b'\n_START_ARTICLE_\nDvorec Zdu\xc5\xa1a\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nDvorec Zdu\xc5\xa1a je bil pozidan v prvi polovici 16. Stoletju. Valvasor  sicer navaja kot prvega lastnika leta 1608 Ahacija pl. Isenhausna. Vendar pa viri omenjajo Issenhausne kot lastnike dvorca \xc5\xbee 1549 \xe2\x80\x93 takrat je oskrbnik gospo\xc5\xa1\xc4\x8dine Kri\xc5\xbe Hieronim pl. Issenhausenski kupil imenje od svaka Jurija Eysenparta (Ysenparta). Leta 1619 je Ahac Isenhausen iz Zdu\xc5\xa1e ustanovil beneficij sv. Trojice in sv. Lenarta v kamni\xc5\xa1ki \xc5\xbeupnijski cerkvi (t. i. Pe\xc4\x8daherjeva ustanova). V posesti rodbine  Issenhausnov je posestvo in stavba ostala vse do 1753, ko je pre\xc5\xa1la v posest Gallenbergov \xe2\x80\x93 kupil jo je salzbur\xc5\xa1ki stolni pro\xc5\xa1t grof Rihard Gallenberg. Gallenbergi so gospodarili v dvorcu do leta 1797, ko ga je Sigmund grof Gallenberg prodal polhograjskemu \xc5\xbeupniku Antonu Pernerju za 9999 goldinarjev, ta pa ga je \xc5\xbee \xc4\x8dez eno leto prodal vitezu Janezu Petru Andriolliju, ki ga je 1823 prodal Francu grofu Hohenwartu. Leta 1828 je posest in dvorec kupil Nikolaj Merk,  me\xc5\xa1\xc4\x8dan iz Maribora, za 4200 goldinarjev. Med poznej\xc5\xa1imi lastniki dvorca sre\xc4\x8damo 1868 \xc5\xa1e \xc5\xa0tefana Tav\xc4\x8darja, konec 19. stoletja pa je na dvorcu \xc5\xbeivel baron Leo Baillou. Med prvo svetovno vojno  je bila v stavbi bolni\xc5\xa1nica za vojake s so\xc5\xa1ke fronte. Od leta 1924 dalje je v posesti dru\xc5\xbeine Reboljevih \xe2\x80\x93 zato se je dvorca oprijelo tudi ime \xc2\xbbReboljeva gra\xc5\xa1\xc4\x8dina\xc2\xab.'