b'\n_START_ARTICLE_\nCaenorhabditis elegans\n_START_SECTION_\nTelesne zna\xc4\x8dilnosti in biologija\n_START_PARAGRAPH_\nPredstavniki so dolgi pribli\xc5\xbeno milimeter, ovalne oblike in s prosojno povrhnjico. Morfolo\xc5\xa1ko se malo razlikujejo od sorodnih vrst, zato za razlo\xc4\x8devanje uporabljajo molekularne tehnike. C. elegans ima dva spola, predstavniki so bodisi hermafroditi, bodisi mnogo redkej\xc5\xa1i samci, ki jih je v populaciji samo 0,01\xc2\xa0%. Spol dolo\xc4\x8dajo spolni kromosomi; hermafroditi imajo dva, samci pa enega; samci nastanejo, \xc4\x8de pride do napake pri lo\xc4\x8devanju homolognih kromosomov v mejozi, s katero nastane spolna celica, ali pa pri parjenju samca s hermafroditom (po zakonitostih kri\xc5\xbeanja je rezultat takega parjenja polovica samcev)._NEWLINE_Ena od prednosti tega organizma za raziskave na podro\xc4\x8dju razvojne biologije je, da ima razmeroma majhno \xc5\xa1tevilo celic in njihova vloga je pri vseh osebkih enaka. \xc5\xbde ve\xc4\x8d desetletij so poznane razvojne linije vseh 959 somatskih celic pri odraslih hermafroditih in 1031 pri odraslih samcih. Konstanten je tudi vzorec razvoja, pri katerem 131 celic (v hermafroditu), ve\xc4\x8dina katerih bi se sicer specializirala v nevrone, nadzorovano propade z apoptozo.\n_START_SECTION_\nEkologija\n_START_PARAGRAPH_\nGlista C. elegans se prehranjuje z bakterijami, ki rastejo na razpadajo\xc4\x8dem rastlinskem materialu. Razli\xc4\x8dne vrste rodu Caenorhabditis poseljujejo razli\xc4\x8dna okolja, bogata s hranili in z bakterijami, v normalni prsti pa populacija ne more uspevati, saj ni dovolj hranil. Drugi vidiki ekologije te vrste v naravnem okolju so zaenkrat slabo raziskani. Ve\xc4\x8dina laboratorijskih populacij izhaja iz umetnih okolij, kot so vrtovi in kompostniki, so pa lahko zelo \xc5\xa1tevil\xc4\x8dne v gnijo\xc4\x8dem rastlinskem materialu, predvsem sadju._NEWLINE_Osebki so sposobni pre\xc5\xbeiveti dalj\xc5\xa1a obdobja neugodnih okoljskih razmer (pomanjkanje hranil, su\xc5\xa1a ipd.) tako, da v fazi razvoja tvorijo razli\xc4\x8dne odporne oblike, eno od njih imenujejo\xc2\xa0\xc2\xbbDauer li\xc4\x8dinke\xc2\xab\xc2\xa0(iz nem\xc5\xa1ke besede za trajanje oz. trajnost). V tej obliki lahko pre\xc5\xbeivijo ve\xc4\x8d mesecev brez hrane z upo\xc4\x8dasnjenimi \xc5\xbeivljenjskimi procesi in ustavljenim staranjem. Dauer li\xc4\x8dinke lahko prena\xc5\xa1ajo okrog razli\xc4\x8dni drugi nevreten\xc4\x8darji, kot so stonoge, \xc5\xbeu\xc5\xbeelke, pol\xc5\xbei ipd. Domnevajo, da na ta na\xc4\x8din gliste kolonizirajo nova obmo\xc4\x8dja ali pa si samo zagotovijo \xc5\xbeivljenjski prostor bogat s hranili ko prena\xc5\xa1alec pogine.\n_START_SECTION_\nGenetika\n_START_PARAGRAPH_\nSekvenca genoma je bila objavljena leta 1998, zadnje manjkajo\xc4\x8de kose pa so raziskovalci razvozlali do leta 2002. Genom gliste C. elegans sestavlja pribli\xc5\xbeno 100 milijonov baznih parov, urejenih v 6 kromosomih in mitohondrijih. Vsebuje pribli\xc5\xbeno 20.000 genov, ki kodirajo beljakovine, mnogi od teh imajo funkcionalne ustreznice pri \xc4\x8dloveku. Mnogo genov je urejenih v operone - ve\xc4\x8dsmiselne serije genov, ki se prepisujejo naenkrat; gliste so eni redkih znanih evkariotov s tem tipom organizacije genoma._NEWLINE_Poleg genov za beljakovine ima \xc5\xa1e preko 16000 genov za RNK, ki ne kodira beljakovin (prena\xc5\xa1alna RNK, ribosomalna RNK itd.). Preostalih 26\xc2\xa0% genoma predstavljajo introni. Posebnost vrste C. elegans je, da je izjemno ob\xc4\x8dutljiva na pojav, ki mu pravimo RNA-interferenca. RNK bakterij, ki jih osebki pojedo, vstopi v celice in lahko vpliva na gensko prevajanje. To je izjemno poenostavilo ugotavljanje funkcije genov. S hranjenjem osebkov s transgenimi bakterijami z dodanimi komplementarnimi odseki RNK so do leta 2002 uspeli\xc2\xa0\xc2\xbbuti\xc5\xa1ati\xc2\xab\xc2\xa086\xc2\xa0% genov in z opazovanjem sprememb ugotoviti funkcijo pribli\xc5\xbeno 9\xc2\xa0% celotnega genoma.\n_START_SECTION_\nRaziskave\n_START_PARAGRAPH_\nKot modelni organizem predstavlja vrsta C. elegans vmesno stopnjo med enoceli\xc4\x8dnimi evkarioti in kompleksnej\xc5\xa1imi organizmi, kot so vreten\xc4\x8darji in vi\xc5\xa1je rastline. Zato je \xc5\xbee ve\xc4\x8d desetletij osrednji subjekt za raziskave ontogenetskega razvoja ve\xc4\x8dceli\xc4\x8dnih organizmov, pa tudi drugih vidikov biologije._NEWLINE_Z raziskavami na vrsti je v 1970. letih pri\xc4\x8del ju\xc5\xbenoafri\xc5\xa1ki biolog Sydney Brenner, ki je v njej na\xc5\xa1el priro\xc4\x8den in enostavno razumljiv raziskovalni subjekt (vsaj v primerjavi z vreten\xc4\x8darji in \xc4\x8dlovekom). To pomeni, da so \xc5\xa1tevilni drugi znanstveniki na tem podro\xc4\x8dju posredno ali neposredno povezani z njim, saj so delali kot doktorski ali podoktorski raziskovalci bodisi pri njemu, bodisi pri komu, ki je delal pri njemu._NEWLINE_Brenner in dva od njegovih prvih sodelavcev, H. Robert Horvitz ter John Sulston, so za odkritja, pridobljena z raziskavami na tem modelu, leta 2002 prejeli Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Za vpogled v temeljne biolo\xc5\xa1ke procese, ki ga je omogo\xc4\x8dila ta glista, so v naslednjih letih prejeli Nobelove nagrade \xc5\xa1e Andrew Fire in Craig Mello (Nobelova nagrada za fiziologijo ali medicino 2006 za odkritje RNA-interference) ter Martin Chalfie (Nobelova nagrada za kemijo 2008 za odkritje zeleno fluorescirajo\xc4\x8dega proteina).'