b'\n_START_ARTICLE_\nOmajadski kalifat\n_START_SECTION_\nNastanek\n_START_PARAGRAPH_\nOmajadi, poznani tudi kot Banu Abd-\xc5\xa0ams, in Mohamed so bili po izro\xc4\x8dilu potomci skupnega prednika Abd Manafa ibn Kasaja in izvirajo iz Meke. Mohamedovi predniki so bili potomci Abd Manafovega sina Ha\xc5\xa1ima, Omajadi pa potomci njegovega sina Abd \xc5\xa0amsa in Abd \xc5\xa0amsovega sina Omaja. Ha\xc5\xa1imova in Omajova dru\xc5\xbeina sta bili dva klana plemena Kuraj\xc5\xa1ev. Muslimanski \xc5\xa1iitski zgodovinarji temu nasprotujejo in opozarjajo, da je bil Omaja Abd \xc5\xa0amsov posvojenec in torej ni bil ibn Kasajev krvni sorodnik, zato so ga kasneje izvrgli iz plemi\xc5\xa1ke rodbine._NEWLINE_Med klanoma Omajadov in Ha\xc5\xa1imitov je verjetno \xc5\xbee pred Mohamedom vladalo rivalstvo, ki je po bitki pri Badru preraslo v resno plemensko sovra\xc5\xa1tvo.  V bitki so Ha\xc5\xa1imiti Ali, Hamza ibn Abd al-Mutalib in Ubajda ibn al-Harit v neposredni borbi treh proti trem ubili tri najvi\xc5\xa1je vodje omajadskega klana: Utbo ibn-Rabija, Valida ibn Utba in \xc5\xa0ajbo. Omajev vnuk Abu Sufjan ibn Harb je zaradi tega dogodka postal zagrizen Mohamedov nasprotnik in je samo leto po bitki pri Badru posku\xc5\xa1al v novi bitki iztrebiti pripadnike nove vere, ki so imeli sede\xc5\xbe v Medini.  Bitka pri Uhudu je bila po prepri\xc4\x8danju poznavalcev prvi poraz muslimanov, v katerem so imeli ve\xc4\x8dje izgube kot Mekanci. Po bitki je Abu Sufjanova \xc5\xbeena Hind, ki je bila Utba ibn Rabijeva h\xc4\x8derka, iz Hamzovega trupla izrezala njegova jetra in jih posku\xc5\xa1ala pojesti. _NEWLINE_Pet let po porazu pri Uhudu je Mohamed osvojil Meko in razglasil splo\xc5\xa1no amnestijo. Abu Sufjan in njegova \xc5\xbeena Hind sta v strahu za svoji \xc5\xbeivljenji na predve\xc4\x8der osvojitve mesta sprejela muslimansko vero. Islam je sprejel tudi njun sin Muavija ibn Abu-Sufjan, kasnej\xc5\xa1i kalif Muavija I.. Osvojitev Meke je \xc5\xa1e bolj razplamtelo sovra\xc5\xa1tvo med Omajadi in Ha\xc5\xa1imiti in kasneje povzro\xc4\x8dalo spopade med Muavijem I. in Alijem ter uboj Huseina ibn Alija, cele njegove dru\xc5\xbeine in nekaj prijateljev, ki se je zgodil na ukaz Jazida ibn Muavija v bitki pri Karbali._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina zgodovinarjev ima kalifa Muavija (661-680) za drugega vladarja omajadske rodbine, \xc4\x8deprav je bil prvi vladar, ki je vladal po dinasti\xc4\x8dnem na\xc4\x8delu. Prvi kalif je bil Utman ibn Afan (644-656), ki je bil tudi iz omajadskega klana in je  sodeloval v o\xc5\xbeivljanu in kasneje\xc5\xa1emu vzponu Omajadov na oblast. Utman je med svojim vladanjem na klju\xc4\x8dne polo\xc5\xbeaje v dr\xc5\xbeavi postavil zaupne pripadnike svojega klana. Najpomembnej\xc5\xa1e je bilo imenovanje bratranca Marvana ibh al-Hakama za glavnega svetovalca, kateremu je uspelo narediti velik premik med Mohamedovimi  ha\xc5\xa1imitskimi spremljevalci, ker je Mohamed Marvana in njegovega o\xc4\x8deta Al-Hakama ibn Ali al-Asa za vedno izgnal iz Medine. Za guvernerja Kufe je imenoval svojega polbrata Valida ibn Ukba, katerega so Ha\xc5\xa1imiti obdol\xc5\xbeili, da je vodil molitve pod vplivom alkohola. Utmanu je podelil oblast tudi nad velikim delom Sirije, da bi tudi tam utrdil Muavijev polo\xc5\xbeaj. Za guvernerja Egipta je imenoval svojega sodojenca Abdulaha ibn Saada. Ker Utman nikoli ni imenoval svojega naslednika, ga zgodovinarji nimajo za ustanovitelja omajadske rodbine. _NEWLINE_Po Utmanovem uboju leta 656 je bil za kalifa izvoljen Mohamedov bratranec Ali iz ha\xc5\xa1imitskega klana.  Ali je zaradi svoje politi\xc4\x8dne neizku\xc5\xa1enosti kmalu naletel na odpor nekaterih strani. Po\xc4\x8dutil se je ogro\xc5\xbeenega, zato je svojo prestolnico preselil iz Medine v Kufo. Preselitev je povzro\xc4\x8dila spor, ki je trajal do leta 661 in je poznan kot prva fitna (dr\xc5\xbeavljanska vojna)._NEWLINE_Aliju se je najprej uprla zveza, ki so jo vodili Mohamedova \xc5\xbeena Aj\xc5\xa1a ter Mohamedova spremljevalca Talhah ibn Ubejdulah in Zubejr bin Avvam. Nasprotniki so se spopadli leta 656 v bitki pri Basri, v kateri je Ali prepri\xc4\x8dljivo zmagal. _NEWLINE_Po tej bitki se je Ali spopadel \xc5\xa1e z Muavijem v bitki pri Siffinu. Bitka se je iz neznanih vzrokov kon\xc4\x8dala \xc5\xa1e preden je katera od strani zmagala, ker sta se nasprotnika dogovorila za arbitrarno re\xc5\xa1evanja spora. Predmet in rezultat arbitra\xc5\xbee zaradi protislovnih in v\xc4\x8dasih zmedenih poro\xc4\x8dil nista povsem jasna. _NEWLINE_Velika skupina Alijevih vojakov je bila zaradi njegove odlo\xc4\x8ditve ogor\xc4\x8dena , ker "presojan lahko samo Bog", in se je po bitki odcepila od glavnine njegove vojske. Skupina je kasneje postala poznana kot harid\xc5\xbeiti (tisti, ki so (ga) zapustili). _NEWLINE_Leta 659 se je Alijeva vojska spopadla s harid\xc5\xbeiti v bitki pri Nahrawanu. \xc4\x8ceprav je Ali v bitki zmagal, so stalni spori slabo vplivali na njegov politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj in v naslednjih letih je nekaj Sirijcev proglasilo Muavijo za rivalskega kalifa._NEWLINE_Alija so leta 661 umorili. Storilec je bil verjeteno iz vrst harid\xc5\xbeitov. Muavija je vkorakal v Kufo, kjer je pregovoril \xc5\xa1tevilne Alijeve prista\xc5\xa1e, da so ga proglasili za kalifa namesto Alijevega sina Hasana. Muavija je po prihodu na oblast prestolnico kalifata preselil v Damask. Sirija je ostala temelj omajadske mo\xc4\x8di vse do propada dinastije leta 750._NEWLINE_Dinastija se je ponovno rodila v C\xc3\xb3rdobi v pokrajini Al-Andaluz v sedanji \xc5\xa0paniji in Portugalski. Ustanovila je C\xc3\xb3rdobski emirat in kasneje kalifat, ki je trajal do leta 1031. Po letu 1031 so iz kalifata nastale \xc5\xa1tevilne muslimanske kne\xc5\xbeevine (taife), berberska kraljestva in Kraljestvo Granada, tako da je muslimanska oblast na Iberskem polotoku v razli\xc4\x8dnih oblikah trajala \xc5\xa1e nadaljnjih petsto let. _NEWLINE_Leta 712 je omajadski general Mohamed bin Kasim odjadral iz Khaleeja v Sind in podjarmil Sind in Pund\xc5\xbeab ob reki Ind v sodobnem Pakistanu. Osvojitev obeh pokrajin je bila za kalifat draga,  vendar pomembna pridobitev. Nadaljnja osvajanja so zaustavila hindujska rad\xc5\xbeputska kraljestva v severni Indiji. _NEWLINE_Taifski sistem islamskih emiratov (kne\xc5\xbeevin) in Granadski emirat/sultanat na ju\xc5\xbenem delu Iberskega polotoka so vzdr\xc5\xbeevali svojo neodvisnost predvsem s pla\xc4\x8devanjem davkov severnim kr\xc5\xa1\xc4\x8danskim kraljestvom, ki so se za\xc4\x8dela postopoma \xc5\xa1iriti proti jugu. _NEWLINE_Muslimanska oblast na Iberskem polotoku se je kon\xc4\x8dala 2. januarja 1492 z osvojitvijo nasridskega kraljestva Granada. Zadnji muslimanski vladar Granade Mohamed XII., bolj znan kot Boabdil, je svoje kraljestvo predal katoli\xc5\xa1kima monarhoma Ferdinandu II. Aragonskemu in Izabeli I. Kastiljski.\n_START_SECTION_\nSufjanidi\n_START_PARAGRAPH_\nAbu Sufjanovi potomci - Sufjanidi so vladali od leta 661 do 684, ko je umrl njegov vnuk Muavija II.. Za vladavino Muavija I. je zna\xc4\x8dilna notranja varnost in \xc5\xa1irjenje dr\xc5\xbeave. V dr\xc5\xbeavi je bilo samo nekaj ve\xc4\x8djih uporov, med njimi upor Had\xc5\xbera ibn Adija v Kufi. Ibn Adi je podpiral zahteve Alijevih naslednikov do kalifata, njegov upor pa je brez te\xc5\xbeav zatrl guverner Iraka Zijad ibn Abi Sufjan._NEWLINE_Muavija je vzpodbujal miroljubno sobivanje muslimanov in kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih skupnosti v Siriji. Eden od njegovih najbli\xc5\xbejih svetovalcev je bil celo o\xc4\x8de svetega Janeza Dama\xc5\xa1\xc4\x8dana. Isto\xc4\x8dasno je izven dr\xc5\xbeave  potekala stalna vojna z Bizantinskim cesarstvom. Omajadi so med njegovim vladanjem osvojili Rodos in Kreto in ve\xc4\x8dkrat napadli Konstantinopel. Kalifat se je \xc5\xa1iril tudi v severno Afriko, kjer so v sedanji Tuniziji ustanovili Kairouan, in Srednjo Azijo, kjer so osvojili Kabul, Buharo in Samarkand._NEWLINE_Po Muavijevi smrti leta 680 ga je nasledil sin Jezid I.. Dednemu nasledstvu so nasprotovali \xc5\xa1tevilni vplivni muslimani, med katerimi sta bila najpomembnej\xc5\xa1a sin enega od Mohamedovih spremljevalcev Abd-Alah ibn al-Zubair in Mohamedov vnuk Husein ibn Ali. Nastali spor je poznan kot druga fitna. _NEWLINE_Leta 680 sta Ibn al-Zubair in Husein ibn Ali pobegnila iz Medine v Meko. Al-Zubair je ostal v Meki do svoje smrti, Husein pa se je odlo\xc4\x8dil oditi v Kufo in tam dobiti podporo. Velika omajadska vojska, izro\xc4\x8dilo trdi, da je \xc5\xa1tela  70.000 vojakov, ga je na Jezidov ukaz prestregla in v bitki pri Karbali neusmiljeno pobila Huseina, 72 \xc4\x8dlanov njegove dru\xc5\xbeine, med katerimi je bil tudi njegov \xc5\xa1estmese\xc4\x8dni sin, in njegove spremljevalce. _NEWLINE_Po Huseinovi smrti se je Ibn al-Zubair, \xc4\x8deprav je ostal v Meki, povezal z dvema opizicijskima gibanjema, od katerih je bilo eno v Medini, drugo pa se je zbiralo okrog harid\xc5\xbeitov v Basri in Arabiji. Leta 683 je Jezid z vojsko obe gibanji zadu\xc5\xa1il. Najprej je v bitki pri al-Harri premagal medinske nasprotnike in nato za\xc4\x8del oblegati Meko. Med obleganjem je bila v po\xc5\xbearu zelo po\xc5\xa1kodovana Kaba, ki je v kasneje postala glavni razlog za obsojanja Omajadov. _NEWLINE_Jezid je med obleganjem Meke umrl. Njegova vojska se je vrnila v Damask in oblast v Meki je ostala v Ibn al-Zubairovih rokah. Jezida je naslediil njegov najstarej\xc5\xa1i sin Muavija II. (683-684), katerega izven Sirije najbr\xc5\xbe nikoli niso priznali za kalifa. V Siriji sta nastali dve stranki: konfederacija Kajev, ki so podpirali Ibn al-Zubaira, in Kuda, ki je podprl Marvana, Omajevega potomca preko Vaila ibn Omaja. Marvanovi prista\xc5\xa1i so leta 684 slavili zmago v bitki v Mard\xc5\xbe Rahitu pri Damasku in Marvana so kmalu zatem proglasili za novega kalifa.\n_START_SECTION_\nPrvi Marvanidi\n_START_PARAGRAPH_\nMarvanova prva naloga je bila obraniti svojo oblast pred rivalom Ibn al-Zubairom, katerega je za kalifa priznavala ve\xc4\x8dina islamskega sveta. Marvan je za Omajade ponovno osvojil Egipt in nato po samo devetih mesecih vladanja leta 685 umrl._NEWLINE_Nasledil ga je njegov sin Abd al-Malik ibn Marvan (685-705), ki je v kalifatu ponovno utrdil omajadsko oblast. Pomemben dogodek v zgodnjem obdobju njegovega vladanja je bil upor al-Mukhtarja iz Kufe, ki je upal, da bo oblast v kalifatu prevzel Alijev sin Muhammad ibn al-Hanafija, ki  z uporom ni imel nobene  neposredne zveze. Al-Mukhtarjeve \xc4\x8dete sosodelovale  tako v bitki z Omajadi leta 686 ob reki Khazir pri Mosulu, v kateri so Omajadi do\xc5\xbeiveli poraz, kot v bitki z Ibn al-Zubairjem leta 687, v \xc4\x8dasu, ko je bil zatrt al-Mukhtarjev upor. Omajadske \xc4\x8dete so leta 691 ponovno osvojile Irak, leta 692 pa Meko. Ibn al-Zubair je bil v napadu na mesto ubit._NEWLINE_Drug pomemben dogodek v zgodnjem obdobju Abd al-Malikovega vladanja je bila gradnja Kupole na skali v Jeruzalemu. Kronologija gradnje je sicer nekoliko nezanesljiva, izgleda pa, da je bila mo\xc5\xa1eja dograjena leta 692, se pravi med sporom z Ibn al-Zubairjem. Ta podatek je nekatere srednjeve\xc5\xa1ke pa tudi sodobne zgodovinarje pripeljal do zaklju\xc4\x8dka, da je bila Kupola na skali zgrajena kot protiute\xc5\xbe Kaabe, romarskega sredi\xc5\xa1\xc4\x8da, ki je bilo takrat pod Ibn al-Zubairjevo oblastjo._NEWLINE_Abd al-Malik ima zasluge za centraliziranje dr\xc5\xbeavne uprave in uvedbo arab\xc5\xa1\xc4\x8dine za uradni jezik sultanata. Zaslu\xc5\xbeen je tudi za uvedbo enotnih muslimanskih kovancev z neikonskim okrasjem, ki so postopoma izpodrinili bizantinske in sasanidske kovance._NEWLINE_Abd al-Malika je nasledil sin al-Valid (705-715), ki je tudi bil pomemben graditelj in je dal zgraditi Prerokove mo\xc5\xa1ejo v Medini in Veliko mo\xc5\xa1ejo v Damasku. _NEWLINE_Pomembna osebnost med vladanjem tako al-Valida kot  Abd al-Malika je bil guverner Iraka al-Had\xc5\xbead\xc5\xbe ibn Jusef. Mnogo Ira\xc4\x8danov se je upiralo omajadski oblasti, zato je guverner za vzdr\xc5\xbeevanje reda pripeljal v Wasit garnizijo vojakov iz Sirije. Te voja\xc5\xa1ke enote so na za\xc4\x8detku 8. stoletja igrale klju\xc4\x8dno vlogo v zatiranju upora, ki ga je vodil ira\xc5\xa1ki general Ibn al-A\xc5\xa1at._NEWLINE_Al-Valida je nasledil brat Sulejman (715-717). Za njegovo vladanje je zna\xc4\x8dilno dolgotrajno obleganje Konstantinopla. Neuspe\xc5\xa1no obleganje je ozna\xc4\x8dilo konec resnih arabskih  \xc5\xbeelja po prestolnici Bizantinskega cesarstva. Kalifat se je v prvih dveh desetletjih 8. stoletja kljub temu stalno \xc5\xa1iril in segal do Iberskega polotoka na zahodu do Srednje Azije in Indije na vzhodu._NEWLINE_Sulejmana je nasledil bratranec Omar ibn Abd al-Aziz (717-720), ki je imel med omajadskimi kalifi je do neke mere edinstven polo\xc5\xbeaj: bil je edini omajadski vladar, kateremu je kasnjej\xc5\xa1e  islamsko izro\xc4\x8dilo priznalo polo\xc5\xbeaj pravega kalifa (khalifa) in ne samo polo\xc5\xbeaj posvetnega kralja (malik). _NEWLINE_Omar si je prizadeval re\xc5\xa1iti dr\xc5\xbeavne prora\xc4\x8dunske probleme, ki so nastali zaradi prestopa podlo\xc5\xbenikov v islam. V omajadskem obdobju ve\xc4\x8dina prebivalstva kalifata niso bili muslimani, pa\xc4\x8d pa kristjani, Judje, zagovorniki Zaratustre in drugi. Teh verskih skupnosti niso prisilno spreobra\xc4\x8dali v islam, morale pa so pla\xc4\x8devati davek (jizyah), ki ga muslimanom ni bilo treba pla\xc4\x8devati. V tak\xc5\xa1nih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah splo\xc5\xa1na spreobrnitev podlo\xc5\xbenikov v islam za dr\xc5\xbeavni prora\xc4\x8dun ni bila za\xc5\xbeelena. Poro\xc4\x8dila iz tistega \xc4\x8dasa ka\xc5\xbeejo, da so nekateri guvernerji provinc celo aktivno odvra\xc4\x8dali podlo\xc5\xbenike od prestopanja v islam. Kako je Omar posku\xc5\xa1al re\xc5\xa1iti ta problem, ni povsem jasno, nekateri  viri pa ga opisujejo kot osebnost, ki je vztrajala pri enaki obravnavi Arabcev in nearabskih muslimanov (mawali) in odstranjevanju ovir pri prestopanju Nearabcev v islam. _NEWLINE_Po Omarjevi smrti je postal kalif Abd al-Malikov sin Jezid II. (720-724). Jezid je najbolj znan po tako imenovanem "ikonoklasti\xc4\x8dnem ediktu", s katerim je ukazal uni\xc4\x8denje vseh kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih podob na ozemlju kalifata. Leta 720 je v Iraku ponovno izbruhnil velik upor, ki ga je tokrat vodil Jezid ibn al-Mahalab.\n_START_SECTION_\nHi\xc5\xa1am in konec ozemeljske \xc5\xa1iritve\n_START_PARAGRAPH_\nHi\xc5\xa1am je bil zadnji Abd al-Malikov sin, ki je postal kalif. Vladal je od leta 724 do 743. Za njegovo dolgo in  razgibano vladanje je najbolj zna\xc4\x8dilen konec \xc5\xa1irjenja meja cesarstva. _NEWLINE_Hi\xc5\xa1am je svoj dvor preselil v Resafo v severni Siriji, ki je bila bli\xc5\xbee Bizantinskemu cesarstvu kot Damask, in nadaljeval sovra\xc5\xbenosti proti Bizantinskemu cesarstvu, ki so prenehale po zadnjem neuspe\xc5\xa1nem obleganju Konstantinopla. V vojnih pohodih v Anatolijo so Omajadi dosegli  \xc5\xa1tevilne zmage in poraze, na primer v bitki pri Akroinonu leta 740, svojega ozemlja pa niso bistveno raz\xc5\xa1irili._NEWLINE_Med Hi\xc5\xa1amovim vladanjem se je po porazu v bitki s Franki pri Toursu leta 732 kon\xc4\x8dalo tudi \xc5\xa1irjenje proti zahodu. Poleg tega je leta 739 v severni Afriki izbruhnil velik upor Berberov, ki so ga le s te\xc5\xbeavo zatrli. _NEWLINE_Hi\xc5\xa1am je \xc5\xa1e te\xc5\xbeje poraze do\xc5\xbeivel na vzhodu, kjer so njegove armade posku\xc5\xa1ale pokoriti Baktrijo in njeno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de Balh ter Transoksanijo s Samarkandom. Obe pokrajini so sicer delno osvojili, trdne oblasti pa jim ni uspelo vzpostaviti._NEWLINE_Posebne te\xc5\xbeave je ponovno povzro\xc4\x8dalo vpra\xc5\xa1anje prestopanja Nearabcev, predvsem transoksanijskih Sogdijcev, v islam. Guverner Horasana al-Sulami je namre\xc4\x8d obljubil dav\xc4\x8dne olaj\xc5\xa1ave vsem Sogdijcem, ki bi prestopili v islam. Ker se je postala njegova ponudba med prebivalci preve\xc4\x8d raz\xc5\xa1irila in bi lahko ogrozila dr\xc5\xbeavne dohodke, je svojo ponudbo umaknil.  Leta 734 so se Sogdijci pod vodstvom al-Harita ibn Surajd\xc5\xbea uprli in osvojili Balh, pri osvajanju Merva pa so do\xc5\xbeiveli poraz. Po porazu je al-Haritovo gibanje razpadlo, problem pravic nearabskih muslimanov pa je \xc5\xa1e naprej ostal ku\xc5\xbena rana Omajadskega kalifata.\n_START_SECTION_\nTretja fitna\n_START_PARAGRAPH_\nHi\xc5\xa1ama je nasledil sin Jezida II. al-Valid II. (743-744). Al-Valida so bolj zanimali zemeljski u\xc5\xbeitki kot vera, kar bi lahko potrdile poslikave v tako imenovanih "Hi\xc5\xa1amovih pu\xc5\xa1\xc4\x8davskih pala\xc4\x8dah", na primer v Kasr Amri in Kirbat al-Mafd\xc5\xbearju, ki jih pripisujejo prav njemu. Z usmrtitvami \xc5\xa1tevilnih nasprotnikov, ki so oporekali njegovemu imenovanju, in preganjanjem kadarizma (qadar) si je hitro nakopal mnogo sovra\xc5\xbenikov. _NEWLINE_Leta 744 se je v Damasku za kalifa raglasil sin al-Valida I. Jezid III.. Njegova vojska je izsledila al-Valida II. in ga ubila. Jezid III. je zaradi svoje pobo\xc5\xbenosti pridobil nekaj ugleda in morda tudi naklonjenosti kadaristov. Umrl je samo \xc5\xa1est mesecev po prihodu na oblast.    _NEWLINE_Za svojega naslednika je imenoval brata Ibrahima. Temu je oporekal vnuk Marvana I. Marvan II. (744\xe2\x80\x93750), ki je s severne meje pri\xc5\xa1el decembra 744 z vojsko v Damask in se razglasil za kalifa. Svojo prestolnico je takoj preselil na sever v Harran v sedanji Tur\xc4\x8diji. V Siriji je kmalu zatem izbruhnil upor, morda prav zaradi preselitve prestolnice, zato je Marvan leta 746 iz ma\xc5\xa1\xc4\x8devanja popolnoma poru\xc5\xa1il obzidje Homsa in Damaska. _NEWLINE_Marvan je imel pomembne nasprotnike tudi v harid\xc5\xbeitih v Iraku in Iranu, ki so za rivalska kalifa razglasili najprej al-Dahhaka ibn Kajs al-\xc5\xa0ajbanija in za njim Abu Dulafa. Leta 747 je Marvanu uspelo ponovno vzpostaviti oblast v Iraku, medtem pa se je pojavila mnogo resnej\xc5\xa1a gro\xc5\xbenja v Horasanu.\n_START_SECTION_\nPropad\n_START_PARAGRAPH_\nHa\xc5\xa1imija je bilo versko gibanje, ki je dobilo ime po Abu Ha\xc5\xa1imu, vnuku  Alija ibn Abu Taliba in sinu Muhameda ibn Hanafija, in ga je vodila Omajadom rivalska dru\xc5\xbeina Abasidov. Po Ha\xc5\xa1imovi smrti leta 717 so za\xc4\x8deli pripadniki  gibanja v Horasanu iskati podporo za "\xc4\x8dlana Mohamedove dru\xc5\xbeine", pri \xc4\x8demer niso izrecno omenjali, da gre za Abaside.  Misije so bile uspe\xc5\xa1ne tako med Arabci kot med Nearabci (mawali) in prav slednji so pri \xc5\xa1irjenju gibanja igrali zelo pomembno vlogo._NEWLINE_Okoli leta 746 je vodstvo ha\xc5\xa1imije v Horasanu prevzel Abu Muslim Horasani. Horasani je naslednje leto spro\xc5\xbeil odkrit upor proti Omajadom in hitro prevzel oblast v Horasanu, izgnal omajadskega guvernerja Nar ibn-Sajarja in poslal svojo vojsko proti zahodu. Leta 749 je Ha\xc5\xa1imija osvojil Kufo in novembra istega leta so v mo\xc5\xa1eji v Kufi za novega kalifa razglasili Abuja al-Abasa. _NEWLINE_Marvan II. je takrat mobiliziral svoje \xc4\x8dete iz Harrana in se odpravil proti Iraku. Januarja leta 750 sta se obe vojski udarili v bitki pri Zabu, v kateri je Marvan do\xc5\xbeivel hud poraz.  Abasidi so aprila osvojili Damask in avgusta v Egiptu Marvana ubili. _NEWLINE_Zmagovalci so po prevzemu oblasti oskrunili grobnice Omajadov v Siriji, prizanesli so samo grobnici Omarja II., in pobili ve\xc4\x8dino preostalih \xc4\x8dlanov njihove dru\xc5\xbeine. Pre\xc5\xbeivel je samo Hi\xc5\xa1amov vnuk Abd ar-Rahman, ki je v Andaluziji na jugu Iberskega polotoka ustanovil novo kraljestvo. Sebe in svojo dru\xc5\xbeino je proglasil  za naslednike preporojenega Omajadskega kalifata._NEWLINE_Previt\xc3\xa9-Orton trdi, da je bil glavni vzrok za propad Omajadov naglo \xc5\xa1irjenje islama. V obdobju Omajadov so v islam masovno prestopali Perzijci, Berberi, Kopti in Aramejci. Ti mawaliji (varovanci) so bili pogosto bolj izobra\xc5\xbeeni in civilizirani kot njihovi arabski gospodarji.  Spreobrnjenci so zaradi na\xc4\x8dela enakopravnosti vseh muslimanov mo\xc4\x8dno preoblikovali politi\xc4\x8dno prizori\xc5\xa1\xc4\x8de v dr\xc5\xbeavi. Previt\xc3\xa9-Orton trdi tudi to, da je cesarstvo dodatno oslabil spor med Sirijo in Irakom.\n_START_SECTION_\nCentralni divani\n_START_PARAGRAPH_\nCentralna dr\xc5\xbeavna uprava je imela \xc5\xa1est divanov (dr\xc5\xbeavnih svetov): Diwan al-Kharaj (Svet za finance), Diwan al-Rasa\'il  (Svet za korespondenco), Diwan al-Khatam (Dr\xc5\xbeavno tajni\xc5\xa1tvo), Diwan al-Barid (Svet za po\xc5\xa1to), Diwan al-Qudat (Svet za pravosodje) in Diwan al-Jund (Svet za vojsko).\n_START_SECTION_\nDiwan al-Kharaj\n_START_PARAGRAPH_\nCentralni odbor za finance je upravljal z vsemi financami cesarstva, predpisoval in zbiral davke in razporejal dohodke.\n_START_SECTION_\nDiwan al-Rasa\'il\n_START_PARAGRAPH_\nOdbor za korespondenco je po\xc5\xa1iljal dr\xc5\xbeavne poslanice in okro\xc5\xbenice dr\xc5\xbeavnim in provincijalnim uradnikom, usklajeval delo vseh svetov in obravnaval vse prispele dokumente.\n_START_SECTION_\nDiwan al-Khatam\n_START_PARAGRAPH_\nNaloga Diwana al-Khatama (Dr\xc5\xbeavnega registra) je bila prepre\xc4\x8devanje ponarejanja listin. V Dr\xc5\xbeavnem registru so se izdelovale in hranile kopije  vseh uradnih dokumentov preden so se originalni dokumenti zape\xc4\x8datili in poslali na kon\xc4\x8dni naslov. Iz registra je v Damasku postopoma nastal Dr\xc5\xbeavni arhiv. Institucija dr\xc5\xbeavnega registra se je ohranila do sredine obdobja Abasidov.\n_START_SECTION_\nDiwan al-Barid\n_START_PARAGRAPH_\nDr\xc5\xbeavno po\xc5\xa1tno slu\xc5\xbebo je uvedel \xc5\xbee Muavija I.. Abd al-Malik je njeno delovanje raz\xc5\xa1iril na celotno cesarstvo, al-Valid pa je dosegel njeno u\xc4\x8dinkovitost. Omar bin Abdul-Aziz je na po\xc5\xa1tnih postajah ob glavni horasanski cesti zgradil karavanske seraje. Za prenos po\xc5\xa1iljk med kalifom in njegovimi zastopniki in uradniki v provincah so se uporabljale \xc5\xa1tefete konjenikov. Po\xc5\xa1tne postaje na glavnih cestah so bile med seboj oddaljene devetnajst kilometrov. Na vsaki postaji so bili na zazpolago sve\xc5\xbei konji, osli in kamele, pripravljeni na prevoz po\xc5\xa1te do naslednje postaje.  Po\xc5\xa1tna slu\xc5\xbeba je bila namenjena predvsem dr\xc5\xbeavni upravi, njenih ugodnosti pa so bili dele\xc5\xbeni tudi popotniki ter trgovci s svojimi tovori. Za prevoz so se uporabljale tudi po\xc5\xa1tne ko\xc4\x8dije, ki so lahko prepeljale tudi petdeset do sto ljudi naenkrat. Po\xc5\xa1tna slu\xc5\xbeba v Iraku je v \xc4\x8dasu guvernerja Jusufa bin Omarja stala 4.000.000 dirhamov letno.\n_START_SECTION_\nDiwan al-Qudat\n_START_PARAGRAPH_\nV zgodnjem islamskem obdobju so se s pravosodjem osebno ukvarjali Mohamed in pravoverni kalifi.  Po raz\xc5\xa1iritvi islamske dr\xc5\xbeave je Omar al-Faruk  lo\xc4\x8dil  sodstvo od splo\xc5\xa1ne uprave in \xc5\xbee leta 643 (leta 23 po islamskem koledarju) v Egiptu  imenoval prvega kadija.\n_START_SECTION_\nDiwan al-Jund\n_START_PARAGRAPH_\nLetne rente, ki jih je Omarjev divan dodelil vsem arabskim in muslimanskim vojakom drugih narodnosti, so v \xc4\x8dasu Omajadov do\xc5\xbeivele temeljite spremembe. Ti so pre\xc4\x8desali register upravi\xc4\x8dencev, ki so prejemali rento kot sredstva za pre\xc5\xbeivljanje, \xc4\x8detudi niso bili v aktivni vojaki.  Rente  so za\xc4\x8deli izpla\xc4\x8devati samo aktivnim udele\xc5\xbeencem bitk. Vojsko so po bizantinskem vzoru razdelili na pet oddelkov: glavnino, dve krili, predhodnico in za\xc5\xa1\xc4\x8ditnico. Tak\xc5\xa1na organizacija je veljala tako na pohodu kot na bojnem polju. Marvan II. (740\xe2\x80\x93750) je tak\xc5\xa1no delitev opustil in uvedel majhno kompaktno enoto kohorto (kurdus). Omajadske enote so bile razdeljene v tri rodove: pehoto, konjenico in topni\xc5\xa1tvo. Arabske enote so bile oble\xc4\x8dene in oboro\xc5\xbeene po bizantinskem vzoru. Konjenica je uoprabljala preprosta okrogla sedla. Topni\xc5\xa1tvo je uporabljalo baliste (arradah), mangonele (manjaniq) in ovne (dabbabah ali kab\xc5\xa1). Te\xc5\xbeke stroje in oblegovalne naprave so tovorili s kamelami za glavnino vojske.\n_START_SECTION_\nZgodovinski pomen\n_START_PARAGRAPH_\nZa Omajadski kalifat so zna\xc4\x8dilni velika ozemeljska \xc5\xa1iritev ter veliki upravni in  kulturni problemi, ki jih je \xc5\xa1iritev povzro\xc4\x8dila. Omajadi so kljub nekaterim opaznim izjemam pristrano \xc5\xa1\xc4\x8ditili pravice starih arabskih dru\xc5\xbein, predvsem svoje, pred pravicami na novo spreobrnjenih muslimanov in so zato islam pojmovali manj univerzalisti\xc4\x8dno kot mnogi njihovi rivali. G.R. Hawting je napisal, da "so na islam gledali kot na lastnino zavojevalske aristokracije".  _NEWLINE_Na splo\xc5\xa1no prevladuje mnenje, da so Omajadi pretvorili kalifat iz verske institucije (med ra\xc5\xa1idunom) v dinasti\xc4\x8dno institucijo. Omajadski kalifi so se kljub temu imeli za predstavnike Boga na Zemlji in odgovorne za "opredeljevanje in izvr\xc5\xa1evanje Bo\xc5\xbejih ukazov", se pravi za "opredeljevanje in izvr\xc5\xa1evanje islamskih zakonov". _NEWLINE_V omajadskem obdobju je arab\xc5\xa1\xc4\x8dina postala upravni jezik kalifata, zato so se dr\xc5\xbeavni dokumenti in denar za\xc4\x8deli izdajati v tem jeziku. Masovno spreobra\xc4\x8danje prebivalstva v islam je povzro\xc4\x8dilo masoven pritok muslimanov v kalifat. _NEWLINE_Med njihove najve\xc4\x8dje arhitekturne dose\xc5\xbeke spadata Kupola na skali v Jeruzalemu in Velika mo\xc5\xa1eja v Damasku. _NEWLINE_Kasnej\xc5\xa1i islamski zgodovinarji imajo o Umajadih ve\xc4\x8dinoma negativno mnenje. Obto\xc5\xbeujejo jih promoviranja kraljestva (mulk, ki ima prizvok tiranije) namesto pravega kalifata (khalifa). V tem pogledu je opazno, da se omajadski kalifi niso naslavljali s tradicionalnim "khalifat rasul Allah" (Bo\xc5\xbeji naslednik in glasnik), ampak s "khalifat Allah" (Bo\xc5\xbeji odposlanec). Razlika med nazivoma morda ka\xc5\xbee, da so se Omajadi "imeli za Bo\xc5\xbeje predstavnike na \xc4\x8delu skupnosti in niso videli nobene potrebe, da bi svojo versko mo\xc4\x8d delili ali jo prenesli na primer na nastajajo\xc4\x8di razred verskih u\xc4\x8denjakov."_NEWLINE_Dejstvo je, da je bil prav ta razred u\xc4\x8denjakov, ki je nastajal predvsem v Iraku, zaslu\xc5\xbeen za zbiranje in zapisovanje islamskega izro\xc4\x8dila, ki tvori primarni vir gradiv za zgodovino omajadskega obdobja. Rekonstruiranje zgodovine tega obdobja sloni predvsem na zgodovinah, ki sta jih napisala Tabari in Baladuri na abasidskem dvoru v Bagdadu._NEWLINE_Sodobni arabski nacionalisti gledajo na obdobje Omajadov kot na del arabske zlate dobe in ga \xc5\xbeelijo posnemati in obnoviti. To \xc5\xa1e posebej velja za sirijske nacionaliste v sedanji Siriji, ki imajo tako kot Omajadi sede\xc5\xbe v Damasku. Bela barva, ki je ena od \xc5\xa1tirih panarabskih barv in se pojavlja na zastavah vseh arabskih dr\xc5\xbeav, naj bi predstavljala Omajade.\n_START_SECTION_\nMnenja sunitov\n_START_PARAGRAPH_\nMnenja sunitov o Omajadih po Muaviji (661\xe2\x80\x93680) so ve\xc4\x8dinoma nejasna. Na mnoge vladarje gledajo kot na izdajalce in povzro\xc4\x8ditelje velikih stisk v islamski skupnosti (ummah). Al-Sujuti v razlagi korana (tafsir) 17:60 z naslovom   Dur al-Mantur pi\xc5\xa1e, da obstojajo izro\xc4\x8dila, ki opisujejo Omajade kot "prekleto drevo". V tak\xc5\xa1nem splo\xc5\xa1nem mnenju je tudi nekaj izjem: Omarja II. ibn Abd al-Aziza na primer poveli\xc4\x8dujejo kot enega najve\xc4\x8djih muslimanskih vladarjev po \xc5\xa1tirih pravovernih kalifih.\n_START_SECTION_\nMnenja \xc5\xa1iitov\n_START_PARAGRAPH_\nNegativno mnenje \xc5\xa1iitov o Omajadih je na kratko izra\xc5\xbeeno v \xc5\xa1iitski knjigi Sulh al Hasan. V nekaterih virih jih Ali opisuje kot "najhuj\xc5\xa1o fitno" \xe2\x80\x93 povzro\xc4\x8ditelje te\xc5\xbeav in kaosa.\n_START_SECTION_\nStali\xc5\xa1\xc4\x8da bahajev\n_START_PARAGRAPH_\nSedem zmajevih glav simbolizira sedem provinc v Omajadskem kalifatu: Damask (Sirija), Perzijo, Arabijo, Egipt, Afriko, Andaluzijo in Transoksanijo. Deset rogov pomeni deset vladarjev iz omajadske rodbine: Abu Sufjana, Muavija, Jezida, Marvana, Abd al-Malika, Valida, Sulejmana, Hi\xc5\xa1ama in Ibrahima. Nekatere imena, ki se pojavljajo ve\xc4\x8dkrat, na primer Jezid II. in Jezid III., so v tej interpretaciji \xc5\xa1teta samo enkrat.\n_START_SECTION_\nOmajadi v slovenski literaturi\n_START_PARAGRAPH_\nAnton A\xc5\xa1kerc je v pesnitvi \xc4\x8ca\xc5\xa1a nesmrtnosti v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de besedila postavil \xc5\xbeeljo kordobskega emirja in kalifa Abdurrahmana III. (912-961) po nesmrtnosti, ki jo dose\xc5\xbee samo tako, da \xc4\x8da\xc5\xa1o napolni z dobrimi deli.'