b"\n_START_ARTICLE_\nJames Cook\n_START_SECTION_\nPrvo potovanje (1768-1771)\n_START_PARAGRAPH_\nNa tem potovanju je Cook obplul svet z ladjo HMS Endeavour (Trud). Kraljeva dru\xc5\xbeba ga je poslala na podro\xc4\x8dje Tihega oceana, da bi opazoval prehod Venere prek Sonca. V ta namen je na Tahitiju postavil opazovalnico. Nato je odplul v ju\xc5\xbeni del oceana, kjer je iskal celino Terro Australis. Postal je drugi Evropejec (prvi je bil Abel Tasman), ki je dosegel Novo Zelandijo. Odkril je, da jo sestavljata dva otoka in opravil kartiranje celotne obale._NEWLINE_Zatem se je ustavil v Avstraliji. Pristal je v zalivu Botany Bay na vzhodni obali celine. Odkril je Veliki koralni greben ter potrdil, da Nova Gvineja ni del avstralske celine, temve\xc4\x8d ju lo\xc4\x8duje Torresova morska o\xc5\xbeina, ki jo je prav tako preplul kot drugi Evropejec. Na tem potovanju je kot prvi kartografiral vzhodno obalo Avstralije. Po povratku v Anglijo so ga povzdignili za poveljnika flote.\n_START_SECTION_\nDrugo potovanje (1772-1775)\n_START_PARAGRAPH_\nKraljeva dru\xc5\xbeba je Cooka ponovno poslala na iskanje Terre Australis, saj so dokazi o njenem obstoju, zbrani na prvem potovanju, \xc5\xa1e neprepri\xc4\x8dljivi. Tokrat je odplul z dvema ladjama, HMS Resolution (Odlo\xc4\x8dnost) in HMS Adventure (Dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8dina). Cook je obkro\xc5\xbeil Zemljo na zelo visoki zemljepisni \xc5\xa1irini in 17. januarja 1773 postal prvi Evropejec, ki je prekora\xc4\x8dil ju\xc5\xbeni te\xc4\x8dajnik. Dosegel je zemljepisno \xc5\xa1irino 71\xc2\xb010' in na potovanju odkril Ju\xc5\xbeno Georgio, Ju\xc5\xbene Sandwicheve otoke in Novo Kaledonijo, skoraj pa bi pri\xc5\xa1el tudi do antarkti\xc4\x8dnega kopna, vendar se je prej obrnil nazaj proti Tahitiju._NEWLINE_Med povratkom se je ustavil na Tongi, Velikono\xc4\x8dnem otoku ter Vanuatuju. Vrnitev je pomenila konec mita o Terri Australis. Na tej odpravi so tudi uspe\xc5\xa1no preskusili kronometer urarja Johna Harrisona, ki je omogo\xc4\x8dil natan\xc4\x8dno ugotavljanje zemljepisne dol\xc5\xbeine.\n_START_SECTION_\nTretje potovanje (1776-1779)\n_START_PARAGRAPH_\nAngle\xc5\xa1ki parlament je v tistem \xc4\x8dasu razpisal nagrado v vi\xc5\xa1ini 20.000 funtov \xc5\xa1terlingov tistemu, ki bi odkril morsko povezavo med Evropo in Azijo mimo najsevernej\xc5\xa1ega dela Severne Amerike. Izziv je leta 1776 sprejel James Cook._NEWLINE_Na svoje zadnje potovanje je Cook odplul iz Plymoutha 12. julija 1776 z ladjama HMS Resolution in HMS Discovery (Odkritje). Odkril naj bi Severozahodni prehod, tako, da bi vanj vplul skozi Beringov preliv. Leta 1778 je postal prvi Evropejec, ki je obiskal Havaje. Poimenoval jih je Sandwichevo oto\xc4\x8dje po 4. grofu Sandwich\xc5\xa1kemu, ki je bil tedaj minister za mornarico. Nato je raziskoval zahodno obalo Severne Amerike, posebej kartiral kalifornijsko obalo. Priplul je vse do Beringovega preliva, ki se je kljub \xc5\xa1tevilnim poskusom vplutja izkazal za neprehodnega. Cook je na tem potovanju postajal vedno bolj razo\xc4\x8daran, verjetno pa je trpel tudi za boleznijo \xc5\xbeelodca, kar je verjetno pripeljalo k nerazumnemu obna\xc5\xa1anju do posadke._NEWLINE_Cook se je leta 1779 vrnil na Havaje. 14. februarja so doma\xc4\x8dini v zalivu Kealakakua ukradli enega majhnih ladijskih \xc4\x8dolnov. Cook ni ravnal, kot je bilo v Tihem oceanu obi\xc4\x8dajno v takih primerih: namesto, da bi si izbral nekaj doma\xc4\x8dinov za talce in jih zadr\xc5\xbeal, dokler mu ne bi vrnili ukradenega, je vzrojil in se sprl z gru\xc4\x8do doma\xc4\x8dinov na obali. V spopadu, ki je sledil, so Angle\xc5\xbei streljali na Havajce, ti pa so Cooka pretepli in zabodli do smrti._NEWLINE_Ladji sta se po \xc5\xa1e enem neuspe\xc5\xa1nem poskusu prehoda skozi Beringov preliv leta 1780 vrnili domov.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nZa svoje znanstvene dose\xc5\xbeke je Cook leta 1776 prejel Copleyjevo medaljo Kraljeve dru\xc5\xbebe iz Londona. Leta 1874 so na kraju, kjer je Cook umrl postavili skromen spomenik._NEWLINE_\xc5\xa0tevilne ustanove in kraji, ki se danes imenujejo po njem, odra\xc5\xbeajo pomembnost njegovih prispevkov h geografiji. Med njimi so Cookovi otoki, Cookov preliv, Aoraki/Mount Cook (najvi\xc5\xa1ji vrh Nove Zelandije) in Cookov krater na Luni. Posve\xc4\x8deni so mu tudi \xc5\xa1tevilni spomeniki v rodni Veliki Britaniji in na razli\xc4\x8dnih oceanskih otokih. Njegova potovanja so opisana v osmih knjigah, od katerih jih je nekaj iz\xc5\xa1lo \xc5\xa1e za \xc4\x8dasa njegovega \xc5\xbeivljenja, nekaj pa jih je iz\xc5\xa1lo kmalu po njegovi smrti. Cook osebno ni zapustil veliko pisanega gradiva. Ohranilo se je le nekaj ladijskih dnevnikov, ki jih je pisal kot vodja ekspedicij._NEWLINE_Cook je slovel kot dober poveljnik in zanesljiv vodja odprav. Na njegovih ladjah skoraj ni bilo primera skorbuta, ki je bil v tistem \xc4\x8dasu med posadkami zaradi slabe prehrane izjemno pogosta bolezen. Pri poveljevanju naj tudi ne bi izvajal fizi\xc4\x8dnih kazni nad mornarji, kar je bilo v tistem \xc4\x8dasu v navadi. Kaznoval naj bi le tiste mornarje, ki so se med izkrcanji iz\xc5\xbeivljali nad domorodci."