b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Gregor XII.\n_START_SECTION_\nMladost in cerkvene slu\xc5\xbebe\n_START_PARAGRAPH_\nAngel Correr, sin bene\xc5\xa1kega patricija Nikolaja di Pietro in matere po imenu Polissena, se je rodil okrog 1327 \xe2\x80\x93 po nekaterih pozneje, do 1335 ali celo 1345 \xe2\x80\x93 v Benetkah. 23. marca 1377 ga je bene\xc5\xa1ki senat (consiglio dei pregadi) priporo\xc4\x8dil Gregorju XI. za popolnitev izpraznjenega dekanata v Chiesa di santa Corona v Vicenzi, ki ga je zadr\xc5\xbeal vse do leta 1390, celo potem, ko je postal \xc5\xa1kof v za\xc4\x8detku 1380 v bene\xc5\xa1ki \xc5\xa1kofiji Castello in mu je \xc4\x8destitala tudi Katarina Sienska. \xc5\xa0tudiral je na teolo\xc5\xa1ki fakulteti  na Bolonjski univerzi, kjer je tudi doktoriral in postal \xc2\xbbsacre pagine professor\xc2\xab\xc2\xa0(predavatelj svetega pisma). V usodnih letih zahodnega razkola je ostal zvest \xc2\xbbrimski pape\xc5\xa1ki veji\xc2\xab. _NEWLINE_Urban VI.  mu je zaupal 1387 nalogo izterjevalca cerkvenega davka \xc2\xbbin Veneciis et nonnullis aliis partibus\xc2\xab\xc2\xa0 Postal je torej odgovoren za zbiranje dohodkov na velikem podro\xc4\x8dju, ki je zajemalo Verono, Vicenzo, Grade\xc5\xa1ki patriarhat, Istro, Dalmacijo in severno Albanijo. _NEWLINE__NEWLINE_1389 je pape\xc5\xbe pooblastil Bene\xc4\x8dane, da pokrivajo latinski carigrajski patriarhat in 1390 je Correra imenoval Bonifacij IX.  za naslovnega carigrajskega patriarha, a 1395 je postal apostolski administrator \xc5\xa1kofije Corone  na Peloponezu. _NEWLINE__NEWLINE_1397 je iz Benetk od\xc5\xa1el v Rim, kjer mu je pape\xc5\xbe Bonifacij IX. zaupal 1399 nalogo nuncija v Neaplju. 4. aprila 1405 je postal upravnik Mark, a 12. junija 1405 je prejel imenovanje za kardinala-duhovnika pri San Marco.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi njegove velike pobo\xc5\xbenosti in iskrene \xc5\xbeelje za dokon\xc4\x8danje razkola so kardinali na konklavah po smrti Inocenca VII. enodu\xc5\xa1no izvolili za pape\xc5\xbe a Angela Correra 30. novembra 1406. Privzel si je ime Gregor XII.; ume\xc5\xa1\xc4\x8den in kronan je bil 19. decembra istega leta. Pred pape\xc5\xa1kimi volitvami je vsak kardinal prisegel, da bo v primeru izvolitve kon\xc4\x8dal razkol, \xc4\x8detudi bi se moral odpovedati pape\xc5\xa1tvu, \xc4\x8de bo tudi njegov tekmec v Avignonu, Benedikt XIII., storil enako. Gregor je po nastopu slu\xc5\xbebe ponovil svojo prisego in je vse kazalo na to, da se je bo dr\xc5\xbeal. 12. decembra 1406 je obvestil Benedikta o svoji izvolitvi in o pogojih, pod katerimi jo je sprejel. Obenem je ponovil svojo pripravljenost, da odlo\xc5\xbei tiaro, \xc4\x8de bo tudi Benedikt storil enako. Benedikt je o\xc4\x8ditno sogla\xc5\xa1al z Gregorjevimi predlogi in izrazil \xc5\xbeeljo, da bi se z njim pogovoril. Po dolgih pogajanjih sta se dogovorila pontifika, da se bosta sre\xc4\x8dala v Savoni na neopredeljenem ligurskem ozemlju. Do tega sre\xc4\x8danja pa ni nikoli pri\xc5\xa1lo. \xc4\x8ceprav je Benedikt odkrito izra\xc5\xbeal svojo \xc5\xbeeljo, da se sre\xc4\x8da z Gregorjem, je imel razli\xc4\x8dne razloge, da se ne bi odpovedal pape\xc5\xa1tvu; in tudi Gregor, \xc4\x8deprav je imel na za\xc4\x8detku iskreno \xc5\xbeeljo, je za\xc4\x8del omahovati. Gregorjevi sorodniki, katerim je bil kar naprej pretirano naklonjen, iz politi\xc4\x8dnih razlogov pa tudi neapeljski kralj Ladislav Dra\xc4\x8dki \xe2\x80\x93 so bili pripravljeni storiti vse, da bi prepre\xc4\x8dili to sre\xc4\x8danje pape\xc5\xbeev. Resni\xc4\x8dni ali nami\xc5\xa1ljeni razlog, ki ga je Gregor navajal za zavrnitev sre\xc4\x8danja, je bil njegov strah, da je Benedikt do njega sovra\xc5\xbeno razpolo\xc5\xbeen in da bo uporabil sre\xc4\x8danje le kot zvija\xc4\x8do, s katero ga bo lahko ujel. _NEWLINE_  _NEWLINE_Kardinali so Gregorju o\xc4\x8ditno pokazali svoje nezadovoljstvo s takim stali\xc5\xa1\xc4\x8dem ter mu dali do znanja, da ga bodo zapustili. Vse ve\xc4\x8d kardinalov, ki so videli v tem edini izhod iz razkola, se je odvra\xc4\x8dalo od njega, enako je storila tudi ve\xc4\x8dina kardinalov avinjonske veje. Skupno so se zbrali na Pizanskem koncilu, da bi odpravili razkol. Koncil v Pisi 1409 je torej odstavil oba pape\xc5\xbea in izvolil novega. Zadeve pa to ni re\xc5\xa1ilo, ampak jo je le \xc5\xa1e bolj zapletlo. _NEWLINE__NEWLINE_Ta cerkveni zbor Cerkvi torej ni prinesel \xc5\xbeelene enotnosti, \xc5\xa1e manj potrebne cerkvene obnove, ki jo je prelo\xc5\xbeil na kako naslednje zborovanje. \xc4\x8ceprav si je odkritosr\xc4\x8dno prizadeval \xe2\x80\x93 seveda na napa\xc4\x8dni podlagi konciliarizma \xe2\x80\x93 za odpravo razkola, je cerkvene razmere \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1al, ker je ustvaril z izvolitvijo tretjega pape\xc5\xbea \xe2\x80\x93 medtem ko se obstoje\xc4\x8da nista odpovedala \xe2\x80\x93 le \xc5\xa1e en nov razkol: iz hude dvojnosti je po besedah neke sodobne razprave nastala od vseh prekleta trojnost.\n_START_SECTION_\nZahodni razkol\n_START_PARAGRAPH_\nZahodni razkol imenujemo obdobje v cerkveni zgodovini, ko je katoli\xc5\xa1ka Cerkev imela dva ali celo tri pape\xc5\xbee. Nastal je leta 1378 in ni bil verske ali nravne narave, ampak so ga povzro\xc4\x8dili \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki dejavnik, politi\xc4\x8dne razmere in iskanje primernih oseb za to vzvi\xc5\xa1eno slu\xc5\xbebo. Za\xc4\x8delo se je, ko so kardinali pod hudim pritiskom rimske drhali izvolili 1378 Italijana Urbana VI.. Najbr\xc5\xbe je novemu pape\xc5\xbeu \xc4\x8dast stopila v glavo in se je za\xc4\x8del obna\xc5\xa1ati oblastno in bahato, brezobzirno in surovo ne le do vernikov, ampak tudi do kardinalov - v nasprotju s svojim dozdaj\xc5\xa1njim vedenjem, ki je bilo dotlej spo\xc5\xa1tljivo in uglajeno. _NEWLINE__NEWLINE_Nasprotovanja so prerasla v odkrit upor. Vsi francoski kardinali, ki so se jim kasneje pridru\xc5\xbeili tudi trije italijanski, so od\xc5\xa1li iz Rima pod zdravstveno pretvezo. Ko so pri\xc5\xa1li v Anagni, so razglasili izvolitev Urbana VI. za neveljavno in sporo\xc4\x8dili vsemu kr\xc5\xa1\xc4\x8danskemu svetu, da Urban zaradi du\xc5\xa1evnih motenj ni sposoben za najvi\xc5\xa1jo slu\xc5\xbebo v Cerkvi. 20. septembra 1378 so v Fondiju izvolili \xc2\xbbzakonitega\xc2\xab\xc2\xa0pape\xc5\xbea, kardinala Roberta \xc5\xbdenevskega, ki si je izbral ime Klemen VII.. Urban se je odzval viharno: imenoval je 29 novih kardinalov in 29. aprila 1379 voja\xc5\xa1ko porazil pri Marinu Klemenovo vojsko. Klemen VII. se je tako odpravil v Avignon, kjer si je uredil svoj pape\xc5\xa1ki sede\xc5\xbe \xe2\x80\x93 in tako je pri\xc5\xa1lo do zahodnega razkola. Nekatere de\xc5\xbeele so priznavali Klemena, druge pa Urbana. To nenaravno stanje je trajalo skoraj \xc5\xa1tiri desetletja (1378-1417). _NEWLINE_Razkol je v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo vnesel nepopisno zmedo; nih\xc4\x8de ni ve\xc4\x8d vedel, kdo je pravi pape\xc5\xbe in kon\xc4\x8dalo se je z medsebojnim izob\xc4\x8denjem, da je bilo tako reko\xc4\x8d celo kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo izob\xc4\x8deno. Tudi veliki ljudje tistega \xc4\x8dasa \xe2\x80\x93 celo svetniki \xe2\x80\x93 so se razli\xc4\x8dno odlo\xc4\x8dali. Med seboj so bili razdeljeni narodi, \xc5\xa1kofije in redovi. Dana\xc5\xa1nji uradni seznam navaja med zakonitimi pape\xc5\xbei rimsko vejo, in sicer Urbana VI. in njegove naslednike Bonifacija IX., Inocenca VII. in Gregorja XII.; Klemena VII., njegova naslednika Benedikta XIII. in Benedikta XIV. pa pri\xc5\xa1teva med protipape\xc5\xbee; enako seveda tudi koncilska pape\xc5\xbea Aleksandra V. in Janeza XXIII. _NEWLINE__NEWLINE_Iz tega \xc4\x8dudnega stanja se je namre\xc4\x8d izcimila tudi ideja konciliarizma, ki je trdil, da je koncil nad pape\xc5\xbeem. V tem duhu je ponujal re\xc5\xa1itev Pisanski koncil - kar pa je prineslo kar tri pape\xc5\xbee in \xc5\xa1e huj\xc5\xa1o zmedo.\n_START_SECTION_\nGregorjev odnos do razkola\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbe Gregor XII. ima od vseh pape\xc5\xbeev rimske, avinjonske in pi\xc5\xbeanske veje najve\xc4\x8d zaslug za prenehanje zahodnega razkola. Pot do tega pa ni bila niti lahka niti hitra. Zapletati se je za\xc4\x8delo \xc5\xbee takoj po Inocencovi smrti._NEWLINE__NEWLINE_Rimski kardinali so takoj obvestili francoskega kralja Karla VI.  o Inocencovi smrti; njegovi poslanci naj bi jih pregovorili, naj ne volijo novega pape\xc5\xbea; ker pa se je potovanje zavleklo, je izmenjava poslancev trpela dalj \xc4\x8dasa kot potrpe\xc5\xbeljivost Rimljanov. Rimsko ljudstvo je zahtevalo pape\xc5\xa1ke volitve, Ladislav Neapeljski je tudi pritiskal, pa so se kardinali sicer neradi vendarle podali v konklave. Sleherni od \xc5\xa1tirinajstih je prisegel, da se bo po izboru odpovedal pape\xc5\xa1tvu, \xc4\x8de bo to isto storil avinjonski pape\xc5\xbe; v primeru njegove smrti pa bodo rimski in avinjonski kardinali skupno izvolili enotnega pape\xc5\xbea. Izvoljeni pape\xc5\xbe se bo moral \xc5\xbee v prvih mesecih po izvolitvi sestati s protipape\xc5\xbeem in posku\xc5\xa1ati odpraviti razkol, o \xc4\x8demer bo moral poro\xc4\x8dati v konzistoriju. Ko je bil novi rimski pape\xc5\xbe izvoljen \xc5\xa1e pred prihodom francoskih odposlancev, je podpisal izjavo, ki se kon\xc4\x8duje takole: \xc2\xbbJaz, Gregor XII., ki sem bil izvoljen za pape\xc5\xbea zadnjega novembra 1406, prisegam, sprejemam in potrjujem vse zgoraj navedene pogoje.\xc2\xab\xc2\xa0_NEWLINE__NEWLINE_Gregor je \xc5\xa1e pred kronanjem poslal pisma \xc2\xbbPedru de Luna, ki ga nekateri razkolniki imenujejo Benedikt XIII.\xc2\xab, vladarjem in univerzam, v katerih je poudaril \xc5\xbeeljo za spravo. To je povzro\xc4\x8dilo tako navdu\xc5\xa1enje, da so francoski \xc5\xa1kofje, ki so januarja 1407 zborovali v Parizu, izjavili: \xc2\xbb\xc4\x8ce se Benedikt ne bo odpovedal niti sedaj ne, ga bodo javno razglasili za razkolnika in heretika.\xc2\xab\xc2\xa0Po dolgem omahovanju sta se pontifika le dogovorila, da se bosta se\xc5\xa1la v Savoni na god sv. Mihaela 1407. Francoski parlament je poslal torej poslanstvo h Gregorju s pro\xc5\xa1njo, naj se odpove \xe2\x80\x93 enako tudi h Gregorju. Prvi je najprej sicer ustno obljubil, pisno pa ni hotel tega potrditi; sedaj se je pa premislil tudi Gregor, \xc4\x8de\xc5\xa1 da se boji oboro\xc5\xbeenih mornarjev, ki jih je zbral njegov tekmec. Kakr\xc5\xa1enkoli sporazum je torej padel v vodo in porogljivo so govorili, da \xc2\xbbse pape\xc5\xbea le igrata s kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvom; prvi se kot kaka kopenska \xc5\xbeival pla\xc5\xa1i morja, drugi pa kot kaka morska po\xc5\xa1ast trepe\xc4\x8de pred kopnim.\xc2\xab\xc2\xa0_NEWLINE__NEWLINE_Francoski kralj je ukazal prijeti Benedikta, ki je pobegnil v Aragonijo; vladarje je pozval, naj ne ubogajo nobenega od pape\xc5\xbeev; obojne kardinale pa je povabil, naj zapustijo svoja trmasta pape\xc5\xbea in se sestanejo na neopredeljenem ozemlju. Kardinali so se res se\xc5\xa1li v Livornu junija 1408 ter podpisali sporazum, po katerem bodo \xe2\x80\x93 da nadomestijo malomarnost dveh tekmecev za pape\xc5\xa1ki sede\xc5\xbe \xe2\x80\x93 kar oni sklicali za 25. marec 1409 koncil v Piso, na katerem se bosta pape\xc5\xbea odpovedala ali pa ju bo on odstavil, ter nato izvolili novega naslednika apostola Petra.\n_START_SECTION_\nOdpoved in smrt\n_START_PARAGRAPH_\n4. julija 1415 je odstopil kot pape\xc5\xbe, hkrati pa je postal kardinal-\xc5\xa1kof Porta e Santa Rufine. Umrl je 18. oktobra 1417 v Recanatiju. Pokopan je v tamkaj\xc5\xa1nji stolnici San Flaviano.'