b'\n_START_ARTICLE_\nKne\xc5\xbeevina Transilvanija\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nZgodovinska pokrajina Transilvanija, visoka planota, obkro\xc5\xbeena z Ju\xc5\xbenimi in Vzhodnimi Karpati ter gorovjem Apuseni na zahodu, je bila, kot pove \xc5\xbee latinski izvor njenega imena, de\xc5\xbeela onkraj gozdov (tera ultra silvam, Ultrasilvanija ali Transsilvanija). Rimljani so tu (in v Olteniji) leta 106 ustanovili edino rimsko provinco, ki je le\xc5\xbeala vzhodno od re\xc4\x8dne meje Ren-Donava, Dakijo. Vendar je niso mogli braniti in so se leta 271 umaknili nazaj \xc4\x8dez Donavo. V 165 letih se je prebivalstvo romaniziralo, rodil se je predhodnik romunskega jezika._NEWLINE_Ni pisnih dokumentov o \xc5\xbeivljenju prebivalcev Transilvanije v naslednjih stoletjih, ko so preko ozemlja prehajali vedno novi valovi ljudstev iz vzhoda, med njimi Vizigoti, Huni, Gepidi, Avari, Slovani. Zadnji so pri\xc5\xa1li Ogri, ki so vznemirili Evropo vse do sedanje Francije, po porazu z vojsko cesarja Otona Velikega na Le\xc5\xa1kem polju (955) pa so se ustalili v Panonski ni\xc5\xbeini in zasedli tudi del transilvanske planote.\n_START_SECTION_\nPod ogrskimi kralji\n_START_PARAGRAPH_\nOgri so imeli Transilvanijo za mejno de\xc5\xbeelo. Mejo so ustvarili z obrambnimi pu\xc5\xa1\xc4\x8dami, t. j. nenaseljenimi, te\xc5\xbeko prehodnimi pasovi ozemlja, dodatno utrjenimi z zemeljskimi nasipi in trdnjavami. V de\xc5\xbeelo, redko naseljeno z vla\xc5\xa1kim (romunskim) pastirskim prebivalstvom, so iz ostalih predelov Ogrske naselili Sekle (ali Seklerje), bojevito ljudstvo nepojasnjenega izvora, ki naj bi branilo mejo pred sosednjimi Kumani in drugimi zunanjimi sovra\xc5\xbeniki._NEWLINE_V 12. stoletju je ogrski kralj Geza II. (vladal 1141-1162) ju\xc5\xbeno mejo svoje dr\xc5\xbeave v Transilvaniji pomaknil preko pore\xc4\x8dja reke Olt do Ju\xc5\xbenih Karpatov. Na slabo obljudeno ozemlje je povabil kmete in obrtnike iz gosto naseljenih obmo\xc4\x8dij Porenja, pore\xc4\x8dja Mozele, Flandrije, Valonije, da de\xc5\xbeelo kolonizirajo in jo branijo. Zanje se je ustalilo z dana\xc5\xa1njega stali\xc5\xa1\xc4\x8da napa\xc4\x8dno poimenovanje - Transilvanski Sasi, pa\xc4\x8d po latinski besedi za Germane, Saxones. Prvi naseljenci so se naselili na lokaciji mesta Sibiu. Naseljeni so bili na kraljevi zemlji, podrejeni direktno kralju ali njegovemu namestniku, neodvisni torej od posvetnega in cerkvenega plemstva. S sabo so prinesli znanje in od kralja dobili \xc5\xa1tevilne privilegije, kar je vse omogo\xc4\x8dalo njihov hiter gospodarski napredek. Kralj Andrej II. je dal njihove privilegije vpisati v listino \xe2\x80\x93 zlato bulo. Leta 1211 je povabil v transilvansko pokrajino \xc8\x9aara B\xc3\xa2rsei (nem\xc5\xa1ko Burzenland, z Bra\xc8\x99ovom kot najpomembnej\xc5\xa1im mestom) Nem\xc5\xa1ki vite\xc5\xa1ki red, ki naj bi tudi \xc5\xa1\xc4\x8ditil de\xc5\xbeelo pred zunanjimi nevarnostmi. Ko pa so vitezi leta 1225 od pape\xc5\xbea zahtevali, da jim dovoli ustanoviti lastno dr\xc5\xbeavo, jim je kralj odrekel gostoljubje in jih izgnal._NEWLINE_Leta 1241 je Transilvanijo, tako kot vso Ogrsko, mo\xc4\x8dno prizadela invazija Mongolov. Sa\xc5\xa1ki priseljenci so se po njihovem odhodu hitro opomogli in sledilo je dolgo obdobje hitrega gospodarskega vzpona. Sasi so ustanovili \xc5\xa1tevilna mesta, trge in vasi, med njimi mesta Sibiu (nem\xc5\xa1ko Hermannstadt), Bra\xc8\x99ov (Kronstadt), Cluj-Napoca (Klausenburg), Sebe\xc8\x99 (M\xc3\xbchlbach), Sighi\xc8\x99oara (Sighisoara), Media\xc8\x99 (Medias) in Bistri\xc8\x9ba (Bistrita), ki so \xc5\xa1e danes najpomembnej\xc5\xa1a v de\xc5\xbeeli, ki se v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini imenuje Siebenburgenland \xe2\x80\x93 Sedmogra\xc5\xa1ka, \xc4\x8deprav je bilo ustanovljenih mest, trgov in vasi veliko ve\xc4\x8d, kakih 270._NEWLINE_Sasi so v mestih, kjer znotraj obzidij Vlahom-Romunom naseljevanje do 19. stoletja ni bilo dovoljeno, zgradili in ustanovili vse gospodarske, dru\xc5\xbebene in kulturne institucije, ki so jih poznali v domovini. Vera je bila katoli\xc5\xa1ka, dokler se v 16. stoletju niso za\xc4\x8deli navdu\xc5\xa1evati za protestantizem. Privilegiji in relativno mirno obdobje po odhodu Mongolov je pripeljalo do prvega gospodarskega in tudi kulturnega razcveta Transilvanije._NEWLINE_Ve\xc4\x8dino transilvanskega ozemlja pa so \xc5\xa1e vedno zasedali avtohtoni vla\xc5\xa1ki (romunski) prebivalci. Bili so ve\xc4\x8dinoma pastirji, ki so se za svojimi \xc4\x8dredami selili po de\xc5\xbeeli. Imeli so svoje plemstvo s podedovanimi plemenskimi pravicami. Te pa v ogrski dr\xc5\xbeavi niso bile priznane, dokler jih ni potrdil kralj. Za ogrskega kralja je bila mote\xc4\x8da njihova pravoslavna vera. Vla\xc5\xa1kim plemi\xc4\x8dem je potrdil fevdalno pravico le pod pogojem, da so prestopili v katoli\xc5\xa1ko vero. Mnogi transilvanski plemi\xc4\x8di so to storili, kot npr. znane rodbine Hunyadi, Bed\xc5\x91h\xc3\xa1zi, Bilkei, Ilosvai, Dr\xc3\xa1gffy, D\xc3\xa1nfi, R\xc3\xa9k\xc3\xa1si, Dobozi, Mutnoki, D\xc3\xa9si, Majl\xc3\xa1th, in tako postali del ogrskega plemstva. Nekateri med njimi so se kasneje tudi zelo uveljavili, kot npr. Hunyadi. Ve\xc4\x8dina pa v katolicizem ni prestopila. Proces prestopanja je zlasti pospe\xc5\xa1il dekret, naperjen proti Vlahom, ki ga je kralj Ludvik I. izdal leta 1366, ko se je zadr\xc5\xbeeval v mestu Torda (danes Turda) in so se ogrski plemi\xc4\x8di prito\xc5\xbeili nad (po njihovem) neprimernim obna\xc5\xa1anjem Vlahov. Z dekretom so podlo\xc5\xbeniki vla\xc5\xa1kih zemlji\xc5\xa1kih gospodov, ki od kralja niso dobili listine o priznanju plemi\xc5\xa1kega polo\xc5\xbeaja, postali povsem brezpravni._NEWLINE_Vla\xc5\xa1kemu prebivalstvu v Transilvaniji je vladal knez oz. vojvoda. Fevdalno je bila de\xc5\xbeela razdeljena v 7 grofij. Obmo\xc4\x8dja, ki so jih naseljevali Sekli in Sasi, so bila izvzeta iz fevdalnega sistema. Sasi in Sekli so imeli svoje upravne enote, ki so se latinsko imenovale sedes-sede\xc5\xbei in so bile podrejene neposredno kralju oz. kraljevemu uradniku (zanje so veljali drugi zakoni). Svoje uradnike in predstavnike so volili sami._NEWLINE_Ogrski plemi\xc4\x8di (oz. vla\xc5\xa1ki, ki so se pomad\xc5\xbearili) so se sestajali vsaj enkrat letno na travniku pri mestu Tordi (danes Turda), kjer je njihov zbor vodil transilvanski vojvoda oz. pogosteje njegov namestnik. Na zboru so potrjevali vojvodove predloge. Na zbor so, kadar je bila potrebna usklajena akcija, vabili tudi predstavnike Sasov in Seklov._NEWLINE_Po porazu kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vojske proti Turkom pri Nikopolju (1396) so za\xc4\x8dele v bogato Transilvanijo vse pogosteje vdirati tur\xc5\xa1ke roparske tolpe (akind\xc5\xbeije). Po letu 1420 se je to dogajalo kar vsako leto. Prebivalci so bili prisiljeni poskrbeti za svojo varnost. Mesta in vasi so za\xc4\x8deli obdajati z visokimi obzidji. Mestne utrdbe in v vaseh trdnjavske cerkve z visokimi obzidji, skladi\xc5\xa1\xc4\x8di in za\xc4\x8dasnimi prebivali\xc5\xa1\xc4\x8di za bli\xc5\xbenje prebivalstvo so \xc5\xa1e danes zna\xc4\x8dilnost transilvanske pokrajine._NEWLINE_Tur\xc5\xa1ko ropanje, ugrabljanje ljudi in vse ve\xc4\x8dja vlaganja v obrambo so mo\xc4\x8dno posegli v \xc5\xbeivljenje prebivalstva. Zemlji\xc5\xa1ki gospodje so od kmetov zahtevali, da se oboro\xc5\xbeijo. Dr\xc5\xbeava in cerkev so prebivalstvu nalagali vse ve\xc4\x8dje davke. Transilvanskega blagostanja je bilo konec.\n_START_SECTION_\nZveza treh stanov\n_START_PARAGRAPH_\nTako je leta 1437-38 pri\xc5\xa1lo do prvega upora, v katerem so se edinkrat (in tudi tedaj le za\xc4\x8dasno) med seboj povezali vla\xc5\xa1ki prebivalci in priseljenci. Upor je spro\xc5\xbeil \xc5\xa1kof Gy\xc3\xb6rgy L\xc3\xa9pes, ki je zahteval pla\xc4\x8dilo desetine v novih kovancih vklju\xc4\x8dno z zaostanki za tri leta, ko ni hotel sprejemati starih. Vrh tega je zahteval desetino tudi od malih plemi\xc4\x8dev in vla\xc5\xa1kih prebivalcev, ki jim dotlej teh dajatev ni bilo treba pla\xc4\x8devati, in je kmetom vse bolj omejeval pravico do preseljevanja. Uporne \xc4\x8dete, ki jih je vodil obubo\xc5\xbeani plemi\xc4\x8d Antal Budai Nagy, so premagale vojsko vojvode Laszla Cs\xc3\xa1kija, in s sporazumom, sklenjenim 6. julija 1437 v Kolozsmonostru (danes znotraj mesta Cluj-Napoca) , dosegle pomembne ugodnosti: \xc2\xbbskupnost prebivalcev kraljestva\xc2\xab\xc2\xa0(universitas regnicolarum), kot so se imenovali, je dobila obljubo ni\xc5\xbejih cerkvenih dajatev, obljubo svobodnega preseljevanja in odprave none oziroma gospodove desetine; na letnih sre\xc4\x8danjih kmetov naj bi preverjali spo\xc5\xa1tovanje teh dolo\xc4\x8dil in kaznovali zemlji\xc5\xa1ke gospode, ki jih ne bi upo\xc5\xa1tevali. Sporazum je dotlej neprivilegiranim slojem obljubljal izbolj\xc5\xa1anje razmer. Toda \xc5\xbee septembra so ogrski plemi\xc4\x8di, saksonski me\xc5\xa1\xc4\x8dani in sekelski svobodni voj\xc5\xa1\xc4\x8daki med seboj sklenili dogovor, da bodo skupaj nastopili proti kmetom. Do januarja 1438 so si kmete podredili in februarja svoj dogovor kodificirali z ustanovitvijo \xc2\xbbzveze treh narodov\xc2\xab\xc2\xa0(unio trium nationum), danes bi rekli \xc2\xbbzveze treh stanov\xc2\xab, ki je odtlej nekaj stoletij veljala za ustanovni temelj transilvanskih stanov._NEWLINE_Turki, ki so vsako leto ropali po Transilvaniji, niso kazali \xc5\xbeelje, da si de\xc5\xbeelo podredijo. Sultan Sulejman I. Veliki si je za cilj izbral Ogrsko in Habsbur\xc5\xa1ko monarhijo. Leta 1526 je pri Moha\xc4\x8du uni\xc4\x8dil ogrsko vojsko. V bitki je padel tudi mladi ogrski kralj Ludvik II., ki je bil brez potomca.\n_START_SECTION_\nVzhodno ogrsko kraljestvo in rodbina Zapolja\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu \xc5\xa1ibke jagelonske vlade na Ogrskem  so mnogi ogrski plemi\xc4\x8di ponovno zahtevali izvolitev \xc2\xbbnarodnega kralja\xc2\xab. Transilvanski plemi\xc4\x8d, Ivan I. Zapolja, ki se je \xc5\xbee ve\xc4\x8dkrat izkazal v boju proti Turkom (in tudi proti upornim kmetom pri Temi\xc5\xa1varu leta 1514), je za\xc4\x8dutil prilo\xc5\xbenost in se je dal na ogrskem dr\xc5\xbeavnem zboru v Stolnem Beogradu (novembra 1526) od prisotnega plemstva kronati za ogrskega kralja. S tem se ni strinjal habsbur\xc5\xa1ki nadvojvoda Ferdinand I., ki je imel po pogodbi, sklenjeni leta 1491 v Bratislavi med habsbur\xc5\xa1ko in jagelonsko dinastijo, pravico do ogrske krone. Naslednji mesec se je tudi on dal od svojih prista\xc5\xa1ev v Bratislavi kronati za ogrskega kralja._NEWLINE_Habsbur\xc5\xa1ka vojska je za\xc4\x8dela Ivana izrivati iz Ogrske in mnogi njegovi prista\xc5\xa1i so prestopili na habsbur\xc5\xa1ko stran. Ivan se je sprva zatekel v Transilvanijo, kjer je bila njegova oblast najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a, in potem na Poljsko. Januarja 1528 mu je Sulejman s pogodbo v Carigradu zagotovil voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d proti Ferdinandu in ga priznal za edinega zakonitega vladarja ozemelj, ki so jih zavzeli Turki. _NEWLINE_V letih, ki so sledila, so bil spopadi med obema ogrskima kraljema pogosti in Ivan je spoznal, da njegovo potegovanje za ogrsko krono v resnici koristi Turkom. Zato je 24. februarja 1538 sklenil v Nagyv\xc3\xa1radu s Ferdinandom skrivno pogodbo, po kateri naj bi po Ivanovi smrti ogrski prestol zasedli Habsbur\xc5\xbeani v zameno za veliko od\xc5\xa1kodnino. Toda Ivan, ki tedaj \xc5\xa1e ni imel otrok, se je naslednje leto poro\xc4\x8dil s h\xc4\x8derko poljskega kralja Sigismunda I., Izabelo, ki mu je leta 1540, dva tedna pred Ivanovo smrtjo, rodila sina. Ivanov mogo\xc4\x8dni svetovalec, varadski \xc5\xa1kof Juraj Uti\xc5\xa1inovi\xc4\x87 Martinu\xc5\xa1evi\xc4\x87 je v nasprotju z varadsko pogodbo dosegel, da je ogrski dr\xc5\xbeavni zbor Ivanovega sina izvoli za novega ogrskega kralja Ivana II. Sigismunda. Porta je izvolitev priznala in regentu Martinu\xc5\xa1evi\xc4\x87u obljubila pomo\xc4\x8d._NEWLINE_Leta 1541 je Sulejmanova vojska osvojila Budim, ki so ga Turki obdr\xc5\xbeali naslednjih 145 let. Izabeli in njenemu sinu Ivanu je v zameno za letni tribut dodelil v upravljanje ozemlje vzhodno od reke Tise in Transilvanijo. Tako so se izoblikovale tri Ogrske: na zahodu in severu habsbur\xc5\xa1ka \xc2\xabKraljeva\xc2\xab\xc2\xa0Ogrska, na vzhodu Vzhodna Ogrska, iz katere se je kasneje razvila kne\xc5\xbeevina Transilvanija, ter v osrednjem delu med njima Osmanska Ogrska. Tak\xc5\xa1na razdelitev je trajala potem \xc5\xa1e naslednjih 150 let._NEWLINE_V Transilvaniji je regent Martinu\xc5\xa1evi\xc4\x87 sprevidel, da je naredil napako, ko ni upo\xc5\xa1teval varadske pogodbe. Ponovno se je za\xc4\x8del pogajati s Ferdinandom in leta 1549 s pogodbo zamenjal (\xc4\x8deprav je mati Izabela temu nasprotovala) Ivanov polo\xc5\xbeaj v Vzhodni Ogrski za vojvodini Oppeln in Ratibor v \xc5\xa0leziji. Ferdinandova vojska je leta 1551 zavzela Vzhodno Ogrsko. Izabela se je z Ivanom umaknila na Poljsko. Martinu\xc5\xa1evi\xc4\x87 je s svojimi nerazumljivimi politi\xc4\x8dnimi potezami postal sumljiv tako Turkom kot Habsbur\xc5\xbeanom in ti so ga dali ubiti._NEWLINE_Vendar se Habsbur\xc5\xbeani v Vzhodni Ogrski niso mogli obdr\xc5\xbeati. Na pobudo Sulejmana je ogrski dr\xc5\xbeavni zbor leta 1556 povabil Ivana II. Sigismunda in njegovo mater, da prevzameta oblast v Vzhodni Ogrski. Ivan je bil tedaj \xc5\xbee dobro izobra\xc5\xbeen, govoril je osem jezikov in igral ve\xc4\x8d in\xc5\xa1trumentov.\n_START_SECTION_\nDe\xc5\xbeela verske strpnosti\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde Ivan I. Zapolja se je za\xc4\x8del, potem ko ga je pape\xc5\xbe Klemen VII. zaradi sodelovanja s Turki izob\xc4\x8dil, zanimati za protestantizem. Njegov kulturno razgledani sin Ivan II. Sigismund, vzgojen kot versko strpen katoli\xc4\x8dan, pa je celo prestopil v protestantsko vero in nazadnje v uniatsko cerkev. Pod njegovim vplivom je transilvanski zbor januarja 1568 v Tordi (Turdi) izdal edikt, ki je dovoljeval krajevnim komunam, da same izbirajo svoje pridigarje. Luteranci, kalvinisti, uniati in katoli\xc4\x8dani so dobili za\xc5\xa1\xc4\x8dito oblasti, do pravoslavne ve\xc4\x8dine pa je bila oblast tolerantna. V \xc4\x8dasu, ko so v Evropi preganjali protestante, je bil edikt edinstven dose\xc5\xbeek verske tolerance. \xc4\x8ceprav je pri Ivanovih naslednikih nekoliko izgubil na veljavi, je Transilvanija v Evropi zaslovela kot de\xc5\xbeela verske strpnosti. V \xc4\x8dasu protireformacije je pritegnila nove valove priseljencev in intelektualcev, ki so be\xc5\xbeali pred verskim preganjanjem._NEWLINE_Ivan si je naziv ogrskega kralja pripisoval do leta 1570. Tedaj je s Ferdinandovim naslednikom, cesarjem Maksimilijanom II. v Speyerju sklenil sporazum, s katerim se je odpovedal ogrski kroni; Maksimilijana II. je priznal za kralja Ogrske, Maksimilijan pa je Ivana priznal za kneza Transilvanije in svojega vazala. Tedaj je Transilvanija za zahodni svet uradno postala kne\xc5\xbeevina, ki je poleg geografskega obmo\xc4\x8dja Transilvanije vklju\xc4\x8devala \xc5\xa1e del obrobja Panonske ni\xc5\xbeine.\n_START_SECTION_\nKne\xc5\xbeevina Transilvanija v letih 1570-1711\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Ivana II. Sigismunda (1571), ki je umrl brez potomcev, je transilvanske vladarje volil transilvanski zbor iz vrst doma\xc4\x8dih plemi\xc5\xa1kih rodbin (B\xc3\xa1thory, Bocskai, Bethlen, R\xc3\xa1k\xc3\xb3czi), njihova legitimnost pa je v glavnem izvirala iz atname, listine, s katero jih je Porta potrdila in jim hkrati zagotovila osmansko pomo\xc4\x8d v nevarnostih od zunaj in od znotraj. V tak\xc5\xa1nih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah je blaginja Transilvanije rasla in upadala z nadarjenostjo in politi\xc4\x8dno spretnostjo vsakokratnega vladajo\xc4\x8dega kneza._NEWLINE_Ivana II. Sigismunda je na polo\xc5\xbeaju transilvanskega kneza nasledil izredno sposobni \xc5\xa0tefan B\xc3\xa1thory. Januarja 1576 so ga Poljaki izvolili za poljskega kralja in polo\xc5\xbeaj transilvanskega kneza je prepustil svojemu bratu Kri\xc5\xa1tofu, ta pa po smrti 1581 svojemu sinu Sigismund B\xc3\xa1thoriju (1586\xe2\x80\x931602)._NEWLINE_V tem \xc4\x8dasu so se okrepile voja\xc5\xa1ke aktivnosti med Turki in Habsbur\xc5\xbeani. Po ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8di zmagi avstrijske vojske v bitki pri Sisku (22. junija 1593), h kateri so veliko prispevali tudi vojaki in plemi\xc4\x8di iz Kranjske, se je razvila dolgotrajna vojna (1592-1606), v kateri so se na obeh straneh vrstile zmage in porazi. Od leta 1595 so na habsbur\xc5\xa1ki strani sodelovale tudi transilvanske \xc4\x8dete. V Transilvaniji se je vojna kmalu razvila v \xc5\xa1tiristranski spor, ki je v medsebojni boj zapletel Transilvance, Habsbur\xc5\xbeane, Turke in kne\xc5\xbeevino Vla\xc5\xa1ko pod vodstvom Mihaela Hrabrega. Ta je za kratek \xc4\x8das zavladal vsem romunskim pokrajinam, Vla\xc5\xa1ki, Transilvaniji in Moldaviji. Njegovemu uboju leta 1601 (ubili so ga zavezni\xc5\xa1ki avstrijski vojaki) je sledilo eno najhuj\xc5\xa1ih obdobij v transilvanski zgodovini, ko je italijanski general v habsbur\xc5\xa1ki slu\xc5\xbebi Giorgio Batista s teroristi\xc4\x8dnimi metodami ponem\xc4\x8deval in rekatoliziral de\xc5\xbeelo: zatiral je \xc5\xbee sicer stradajo\xc4\x8de prebivalstvo, mno\xc5\xbei\xc4\x8dno je preganjal protestante, dovoljeval, da so njegovi vojaki neusmiljeno ropali po vaseh, in zahteval nemogo\xc4\x8de odkupnine od mest, ki so \xc5\xa1e kazala znake blaginje.\n_START_SECTION_\nUpor Istv\xc3\xa1na Bocskaija\n_START_PARAGRAPH_\nTo je spodbudilo bogatega kalvinisti\xc4\x8dnega plemi\xc4\x8da Istv\xc3\xa1na Bocskaija, ki je bil sprva zagovornik prohabsbur\xc5\xa1ke usmerjenosti, da se je uprl. Kmalu je dobil \xc5\xa1iroko podporo in bil februarja 1605 izvoljen za kneza Transilvanije. Dva meseca kasneje so ga stanovi Gornje Ogrske razglasili za kneza Ogrske. V pogajanjih z dunajskim dvorom je uspel skleniti mirovno pogodbo (23. junija1606), ki je terjala od Habsbur\xc5\xbeanov, da spo\xc5\xa1tujejo versko svobodo protestantov in da v ogrsko upravo ne imenujejo tujcev. Dunajski dvor ga je priznal za kneza neodvisne in pove\xc4\x8dane Transilvanije (glej sliko). Novembra 1606 je v Zsitva Toroku sklenil s Habsbur\xc5\xbeani in Turki dvajsetletni mir. \xc5\xbdal je Bocskay \xc5\xa1e pred koncem leta umrl.\n_START_SECTION_\nZlata doba Transilvanije\n_START_PARAGRAPH_\nNjegovi smrti je sledilo nekaj let nestabilnosti , dokler ni leta 1613 s tur\xc5\xa1ko podporo postal transilvanski knez G\xc3\xa1bor Bethlen (1613-29). S svojimi izjemnimi organizatorskimi sposobnostmi in politi\xc4\x8dno nadarjenostjo si je pridobil simpatije Transilvancev. Naredil je konec krvavim obra\xc4\x8dunom v de\xc5\xbeeli, uvedel redno pla\xc4\x8dano vojsko, uredil pobiranje davkov in tako u\xc4\x8dvrstil notranji trg in polo\xc5\xbeaj Transilvanije. Njegov dvor v Albi Iuliji, (Gyulafeh\xc3\xa9rv\xc3\xa1r) je postal kulturni otok, na katerega so se pred tridesetletno vojno zatekali tudi priznani nem\xc5\xa1ki profesorji. Transilvanija je tedaj veljala za idealno potencialno zaveznico protestantov in protihabsbur\xc5\xa1kih sil, ki bi lahko bila nosilec zdru\xc5\xbeitve Ogrske in nemara celo obnovitve Matijevega \xc2\xbbcesarstva\xc2\xab._NEWLINE_G\xc3\xa1bor Bethlen se je pridru\xc5\xbeil uporu \xc4\x8de\xc5\xa1kih stanov proti novemu cesarju Ferdinandu II. Jeseni 1619 je njegova vojska osvojila Gornjo Ogrsko, se zdru\xc5\xbeila z vojskama \xc4\x8ce\xc5\xa1ke in Moravske ter oblegala Dunaj. \xc4\x8ceprav je bil prisiljen umakniti se, mu je premirje, ki je sledilo, prineslo precej\xc5\xa1ne koristi. Pod svojim nadzorstvom je obdr\xc5\xbeal ozemlja, ki jih je osvojil med pohodom; \xc5\xa1e ve\xc4\x8d, ogrski dr\xc5\xbeavni zbor je odstavil Habsbur\xc5\xbeane in ga 25. avgusta 1620 razglasil za kralja Ogrske. Po porazu \xc4\x8cehov v bitki na Beli gori, 8. novembra 1620 (Bethlenove \xc4\x8dete so tja prispele prepozno, da bi prepre\xc4\x8dile poraz), se je z mirom v Mikulovu (31. decembra 1621) odpovedal kraljevemu naslovu in ve\xc4\x8dini zasedenih ozemelj, pridobil pa je kne\xc5\xbeje posesti v \xc5\xa0leziji in sedem \xc5\xbeupanij v Gornji Ogrski. Toda po letu 1626 pri ogrskih stanovih Bethlenova politika ni bila ve\xc4\x8d priljubljena; o\xc4\x8ditali so mu, da si sku\xc5\xa1a prilastiti preve\xc4\x8d oblasti in se zbali za svoje koristi. _NEWLINE_Po manj\xc5\xa1i nasledstveni krizi, ki je nastopila po Bethlenovi smrti, je transilvanski zbor leta 1629 izvoli za novega kneza Bethlenovega zaupnika Jurija I. R\xc3\xa1k\xc3\xb3czija (mad\xc5\xbearsko: I. R\xc3\xa1k\xc3\xb3czi Gy\xc3\xb6rgy, 1629-48). Previdnemu in zanesljivemu novemu knezu je uspelo, da je transilvansko zlato dobo podalj\xc5\xa1al do konca svojega vladanja. Leta 1644 se je v zadnji fazi tridesetletne vojne pridru\xc5\xbeil \xc5\xa1vedsko-francoski zvezi in njegova vojska je ob spremenljivi vojni sre\xc4\x8di zasedla Gornjo Ogrsko, ter vdrla na Moravsko, kjer se je zdru\xc5\xbeila s \xc4\x8detami \xc5\xa1vedskega poveljnika, grofa Lennarta Torstenssona. Z lin\xc5\xa1kim mirom, sklenjenim proti koncu leta 1645, je dobil nazaj sedem \xc5\xbeupanij, ki so bile ob Bethlenovi smrti vrnjene Habsbur\xc5\xbeanom. Ob koncu tridesetletne vojne je bil ugled Transilvanije tolik\xc5\xa1en, da je bila ena izmed sopodpisnic vestfalskih mirovnih pogodb.\n_START_SECTION_\nKonec razcveta\n_START_PARAGRAPH_\nTransilvanija je bila ob R\xc3\xa1k\xc3\xb3czijevi smrti (1648) na vrhuncu blaginje, ki pa se je kon\xc4\x8dala takoj, ko je zavladal njegov sin Jurij II. R\xc3\xa1k\xc3\xb3czi (1648-60). Pomanjkanje politi\xc4\x8dne presoje in osebna \xc4\x8dastihlepnost sta novega kneza premamili, da se je odzval na povabilo \xc5\xa1vedskega kralja Karla X. Gustava, ki je leta 1655 zavzel Poljsko. Ko se je Karel zna\xc5\xa1el pred habsbur\xc5\xa1ko-rusko-nizozemsko-dansko koalicijo, je poklical na pomo\xc4\x8d transilvanskega kneza in mu ponudil v zameno poljsko krono. Jurij II. je v za\xc4\x8detku leta 1657 prikorakal na Poljsko in junija celo zasedel Var\xc5\xa1avo. Toda med tem se je moral \xc5\xa1vedski kralj zaradi danskega napada vrniti domov, Poljaki pa so v protiofenzivi vdrli v Transilvanijo. R\xc3\xa1k\xc3\xb3czi si je kupil mir za neznansko od\xc5\xa1kodnino 1,2 milijona florintov, odhitel domov in pustil za seboj glavnino vojske, ki so jo na tur\xc5\xa1ki ukaz uni\xc4\x8dili Tatari. _NEWLINE_Avgusta 1658 je 120.000 Turkov in Tatarov navalilo na Transilvanijo in jo opusto\xc5\xa1ilo. Po burnih dogodkih, v katerih sta se R\xc3\xa1k\xc3\xb3czi, ki je leta 1660 padel, in njegov poveljnik Janos Kem\xc3\xa9ni \xc5\xa1e borila za oblast, je Porta leta 1661 imenovala za transilvanskega kneza svojo marioneto, Mihaela I. Apafija, ki je po smrti Kem\xc3\xa9nija (1662) postal nesporen gospodar kne\xc5\xbeevine Transilvanije.\n_START_SECTION_\nZaostritev odnosov med dunajskim dvorom ter ogrskim in hrva\xc5\xa1kim plemstvom. Th\xc3\xb6k\xc3\xb6lijeva vstaja\n_START_PARAGRAPH_\nCesarska vojska je bila v letu 1664 v bojih s Turki uspe\xc5\xa1na. Ker pa se je napovedovala nova kriza na Poljskem, je dunajski dvor po zmagi avgusta 1664 pri Mono\xc5\xa1tru v Vasv\xc3\xa1rju na hitro sklenil s Porto mir. Ogrski in hrva\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8di so bili mi\xc5\xa1ljenja, da je bil, glede na uspehe na boji\xc5\xa1\xc4\x8du, mir sklenjen sramotno popustljivo. Razo\xc4\x8darani so pripravljali zaroto proti cesarju, ki pa je bila razkrita, voditelji pa kaznovani s smrtjo (transilvanski udele\xc5\xbeenec zarote, Ferenc I. R\xc3\xa1k\xc3\xb3czi, sin Jurija II. R\xc3\xa1k\xc3\xb3czija, se je uspel re\xc5\xa1iti z ogromno odkupnino). Cesar Leopold I. je Ogre kaznoval z ukinitvijo njihove ustave in uvedbo centralne uprave. Vpeljani so bili pretirano visoki davki. Za\xc4\x8delo se je divje preganjanje protestantov. Razpu\xc5\xa1\xc4\x8deni sta bili dve tretjini mad\xc5\xbearskih vojakov. Ta nezadovoljna in za boj sposobna sila (kruci), v kateri je vedo tlel plamen\xc4\x8dek upora, se je umaknila v Transilvanijo in na obmejno obmo\xc4\x8dje, kjer so bili dele\xc5\xbeni tur\xc5\xa1ke podpore. Na njihovo \xc4\x8delo je stopil izredno nadarjeni poveljnik Imre Emeric Th\xc3\xb6k\xc3\xb6ly, pripadnik razmeroma mlade plemi\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine, ki je bil pripravljen v upor vlo\xc5\xbeiti svoje premo\xc5\xbeenje. Poleti 1678 je gibanje preraslo v Th\xc3\xb6k\xc3\xb6lijevo vstajo. Do leta 1680 je njegova konjenica napadala celo tako oddaljene de\xc5\xbeele, kot je bila Moravska in osvojila ve\xc4\x8d trdnjav in mest v Gornji Ogrski. Th\xc3\xb6k\xc3\xb6liju so voja\xc5\xa1ki uspehi prinesli mednarodni sloves._NEWLINE_Dunajski dvor je sprevidel svojo napako. Odpravil je dav\xc4\x8dno reformo, protestantom pa priznal svobodo veroizpovedi. Leta 1681 so na ogrskem dr\xc5\xbeavnem zboru po dolgem \xc4\x8dasu izvolili palatina; oblast je bila ponovno razdeljena med stanove in krono. Kruci se zbora, kljub povabilu, niso udele\xc5\xbeili. Th\xc3\xb6k\xc3\xb6ly je nadaljeval boje in po zavzetju Ko\xc5\xa1ic (na zemljevidu po mad\xc5\xbearsko Kassa) jeseni 1682 prejel od Porte imenovanje za kneza Gornje Ogrske, \xc4\x8detrte dr\xc5\xbeave na ozemlju nekdanje Ogrske. Zavzeto se je lotil oblikovanja oblasti, ki naj bi postala nosilka nove ogrske dr\xc5\xbeavnosti._NEWLINE_Apafi, knez Transilvanije, je to dogajanje opazoval od strani. Ni ubogal ukazov Porte, ki je v letih 1681-82 zahtevala naj napade kraljevo Ogrsko. O\xc4\x8ditno je razmerje mo\xc4\x8di med osmanskim in habsbur\xc5\xa1kim cesarstvom ocenjeval realneje od Th\xc3\xb6k\xc3\xb6lija. Turki so leta 1683 sicer prodrli do Dunaja, a so tam do\xc5\xbeiveli poraz in se naslednja leta umikali. Apafi se je med tem po diplomatski poti pribli\xc5\xbeeval Dunaju. Po katastrofalnem porazu Turkov v drugi bitki pri Moha\xc4\x8du (1687) so cesarski vojaki zavzeli tudi Transilvanijo. Cesar je priznal Apafija za transilvanskega kneza. Transilvanija je odtlej pla\xc4\x8devala davek Dunaju; bil je ve\xc4\x8dji od tistega, ki ga je zahtevala Porta. Po Apafijevi smrti je cesar 16. oktobra 1690 objavil listino Diploma Leopoldinum, ki je dolo\xc4\x8dala ustavni status Transilvanije do leta 1848; kne\xc5\xbeevino Transilvanijo naj bi, kot lo\xc4\x8deno provinco Ogrskega kraljestva, postopoma za\xc4\x8dela po transilvanskih zakonih upravljati transilvanska dvorna pisarna.\n_START_SECTION_\nKne\xc5\xbeevina Transilvanija pod habsbur\xc5\xa1ko oblastjo\n_START_PARAGRAPH_\nNa Ogrskem se je Leopoldova vlada sistemati\xc4\x8dno lotila uresni\xc4\x8devanja svojih na\xc4\x8drtov. Na ogrskem dr\xc5\xbeavnem zboru leta 1687 so ogrski stanovi popustili cesarju glede sprememb v ustavi (pod pritiskom Caraffovih vislic v Pre\xc5\xa1ovu) in priznali Habsbur\xc5\xbeanom dedno pravico do ogrskega prestola. Hkrati so se odpovedali pravici upora, ki jim je bila dana leta 1222 z zlato bulo kralja Andreja. Ogrska je s tem postala dedna monarhija._NEWLINE_Po tem uspehu je Leopold na Mad\xc5\xbeare \xc5\xa1e bolj pritisnil. Ozemlja, osvobojena od Turkov, so Habsbur\xc5\xbeani vra\xc4\x8dali lastnikom samo, \xc4\x8de so ti lahko dokazali svoje lastni\xc5\xa1tvo; pa tudi v tem primeru so morali prispevati 10\xc2\xa0% vrednosti posesti za vojno od\xc5\xa1kodnino. Mad\xc5\xbearske polke in posadke trdnjav so razpustili in ukazali poru\xc5\xa1iti utrdbe, novo obrambno \xc4\x8drto naj bi v bodo\xc4\x8de varovali Srbi, ki so pobegnili pred vra\xc4\x8dajo\xc4\x8dimi se Turki. V de\xc5\xbeelo, ki je v vojni izgubila mnogo prebivalcev, so naseljevali Nemce, nem\xc5\xa1ki vite\xc5\xa1ki red je dobil v zakup \xc5\xa1iroka obmo\xc4\x8dja med Donavo in Tiso. Vse to je leta 1697 pripeljalo do vstaje nekdanjih Th\xc3\xb6k\xc3\xb6lijevih \xc4\x8dastnikov, ki pa je bila zadu\xc5\xa1ena. Leta 1703, v \xc4\x8dasu \xc5\xa1panske nasledstvene vojne, ki je vezala velik del habsbur\xc5\xa1ke voja\xc5\xa1ke mo\xc4\x8di, je na \xc4\x8delo vstaje, ki je imela za cilj osamosvojitev Ogrske, stopil mlad plemi\xc4\x8d Ferenc II. Rakoczi, ki si je obetal pomo\xc4\x8d tudi od francoskega kralja Ludvika XIV. A tudi njegova vstaja je leta 1711 propadla, potem ko je ostal brez vsakr\xc5\xa1ne pomo\xc4\x8di od zunaj._NEWLINE_V Transilvaniji so Habsbur\xc5\xbeani gradili centralizirano oblast in si pri tem pomagali tudi z vero. Ustvarjali so spore med protestanti in malo\xc5\xa1tevilnimi katoliki, vernike pravoslavne ve\xc4\x8dine pa silili, da vstopijo v gr\xc5\xa1ko katoli\xc5\xa1ko Cerkev, ki je sklenila unijo z rimskokatoli\xc5\xa1ko Cerkvijo, ohranjala pa je pravoslavno liturgijo. Oblast je za prestop duhovnikom ponujala privilegije katoli\xc5\xa1kih duhovnikov. Vendar se je preprosto prebivalstvo oklepalo pravoslavja, saj ga je ena\xc4\x8dilo s svojim bistvom in s svojo narodnostjo. Dunaj se je moral nazadnje sprijazniti z obstojem romunske pravoslavne Cerkve._NEWLINE_Leta 1697 se je Apafijev sin Mihael II. pod Habsbur\xc5\xa1kim pritiskom odrekel kne\xc5\xbeji oblasti. Kne\xc5\xbeevina Transilvanija je postala ena od kronskih de\xc5\xbeel Habsbur\xc5\xa1ke monarhije. To je leta 1699 potrdil tudi mirovni sporazum v Sremskih Karlovcih Do leta 1711, ko je propadel Rakoczijev boj za neodvisnost, so Habsbur\xc5\xbeani tudi v Transilvaniji utrdili svojo oblast. Transilvanske kneze so zamenjali habsbur\xc5\xa1ki cesarski guvernerji.\n_START_SECTION_\nKne\xc5\xbeevina Transilvanija v letih 1711-1867\n_START_PARAGRAPH_\nTransilvanija je v tur\xc5\xa1kih vojnah in zaradi kuge izgubila veliko prebivalcev. Od leta 1737, v \xc4\x8dasu cesarja Karla VI., so Avstrijci na izpraznjena posestva, predvsem na obmo\xc4\x8dju okrog mesta Sibiu, naseljevali protestantske izgnance in kriptoprotestante iz avstrijskih de\xc5\xbeel. De\xc5\xbeela je bila predale\xc4\x8d od Dunaja, da bi Habsbur\xc5\xbeani tam vztrajali pri katoli\xc5\xa1tvu, zato je bila versko relativno svobodna. Ve\xc4\x8d kot 3.000 protestantov je tja pri\xc5\xa1lo tudi okrog leta 1770, v \xc4\x8dasu Marije Terezije. Marija Terezija je leta 1765 Transilvanijo razglasila za \xc2\xbbVeliko vojvodino\xc2\xab\xc2\xa0in s tem poudarila njen neodvisni status znotraj Habsbur\xc5\xa1ke monarhije; \xc5\xa1ele s tem je pravzaprav resni\xc4\x8dno uveljavila diplomo Leopolda I. iz leta 1690. _NEWLINE_Leta 1784 je Transilvanija do\xc5\xbeivela najve\xc4\x8dji kme\xc4\x8dki upor. Trije tla\xc4\x8dani, Horea (Vasile Ursu Nicola), Clo\xc8\x99ca (Ion Oarg\xc4\x83) in Cri\xc8\x99an (Marcu Giurgiu) so 31. oktobra za\xc4\x8deli upor v pokrajini Zar\xc3\xa1nd. Upor se je kmalu raz\xc5\xa1iril po vsej Transilvaniji in po gorovju Apuseni. Ogrski plemi\xc4\x8di so upor kruto zadu\xc5\xa1ili, \xc5\xa1e preden je cesar Jo\xc5\xbeef II. ukazal vojski naj posreduje. Mnogo upornikov so pobili \xc5\xbee plemi\xc4\x8di, mnogo so jih kasneje obsodili na smrt, potem pa je cesar kazni spremenil v zapor, razen za tri voditelje. Leta 1785 je zakon Jo\xc5\xbeefa II. odpravil tla\xc4\x8danstvo._NEWLINE_Leta 1791 je transilvanski zbor zavrnil peticijo Romunov za enakopravnost._NEWLINE_Med mar\xc4\x8dno revolucijo leta 1848 so Transilvanci potegnili z Avstrijci, potem ko so uvideli, da ogrski revolucionarji nimajo posluha za njihove zahteve in ho\xc4\x8dejo ukiniti samostojnost Transilvanije. Transilvanske \xc4\x8dete so se borile z Avstrijci proti Mad\xc5\xbearom in Poljakom. Avstrijska ustava iz marca 1849 je uzakonila transilvansko Veliko kne\xc5\xbeevino kot lo\xc4\x8deno kronsko de\xc5\xbeelo, popolnoma neodvisno od Ogrske._NEWLINE_Leta 1867, ob preoblikovanju Avstrijskega cesarstva v dvojno monarhijo Avstro-Ogrsko, je bila Transilvanija vklju\xc4\x8dena v ogrski del monarhije, v Translajtanijo, katere ustavo so pisali ogrski plemi\xc4\x8di. Transilvaniji so odvzeli notranjo avtonomijo in status kne\xc5\xbeevine; postala je pokrajina v Translajtaniji. O vsem so odtlej odlo\xc4\x8dali Mad\xc5\xbeari, ki niso imeli ve\xc4\x8dine in so se tak\xc5\xa1ne situacije zato bali. Sledila je nasilna mad\xc5\xbearizacija prebivalstva. Mad\xc5\xbear\xc5\xa1\xc4\x8dina je postala uradni jezik. _NEWLINE_Nemci so se mad\xc5\xbearizaciji kr\xc4\x8devito upirali in uspeli s pomo\xc4\x8djo mo\xc4\x8dne kulturne dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine, ki so jo ustvarili v preteklih stoletjih. Dru\xc5\xa1tev, \xc5\xa1ol in kulturnih ustanov ni bilo mo\xc5\xbeno kar izbrisati. Poleg tega so imeli v mestih ve\xc4\x8dino in so bili gospodarsko mo\xc4\x8dni. V slab\xc5\xa1em polo\xc5\xbeaju so bili Romuni. Ti so se zana\xc5\xa1ali na pomo\xc4\x8d Romunije, ki se je ravno tedaj oblikovala v sose\xc5\xa1\xc4\x8dini.\n_START_SECTION_\nKasneje\n_START_PARAGRAPH_\nMed tem ko je Transilvanija izgubila samostojnost, sta romunski kne\xc5\xbeevini Vla\xc5\xa1ka in Moldavija do\xc5\xbeivljali druga\xc4\x8dno usodo. Leta 1859 sta se povezali v personalni uniji in se leta 1862 preimenovali v Zdru\xc5\xbeeni romunski kne\xc5\xbeevini. Ta se je leta 1877 z rusko pomo\xc4\x8djo osvobodila odvisnosti od Tur\xc4\x8dije in se leta 1881 proglasila za Kraljevino Romunijo s prvim kraljem Karlom I._NEWLINE_Po prvi svetovni vojni, ki je pripeljala do razpada Avstro-Ogrske, je Transilvanija s trianonsko mirovno pogodbo (1920) pripadla kraljevini Romuniji. Transilvanci so od Romunije pri\xc4\x8dakovali narodnostno prijaznej\xc5\xa1o politiko, a so se zmotili. Tudi romunska dr\xc5\xbeava je vodila trdo nacionalisti\xc4\x8dno politiko._NEWLINE_Transilvanija je bila odtlej nekajkrat plen ali nagrada za vsakokratnega zmagovalca v vojni. _NEWLINE_Leta 1940, ko so Romunijo preplavili nacisti, so Transilvanijo dobili zavezniki nacistov, Mad\xc5\xbeari. Ko so sovjetske in romunske sile v drugi svetovni vojni naciste pregnale, pa je Transilvanija ponovno pri\xc5\xa1la v okrilje (to pot) Socialisti\xc4\x8dne republike Romunije in s tem pod sovjetski vpliv._NEWLINE_Potomci Transilvanskih Sasov so se po drugi svetovni vojni mno\xc5\xbei\xc4\x8dno selili v Nem\xc4\x8dijo, ki jim je ponudila gostoljubje. Prvi val selitev je bil v 1950-tih letih, drugi v 1970-tih, v \xc4\x8dasu trdega re\xc5\xbeima Nikolaja Ceau\xc8\x99esca in tretji v 1990-tih, po vpeljavi demokrati\xc4\x8dne ureditve. Tako \xc5\xbeivi danes v Transilvaniji le \xc5\xa1e malo Nemcev (leta 2003 kakih 14.000), vendar je njihov vpliv \xc5\xa1e vedno velik, kar se \xc4\x8duti skozi nem\xc5\xa1ke investicije. Ostale so tudi \xc5\xa1e nem\xc5\xa1ke kulturne ustanove, cerkve, \xc5\xa1ole, \xc4\x8dasopis. Ve\xc4\x8d je Seklov (okrog 600.000). Poleg romunskih napisov so v mestih \xc5\xa1e vedno prisotni tudi nem\xc5\xa1ki in mad\xc5\xbearski.'