b'\n_START_ARTICLE_\nAdolf Butenandt\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v vasi Lehe blizu Bremerhavna na severu Nem\xc4\x8dije kot drugi otrok kova\xc4\x8da. Bil je bolehen, a zvedav otrok, ki se je \xc5\xbee v osnovni \xc5\xa1oli za\xc4\x8del ukvarjati z biologijo in kemijo. Njegovo \xc5\xa1olanje je prekinila prva svetovna vojna, med katero je pomagal v poljskih bolni\xc5\xa1nicah. Kljub finan\xc4\x8dnim te\xc5\xbeavam zaradi gospodarske recesije v Nem\xc4\x8diji se je vpisal na Univerzo v Marburgu, kjer se je poleg \xc5\xa1tudija ukvarjal tudi s \xc5\xa1portom (predvsem sabljanjem). Vpisal je tako biolo\xc5\xa1ke kot kemijske predmete, proti koncu \xc5\xa1tudija pa se je po nasvetu u\xc4\x8diteljev bolj posvetil kemiji. Leta 1921 je opravil zaklju\xc4\x8dni izpit (ustreznica dana\xc5\xa1nji diplomi) in vpisal doktorski \xc5\xa1tudij na Univerzi v G\xc3\xb6ttingenu._NEWLINE_Tam se je pridru\xc5\xbeil raziskovalni skupini kasnej\xc5\xa1ega nobelovca Adolfa Windausa. Raziskoval je razli\xc4\x8dne naravne spojine in doktoriral leta 1927. Prav Adolf Windaus mu je dal idejo za delo s hormoni, ki jih izlo\xc4\x8dajo jaj\xc4\x8dniki. Leta 1931 je na podlagi raziskovalnih uspehov dobil habilitacijo za predavatelja v G\xc3\xb6ttingenu in na tem polo\xc5\xbeaju nadaljeval z raziskavami steroidnih hormonov. V tem \xc4\x8dasu se je poro\xc4\x8dil s sodelavko Eriko von Ziegner, par je imel sedem otrok._NEWLINE_Kasneje je prevzel mesto profesorja organske kemije in direktorja in\xc5\xa1tituta za kemijo na Tehni\xc5\xa1ki visoki \xc5\xa1oli v Danzigu (Danes Politehnika v Gdansku). Sredi 1930. let je od\xc5\xa1el na raziskovalni obisk ve\xc4\x8d laboratorijev v Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah Amerike, kjer je zavrnil mesto predavatelja na Univerzi Harvard. Namesto tega je ob vrnitvi postal direktor In\xc5\xa1tituta cesarja Viljema za biokemijo v Berlinu in \xc4\x8dastni profesor na tamkaj\xc5\xa1nji univerzi. Njegovo imenovanje za direktorja je bilo posledica ugodnega spleta okoli\xc5\xa1\xc4\x8din, saj oblastem ni bil pogodu ker ni bil izpri\xc4\x8dan nacionalsocialist (njegov predhodnik je bil odstavljen zaradi judovskega porekla), a je bil edini primeren kandidat, ki so ga podprli nekateri najuglednej\xc5\xa1i znanstveniki._NEWLINE_Med vojno je pod njegovim vodstvom in\xc5\xa1titut, ena vodilnih znanstvenih ustanov v dr\xc5\xbeavi, tesno sodeloval z oblastmi in je opravljal tudi raziskave v voja\xc5\xa1ke namene (npr. potencial dodajanja hormonov za izbolj\xc5\xa1anje po\xc4\x8dutja podmorni\xc4\x8darjev in katalizatorja tvorbe rde\xc4\x8dih krvni\xc4\x8dk za letalce v velikih vi\xc5\xa1inah), kar mu je ob\xc4\x8dutno koristilo saj so bili projekti opredeljeni kot nujni za vojna prizadevanja, so se pa raziskave upo\xc4\x8dasnile zaradi odhoda raziskovalcev v vojsko. Poleg tega obstajajo dokazi, da je bil posredno vpleten v poskuse na zapornikih v koncentracijskih tabori\xc5\xa1\xc4\x8dih. Butenandt sam je s\xc4\x8dasoma postal Hitlerjev podpornik, vklju\xc4\x8dil se je tudi v Nacionalsocialisti\xc4\x8dno nem\xc5\xa1ko delavsko stranko, kar je prav tako prineslo politi\xc4\x8dne koristi tako njemu osebno kot in\xc5\xa1titutu. Kljub temu je moral leta 1939, ko je Nobelov sklad oznanil, da je Butenand prejemnik Nobelove nagrade za kemijo, to priznanje odkloniti zaradi stali\xc5\xa1\xc4\x8da vodstva Tretjega rajha o Nobelovih nagradah. Prevzel ga je lahko \xc5\xa1ele po vojni leta 1949, le do denarnega dela nagrade po pravilih sklada ni bil ve\xc4\x8d upravi\xc4\x8den._NEWLINE_Tik pred koncem druge svetovne vojne je postal profesor na Univerzi v T\xc3\xbcbingenu, kamor je preselil tudi in\xc5\xa1titut da bi se izognil rednemu zavezni\xc5\xa1kemu bombardiranju Berlina. Po vojni je bila Dru\xc5\xbeba cesarja Viljema (Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft) preoblikovana v Dru\xc5\xbebo Maxa Plancka (Max-Planck-Gesellschaft), v tem okviru je bil tudi njegov in\xc5\xa1titut preoblikovan v In\xc5\xa1titut Maxa Plancka za biokemijo. Takrat je dobil velikodu\xc5\xa1no ponudbo za profesuro na \xc5\xa1vicarski Univerzi v Baslu, ki pa jo je odklonil, saj je \xc5\xbeelel sodelovati pri obnovi znanosti v povojni Nem\xc4\x8diji. Leta 1952 je sprejel ponudbo in od\xc5\xa1el na Univerzo v M\xc3\xbcnchnu. Leta 1960 je odstopil kot profesor, saj je postal predsednik Dru\xc5\xbebe Maxa Plancka in je v tej vlogi sodeloval pri upravljanju nem\xc5\xa1ke znanosti 12 let. Zaradi svojega sodelovanja z nacisti\xc4\x8dnim re\xc5\xbeimom je bil po vojni velikokrat kritiziran, \xc4\x8deprav posledic ni ob\xc4\x8dutil.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nRaziskovanje hormonov iz jaj\xc4\x8dnikov je najprej vodilo v odkritje estrogena (Butenand ga je sprva poimenoval proginon), nato pa razkritje kemi\xc4\x8dne zgradbe drugih primarnih \xc5\xbeenskih hormonov - estrona in estriola, ki so bili ekstrahirani iz tiso\xc4\x8dih litrov urina nose\xc4\x8dnic. Ekstrakte je priskrbela farmacevtska dru\xc5\xbeba Schering, Butenand pa je nato s kristalizacijo izoliral nekaj miligramov aktivne spojine. Po selitvi v G\xc3\xb6ttingen se je posvetil mo\xc5\xa1kim spolnim hormonom in, znova iz ekstrakta tiso\xc4\x8dih litrov urina, pridobil ter z biolo\xc5\xa1kim testom potrdil aktivnost nekaj deset miligramov androsterona, ki mu je tudi pravilno dolo\xc4\x8dil kemi\xc4\x8dno zgradbo. Naslednji subjekt je bil progesteron, izoliran iz mno\xc5\xbeice jaj\xc4\x8dnikov samic pra\xc5\xa1i\xc4\x8dev. Pri ugotavljanju njegove zgradbe ga je leta 1934 prehitel drug raziskovalec, je pa Butenand potrdil odkritje z umetno sintezo te snovi. Tako je v \xc5\xa1estih letih, pred dopolnjenim 30. letom starosti, okarakteriziral vse tri razrede spolnih hormonov._NEWLINE_V Berlinu je raziskave raz\xc5\xa1iril na vidne pigmente pri \xc5\xbeu\xc5\xbeelkah in na podlagi odkritij njihove biosinteze prvi formuliral teorijo, da vsak encim kodira to\xc4\x8dno en gen v genskem zapisu organizma. Takrat je za\xc4\x8del tudi z dolgoletnim projektom raziskav hormonov, udele\xc5\xbeenih pri levitvi \xc5\xbeu\xc5\xbeelk, za kar je izbral sviloprejke kot model. Ta podvig je bil zaradi izredno majhne koli\xc4\x8dine in zapletene kemi\xc4\x8dne zgradbe snovi najzahtevnej\xc5\xa1i in je do konca zahteval eno tono bub sviloprejk. Njegov zadnji pomembnej\xc5\xa1i znanstveni dose\xc5\xbeek je bila izolacija in karakterizacija kemi\xc4\x8dne zgradbe spolnega feromona sviloprejk, ki je prav tako zahtevala dolgoleten trud z izolacijo. Po tistem se je ukvarjal predvsem z upravljanjem in reorganizacijo znanosti v povojni Nem\xc4\x8diji.'