b'\n_START_ARTICLE_\nLeopold I. Belgijski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje pred prihodom na prestol\n_START_PARAGRAPH_\nLeopold I. se je rodil 16. decembra 1790 v pala\xc4\x8di Ehrenburg v Coburgu kot osmi od devetih otrok vojvode Franca Sa\xc5\xa1ko-Cobur\xc5\xa1ko-Saalfeldskega in njegove druge soproge Auguste Reuss zu Ebersdorf. Potem ko je po o\xc4\x8detovi smrti prestol vojvodine prevzel njegov starej\xc5\xa1i brat Ernest, je sodeloval v politi\xc4\x8dnem \xc5\xbeivljenju vojvodine, ki je med napoleonskimi vojnami postala \xc4\x8dlanica Renske zveze. Leopold je bil nekaj \xc4\x8dasa v diplomatski slu\xc5\xbebi v Parizu, kjer se je zelo izkazal. Napoleon Bonaparte je imel o njem dobro mnenje, vseeno pa se Leopold ni preve\xc4\x8d navezal nanj. Bil je prvi med nem\xc5\xa1kimi knezi, ki se je \xc5\xbee leta 1813 pridru\xc5\xbeil ruski vojski in v njej dosegel \xc4\x8din polkovnika. Izkazal se je v ve\xc4\x8d bitkah in si pridobil naklonjenost ruskega carja Aleksandra I. Po Napoleonovem padcu je ravno on posredoval na britanskem dvoru, da se je Leopold leta 1816 lahko poro\xc4\x8dil s \xc5\xa0arloto, princeso V. Britanije in Irske, h\xc4\x8derjo kasnej\xc5\xa1ega kralja Jurija IV. \xc5\xbdal je \xc5\xa0arlota \xc5\xbee naslednje leto med porodom skupaj z novorojen\xc4\x8dkom umrla, sicer bi Leopold postal kralj-soprog, ko bi \xc5\xa0arlota nasledila svojega o\xc4\x8deta. Ta naziv je kasneje nosil njegov ne\xc4\x8dak Albert, soprog kraljice Viktorije. Zaradi dobrih zvez na \xc5\xa1tevilnih evropskih dvorih so mu kar dvakrat (1825 in 1830) ponudili gr\xc5\xa1ko krono, vendar jo je obakrat zavrnil.\n_START_SECTION_\nKralj Belgijcev\n_START_PARAGRAPH_\nPo uspe\xc5\xa1ni belgijski revoluciji leta 1830, ki je privedla do osamosvojitve Belgije, je belgijski parlament ponudil kraljevsko krono Leopoldu. Bil je sicer \xc5\xa1ele tretji kandidat, vendar edini, ki je bil sprejemljiv tudi za velesile, \xc5\xa1e posebej Veliko Britanijo. Leopold je slovesno prisegel pred belgijskim parlamentom 21. julija 1831. \xc5\xbde takoj na za\xc4\x8detku se je zna\xc5\xa1el v te\xc5\xbeavnem polo\xc5\xbeaju, saj slabo opremljena in neizku\xc5\xa1ena belgijska vojska ni bila kos Nizozemcem, ki se niso mogli sprijazniti z belgijsko osamosvojitvijo. S francosko pomo\xc4\x8djo in angle\xc5\xa1ko diplomatsko akcijo pa mu je uspelo ohraniti neodvisnost in meje Belgije, ki so jih kon\xc4\x8dno leta 1839 priznali tudi Nizozemci. Belgija je z novo ustavo postala parlamentarna monarhija, kar je mo\xc4\x8dno omejilo oblast vladarja, vendar je Leopold vse omejitve sprejel in ustvaril temelje moderne belgijske dr\xc5\xbeave. Notranjo politiko je v celoti prepu\xc5\xa1\xc4\x8dal strankam in parlamentu in se dr\xc5\xbeal svoje nadstranskarske vloge ustavnega usklajevalca. Prav zato njegov prestol v revolucionarnem vrenju leta 1848, ki je pretresalo ve\xc4\x8dino evropskih dr\xc5\xbeav, ni bil ogro\xc5\xbeen. Ve\xc4\x8djo vlogo je obdr\xc5\xbeal na podro\xc4\x8dju obrambe in zunanje politike, kjer so mu tudi parlamentarci priznavali velik osebni ugled. Zavzemal se je za oboro\xc5\xbeeno nevtralnost Belgije in skrbel za modernizacijo in usposabljanje belgijske vojske, ob tem pa negoval dobre sosedske odnose s Francijo pod Napoleonom III.'