b'\n_START_ARTICLE_\nGeologija\n_START_PARAGRAPH_\nGeolog\xc3\xadja (gr\xc5\xa1ko \xce\xb3\xce\xb7-: ge- - zemlja + \xce\xbb\xce\xbf\xce\xb3\xce\xbf\xcf\x82: logos - beseda, vzrok) je znanstvena veda o nastanku, razvoju in zgradbi Zemlje. Zato sodi med vede o Zemlji. Ukvarja se tudi z njeno zgradbo (kamnine, minerali), fizikalnimi lastnostmi in procesi, ki so oblikovali Zemljo. Znanstvenik, ki deluje na podro\xc4\x8dju geologije, je geolog._NEWLINE_Prva spoznanja o geolo\xc5\xa1kih pojavih pripisujemo anti\xc4\x8dnim Grkom, predvsem Aristotlu, ki je prvi sistemati\xc4\x8dno razlagal geolo\xc5\xa1ke spremembe, \xc5\xa1e bolj pa njegovemu sodobniku Teofrastu, \xc4\x8digar delo z naslovom Peri Lithon (O kamnih) je temeljno delo o mineralih in rudah. Sodobna geologija nam omogo\xc4\x8da izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje rudnih bogastev Zemlje in daje osnove za hipoteze o nastanku Zemlje ter \xc5\xbeivljenja na njej.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nSpoznanje o izvoru in razvoju Zemlje se je pojavilo postopoma, nekatera segajo v anti\xc4\x8dno dobo. \xc5\xa0ele v 15. stoletju so se za\xc4\x8dele sistemati\xc4\x8dne raziskave vedenja o Zemlji, postopoma se pojavljajo nova dognanja, kar je bila osnova za nastanek geologije kot vede o sestavi, nastanku in zgradbi zemeljske skorje._NEWLINE_V srednjem veku so ostanke mrtvih organizmov \xc5\xa1teli za \xc2\xbbigro narave\xc2\xab\xc2\xa0ali kot dokaz o \xc2\xbbvesoljnem potopu\xc2\xab. Leonardo da Vinci (1452 - 1519) je opozoril, da ena poplava ne more pojasniti porazdelitve fosilnih ostankov morskih organizmov na kopnem. Poleg tega, da je bil seznanjen z dolgim \xe2\x80\x8b\xe2\x80\x8btrajanjem geolo\xc5\xa1ke preteklosti, je prvi opisal geokemi\xc4\x8dni ciklus (kro\xc5\xbena pot elementa v naravi kot posledica geolo\xc5\xa1kih procesov). Primer: voda spere sol iz tal in jo odnese v morje, ki zato postane slano, dvig morskega dna ustvari laguno, kjer voda izhlapi ter nalo\xc5\xbei novo plast, ki se spet lahko potopi, itd.). Leonardo da Vinci je spoznal tudi odnos erozije in dviga kopna (erozija vpliva na ravnovesje litosfere in ta pa ga obnavlja z dviganjem)._NEWLINE_\xc5\xa0ir\xc5\xa1i interes za geolo\xc5\xa1ko problematiko je izzval razpravo med tako imenovanimi neptunisti in plutonisti. Neptunisti, na \xc4\x8delu z A. G. Wernerjem so o\xc5\xbeivili staro idejo Talesa iz Mileta (7/6 stoletje pr. n. \xc5\xa1t.), da je izvor kamnin litosfere - voda. Od tod ime po bogu oceana Neptunu. Plutonisti na \xc4\x8delu s J. Huttonom so o\xc5\xbeivili opa\xc5\xbeanja Strabona (1. stoletje pr. n. \xc5\xa1t.), ki je menil, da posamezne kamnine nastanejo v zvezi z vulkanskimi izbruhi. Od tod ime po bogu podzemlja, Plutonu._NEWLINE_H. B. de Saussure (18. stoletje) je prvi spoznal, da je nagnjenost plasti rezultat gibanja litosfere in prodiranja starej\xc5\xa1ih kamnin skozi mlaj\xc5\xa1e. E. de Beaumont (19. stoletje) je prvi spoznal vlogo razpoke v dolini Rena in trdil, da tektonske sile nastajajo zaradi ohlajanja Zemlje in kr\xc4\x8denja njenega obsega._NEWLINE_Georges Cuvier (18/19. stoletje) je postavil temelje za znanstveno prou\xc4\x8devanje fosilnih organizmov. William Smith (1769-1839) jih sistemati\xc4\x8dno uporablja za dolo\xc4\x8ditev relativne starosti kamnin zemeljske skorje in nari\xc5\xa1e prvi geolo\xc5\xa1ki zemljevid, ki prikazuje obmo\xc4\x8dje Velike Britanije. Ugotavljali so tudi lateralno variabilnost istodobnih kamnin in tako ustvarili koncept facije (A. Gressly, 1838)._NEWLINE_Z izumom radioaktivnosti so geologi dobili mo\xc4\x8dno orodje za ugotavljanje starosti kamnin. Pred tem geolo\xc5\xa1ka \xc4\x8dasovna lestvica ni imela \xc5\xa1tevilk in ni se vedelo, kdaj se je za\xc4\x8delo ali kon\xc4\x8dalo katero od obdobij zgodovine Zemlje, dolo\xc4\x8dali os le relativne odnose. Starost Zemlje je prvi dolo\xc4\x8dil ameri\xc5\xa1ki geokemik Clair Cameron Patterson, izhajajo\xc4\x8d iz predpostavke, da je bil nastanek vseh teles son\xc4\x8devega sistema so\xc4\x8dasen in je datiraj starost meteoritov. Njegova ocena 4,5 milijarde let se ni bistveno spremenila niti z razvojem drugih metod._NEWLINE_Najbolj znan in edini geolog, ki je vzor\xc4\x8dil kamenje zunaj na\xc5\xa1ega planeta, je bil dr. Harrison Schmitt (roj. 1935). On je bil geolog, astronavt in senator ter zadnja oseba, ki je stopila na Luno._NEWLINE_Izraz geosinklinala kot nestabilno sedimentno obmo\xc4\x8dje, ki ga tvorijo upogibanje in lomljenje zemljine skorji, pridobiva na pomenu leta 1900, ko je E. Haug dokazoval nastanek gorskih verig. Njegova hipoteza je bila, kot preve\xc4\x8d zapletena in nepopolna z dokazi, obsojena na propad. Geosinklinala ostaja v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du zanimanja geologov vse sredine 1960, ko se je pokazala kot napa\xc4\x8dna in je bila nadome\xc5\xa1\xc4\x8dena z veliko bolj primerno teorijo o tektoniki plo\xc5\xa1\xc4\x8d. Ta sprememba geolo\xc5\xa1ke paradigme in sprejemanje koncepta tektonike plo\xc5\xa1\xc4\x8d velja za najve\xc4\x8dji napredek v zgodovini geologije. Kon\xc4\x8dno so geologi dobili preprosto in celovito teorijo, da je mogo\xc4\x8de razlo\xc5\xbeiti skoraj vse geolo\xc5\xa1ke procese - od potresov in izbruhov vulkanov, nastanku gora, vse do metamorfnih facij in tipov magmatizma. Najbolj odgovoren za razvoj teorije o tektoniki plo\xc5\xa1\xc4\x8d sta bila Alfred Wegener, nem\xc5\xa1ki geofizik, ki je populariziral hipotezo celin in Harry Hess, ameri\xc5\xa1ki morski geolog, ki je spoznal tako imenovani proces \xc5\xa1irjenja morskega dna.\n_START_SECTION_\nRegionalna geologija\n_START_PARAGRAPH_\nRegionalna geologija \xc4\x8dleni Zemljo na posamezne zaokro\xc5\xbeene regije: kontinente, oceane, gorstva, kopenske vodne bazene, rudne pasove in druge enote, prikazuje njihovo sestavo, koristne surovine in druge elemente narave. Ob stratigrafskih elementih in splo\xc5\xa1ni geologiji, je pozornost usmerjena tudi k problemom ciljnega interesa (mineralne surovine, voda, mo\xc5\xbenost geotehni\xc4\x8dnih posegov in podobno). Obstaja tudi tesna povezava med in\xc5\xbeenirsko geologijo in hidrogeologijo, rudarsko geologijo, seizmologijo, oceanologijo, itd.'