b'\n_START_ARTICLE_\nVitelij\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nVitelij je bil sin Lucija Vitelija Veterisa in njegove \xc5\xbeene Sekstilije. Imel je brata Lucija Vitelija mlaj\xc5\xa1ega. Svetonij omenja dva povsem razli\xc4\x8dna opisa Vitelijeva porekla. Po prvem naj bi izhajal iz lacijske vladarske dru\xc5\xbeine, po drugem pa, da je bil ni\xc5\xbejega stanu. Svetonij isto\xc4\x8dasno pripominja, da so besedili pisali ali laska\xc4\x8di ali njegovi sovra\xc5\xbeniki, obe pa sta bila napisani pred njegovim prihodom na oblast. Svetonij omenja tudi to, da je bil Vitelijev horoskop ob rojstvu tak\xc5\xa1en, da so se njegovi star\xc5\xa1i zgrozili in da je njegov o\xc4\x8de zato posku\xc5\xa1al prepre\xc4\x8diti njegovo imenovanje za konzula._NEWLINE_Prvi\xc4\x8d se je poro\xc4\x8dil pred letom 40 s Petronijo, h\xc4\x8derko Publija ali Gaja Petronija Poncija Nigrina, s katero je imel sina Avla Vitelija Petronijana, univerzalnega dedi\xc4\x8da svoje matere in starega o\xc4\x8deta. _NEWLINE_Drugi\xc4\x8d se je poro\xc4\x8dil okoli leta 50 z Galerijo Fundano, ki je bila morda vnukinja prefekta Gaja Galerija. Z njo je imel sina Germanika in h\xc4\x8derko neznanega imena, ki je bila rojena pred letom 55.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dna in voja\xc5\xa1ka kariera\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 48 je bil konzul, leta 60 ali 61 pa verjetno prokonzul Afrike. Obe slu\xc5\xbebi je dobro opravil. Konec leta 68 ga je Galba na splo\xc5\xa1no za\xc4\x8dudenje imenoval za poveljnika vojske v Spodnji Germaniji. Med svojimi \xc4\x8dastniki in vojaki je postal priljubljen zaradi pretirane razsipnosti in pretirano dobrega zna\xc4\x8daja, kar je kmalu usodno vplivalo na red in disciplino v vojski.\n_START_SECTION_\nPrihod na oblast\n_START_PARAGRAPH_\nZa Vitelijev vzpon na rimski prestol sta bila zaslu\xc5\xbena Kekina in Fabij Valens, poveljnika dveh legij na Renu. Z njuno pomo\xc4\x8djo je izvedel voja\xc5\xa1ki udar, ki se je hitro kon\xc4\x8dal. Oba poveljnika sta namre\xc4\x8d 1. januarja 69 odklonila prise\xc4\x8di zvestobo novemu cesarju Galbi in kmalu zatem v K\xc3\xb6lnu za novega cesarja razglasila Vitelija (natan\xc4\x8dneje za cesarja Spodnje in Gornje Germanije). Na njegovo stran so kmalu zatem prestopile tudi legije iz Galije, Britanije in Retije. Vitelij je zatem od\xc5\xa1el na pohod na Rim, kjer je namesto na Galba naletel na Otona. _NEWLINE_Resnici na ljubo Vitelija kot cesarja nikoli ni priznal ves rimski svet, \xc4\x8detudi mu je rimski senat podelil vsa cesarska pooblastila in \xc4\x8dasti. V Italijo je pri\xc5\xa1el na \xc4\x8delu samopa\xc5\xa1nih in surovih vojakov in Rim spremenil v prizori\xc5\xa1\xc4\x8de izgredov in pokolov, gladiatorskih iger in potratnih gostij. Zmagovite legionarje je nagradil z razpustitvijo pretorske garde in postavitvijo njihovih mo\xc5\xbe na njeno mesto.\n_START_SECTION_\nOdstop in smrt\n_START_PARAGRAPH_\nJulija 69 je Vitelij izvedel, da so legije v vzhodnih provincah za cesarja razglasile svojega poveljnika Tita Flavija Vespazijana. Ko so za novico izvedele legije v Dalmaciji in Iliriku, so tudi same prestopile na Vespazijanovo stran. Vitelija so zapustili \xc5\xa1tevilni privr\xc5\xbeenci in zahtevali njegov odstop._NEWLINE_Tacit v svoji Zgodovini trdi, da je Vitelij pri\xc4\x8dakal Vespazijanovo vojsko pri Mevaniji (sedanja Bevagna, Umbrija, Italija) in se preko Marka Antonija Prima, poveljnika VII. legije Galbiana v Panoniji in enega od glavnih Vespazijanovih podpornikov, dogovoril za odstopne pogoje. Pretorijanci Vespazijenu niso dovolili, da bi izpeljal dogovor. Na poti k Templju zmage, kjer je nameraval deponirati svoje cesarske insignije, so ga prestregli in prisilili, da se je vrnil v svojo pala\xc4\x8do. _NEWLINE_Vespazijanovih vojaki so ga po prihodu v Rim izvlekli iz skrivali\xc5\xa1\xc4\x8da v cesarski pala\xc4\x8di in ga na Gemonijskih stopnicah ubili. Njegovo truplo so vrgli v Tibero. Svetonij, ki se sklicuje na Kasija Diona, pravi, da so ga pred tem obglavili in z njegovo glavo paradirali po Rimu. Ubili so tudi njegovega brata in sina.'