudi izmenjala \xc4\x8dlanstvo v vite\xc5\xa1kih redovih, tako je Henrik je Sigmunda sprejel v angle\xc5\xa1ki red podvezice, Sigmund pa Henrika v red zmaja.\n_START_SECTION_\nPadec Normandije in sporazum iz Troyesa\n_START_PARAGRAPH_\nPo pomembnem diplomatskem uspehu je Henrik leta 1417 napadel Normandijo, ki so jo Angle\xc5\xbei izgubili pred 200 leti. Naprej si je pokoril spodnjo Normandijo in s tem strate\xc5\xa1ko pomembno mesto Rouen odrezal od Pariza, ter ga za\xc4\x8del oblegati. Medtem so bili Francozi popolnoma paralizirani, saj so jih pretresali notranji spori med Burgundijo in Armanacom, ki jih je Henrik le \xc5\xa1e dodatno podpihoval._NEWLINE_Januarja 1419 je Rouen padel in s tem je bila celotna Normandija pod angle\xc5\xa1kim nadzorom. Do avgusta je angle\xc5\xa1ka vojska napredovala vse do pari\xc5\xa1kega obzidja. Nadzor nad Parizom je takrat imel vojvoda Burgundije Ivan Neustra\xc5\xa1ni, ki je 1418 s svojo vojsko zasedel Pariz in se razglasil za kraljevega varuha. Dauphin (prestolonaslednik) Karel je pred zasedbo uspel uiti iz mesta in med pogajanji o predaji Pariza so Ivana na mostu ob mestu Montereau ubili Karlovi mo\xc5\xbeje. Zaradi tega dogodka je Ivanov naslednik Filip Dobri leta 1420 sklenil zavezni\xc5\xa1tvo z Angle\xc5\xbei._NEWLINE_S tem je bil francoski kralj prisiljen v pogajanja. Po \xc5\xa1estmese\xc4\x8dnih pogajanjih so sklenili sporazum iz Troyesa, v katerem je bil Henrik priznan za naslednika francoskega prestola in obenem imenovan za regenta Francije. V sporazumu je bila prestolonasledniku Karlu odvzeta pravico do nasledstva. Karel seveda sporazuma ni nikoli priznal in je pravico do nasledstva \xc5\xa1e naprej zahteval zase. Ko so sporazum potrdili francoski generalni stanovi, je Henrik zasedel tudi Pariz. Omogo\xc4\x8dena mu je bila tudi poroka s h\xc4\x8derko francoskega kralja. Tako se je 2. junija 1420 poro\xc4\x8dil z Katarino Valois. Od junija do julija, je Henrikova vojska oblegala in zavzela grad Montereau. Novembra istega leta pa \xc5\xa1e Melun. Kmalu potem se je Henrik zmagoslavno vrnil v Anglijo.\n_START_SECTION_\nZadnja osvajanja v Franciji in smrt\n_START_PARAGRAPH_\n21. junija 1422 je Henrik odplul nazaj v Francijo na svoj nov bojni pohod, ki pa je bil njegov zadnji. Od julija so njegove \xc4\x8dete oblegale in nazadnje osvojile Dreux, ter tako razbremenile zavezni\xc5\xa1ke sile v Chartresu. Oktobra istega leta je njegova vojska pri\xc4\x8dela oblegati Meaux, ki se je upiral vse do 2. maja 1422. Henrik V. je nepri\xc4\x8dakovano umrl 31. avgusta 1422, najverjetneje od gri\xc5\xbee, ki jo je staknil med obleganjem. Pred svojo smrtjo je svojega brata Janeza imenoval za regenta Francije v imenu svojega sina Henrika VI., ki je bil tedaj star komaj nekaj mesecev. Tako Henrik V. ni bil nikoli okronan za francoskega kralja, kot je pri\xc4\x8dakoval po sporazumu iz Troyesa. Tudi francoski kralj Karel je dva meseca po Henrikovi smrti umrl. Njegova \xc5\xbeena Katarina je dala Henrikovo truplo prepeljati v London, kjer so ga 7. septembra 1422 pokopali v Westminstrski opatiji.\n_START_SECTION_\nZapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nNasledil ga je njegov devetmese\xc4\x8dni sin Henrik VI., ki pa je odrasel v pobo\xc5\xbenega in odtujenega \xc4\x8dloveka, ter kot tak za vladanje nespodoben. Njegova nezmo\xc5\xbenost vladanja, je spro\xc5\xbeila dr\xc5\xbeavljansko vojno v Angliji, kasneje znano kot vojna ro\xc5\xbe. Prav tako so med njegovo vladavino Francozi pod vodstvo Karla VII. za\xc4\x8deli pridobivati pobudo v stoletni vojni in za\xc4\x8deli postopoma Angle\xc5\xbee potiskati iz Francije. Tako so do leta 1453 so Angle\xc5\xbei izgubili ve\xc4\x8dino francoskega ozemlja in so uspeli zadr\xc5\xbeati le mesto Calais, ki je pod angle\xc5\xa1ko vladavino ostalo vse do leta 1558._NEWLINE_Henrikova zmaga pri Azincourtu, ki je \xc5\xa1e danes simbol za angle\xc5\xa1ko srednjeve\xc5\xa1ko slavo, je realno Angliji prinesla \xc5\xa1e ve\xc4\x8dja dolgove in nepotrebno podalj\xc5\xa1evanje stoletne vojne. Kljub temu pa je Henrik V. v angle\xc5\xa1ko zgodovino zapisan kot ljudski junak, vojak, nepora\xc5\xbeen voja\xc5\xa1ki genij, ki je imel poleg voja\xc5\xa1kih tudi izredne diplomatske sposobnosti. Bil je tudi prvi angle\xc5\xa1ki kralj, ki se je zavedal pomena angle\xc5\xa1ke mornarice.'