b"\n_START_ARTICLE_\nAstronomija\n_START_PARAGRAPH_\nAstronom\xc3\xadja (starogr\xc5\xa1ko \xce\xb1\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd\xce\xbf\xce\xbc\xce\xaf\xce\xb1: astronom\xc3\xada < \xe1\xbc\x84\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd: \xc3\xa1stron + \xce\xbd\xcf\x8c\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82: n\xc3\xb3mos \xe2\x80\x93 dobesedno zakon o zvezdah) ali zvezdosl\xc3\xb4vje je znanstvena veda, ki se ukvarja z opazovanjem in razlago zunajzemeljskih pojavov v vesolju. Ukvarja se z nebesnimi telesi, tematsko pa je razdeljena na Oson\xc4\x8dje, njegove planete, spremljevalce planetov, naravne satelite (trabanti, sateliti, lune ali meseci), na zvezde (zvezde stalnice oziroma nepremi\xc4\x8dnice), na galaksije (megli\xc4\x8daste zvezdne sestave, ki vsebujejo po nekaj sto milijard zvezd). Posebno poglavje predstavlja teoreti\xc4\x8dna astronomija, ki zajema povezovanje znanih dejstev o nebesnih telesih v skladno oblikovane fizikalne modele in matemati\xc4\x8dne ena\xc4\x8dbe. Ukvarja se tudi z modeliranjem simulacij razvoja posameznih teles, kar nam daje bodisi vpogled na razvoj na primer na\xc5\xa1ega planeta Zemlje, ali prikazuje in odra\xc5\xbea pojave, ki spremljajo razvoj zvezde._NEWLINE_\xc3\x81strof\xc3\xadzika je mlaj\xc5\xa1a veda, ki se ukvarja z uporabo fizikalnih zakonov pri astronomskih pojavih. Astrofizika \xc5\xa1e posebej tako zajema podro\xc4\x8dje zvezd (zvezdna astronomija in zvezdna statistika) in se ukvarja z razlago vseh pojavov in parametrov (atributov), ki so bistvenega pomena za razvoj posameznega objekta in posku\xc5\xa1a iz znanih dejstev strniti smiselne in lepo oblikovane, in seveda enostavne, fizikalne ena\xc4\x8dbe.\n_START_SECTION_\nStarodavni \xc4\x8dasi\n_START_PARAGRAPH_\nDavno nazaj so astronomijo sestavljali le opazovanje in napovedi gibanja nebesnih teles, vidnih s prostim o\xc4\x8desom. Ponekod so zgodnje kulture sestavljale ogromne instrumente, ki so morda imeli neke astronomske namene. Poleg njihove obredne uporabe bi se te opazovalnice lahko uporabljale za dolo\xc4\x8ditev letnih \xc4\x8dasov, ki so pomemben dejavnik pri poznavanju \xc4\x8dasa pridelave pridelkov in razumevanju dol\xc5\xbeine leta._NEWLINE_Preden so izumili orodja, kot je teleskop, so zgodnja opazovanja zvezd izvajali s prostim o\xc4\x8desom. Ko so se razvile civilizacije, predvsem v Mezopotamiji, Gr\xc4\x8diji, Perziji, Indiji, na Kitajskem v Egiptu in Srednji Ameriki, so postali astronomija in astronomski pripomo\xc4\x8dki \xc5\xbee dovolj napredni, da so se za\xc4\x8dele razvijati ideje o naravi vesolja. Ve\xc4\x8dina zgodnjih astronomov je le opazovala in dolo\xc4\x8dala pozicije zvezd in planetov. Danes je to znanost, ki se imenuje astrometrija. Iz teh opazovanj so nastale zgodnje ideje o gibanju planetov. Naravo gibanja Zemlje, Sonca, Lune, planetov in zvezd pa so razlo\xc5\xbeili tudi filozofsko. Verjeli so, da je Zemlja sredi\xc5\xa1\xc4\x8de vesolja, okoli katere se vrtijo Sonce, Luna in zvezde. To je znano kot geocentri\xc4\x8dni model vesolja ali Ptolemejev sistem, poimenovan po Ptolemeju ._NEWLINE_Posebej pomemben razvoj astronomije se je za\xc4\x8del pri Babiloncih. Prav oni so postavili temelje za kasnej\xc5\xa1e astronomske obi\xc4\x8daje, ki so se razvili v mnogih drugih civilizacijah.  Babilonci so odkrili, da se lunini mrki ponavljajo v ponavljajo\xc4\x8dem se ciklu, takrat znanem kot saros . _NEWLINE_Anti\xc4\x8dni Grki in Helenisti so naredili velik preboj v razumevanju vesolja in s tem k napredku astronomije. Gr\xc5\xa1ka astronomija je \xc5\xbee od za\xc4\x8detka veljala za racionalno, stvarno razlago nebesnih pojavov, ki logi\xc4\x8dno in razumno razlaga gibanje nebesnih teles in svet.  V 3. stoletju pred na\xc5\xa1im \xc5\xa1tetjem je Aristarh s Samosa ocenil velikost ter razdaljo Lune in Sonca do Zemlje. Prvi je predlagal model son\xc4\x8dnega sistema, kjer se Zemlja in planeti vrtijo okoli sonca, zdaj imenovani heliocentri\xc4\x8dni model.  V 2. stoletju pr. n. \xc5\xa1t. je Hiparh odkril precesijo, izra\xc4\x8dunal velikost in razdaljo do Lune ter izumil prve znane moderne astronomske naprave, kot je astrolab.  Hiparh je ustvaril tudi obse\xc5\xbeen katalog 1020 zvezd in jih razvrstil po magnitudah (6 stopnjah svetlostih). Tudi ve\xc4\x8dina ozvezdij severne poloble izhaja iz gr\xc5\xa1ke astronomije.  Mehanizem z Antikitere (ok. 150\xe2\x80\x9380 pr. n. \xc5\xa1t.) je bil zgodnji analogni ra\xc4\x8dunalnik, ki je bil zasnovan za izra\xc4\x8dun polo\xc5\xbeaja Sonca, Lune in planetov na nebesni sferi za dolo\xc4\x8den datum. Tako tehnolo\xc5\xa1ko napredni pripomo\xc4\x8dki podobne kompleksnosti se niso pojavili vse do 14. stoletja, ko so se v Evropi pojavile prve mehanske astronomske ure .\n_START_SECTION_\nSrednji vek\n_START_PARAGRAPH_\nAstronomija je v tem \xc4\x8dasu ve\xc4\x8dinoma stagnirala vse do 14. stoletja.  Kljub temu je v srednjeve\xc5\xa1ki Evropi \xc5\xbeivelo ve\xc4\x8d astronomov, ki so malo prispevali k napredku. Richard Wallingford (1292\xe2\x80\x931336) je veliko prispeval k astrometriji, saj je izumil bolj\xc5\xa1o astronomsko uro, ki je omogo\xc4\x8dala merjenje kotov med planeti in drugimi nebesnimi telesi. To je omogo\xc4\x8dal tudi ekvatorij, imenovan Albion, ki ga lahko uporabimo za astronomske izra\xc4\x8dune, kot so lunarne, son\xc4\x8deve in planetarne zemljepisne dol\xc5\xbeine, lahko pa napovemo tudi mrke. Nicole Oresme (1320\xe2\x80\x931382) in Jean Buridan (1300\xe2\x80\x931361) sta prva razpravljala o dokazih za rotacijo Zemlje, poleg tega pa je Buridan razvil tudi nepopolno teorijo vztrajnosti, ki je lahko prikazala planetarno gibanje brez pomo\xc4\x8di potiska angelov.  Georg von Peuerbach (1423\xe2\x80\x931461) in Regiomontanus (1436\xe2\x80\x931476) sta pripomogla k astronomskemu razumevanju, ki je pripomoglo h Kopernikovemu razvoju heliocentri\xc4\x8dnega modela par desetletij kasneje._NEWLINE_Astronomija je za\xc4\x8dela cveteti v islamskem svetu in drugih delih sveta. To je pripeljalo do nastanka prvih astronomskih observatorijev v muslimanskem svetu do za\xc4\x8detka 9. stoletja.  Leta 964 je galaksijo Andromeda, najve\xc4\x8djo galaksijo v Lokalni jati, opisal perzijski muslimanski astronom Abd al-Rahman al-Sufi v svoji knjigi fiksnih zvezd .  Supernovo SN 1006, najsvetlej\xc5\xa1i zvezdni pojav v zapisani zgodovini, je opazil egiptovski arabski astronom Ali ibn Ridwan in kitajski astronomi leta 1006. Nekateri pomembnej\xc5\xa1i islamski (predvsem perzijski in arabski) astronomi, ki so pomembno prispevali k znanosti, so Al-Battani, Thebit, Abd al-Rahman al-Sufi, Albumasar, Biruni, Ab\xc5\xab Ish\xc4\x81k Ibr\xc4\x81him al-Zarq\xc4\x81l\xc4\xab, Al-Birjandi. V tistem \xc4\x8dasu so uvedli veliko arabskih imen, ki se sedaj uporabljajo za posamezne zvezde.  Nekateri zgodovinarji celo mislijo, da so v ru\xc5\xa1evinah v Velikem Zimbabveju in Timbuktu  morda bili nekdaj astronomski observatoriji.  Evropejci so skozi celotno zgodovino verjeli, da v pred-kolonialnem srednjem veku ni bilo nobenega pomembnej\xc5\xa1ega znanstvenega astronomskega opazovanja v podsaharski Afriki, vendar sodobna predvidevanja ka\xc5\xbeejo druga\xc4\x8de._NEWLINE_\xc5\xbde ve\xc4\x8d kot \xc5\xa1est stoletij (od obnovitve anti\xc4\x8dnih zapiskov v poznem srednjem veku do razsvetljenstva) je katoli\xc5\xa1ka cerkev dajala najve\xc4\x8d finan\xc4\x8dne in socialne podpore za \xc5\xa1tudij astronomije med vsemi institucijami. Eden izmed vzrokov je zagotovo iskanje datuma za veliko no\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nZnanstvena revolucija\n_START_PARAGRAPH_\nV renesansi je Nikolaj Kopernik predlagal heliocentri\xc4\x8dni model son\xc4\x8dnega sistema. Njegovo delo je Galileo Galilei zagovarjal. Dodelal ga je \xc5\xa1e Johannes Kepler. Prav on je bil prvi, ki je razvil sistem, ki je pravilno opisal podrobnosti gibanja planetov okoli Sonca. Vendar Kepler ni uspel oblikovati teorije za zakone, ki jih je zapisal.  Opisal jih je \xc5\xa1ele Isaac Newton, s svojim izumom nebesne mehanike in s svojim zakonom gravitacije, ki je kon\xc4\x8dno pojasnil gibanje, ki si ga je predstavljal \xc5\xbee Kepler. Newton je razvil tudi zrcalni teleskop ali reflektor._NEWLINE_Izbolj\xc5\xa1ave v velikosti in kakovosti teleskopov so privedle do nadaljnjih odkritij. Angle\xc5\xa1ki astronom John Flamsteed je katalogiziral ve\xc4\x8d kot 3000 zvezd, obse\xc5\xbenej\xc5\xa1i zvezdni katalogi pa so bili narejeni s strani Nicolas-Louisa de Lacaillela. Astronom William Herschel je izdelal podroben katalog meglic in kopic, leta 1781 pa je odkril planet Uran, ki je bil tudi prvi planet odkrit z uporabo modernih instrumentov.  Prva natan\xc4\x8dna meritev razdalje do zvezde je bila opravljena leta 1838, ko je Friedrich Bessel izmeril paralakso zvezde 61 Laboda._NEWLINE_V 18. in 19. stoletju so prou\xc4\x8devanje problema treh teles Leonarda Eulerja, Alexisa Clauda Clairauta in Jean le Rond d'Alemberta privedli do natan\xc4\x8dnej\xc5\xa1ih napovedi o gibanju Lune in planetov na nebesnem svodu in v prostoru. To delo so nadalje izpopolnili Joseph Louis Lagrange in Pierre-Simon Laplace, ki sta omogo\xc4\x8dila, da se ocenjujejo mase planetov in lun iz njihovih motenj._NEWLINE_Znaten napredek v astronomiji se je pokazal z uvedbo nove tehnologije, vklju\xc4\x8dno s spektroskopom in fotografijo. Joseph von Fraunhofer je v spektru sonca v letih 1814\xe2\x80\x9315 odkril okoli 600 pasov, ki jih je leta 1859 Gustav Kirchhoff pripisal prisotnosti razli\xc4\x8dnih elementov.  Pokazalo se je, da so zvezde podobne na\xc5\xa1emu Soncu, vendar s \xc5\xa1irokim razponom temperatur, mas in velikosti._NEWLINE_Obstoj Rimske ceste kot samostojne skupine zvezd je bil dokazan \xc5\xa1ele v 20. stoletju, skupaj z obstojem ostalih galaksij. Opazovana recesija teh galaksij je pripeljala do odkritja \xc5\xa1irjenja vesolja.  Teoreti\xc4\x8dna astronomija je privedla do mo\xc5\xbenosti obstoja predmetov, kot so \xc4\x8drne luknje in nevtronske zvezde, ki so bili uporabljeni za razlago ostalih opa\xc5\xbeenih pojavov, kot so kvazarji, pulzarji, blazarji in radijske galaksije. Kozmologija je v 20. stoletju dosegla velik napredek. V za\xc4\x8detku tega stoletja je bil oblikovan model teorije velikega poka, ki je bil dobro podkrepljen s prasevanjem, Hubblovim zakonom in dele\xc5\xbei elementov v vesolju. S tem se je zelo razvila kozmologija. Vesoljski teleskopi so omogo\xc4\x8dili meritve v delih elektromagnetnega spektra, ki so ponavadi blokirani ali zamegljeni zaradi atmosfere. Februarja 2016 je projekt LIGO odkril dokaz o gravitacijskih valovih.\n_START_SECTION_\nInterdisciplinarne vede\n_START_PARAGRAPH_\nIz astronomije in astrofizike izhajajo \xc5\xa1tevilne interdisciplinarne vede, ki imajo skupen \xc5\xa1irok spekter raziskovanja. Arheoastronomija je veda o anti\xc4\x8dnih ali tradicionalnih astronomskih raziskavah. Arheoastronomi raziskujejo s pomo\xc4\x8djo arheolo\xc5\xa1kih in antropolo\xc5\xa1kih virov. Astrobiologija je veda o nastanku in evoluciji biolo\xc5\xa1kih sistemov v vesolju. Astrobiologi se ozirajo predvsem na izven-zemeljsko \xc5\xbeivljenje. Astrostatistika je pomo\xc4\x8d astrofiziki pri obdelavi velike koli\xc4\x8dine opazovanih podatkov._NEWLINE_Veda o kemikalijah najdenih v vesolju, vklju\xc4\x8dno z njihovim nastankom, reakcijami in razpadom, se imenuje astrokemija. Te snovi so ponavadi najdene v molekularnih oblakih, najde pa se jih lahko tudi v zvezdah z nizko temperaturo, rjavih pritlikavkah in planetih. Kozmokemija je veda o kemikalijah najdenih v Oson\xc4\x8dju, vklju\xc4\x8dno z nastankom elementov in spremembami v dele\xc5\xbeu razli\xc4\x8dnih izotopov. Forenzi\xc4\x8dna kemija pa re\xc5\xa1uje probleme zakonov in zgodovine vesolja. Vse te tri vede zdru\xc5\xbeujejo kemijo in astronomijo."