b'\n_START_ARTICLE_\nCharles Jules Henri Nicolle\n_START_SECTION_\nBiografija\n_START_PARAGRAPH_\nEug\xc3\xa8ne Nicolle, njegov o\xc4\x8de in zdravnik na Rouenski bolni\xc5\xa1nici, je Charlesa seznanil z biologijo \xc5\xbee v mladih letih. Leta 1893 je diplomiral iz medicine, nato pa se je zaposlil na Medicinski fakulteti v Rouenu, kjer je bil njegov o\xc4\x8de tudi profesor. Med \xc5\xa1tudijem je na Pasteurjevem in\xc5\xa1titutu opravil te\xc4\x8daj iz mikrobiologije. Leta 1895 se je poro\xc4\x8dil z Alice Avice in z njo imel dva sina, Marcelle (roj. 1896) in Pierra (roj. 1898)._NEWLINE_Leta 1902 so ga imenovali za direktorja Pasteurjevega in\xc5\xa1tituta v Tunisu, kjer se je posvetil raziskovanju tifusa, za kar je leta 1928 prejel Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Na polo\xc5\xbeaju direktorja in\xc5\xa1tituta je ostal vse do svoje smrti leta 1936._NEWLINE_Med drugim se je ukvarjal tudi s filozofijo in se posku\xc5\xa1al v pisanju romanov; med bolj znana dela sodijo romani Le P\xc3\xa2tissier de Bellone, Les deux Larrons in Les Contes de Marmouse.\n_START_SECTION_\nOdkritje prena\xc5\xa1alcev tifusa\n_START_PARAGRAPH_\nV Tunisu je Nicolle opazil, da je tifus zelo nalezljiv zunaj bolni\xc5\xa1nice in da se \xc5\xa1iri preko med\xc4\x8dlove\xc5\xa1kega stika; tako so med ostalim zboleli tudi zdravniki, ki so obiskovali bolnike, ter bolni\xc5\xa1ni\xc4\x8dni uslu\xc5\xbebenci, ki so sprejemali bolnike. Kakor hitro je bil bolnik hospitaliziran, njegov tifus ni bil ve\xc4\x8d nalezljiv. Preobrat se je torej o\xc4\x8ditno izvr\xc5\xa1il pri sprejemu v bolni\xc5\xa1ico, kjer so ga slekli in ga zdrgnili z vodo in milom. Zaradi tega je Nicolle za\xc4\x8del sumiti, da je prena\xc5\xa1alec bolezni (vektor) bela u\xc5\xa1 (Pediculus humanus corporis)._NEWLINE_Svojo teorijo je dokazal s pomo\xc4\x8djo poskusov na \xc5\xbeivalih, in sicer najprej na \xc5\xa1impanzih, pozneje pa \xc5\xa1e na morskih pra\xc5\xa1i\xc4\x8dkih. Prav tako je dokazal, da lahko v\xc4\x8dasih \xc5\xbeivali zbolijo tudi v milej\xc5\xa1i obliki, ki sicer ne razvijejo vidnih znamenj, vendar so \xc5\xa1e vedno ku\xc5\xbene. To je razlo\xc5\xbeilo, kako se bolezen ohranja med epidemijami. V resnici je bolezen vseskozi navzo\xc4\x8da, epidemija pa je posledica ku\xc5\xbenosti (virulence). Vzrok za pove\xc4\x8danje ku\xc5\xbenosti je bil pojasnjen pozneje, ko je bil De Vriesov koncept mutacije raz\xc5\xa1irjen na mikrobe._NEWLINE_Po odkritju je posku\xc5\xa1al izdelati preprosto cepivo preko strtja u\xc5\xa1i in me\xc5\xa1anja njihove vsebines krvnim serumom, pridobljenih iz bolnikov. Cepivo je najprej preizkusil na sebi, pozneje pa \xc5\xa1e na otrocih (zaradi bolj\xc5\xa1ega imunskega sistema), pri katerih se je razvilo obolenje, vendar so si opomogli. Navkljub temu cepivo ni pre\xc5\xa1lo v splo\xc5\xa1no uporabo. Ve\xc4\x8dji korak v zvezi s cepivom je naredil Rudolf Weigl v 1930. letih.'