b'\n_START_ARTICLE_\nAvstrijska nasledstvena vojna\n_START_PARAGRAPH_\nAvstrijska nasledstvena vojna, vojna za nasledstvo v avstrijski monarhiji (1741 - 1748)._NEWLINE_Bavarska, Prusija, Francija in \xc5\xa0panija so po smrti cesarja Karla VI. posku\xc5\xa1ale izkoristiti domnevno nemo\xc4\x8d njegove naslednice, Marije Terezije, za uveljavljanje svojih interesov. Vendar je mladi vladarici uspelo ob dokaj medli podpori Velike Britanije, v odlo\xc4\x8dilnih trenutkih pa z iskreno pomo\xc4\x8djo Mad\xc5\xbearov in Hrvatov, predvsem pa s svojo neomajno odlo\xc4\x8dnostjo, monarhijo obraniti. V veliko pomo\xc4\x8d ji je bila tudi neenotnost in sebi\xc4\x8dnost napadalcev. Vojna se je iz \xc5\xa0lezije in \xc4\x8ce\xc5\xa1ke (prva in druga \xc5\xa1lezijska vojna) raz\xc5\xa1irila v Porenje, severno in srednjo Italijo ter na Nizozemsko in s svojimi vplivi segla celo v Anglijo (podpora drugi jakobitski vstaji) in na kolonialna ozemlja v Severni Ameriki in Indiji. V vojni so sodelovale skoraj vse evropske dr\xc5\xbeave. Z mirom v Aachnu je bilo Mariji Tereziji priznano nasledstvo v habsbur\xc5\xa1kih dednih de\xc5\xbeelah, vendar je morala Prusiji odstopiti ve\xc4\x8dji del \xc5\xa0lezije, Filipu Parmskemu prepustiti vojvodine Parmo, Piacenzo in Guastallo, ter sardinskemu kralju ve\xc4\x8d ozemelj v zahodni Lombardiji.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nV zadnjih letih vladanja cesarja Karla VI., po smrti Evgena Savojskega (1736), avstrijska monarhija ni imela nobenega dobrega vojskovodje in politika. Na Balkanu je proti Turkom izgubljala bitko za bitko in se je morala umakniti iz Srbije in Bosne, najbolj pa je bila bole\xc4\x8da izguba ugleda njene vojske._NEWLINE_Prevzem krmila monarhije s strani mlade, voja\xc5\xa1ko in politi\xc4\x8dno ne\xc5\xa1olane \xc5\xbeenske, se je mnogim nasprotnikom zdel primeren trenutek, da izkoristijo svoje, dolgo gojene ambicije: bavarski volilni knezi so \xc5\xbee dolgo hrepeneli po nekdanji pomembni vlogi Wittelsbachov v evropski politiki; francoski Burboni so za\xc4\x8dutili prilo\xc5\xbenost, da se znebijo svojih najve\xc4\x8djih sovra\xc5\xbenikov; pruski kralj je imel v na\xc4\x8drtu, da pove\xc4\x8da svojo dr\xc5\xbeavo za ozemlje gosto naseljene in z rudninami bogate \xc5\xa0lezije; \xc5\xa1panska kraljica Elizabeta Farnese, ki je imela ob mlahavem soprogu velik vpliv na \xc5\xa1pansko politiko, si je za \xc5\xbeivljenjski cilj zadala nalogo, da pribori nazaj vojvodine svoje rodbine v Italiji, Parmo, Piacenzo in Guastalo (ki so bile od leta 1735 v habsbur\xc5\xa1kih rokah). Ko se je vojna razmahnila, so jo za svoje koristi sku\xc5\xa1ali izkoristiti tudi drugi: savojski knez Karel Emanuel III., gospodar Savoje, Piemonta in Sardinije z naslovom sardinski kralj, je \xc5\xbeelel raz\xc5\xa1iriti svojo posest naprej v Italijo; Britanci so bili zainteresirani za slabitev Francije, svojega glavnega nasprotnika na morju in v kolonijah._NEWLINE_Tako razli\xc4\x8dni in nasprotujo\xc4\x8di si interesi so pripeljali do \xc5\xa1tevilnih sklenjenih in spet pretrganih zavezni\xc5\xa1tev in pogodb ter do vrste neusklajenih voja\xc5\xa1kih operacij. Spopadi so se iz \xc5\xa0lezije in \xc4\x8ce\xc5\xa1ke raz\xc5\xa1irili na boji\xc5\xa1\xc4\x8da ob Renu, v severni in srednji Italiji ter na Nizozemskem, tako da jih je te\xc5\xbeko urediti v smiselno celoto._NEWLINE_Nasprotniki Habsbur\xc5\xbeanov so kot formalni povod za vojno navajali nestrinjanje s pragmati\xc4\x8dno sankcijo.\n_START_SECTION_\n1740\n_START_PARAGRAPH_\nFriderik II. je 11. decembra postavil Mariji Tereziji ultimat, v katerem je zahteval ozemlje \xc5\xa0lezije; v zameno je ponudil priznanje pragmati\xc4\x8dne sankcije in svojo podporo Francu \xc5\xa0tefanu Lotarin\xc5\xa1kemu, soprogu Marije Terezije, pri volitvah za cesarja. Ne da bi \xc4\x8dakal na odgovor, je 16. decembra z vojsko vdrl v \xc5\xa0lezijo in s tem spro\xc5\xbeil avstrijsko nasledstveno vojno._NEWLINE_Pruska vojska je bila po zaslugi Friderikovega o\xc4\x8deta Friderika Viljema I., "voja\xc5\xa1kega kralja", mo\xc4\x8dna, disciplinirana in dobro izurjena, ena najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih v Evropi. Bila je stalna in jo je bilo mogo\xc4\x8de (druga\xc4\x8de kot avstrijsko) uporabiti takoj, brez prehodne dolgotrajne mobilizacije. Ve\xc4\x8dino \xc5\xa0lezije je zavzela v \xc5\xa1estih tednih brez veliko odpora. Avstrijci, ki so imeli po vojni s Turki na razpolago le malo \xc4\x8det, v \xc5\xa0leziji komaj kaj, so se umaknili na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in Moravsko. Obdr\xc5\xbeali so se le v trdnjavah G\xc5\x82og\xc3\xb3w, Brzeg in Nysa.\n_START_SECTION_\n1741\n_START_PARAGRAPH_\n9. marca so pruske \xc4\x8dete pod poveljstvom kneza von Dessaua v no\xc4\x8dnem naskoku zavzele trdnjavo G\xc5\x82og\xc3\xb3w. Koncem marca se je avstrijska vojska pod poveljstvom feldmar\xc5\xa1ala grofa von Neipperga napotila proti pruskim polo\xc5\xbeajem z namenom, da pre\xc5\xbeene oblegovalce trdnjav Brzeg in Nysa. 10. aprila je pri\xc5\xa1lo nekaj kilometrov od trdnjave Brzeg do  bitke pri Ma\xc5\x82ujowicah, v kateri so Prusi zmagali. Feldmar\xc5\xa1al Neipperg ni \xc5\xbeelel izpostavljati svojih vojakov in se je umaknil na obrambne polo\xc5\xbeaje._NEWLINE_S \xc5\xa0lezijo trdno v svojih rokah, se je Friderik II. ponudil Mariji Tereziji za za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika monarhije; za ceno ozemlja \xc5\xa0lezije naj bi jo branil pred nasprotniki. Del dunajskih vodilnih mo\xc5\xbe z Marijo Terezijo na \xc4\x8delu je ponudbo odlo\xc4\x8dno zavrnil, \xc4\x8deprav je bilo stanje zelo kriti\xc4\x8dno. Za\xc4\x8deli so se ozirati po zaveznikih. Britanski kralj Jurij II. je bil Avstriji sprva kar naklonjen, britanski parlament je aprila izglasoval celo pomo\xc4\x8d 300.000 \xc2\xa3, ko pa so Francozi voja\xc5\xa1ko podprli Karla Alberta, se je angle\xc5\xa1ki kralj Jurij II. ustra\xc5\xa1il za svojo volilno kne\xc5\xbeevino Hannover in ni podpisal \xc5\xbee pripravljene pogodbe o sodelovanju. V Rusiji se je pripravljal prevrat. Tako je Marija Terezija aprila podpisala pogodbo s Sa\xc5\xa1ko, katera naj bi ji nudila pomo\xc4\x8d ob zelo neugodnih pogojih (vse voja\xc5\xa1ke usluge bi morala Avstrija pla\xc4\x8dati in v primeru uspeha odstopiti Fridriku Avgustu II., ki je bil tudi poljski kralj Avgust III., pas ozemlja za povezavo med Sa\xc5\xa1ko in Poljsko)._NEWLINE_28. maja si je Karel Albert na dvorcu Nymphenburg v M\xc3\xbcnchnu zagotovil podporo \xc5\xa0panije. 4. junija je Prusija sklenila v Vroclavu obrambno zvezo s Francijo. Stari francoski kancler kardinal Fleury za vojno ni bil navdu\xc5\xa1en, a francoski prista\xc5\xa1i bavarskega cesarskega kandidata so ga prepri\xc4\x8dali, da je nazadnje vendarle obljubil 40.000 mo\xc5\xbe za pohod proti Donavi in ravno toliko mo\xc5\xbe za napotitev v Vestfalijo, nasproti Hannovru. Julija se je Rusija, avstrijska mo\xc5\xbena zaveznica, zapletla v vojno s \xc5\xa0vedsko (1741-43), kar je prispevalo k Friderikovi varnosti z vzhoda._NEWLINE_15. junija je francoska vojska pre\xc4\x8dkala Ren in se septembra pridru\xc5\xbeila bavarski vojski, ki je \xc5\xbee zasedla Linz. Na prigovarjanje Francozov je na protiavstrijsko stran prestopil tudi Friderik Avgust II.; bavarski in sa\xc5\xa1ki volilni knez sta si \xc5\xbee v naprej razdelila zahodne avstrijske dedne de\xc5\xbeele. V strahu za Hannover je Jurij II. obljubil nevtralnost._NEWLINE_Poleti in jeseni leta 1741 je bila avstrijska monarhija v tako kriti\xc4\x8dnem polo\xc5\xbeaju, kot ga ni bilo potem vse do leta 1918. Ve\xc4\x8dina odlo\xc4\x8dujo\xc4\x8dih mo\xc5\xbe na Dunaja je bila mnenja, da je potrebno sprejeti Friderikovo ponudbo o zavezni\xc5\xa1tvu, le Marija Terezija je, ob trdni podpori sekretarja tajnega sveta barona von Bartensteina (Johann Christoph), vztrajala na samostojni poti. 25. junija so jo Mad\xc5\xbeari s slavjem, kakr\xc5\xa1nega v Bratislavi \xc5\xa1e ni bilo, okronali za ogrsko kraljico. 7 septembra, ko so Bavarci zavzeli Linz in so se Francozi pribli\xc5\xbeali Donavi, je imela sestanek z mad\xc5\xbearskimi visokimi plemi\xc4\x8di, dejanskimi gospodarji de\xc5\xbeele, ki so ji za obrambo monarhije obljubili pomo\xc4\x8d 40.000 mo\xc5\xbe in po potrebi zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de za njeno dru\xc5\xbeino v mad\xc5\xbearski trdnjavi Gjur. Marija Terezija jim je v zameno obljubila veliko stopnjo samostojnosti v upravljanju. Nekaj dni za tem je v dramati\xc4\x8dnem nastopu pozvala mad\xc5\xbearski dr\xc5\xbeavni svet, naj pomaga njej in njenim otrokom in po\xc5\xbeela val navdu\xc5\xa1enja in simpatij; njenega mo\xc5\xbea, Franca \xc5\xa0tefana, so imenovali za sovladarja na Ogrskem; 21 septembra, ko je Franc \xc5\xa0tefan prisegel kot sovladar, se je Marija Terezija pojavila pred plemi\xc4\x8di s \xc5\xa1estmese\xc4\x8dnim Jo\xc5\xbeefom v naro\xc4\x8dju; po\xc5\xbeela je nov val navdu\xc5\xa1enja; zagotovili so ji pomo\xc4\x8d 100.000 mo\xc5\xbe. Od tega je dejansko dobila 20.000 boja \xc5\xbeeljnih vojakov in to v pravem \xc4\x8dasu._NEWLINE_Bavarsko-sa\xc5\xa1ki dogovor in vklju\xc4\x8ditev Francozov v vojno sta vzpodbudila Friderika II., ki si ni \xc5\xbeelel popolnega uni\xc4\x8denja avstrijske monarhije, da je 9. oktobra ob posredovanju britanskega diplomata grofa Hyndforda (John Carmichael) sklenil na gradu Klein-Schnellendorf z Avstrijci pogodbo (ki jo je Marija Terezija v stiski sprejela), t. i. tajno kleinschnellendorfsko konvencijo (ker Friderik ni \xc5\xbeelel, da se o njej razve), s katero mu je Avstrija prepustila Dolnjo \xc5\xa0lezijo in, po 14 dnevnem navideznem obleganju, trdnjavo Nysa. S tem se je vojska feldmar\xc5\xa1ala Neipperga sprostila za boj proti ostalim nasprotnikom._NEWLINE_Potem ko je Karel Albert zavzel Zgornjo Avstrijo, ni nadaljeval pohoda proti Dunaju, ampak je zavil proti Pragi, najverjetneje zato, da bi si zagotovil ozemlja, o katerih sta se dogovorila s Friderikom Avgustom II. Sa\xc5\xa1kim (morda pa tudi ni imel primerne opreme za obleganje Dunaja, ki se je pripravljal na obrambo)._NEWLINE_20. novembra se je bavarski in francoski vojski pred Prago pridru\xc5\xbeila sa\xc5\xa1ka vojska. Feldmar\xc5\xa1al Neipperg, ki je s svojo vojsko prihitel iz \xc5\xa0lezije, ni mogel prepre\xc4\x8diti zavzetja Prage (26. november), kjer se je Karel Albert 9. decembra pustil kronati za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja._NEWLINE_Friderik II. se je ustra\xc5\xa1il, da bi Sa\xc5\xa1ka zavzela preve\xc4\x8d \xc4\x8de\xc5\xa1kega ozemlja. 16. decembra je obvestil Hyndforda, da bo prekinil kleinschnellendorfsko konvencijo, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je Avstrijci niso dr\xc5\xbeali v tajnosti (kar je bilo morda tudi res). 26. decembra je zavzel Olomuc in tam postavil zimski tabor pruske vojske.\n_START_SECTION_\n1742\n_START_PARAGRAPH_\n24. januarja 1742 je bil Karel Albert v Frankfurtu izvoljen za cesarja Svetega rimskega cesarstva Karla VII. in 12. februarja ga je njegov brat Klemen Avgust, nad\xc5\xa1kof v K\xc3\xb6lnu, tudi kronal; po 300 letih je bil prvi cesar, ki ni bil habsbur\xc5\xa1kega rodu._NEWLINE_Med tem so Avstrijci pripeljali svoje \xc4\x8dete iz Italije in skupaj z ogrsko vojsko pre\xc5\xa1li v protinapad. Feldmar\xc5\xa1al grof von Kevenh\xc3\xbcller je po zmagi pri Schardingu (17. januar) zavzel Linz, kjer je zajel 10.000 francoskih vojakov; ravno na dan izvolitve Karla Alberta za cesarja je avstrijska vojska vkorakala v M\xc3\xbcnchen. Razen nekaj utrdb, med njimi Ingolstadt, je bila Bavarska v rokah Avstrijcev. Karel Albert, ki sta ga podpirala le Palatinat in Hessen, je bil popolnoma odvisen od Francozov. Mobilnost in udarna mo\xc4\x8d vojske iz Ogrske in Hrva\xc5\xa1ke je pregnal prej\xc5\xa1nji pesimizem avstrijske vojske._NEWLINE_Friderik je februarja in marca zavzel Brno in prodrl do reke Dyje (\xc5\xbee v bli\xc5\xbeini Dunaja). Ker pa mu sa\xc5\xa1ka vojska ni priskrbela obljubljene oblegovalne opreme in so lahke avstrijske \xc4\x8dete ogro\xc5\xbeale njegovo oskrbo, se je obrnil nazaj proti \xc4\x8ce\xc5\xa1ki, kjer je 17. maja v bitki pri Chotusicah premagal vojsko feldmar\xc5\xa1ala Karla Lotarin\xc5\xa1kega. Friderikova zaloga dr\xc5\xbeavnega denarja, ki jo je podedoval po o\xc4\x8detu (8 milijonov talerjev) je \xc5\xbee skoraj skopnela. Zato je 11. junija sklenil z Marijo Terezijo preliminarni mir v Bratislavi, kateremu je 28. julija sledil mir v Berlinu (ki je kon\xc4\x8dal prvo \xc5\xa1lezijsko vojno). Prusi so z mirom dobili ve\xc4\x8dino \xc5\xa0lezije in grofijo Glatz (obmo\xc4\x8dje K\xc5\x82odzkega), Marija Terezija pa je lahko spro\xc5\xa1\xc4\x8dene \xc4\x8dete obrnila proti bavarsko-francoski vojski. Po dolo\xc4\x8dilih mira so se morali Prusi v 16 dneh umakniti iz avstrijskih ozemelj. Sledil je mir s Sa\xc5\xa1ko in umik njenih \xc4\x8det iz avstrijskih ozemelj (kon\xc4\x8dni mir sklenjen 17. september v Dresdnu)._NEWLINE_Re\xc5\xa1eni pruskega pritiska so Avstrijci po miru v Berlinu prisilili francoskega mar\xc5\xa1ala grofa de Broglia k umiku iz pore\xc4\x8dja Vltave in koncem julija za\xc4\x8deli oblegati Prago, ki jo je branil francoski mar\xc5\xa1al Belle-Isle. Iz Vestfalije je branilcem Prage prihajal s francosko vojsko na pomo\xc4\x8d mar\xc5\xa1al markiz de Maillebois. Ovire na poti, sovra\xc5\xbeno prebivalstvo in avstrijske \xc4\x8dete, ki so mu prihajale od Prage nasproti, so mu onemogo\xc4\x8dili napredovanje proti Pragi. Zavil je na Bavarsko in pomagal cesarju osvoboditi njegovo kne\xc5\xbeevino. Med tem se je mar\xc5\xa1al Belle-Isle 6. decembra prebil skozi avstrijski oblegovalni obro\xc4\x8d in se ob Labi in reki Oh\xc5\x99e umaknili na varno v 160 km oddaljeni Cheb. Devetdnevni mar\xc5\xa1 v zimskih razmerah je bil eden najve\xc4\x8djih podvigov te vojne. Le dobra \xc4\x8detrtina francoske vojske se je vrnila s \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, kar je v Parizu spro\xc5\xbeilo pomisleke o smislu te vojne._NEWLINE_V Italiji se je odprlo novo boji\xc5\xa1\xc4\x8de. \xc5\xa0panci so se, potem ko so se izognili britanskemu ladjevju, izkrcali na zahodni italijanski obali (\xc5\xbee novembra 1741 v Orbetellu in januarja 1742 v Spezii) in skupaj z vojsko Neapeljskega kraljestva (kjer je vladal sin \xc5\xa1panske kraljice Elizabete Farnese, Don Carlos) preko pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave prodrli na avstrijsko obmo\xc4\x8dje Ancona-Rimini. Vendar so Avstrijci, ki se jim je pridru\xc5\xbeile sardinske \xc4\x8dete, prevzeli pobudo, zavzeli Modeno in Mirandolo. Britansko ladjevje je za\xc4\x8delo ogro\xc5\xbeati mesto Neapelj, zato je neapeljski kralj svoje \xc4\x8dete poklical domov in proglasil nevtralnost. V septembru 1742 je druga \xc5\xa1panska vojska pod vodstvom princa Filipa prodirala preko Alp, vendar jo je sardinska vojska zaustavila v dolini reke Is\xc3\xa8re._NEWLINE_Pomembna za nadaljnji potek vojne je bila sprememba vladnega kabineta v Britaniji, februarja 1742; glavni kreator britanske politike je postal prizadevni lord John Carteret, ki se je, v razliko z drugimi britanskimi politiki, zanimal za dogajanja na kontinentu. Znal je nem\xc5\xa1ko in pridobil zaupanje kralja Jurija II. Bil je naklonjen Mariji Tereziji, vendar tudi on ni bil pripravljen re\xc5\xa1evati njenih te\xc5\xbeav v \xc5\xa0leziji. Kot za vse Angle\xc5\xbee, je bilo tudi zanj najpomembnej\xc5\xa1e bojevanje proti Franciji in na svoji strani je \xc5\xbeelel imeti tako Marijo Terezijo kot Friderika II. Aprila 1742 je britanski parlament izglasoval Avstriji podporo 500.000 \xc2\xa3 (kasneje je 200.000 \xc2\xa3 od tega preusmeril Karlu Emanuelu III. za bojevanje proti Burbonom v Italiji) in poslal v Flandrijo vojsko 16.000 mo\xc5\xbe, ki so skupaj z avstrijskimi in najetimi vojaki iz Hannovra in Hessna tvorili t. i. pragmati\xc4\x8dno armado, ki naj bi ji Nizozemci nudili ustrezno podporo. 29. novembra je v Westminstru Velika Britanija sklenila obrambno zvezo s Friderikom II._NEWLINE_Ob koncu leta 1742 je Avstrija zasedala \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in Moravsko, med tem ko je francosko-bavarska vojska od jeseni ponovno obvladovala Bavarsko.\n_START_SECTION_\n1743\n_START_PARAGRAPH_\nJanuarja 1743 je umrl francoski kancler, kardinal Fleury. Francoski kralj Ludvik XV. je objavil, da bo vlogo prvega ministra prevzel sam, za kar pa ni bil sposoben. Kmalu so se ministri odlo\xc4\x8dali vsak po svoje. Vojsko so \xc5\xa1e pove\xc4\x8dali (leta 1743 je \xc5\xa1tela 330.000 mo\xc5\xbe), a brez pravega u\xc4\x8dinka._NEWLINE_9. maja je vojska Bavarcev in njihovih hessesenskih zaveznikov izgubila bitko pri Simbachu ob Innu in se je morala umakniti iz Bavarske preko Rena, kjer je prezimila. 9. junija je Avstrija spet zavzela M\xc3\xbcnchen. _NEWLINE_Pragmati\xc4\x8dna armada je pod vodstvom angle\xc5\xa1kega kralja Jurija II. prodrla do Majne. Francija ji je iz Alzacije poslala naproti vojsko pod poveljstvom mar\xc5\xa1ala  grofa de Noaillesa, ki pa jo je pragmati\xc4\x8dna armada 27. junija porazila v bitki pri Dettingenu. Zaradi nesoglasij poveljnikov zdru\xc5\xbeenih vojska in nasprotovanja Jurija II. pa zmage ni izkoristila z zasledovanjem Francozov, ampak se je umaknila na prezimovanje v Vestfalijo in na Nizozemsko. \xc4\x8cete Avstrijcev in Mad\xc5\xbearov, ki so dobile uraden naziv "kraljevo-ogrska armada", so prezimovale na Bavarskem in ob Renu._NEWLINE_V Italiji so \xc5\xa0panci pod poveljstvom grofa Juana de Gagesa ponovno prodrli do Modene, v neodlo\xc4\x8deni bitki pri Camposantu ob reki Panaro pa so 8. februarja 1743 utrpeli velike izgube in se umaknili. Med tem je druga \xc5\xa1panska vojska pod vodstvom princa Filipa ponovno posku\xc5\xa1ala iz Provanse prodreti v Piemont, a se je morala, tako kot prej\xc5\xa1nje leto, umakniti v Savojo._NEWLINE_V strahu pred ponovnim napadom Friderika II. in ob prigovarjanju lorda Carteneta je Marija Terezija septembra 1743 s Karlom Emanuelom III. sklenila worm\xc5\xa1ko pogodbo, v kateri je sardinskemu kralju za sodelovanje prepustila vsa ozemlja zahodno od reke Ticino in jezera Maggiore. Ker se je Viktor Emanuel prej pogajal o sklenitvi zavezni\xc5\xa1tva s Francozi, so v Parizu podpis worm\xc5\xa1ke pogodbe razumeli kot izdajo in posledi\xc4\x8dno oktobra v Fontainebleauu sklenili (drugo) dru\xc5\xbeinsko pogodbo med burbonskima dr\xc5\xbeavama, v kateri je Ludvik XV. zagotovil \xc5\xa0paniji obse\xc5\xbene francoske \xc4\x8dete v pomo\xc4\x8d pri osvajanju italijanskih ozemelj; t. i. vojsko gallispan naj bi vodil princ Filip; francoski kralj je obljubil, da bo napovedal vojno Sardiniji, Veliki Britaniji in Avstriji._NEWLINE_Decembra 1743 sta Avstrija in Sa\xc5\xa1ka sklenili obrambni sporazum.\n_START_SECTION_\n1744\n_START_PARAGRAPH_\nV letih 1743-44 je Friderik II. pove\xc4\x8dal prusko vojsko na 94.000 pe\xc5\xa1cev in 29.000 konjenikov (od o\xc4\x8deta je prevzel 83.000 vojakov). Iskal je povezave na vse strani in dosegel, da je bila 22. maja v Frankfurtu ustanovljena zveza nem\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeav, deklarativno za obrambo cesarja Svetega rimskega cesarstva. \xc5\xa0lo je za dogovor med Bavarsko, Palatinatom, mejno grofijo Hessen-Kassel in Prusijo, da bodo prispevale k skupni vojski, na katere \xc4\x8delu se je videl Friderik II. osebno (obnovitev ideje renske zveze iz leta 1658). Zvezi se je kasneje tajno priklju\xc4\x8dila tudi Francija_NEWLINE_Zaradi neuspehov v prej\xc5\xa1njem letu so bila stali\xc5\xa1\xc4\x8da francoskih ministrov do vojne zelo deljena. Ludvik XV. je koncem aprila odpustil zunanjega ministra in odlo\xc4\x8dil, da bo tudi to vlogo prevzel sam. Prista\xc5\xa1i vojne v Parizu so s tem prevladali. 6. junija je bila sklenjena francosko-pruska zveza. Odlo\xc4\x8dili so se tudi za podporo jakobitov v Angliji. V Dunkirku so za\xc4\x8deli zbirati ladjevje, ki naj bi desantne enote prepeljalo v Anglijo, toda neodlo\xc4\x8dnost vodij in dva viharja so invazijo v marcu odpihnili. Vseeno so napovedali Veliki Britaniji in Hannovru vojno in v maju tudi Avstriji (pogodba v Fontainebleauu je Francijo \xc5\xbee prej zapletla v vojno s Karlom Emanuelom III.). Vojna se je tako podalj\xc5\xa1ala v iz\xc4\x8drpavajo\xc4\x8d boj._NEWLINE_Spomladi leta 1744 je francoska armada (80.000 mo\xc5\xbe) prodrla v Flandrijo, kjer se je za reko \xc5\xa0eldo zadr\xc5\xbeevala pragmati\xc4\x8dna armada. Sestavljena iz britanskih, nizozemskih in avstrijskih \xc4\x8det se je zaradi sporov med poveljniki in neenotnih navodil iz Londona v naslednjih letih pokazala kot povsem neu\xc4\x8dinkovito in nezmo\xc5\xbeno skupnega delovanja; posebno te\xc5\xbeavo so predstavljali Nizozemci, saj je njihova od trgovcev vodena republikanska vlada zara\xc4\x8dunavala vse usluge (prevozi, oblegovalna oprema), ki bi jih morala nuditi zaveznikom (Nizozemska formalno ni bila v vojni, ampak je le pomagala Avstrijcem). Francoski mar\xc5\xa1al grof von Sachsen (polbrat sa\xc5\xa1kega volilnega kneza Friderika Avgusta II.), ve\xc5\xa1\xc4\x8d svojega poklica, je tako v juniju in juliju s hitro akcijo zavzeli utrjena mesta Menen, Ieper, Veurne in Knokke, potem pa je moral ve\xc4\x8dji del svojih \xc4\x8det poslati proti avstrijski armadi feldmar\xc5\xa1ala Karla Lotarin\xc5\xa1kega, ki je zadnji dan junija v Alzaciji prekora\xc4\x8dila Ren in ogrozila Lotaringijo in celo Pariz. Avstrijcem je \xc5\xa1el nasproti mar\xc5\xa1al Noailles in z njim Ludvik XV., ki je v Metzu hudo zbolel in izgledalo je \xc5\xbee, da bo umrl. Francoska vojska je bila za nekaj \xc4\x8dasa paralizirana, ker se je vedelo, da bi ob njegovi morebitni smrti vojna stranka v Parizu izgubila oblast. Tedaj pa se je v vojno ponovno vklju\xc4\x8dil Friderik II._NEWLINE_Friderik II. se je bal, da bi se Avstrija ob morebitni zmagi nad Francijo posku\xc5\xa1ala ponovno polastiti \xc5\xa0lezije. Zato je v avgustu z mar\xc5\xa1em preko nevtralne Sa\xc5\xa1ke s kakimi 70.000 vojaki napadel \xc4\x8ce\xc5\xa1ko (prehod Sa\xc5\xa1ke je opravi\xc4\x8deval, \xc4\x8de\xc5\xa1 da deluje v duhu frankfurtske zveze v dobro cesarja). Napad je bil za Avstrijce popolno presene\xc4\x8denje. Marija Terezija je posku\xc5\xa1ala ponovno pridobiti podporo Mad\xc5\xbearov, a brez odziva. Zato je poklicala iz Alzacije vojsko Karla Lotarin\xc5\xa1kega. V septembru je Friderik oblegal in zavzel Prago in potem nadaljeval v dolino Visle, misle\xc4\x8d, da bosta bavarska in francoska vojska sledili vojski Karla Lotarin\xc5\xa1kega ki jo bodo skupaj obkolili in uni\xc4\x8dili. Vendar so Bavarci, potem ko so se Avstrijci umaknili iz njihove de\xc5\xbeele, zavili proti M\xc3\xbcnchnu, Francozi pa so se lotili obleganja prednjeavstrijskega mesta Freiburg im Breisgau (in ga po \xc5\xa1estih tednih tudi zavzeli). Friderikova vojska se je zna\xc5\xa1la v nevarno izpostavljenem polo\xc5\xbeaju, posebno ker se je Sa\xc5\xa1ka v prvih dneh oktobra za\xc4\x8dela bojevati na avstrijski strani. Feldmar\xc5\xa1al grof von Traun, ki je prevzel vodenje avstrijske vojske, se je izogibal direktnemu spopadu in Friderika ve\xc4\x8dkrat izmanevriral, tako da je bil ta brez oskrbe v zimskih razmerah prisiljen z velikimi izgubami umakniti se v \xc5\xa0lezijo. Od 36.000 vojakov, ki so dosegli \xc5\xa0lezijo, jih je tam polovica umrla od gri\xc5\xbee. Friderik je bil v globoki depresiji in je prosil rusko carico Elizabeto, da bi posredovala za mir med njim in sovra\xc5\xbeniki. Okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine pa so se obrnile spet Frideriku v prid: novembra je v Angliji svoj vplivni polo\xc5\xbeaj zgubil lord Carteret, ki je bil dva meseca prej izdelal predlog za veliko alianso proti Prusiji, ki naj bi vklju\xc4\x8devala tudi Rusijo._NEWLINE_V Italiji so Avstrijci v marcu pri Riminiju, kjer so prezimili, za\xc4\x8deli voja\xc5\xa1ko operacijo in potiskali \xc5\xa1pansko vojsko grofa de Gagesa vse do kraljevine Neapelj (ki si jo je Marija Terezija zelo \xc5\xbeelela ponovno osvojiti). Ko pa je ta prekinila svojo nevtralnost in se v boju pridru\xc5\xbeila \xc5\xa0pancem, so se Avstrijci po neuspehu pri mestu Velletri (avgust) obrnili proti severu, kjer je vojsko Karla Emanuela od zahoda ogro\xc5\xbeala \xc5\xa1pansko-francoska vojska. Ta je v aprilu zavzela sardinsko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Vilafranco, ki je bilo dotlej koristna baza britanskega mediteranskega ladjevja. Nato je prodrla v Piemnot, 30. septembra v bitki pri Madonna dell\'Olmo premagali sardinsko vojsko, potem pa jo je zaustavila manj\xc5\xa1a trdnjava Cuneo; po njenem brezuspe\xc5\xa1nem obleganju so se \xc5\xa0panci in Francozi z velikimi izgubami vrnili v Savojo, \xc5\xa1e preden so pri\xc5\xa1li na boji\xc5\xa1\xc4\x8de Avstrijci.\n_START_SECTION_\n1745\n_START_PARAGRAPH_\n8. januarja so sklenile Velika Britanija, Avstrija, Sa\xc5\xa1ka in Nizozemska var\xc5\xa1avsko \xc4\x8detverno zvezo proti Prusiji. 12 dni za tem je umrl cesar Karel VII. Njegov sin, Maksimilijan III. Bavarski je po nadaljnjih voja\xc5\xa1kih porazih, nazadnje v bitki pri Pfaffenhofenu, sklenil 22. aprila z Marijo Terezijo mir v F\xc3\xbcssnu; za vrnitev kne\xc5\xbeevine se je odpovedal zahtevi po avstrijski dedi\xc5\xa1\xc4\x8dini in obljubil Francu \xc5\xa0tefanu Lotarin\xc5\xa1kemu podporo pri volitvah cesarja. Prusija je bila s tem osamljena._NEWLINE_Friderik II. je sedaj ubral defenzivno taktiko. Zadr\xc5\xbeeval se je v \xc5\xa0leziji, ko pa je tja sku\xc5\xa1ala prodreti avstrijsko-sa\xc5\xa1ka vojska, jo je 4. junija, ob prehodu Sudetov, v bitki pri Hohenfriedbergu odlo\xc4\x8dilno premagal (druga \xc5\xa1lezijska vojna). Ponovno je bil, po zaslugi svoje poveljni\xc5\xa1ke spretnosti, uspe\xc5\xa1en 30. septembra v bitki pri Sooru. S tem je bila \xc5\xa0lezija ubranjena in bojevanje se je osredoto\xc4\x8dilo na Sa\xc5\xa1ko, kjer so se zbrale glavne avstrijsko-sa\xc5\xa1ke sile. Knez von Dessau je 15. decembra v bitki pri Kesseldorfu odlo\xc4\x8dilno porazil avstrijsko-sa\xc5\xa1ko vojsko in Dresden je padel v pruske roke. 25. decembra je bil sklenjen dresdenski mir med Prusijo, Avstrijo in Sa\xc5\xa1ko, medtem ko je bila mirovna pogodba med Veliko Britanijo-Hannovrom in Prusijo sklenjena \xc5\xbee prej, 16. avgusta._NEWLINE_Po izstopu Bavarske iz vojne se je Francija umaknila iz Bavarske in iz Freiburga in se osredoto\xc4\x8dila na Flandrijo. Tam je francoska armada pod vodstvom mar\xc5\xa1ala von Sachsna oblegala utrjeni Tournai. Von Sachsen je 11. maja v trdi bitki pri Fontenoyu premagal pragmati\xc4\x8dno armado pod poveljstvom princa Viljema, mlaj\xc5\xa1ega sina Jurija II., ki je prihajala mestu na pomo\xc4\x8d. Sledila je predaja mest Tournai, Gent in Brugge. Francozi so do konca leta zavzeli \xc5\xa1e mesta Niewport, Dendermonde, Ath in Ostende. S francosko podporo je na \xc5\xa1kotski obali pristala manj\xc5\xa1a ekspedicijska voja\xc5\xa1ka enota, da bi se napotila proti Angliji in podprla t. i. drugo jakobitsko vstajo (ki pa je bila aprila 1746 pora\xc5\xbeena)._NEWLINE_V Italiji je maja 1745 s francosko-\xc5\xa1panskimi silami za\xc4\x8dela sodelovati Republika Genova. To je Francozom in \xc5\xa0pancem omogo\xc4\x8dilo, da so preko italijanske riviere pripeljali v Piemont \xc5\xa1pansko-francosko in \xc5\xa1pansko-neapeljsko vojsko, skupaj kakih 80.000 mo\xc5\xbe, in ju sredi junija postavili nasproti avstrijsko-sardinskim polo\xc5\xbeajem ob reki Tanaro. Zavzeli so Tortono, Piacenzo, Parmo in Pavijo in potisnili Avstrijce preko Pada. Sardinsko vojsko so premagali pri Bassignanu (27. september). Do konca leta so zasedli Piemont in skoraj vso Lombardijo._NEWLINE_Junija 1745 so Britanci zavzeli trdnjavo Louisbourg na otoku Cape Breton ob Novi \xc5\xa0kotski.\n_START_SECTION_\n1746\n_START_PARAGRAPH_\nKer je bila Velika Britanija zaradi jakobitske revolucije prisiljena umakniti svoje \xc4\x8dete s kontinenta, je francoska vojska mar\xc5\xa1ala von Sachsna razmeroma neovirano zavzela Bruselj, Mecheln, Antwerpen. Avstrijska vojska pod vodstvom Karla Lotarin\xc5\xa1kega, ki je pri\xc5\xa1la na pomo\xc4\x8d, ni mogla prepre\xc4\x8diti padcev Monsa, Charleroia in Namurja. Tudi odlo\xc4\x8dilno bitko pri Roucouxu (11. oktober) so Avstrijci izgubili. Ob koncu leta 1746 sta bila vsa Avstrijska Nizozemska in Luksemburg v francoskih rokah._NEWLINE_V Italiji je bila ofenziva avstrijsko-sardinske vojske uspe\xc5\xa1na. Samostojna pogajanja francoskega zunanjega ministra d\'Argensona z diplomati Karla Emanuela o novi ureditvi Italije so povzro\xc4\x8dila v Madridu veliko zamero. Sardinska vojska je v no\xc4\x8di na 8. marec s presene\xc4\x8denjem zajela devet francoskih bataljonov v mestu Asti, kar je pomenilo takoj\xc5\xa1nje prenehanje obleganja Alessandrije in umik \xc5\xa1panske vojske iz Milana (19. marec). Avstrijci so dosegli lepo zmago pri Piacenzi (16. junij). Smrt \xc5\xa1panskega kralja Filipa V. je dodatno omrtvila \xc5\xa1pansko vojsko, ki je pri\xc4\x8dakovala od novega \xc5\xa1panskega kralja, Ferdinanda VI., spremenjene ukaze. Dejansko je ta predlagal pogajanja s Karlom Emanuelom in novim avstrijskim poveljnikom Botto d\'Adorno. Nasprotja med avstrijskim in sardinskim voja\xc5\xa1kim poveljnikom so omilila kriti\xc4\x8dnost francosko-\xc5\xa1panskega polo\xc5\xbeaja. Kon\xc4\x8dno so se \xc5\xa0panci in Francozi umaknili proti zahodu, skozi Tortono v Nico in Genovo prepustili Avstrijcem. Ti so ob pomo\xc4\x8di britanskega ladjevja prodrli v Provanso do reke Var in oblegali Antibes. 7. decembra so se Genov\xc4\x8dani uprli in izgnali iz mesta Avstrijsko posadko._NEWLINE_V Indiji se je v prvi karnatski vojni posre\xc4\x8dilo Francozom 4. septembra zavzeti Madras, ki je bil tedaj glavno mesto britanske posesti, ki je obsegala ve\xc4\x8dji del ju\xc5\xbene Indije.\n_START_SECTION_\n1747\n_START_PARAGRAPH_\nPo zavzetju Avstrijske Nizozemske je dobil francoski mar\xc5\xa1al von Sachsen od svoje vlade dovoljenje, da napade Republiko Nizozemsko. 2. julija je v te\xc5\xbeki bitki pri Lauffeldu blizu Maastrichta premagal avstrijsko-britansko-nizozemske \xc4\x8dete, ki jih je spet enkrat vodil princ Viljem; zmaga je bila  te\xc5\xbeko priborjena; von Sachsen po zmagi ni zasledoval pora\xc5\xbeencev, kar je v Parizu vzpodbudilo sum, da \xc5\xbeeli podalj\xc5\xa1ati vojno, ki mu je prina\xc5\xa1ala toliko slave. Francozi so po trimese\xc4\x8dnem obleganju 16. septembra zavzeli klju\xc4\x8dno trdnjavo nizozemskega Brabanta Bergen-op-Zoom in potem \xc5\xa1e vso nizozemsko Flandrijo._NEWLINE_Zaradi pomanjkanja hrane se je morala avstrijsko-sardinska vojska \xc5\xbee v januarju umakniti iz Provanse. Za\xc4\x8dela je oblegati uporno Genovo; do aprila je prodrla v predmestja in do junija \xc4\x8dakala na pomo\xc4\x8d sardinskih \xc4\x8det. Med tem je prihajala mestu na pomo\xc4\x8d francosko-\xc5\xa1panska vojska pod poveljstvom mar\xc5\xa1ala Belle-Isle. Njegov brat je sku\xc5\xa1al prodreti tudi preko hribov v Piemont, a je na grebenu Assiette utrpel velike izgube in bil odbit. Avstrijska in sardinska vojska sta se pred Francozi umaknili v Lombardijo. Belle-Isle jim je nekaj \xc4\x8dasa sledil, potem pa se je z vojsko umaknil na prezimovanje v Nico._NEWLINE_30. novembra je Rusija v pogodbi obljubila protifrancoskim zaveznikom, da ji bo naslednje leto poslala v Porenje in na Nizozemsko pomo\xc4\x8d 37.000 vojakov.\n_START_SECTION_\n1748\n_START_PARAGRAPH_\nMed tem ko so Francozi oblegali Maastricht, vojske Velike Britanije, Nizozemske in Avstrije niso ukrenile ni\xc4\x8desar, da bi mesto osvobodile; \xc4\x8dakale so na prihod ruskih \xc4\x8det, da bi skupaj nastopili proti mar\xc5\xa1alu von Sachsnu. Maastricht je 7. maja padel, potem pa je pri\xc5\xa1lo do splo\xc5\xa1nega premirja. Tudi v Italiji ni pri\xc5\xa1lo do novih spopadov. Pri\xc4\x8dakovana prisotnost Rusov je pospe\xc5\xa1ila mirovna pogajanja. Vojna se je kon\xc4\x8dala 18. oktobra z mirom v Aachnu.\n_START_SECTION_\nRezultati vojne\n_START_PARAGRAPH_\nSplo\xc5\xa1no na\xc4\x8delo zaklju\xc4\x8dkov miru je bilo, da se osvojitve vrnejo. Mariji Tereziji je bila priznana pravica dedovanja avstrijskih dednih de\xc5\xbeel, vendar se je morala v korist Prusije odpovedati ve\xc4\x8dini \xc5\xa0lezije in grofiji Glatz (K\xc5\x82odzko), v korist Sardinije ozemljem v severni Italiji (zahodno od reke Ticino) in dela vojvodine Parme, v korist Filipa Parmskega pa vojvodinam Parma, Piacenza in Guastalla. S \xc5\xa0lezijo je Avstrija izgubila eno svojih najbogatej\xc5\xa1ih de\xc5\xbeel. Prusija se je pribli\xc5\xbeala polo\xc5\xbeaju evropske velesile. Francija, ki je Habsbur\xc5\xbeanom vrnila Avstrijsko Nizozemsko, ni izpolnila cilja, da znatno oslabi svojega glavnega nasprotnika. _NEWLINE_Z avstrijsko nasledstveno vojno se je v Nem\xc4\x8diji za\xc4\x8delo tekmovanje med Habsbur\xc5\xbeani in Hohenzollerji, ki je nadomestilo nekdanji protestantsko-katoli\xc5\xa1ki antagonizem in ki je krojilo usodo Evrope vse do 20. stoletja.'