b'\n_START_ARTICLE_\nKro\xc5\xbeenje kisika\n_START_PARAGRAPH_\nKro\xc5\xbeenje kisika je biogeokemijski cikel, ki opisuje pretok kisika znotraj in med tremi glavnimi rezervoarji: ozra\xc4\x8dje (zrak), skupna vsebnost biolo\xc5\xa1kih snovi v biosferi (globalno vsota vseh ekosistemov), in litosfera (zemljina skorja). Neustrezen cikel kisika v hidrosfero (skupno masa vode najdemo na, pod in nad povr\xc5\xa1ino planeta) lahko povzro\xc4\x8di razvoj hipoksi\xc4\x8dnih obmo\xc4\x8dij. Glavni dejavnik cikla kisika je fotosinteza, ki je odgovorna za sodobno zemljino atmosfero in \xc5\xbeivljenje.\n_START_SECTION_\nSplo\xc5\xa1ni podatki o kisiku\n_START_PARAGRAPH_\nKisik je najpogostej\xc5\xa1i element na zemlji, prisoten je v zraku, vodi in v obliki raznih mineralov in rud. Je brezbarven plin, brez okusa, kemijsko je zelo reaktiven, spaja se z drugimi elementi. Njegovo spajanje je bistveni del procesa korozije, gnitja, trohnenja in dihanja. Kisik poznamo v vseh treh agregatnih stanjih in sicer: V normalnih pogojih je brezbarven plin, uteko\xc4\x8dinjen je modra teko\xc4\x8dina, trdno obliko kisika pa poznamo v temno modri barvi. V periodnem sistemu elementov ga uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo med nekovine, njegov kemijski simbol je O, ima relativno atomsko maso 16,00 in vrstno \xc5\xa1tevilo 8. Kot nekovina ima obi\xc4\x8dajno nizko tali\xc5\xa1\xc4\x8de, prav tako ima nizko vreli\xc5\xa1\xc4\x8de, je slab elektri\xc4\x8dni in toplotni prevodnik.\n_START_SECTION_\nKdo potrebuje kisik in kako kro\xc5\xbei\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbdiva bitja za dihanje potrebujejo kisik v zraku. Izdihan zrak pa se po sestavi razlikuje od vdihanega. V njem ni dela kisika, ki ga je porabil organizem, sta pa ogljikov dioksid in vodni hlapi. Organizme, ki porabljajo kisik iz zraka imenujemo aerobni organizmi, tiste ki pa \xc5\xbeivijo v okolju brez kisika, imenujemo anaerobni organizmi. Zelene rastline pa proizvajajo velik dele\xc5\xbe kisika v ozra\xc4\x8dju, le ta neprestano nastaja in se porablja. Takemu procesu pravimo kro\xc5\xbeenje kisika.\n_START_SECTION_\nDodatni vir kisika iz zraka\n_START_PARAGRAPH_\nDodatni vir kisika iz zraka, prihaja iz fotolize, pri \xc4\x8demer visoko ultravijoli\xc4\x8dno sevanje zmanj\xc5\xa1a atmosfersko vodo in nitrit v komponento atomov. Prosti H in N atoma pa pu\xc5\xa1\xc4\x8data O\xe2\x82\x82 v ozra\xc4\x8dju:_NEWLINE_2H\xe2\x82\x82O + energija \xe2\x86\x92 4H + O\xe2\x82\x82_NEWLINE_2N\xe2\x82\x82O + energija \xe2\x86\x92 4N + O\xe2\x82\x82_NEWLINE_Glavni na\xc4\x8din, kjer se izgubi kisik iz ozra\xc4\x8dja je prek dihanja in gnilobe, mehanizem s katerim \xc5\xbeivali in bakterije porabljajo kisik in oddajajo ogljikov dioksid._NEWLINE__NEWLINE_Ker lithosferi\xc4\x8dni minerali oksidirajo v kisiku, kemi\xc4\x8dno preperevanje kamnine tudi porabljajo kisik. Primer nastajanje oksidov \xc5\xbeeleza (rje):_NEWLINE_4FeO + O\xe2\x82\x82 \xe2\x86\x92 2Fe2O\xe2\x82\x83_NEWLINE_Kisik tudi prehaja med biosfero in litosfero. Morski organizmi v biosferi ustvarijo kalcijev karbonat (oklep - CaCO\xe2\x82\x83), ki je bogat s kisikom. Ko organizem umre, svoje lupine pustijo na tleh morja in \xc4\x8dez \xc4\x8das se ustvari apnen\xc4\x8dasta kamnina litosfere. Proces preperevanja, lahko tudi ustvarja kisik iz litosfere. Rastline in \xc5\xbeivali, ki se hranijo z minerali iz skal, tudi spro\xc5\xa1\xc4\x8dajo kisik._NEWLINE_Poleg naravnega pridobivanja kisika, ga lahko pridobivamo tudi industrijsko, kar pomeni z frakcionirno destilacijo uteko\xc4\x8dinjenega zraka. Ta metoda izkori\xc5\xa1\xc4\x8da Joule-Thomsonov efekt, s katerim se zrak uteko\xc4\x8dini in nato s frakcionirno destilacijo lo\xc4\x8di kisik in du\xc5\xa1ik na osnovi razli\xc4\x8dnih vreli\xc5\xa1\xc4\x8d posameznega elementa.\n_START_SECTION_\nPomembna koli\xc4\x8dina kisika v vodi\n_START_PARAGRAPH_\nKo popijemo vodo, obogateno s kisikom, se \xc5\xbee v ustih izlo\xc4\x8di del kisika, ki preko sluznice potuje neposredno v kri. Prav zato priporo\xc4\x8damo pitje z zadr\xc5\xbeevanjem vode v ustih. Ob zau\xc5\xbeitju oziroma z vnosom vode v prebavni sistem se ob segrevanju vode na telesno temperaturo iz celi\xc4\x8dnih membran sprosti \xc5\xa1e ves preostali kisik. En del kisika potuje neposredno v kri in jetra, drug del pa ga uporabijo celi\xc4\x8dne strukture organov, ki skrbijo za odpornost in jih je v podro\xc4\x8dju prebavil skoraj 70 odstotkov. Kisikova voda pozitivno vpliva na \xc4\x8drevesno floro, izbolj\xc5\xa1uje prebavo in s tem tudi na splo\xc5\xa1no telesno po\xc4\x8dutje.\n_START_SECTION_\nNastanek ozona\n_START_PARAGRAPH_\nOzon nastaja pri fotokemi\xc4\x8dnih reakcijah v atmosferi, v vi\xc5\xa1inah nad 30\xc2\xa0km. Molekularni kisik O\xe2\x82\x82 disocira pod vplivom ultravijoli\xc4\x8dne svetlobe(z valovno dol\xc5\xbeino 240\xc2\xa0nm)v dva kisikova atoma. Nastali atomarni kisik O se lahko spaja z molekulskim kisikom O\xe2\x82\x82 v triatomsko kisikovo molekulo, ki jo imenujemo Ozon O\xe2\x82\x83 . Molekula ozona mo\xc4\x8dno absorbira ultravijoli\xc4\x8dno svetlobo z valovno dol\xc5\xbeino 330\xc2\xa0nm in disocira v molekularni in atomarni kisik. Del kisikovih atomov se ponovno spaja v molekularni kisik. Tako se vzpostavi fotokemi\xc4\x8dno ravnote\xc5\xbeje, v kateram sodelujejo tudi drugi plini, ki reagirajo zaradi fotokemi\xc4\x8dnih in \xc4\x8distih kemi\xc4\x8dnih reakcij. Ozon, ki nastaja v vi\xc5\xa1inah nad 30\xc2\xa0km, doteka v ni\xc5\xbeje zra\xc4\x8dne plasti z zra\xc4\x8dnimi turbulencami. Zato ja maksimalna koncentracija ozona v obmo\xc4\x8dju mad 20 in 30\xc2\xa0km. Zrak neposredno nad zemeljskim povr\xc5\xa1jem vsebuje malo ozona.Koncentracija ozona v ni\xc5\xbejih zra\xc4\x8dnih plasteh se ne more pove\xc4\x8dati, ker ozon pri dotiku z organskimi snovmi na zemeljskem povr\xc5\xa1ju, \xc5\xa1e posebno na gozdnatih povr\xc5\xa1inah, hitro odda organskim snovem tretji atom kisika in preide v molekularno stanje O\xe2\x82\x82\n_START_SECTION_\nDelovanje na organizme\n_START_PARAGRAPH_\nOzonska plast v stratosferi mo\xc4\x8dno absorbira kratkovalovne ultravijoli\xc4\x8dne son\xc4\x8dne \xc5\xbearke (z valovno dol\xc5\xbeino pod 300\xc2\xa0nm), ki \xc5\xa1kodujejo skoraj vsem \xc5\xbeivim organizmom. Verjetno pa je prav ta plast omogo\xc4\x8dila nastanek \xc5\xbeivljenja na zemlji.Vsebnost ozona v atmosferi mo\xc4\x8dno niha. Vsako dolgotrajnej\xc5\xa1e zmanj\xc5\xa1evanje ozona v stratosferi, do katere pride zaradi kemi\xc4\x8dnih reakcij ozona s \xc5\xa1kodljivimi plini (CFC plini, zgorevanje fosilnih goriv, izlo\xc4\x8danje metana iz tale\xc4\x8dega se permafrosta), pove\xc4\x8da intenzivnost ultravijoli\xc4\x8dnega sevanja na Zemlji. Posledica tega je nara\xc5\xa1\xc4\x8danje obolevanja za ko\xc5\xbenim rakom pri ljudeh. Ozon tudi dra\xc5\xbei dihalne poti. V plju\xc4\x8da prodira mnogo globlje kot \xc5\xbeveplovi oksidi. Ob ve\xc4\x8djih koncentracijah napada povr\xc5\xa1ino dihal tako mo\xc4\x8dno, da pride lakhko do plju\xc4\x8dnega endema, ki povzro\xc4\x8da smrt._NEWLINE_O\xe2\x82\x82 + UV sevanje \xe2\x86\x92 2O_NEWLINE_O + O\xe2\x82\x82 \xe2\x86\x92 O\xe2\x82\x83'