b'\n_START_ARTICLE_\nVojna na Bli\xc5\xbenjem vzhodu\n_START_SECTION_\nPredhodno dogajanje\n_START_PARAGRAPH_\nZa\xc4\x8detek dvajsetega stoletja je Otomansko cesarstvo do\xc4\x8dakalo v popolnem razsulu. Nekdaj mo\xc4\x8den 400 let star imperij, ki je ogro\xc5\xbeal Dunaj ter samo osr\xc4\x8dje Evrope je bil zdaj samo \xc5\xa1e bleda senca nekdanje slave. Desetletja politi\xc4\x8dnih sporov, umorov, etni\xc4\x8dnih trenj, napa\xc4\x8dnih politi\xc4\x8dnih in gospodarskih odlo\xc4\x8ditev ter vojen je cesarstvo popolnoma iz\xc4\x8drpalo. Zaradi \xc4\x8desar je to postalo lahek plen sovra\xc5\xbenih dr\xc5\xbeav. Leta 1911 se je cesarstvo zapletlo v italijansko-tur\xc5\xa1ko vojno, v kateri je izgubilo Tripolitanijo (Libija) in Dodekane\xc5\xa1ke otoke. Naslednje leto je v prvi balkanski vojni izgubilo \xc5\xa1e ve\xc4\x8dino ozemlja v Evropi, kar je bilo za marsikaterega zunanjega opazovalca videti kot \xc5\xa1e zadnji \xc5\xbeebelj v krsto imperija. Mediji in politiki so Otomanskemu cesarstvu takrat pravili kar bolnik iz Bosporja, ki je bil videti kakor, da se bo vsak \xc4\x8das zru\xc5\xa1il in umrl._NEWLINE_Da bi zavedni tur\xc5\xa1ki politiki, predvsem \xc4\x8dlani stranke mlada Tur\xc4\x8dija, popravili nastali polo\xc5\xbeaj so leta 1909 v dr\xc5\xbeavnem udaru odstavili starega tur\xc5\xa1kega sultana Abdul Hamida II. ter ga nadomestili z novim Mehmedom V.. Ta je ostal brez vsakr\xc5\xa1nih pooblastil, dr\xc5\xbeavo pa so vodili tako imenovani trije pa\xc5\xa1e; minister za notranje zadeve Mehmed Talaat, minister za obrambo Ismail Enver ter minister za mornarico Ahmed Djemal. Njihov glavni cilj je bil ponovno poenotiti ter zdru\xc5\xbeite vse narode Tur\xc4\x8dije ter staro cesarstvo razviti v novo bli\xc5\xbenjevzhodno velesilo. Za uresni\xc4\x8ditev tega na\xc4\x8drta pa so rabili strate\xc5\xa1kega zaveznika iz Evrope, katerega ni bilo pomembno. Za pomo\xc4\x8d so sprva prosili zahodne zaveznike od katerih pa so dobili izredno mla\xc4\x8den odziv. Zdru\xc5\xbeeno kraljestvo in Francija se za Otomansko cesarstvo niti nista zmenili Rusija, ki je bila njena tradicionalna sovra\xc5\xbenica, pa je za sodelovanje postavila take pogoje, da jih cesarstvi ni maralo izpolniti. Carigrad se je nato obrnil na Nem\xc4\x8dijo, ta je povabilo takoj sprejele saj je vedela, da bo s tem ogrozila strate\xc5\xa1ko pomembni Sue\xc5\xa1ki prekop ter britansko prevlado na bli\xc5\xbenjem vzhodu. Drugega avgusta 1914 sta dr\xc5\xbeavi podpisali tajni sporazum s katerim se je Otomansko cesarstvo pridru\xc5\xbeilo centralnim silam ter tako posledi\xc4\x8dno ter povsem nepotrebno stopilo v veliko vojno. Podpis sporazuma je v Carigradu povzro\xc4\x8dil manj\xc5\xa1o zme\xc5\xa1njavo saj sta ga podpisali le veliki vezir Said Halim Pasha, minister za obrambo Enver Pa\xc5\xa1a, minister za notranje zadeve Talat Pa\xc5\xa1a ter vodja parlamenta Halil Bay. Med podpisniki nista bila sultan Mohamed V., ki je bil vrhovni poveljnik vojske ter minister za mornarico Djemal Pa\xc5\xa1a, ki je sporazum na vsak na\xc4\x8din \xc5\xbeelel skleniti z Francijo._NEWLINE_Kaj se dogaja med Nem\xc4\x8dijo in Tur\xc4\x8dijo se zahodnim zaveznikom ni niti sanjalo, ko so to odkrili in poizku\xc5\xa1ali Tur\xc4\x8dijo pridobiti na svojo stran je bilo \xc5\xbee prepozno. Medtem sta se v Carigrad zatekli nem\xc5\xa1ki kri\xc5\xbearki SMS Breslau in SMS Goeben, ki sta be\xc5\xbeali pred zavezni\xc5\xa1kim sredozemskim ladjevjem. Ker je bila Tur\xc4\x8dija takrat \xc5\xa1e nevtralna sta ladji postali internirani zato se je nem\xc5\xa1ka mornarica odlo\xc4\x8dila, da ladji skupaj s posadko preda tur\xc5\xa1ki mornarici. Predaja je bila le navidezna, na slovesnosti ob nove pridobitvi tur\xc5\xa1ke mornarice so nem\xc5\xa1ko zastavo zamenjali z otomansko \xc4\x8dlani posadke pa so mornari\xc5\xa1ke kape zamenjali z fesi. V posmeh zaveznikom je celotna slovesnost potekala pred ruskim veleposlani\xc5\xa1tvom v Carigradu._NEWLINE_Skladno s tajnim dogovorom so za\xc4\x8deli Nemci v Tur\xc4\x8dijo po\xc5\xa1iljati ogromne koli\xc4\x8dine voja\xc5\xa1kega material ter in\xc5\xa1truktorjev in nadzornikov katerih naloga je bila, da na novo opremijo in usposobijo otomansko vojsko. Oktobra 1914 se je vojna v Evropi divjala \xc5\xbee z vso silovitostjo, v Tur\xc4\x8diji je bil \xc5\xa1e mir, vendar ne ve\xc4\x8d dolgo. Vodja nem\xc5\xa1ke misije v Otomanskem cesarstvu Bronsart von Schellendor je \xc5\xbee pripravil na\xc4\x8drte za ofenzivo na Kavkazu proti Rusiji ter na Sinaju proti Britancem v Egiptu. Slabo opremljena in vodena otomanska vojska na vojno ni bila pripravljena zato je z vstopom v vojno zavla\xc4\x8devala kolikor se je le dalo. Z napadom tur\xc5\xa1ko-nem\xc5\xa1kih kri\xc5\xbeark  Breslau in  Goeben, 29. oktobra 1914, na rusko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Odesa je bilo tega zavla\xc4\x8devanja konec, Otomansko cesarstvo se je zna\xc5\xa1lo v vojni.\n_START_SECTION_\nSinajski polotok\n_START_PARAGRAPH_\nOb za\xc4\x8detku prve svetovne vojne so bile razmere na Sinajskem polotoku in Egiptu zapletene. Egipt je uradno spadal pod Otomansko cesarstvo hkrati pa je bil zaradi Sue\xc5\xa1kega prekopa tudi britanski protektorat. Prekop je bil za britanski imperij strate\xc5\xa1kega pomena saj je predstavljal najkraj\xc5\xa1o pomorsko pot med Veliko Britanijo, Indijo, Avstralijo in Novo Zelandijo, hkrati pa je bilo to najslab\xc5\xa1e branjena komunikacijska povezava v britanskem imperiju. Tega sta se zavedalo obe strani. Britanci so prekop poizku\xc5\xa1ali zavarovati tako, da so iz pustega ter te\xc5\xbeko branljivega Sinaja umaknili celotno 30.000 glavo vojsko ter jo namestili na zahodni del prekopa. Na drugi strani so za\xc4\x8deli Nemci na Otomansko vojsko pritiskati naj napade prekop. Ta je v za\xc4\x8detku leta 1915 v Palestini za napad na prekop pripravila 25.000 glavo ekspedicijsko armado pod poveljstvom nem\xc5\xa1kega generala Froderika von Kressensteina. Bojni na\xc4\x8drt armade je bil preprost, pre\xc4\x8dkati sinajsko pu\xc5\xa1\xc4\x8davo, prekop, napasti ter zavzeti mesto Ismailia ter tako vzpostaviti mosti\xc5\xa1\xc4\x8de s katerim bi prekinili pomorsko povezavo med Sredozemskim in Rde\xc4\x8dim morjem._NEWLINE_Armada se je proti prekopu odpravila sredi januarja 1915. Sinajski polotok je pre\xc4\x8dkala po severni poti v smeri Port Saida, ju\xc5\xbeni poti v smeri Sueza ter glavni srednji poti v smeri Ismailije, ki je bila tudi glavni cilj napada. Pot \xc4\x8dez pu\xc5\xa1\xc4\x8davo je trajala deset dni, premiki so bili opravljeni v glavnem pono\xc4\x8di, z namenom, da bi prekrili smer napada. Britanci so vsak premik otomanske vojske podrobno spremljali z letali ter izvidniki. Otomanska vojska je do prekopa pri\xc5\xa1la 2. februarja 1915 ter se utaborila okoli 25\xc2\xa0km vzhodno od prekopa. Glede na njen polo\xc5\xbeaj so Britanci sklepali, da bo do napada pri\xc5\xa1lo na osrednjem delu prekopa okoli jezera Timsah, zato so tja poslali okrepitve. Napad na prekop se je za\xc4\x8del v zgodnjih jutranjih urah 3. februarja in se je kmalu spremenil v polomijo. Tur\xc5\xa1ki vojaki ve\xc4\x8dinoma zbrani iz pu\xc5\xa1\xc4\x8davskih podro\xc4\x8dij niso bili vajeni pre\xc4\x8dkanja velikih vodnih ovir, zaradi \xc4\x8desar so bili njihovi premiki po\xc4\x8dasni s tem pa so ostali lahke tar\xc4\x8de malo\xc5\xa1tevilnih britanskih braniteljev na drugi strani prekopa. Do konca dneva, ko je bil napad prekinjen se je \xc4\x8dez prekop uspelo prebiti le okoli 600 tur\xc5\xa1kim vojakom, ki pa so se po britanskem protinapadu ter umiki lastnih \xc4\x8det morali predati. Zaradi mo\xc4\x8dne britanske obrambe je tur\xc5\xa1ki napad je spodletel tudi nekaj kilometrov severno pri postajah za trajekt. Prekop je uspelo pre\xc4\x8dkati le okoli 150 tur\xc5\xa1kim vojakom, ostali pre\xc4\x8dkanja niso pre\xc5\xbeiveli ali pa so se umaknili zaradi mo\xc4\x8dnega obrambnega ognja. Do konca dneva je bil napad prekinjen pre\xc5\xbeiveli tur\xc5\xa1ki vojaki pa so se umaknili._NEWLINE_Naslednji dan, 4. februarja so britanske \xc4\x8dete pre\xc4\x8dkale prekop ter presene\xc4\x8deno ugotovile da je celotne tur\xc5\xa1ka vojska izginila. Med \xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denjem okolice prekopa so britanske patrulje zajele ve\xc4\x8d sto tur\xc5\xa1kih vojakov, ki so se lo\xc4\x8dili od glavnine umikajo\xc4\x8de se vojske. Napad na prekop je bil prava polomija in je Turke veliko stal, izgubili so preko 2.000 vojakov medtem ko so imeli Britanci le 32 mrtvih in 130 ranjenih. Glavni vzrok za poraz so bile slabe priprave ter oskrba, ki zaradi zahtevnega terena ni dosegla vojakov ob prekopu. Velik problem je bila voda, prav zaradi njenega pomanjkanja so prekinili celotno operacijo. Po neuspelem napadu so se Turki umaknili na obrambno \xc4\x8drto El Arish \xe2\x80\x93 Nekhl glavne enote pa so bile name\xc5\xa1\xc4\x8dene v Gazi ter Bershebi. _NEWLINE_V nadaljevanju vojne, do ve\xc4\x8djih napadov na Sue\xc5\xa1ki kanala ni pri\xc5\xa1lo ve\xc4\x8d, so pa tur\xc5\xa1ke enote ob pomo\xc4\x8di Nemcev ob\xc4\x8dasno napadle kanal ter tako motile pomorski promet. V mesecih, ki so sledili spopadu je Egipt postal glavna logisti\xc4\x8dna baza za bojne operacije na Gallipoliji. Ko se je to boji\xc5\xa1\xc4\x8de konec leta 1915 zaprlo, se je britansko poveljstvo odlo\xc4\x8dilo, da prekop zavaruje tako kot je treba. Operacija zavarovanja prekopa je stekla februarja 1916. Zajemala 400.000 vojakov ter zavarovanje deset kilometrskega pasu vzhodno od prekopa in treh glavnih poti, ki so iz Palestine preko Sinaja vodile do prekopa. Ju\xc5\xbeno in srednjo pot preko polotoka so zavarovali tako da so zasedli odro\xc4\x8dno oazo Moia Harab ter poru\xc5\xa1ili cisterne v oazi Jifjafa. Zavarovanje severne poti, ki je bil tudi glavna pot do prekopa je zahtevala malo ve\xc4\x8d truda. Do naselja Romani, ki stalo ob severni poti, so namre\xc4\x8d nameravali zgraditi \xc5\xbeeleznico in vodovod. Po njuni izgradnji pa so nameravali naselje utrditi ter z njim zavarovati dostop do prekopa. Triindvajsetega aprila 1916 je dela nenadoma ogrozil tur\xc5\xa1ki napad zaradi katerega so se morali Britanci umakniti, vendar le za\xc4\x8dasno. Nekaj dni pozneje so \xc5\xbee zasedli Romani ter ga utrdili kljub temu da \xc5\xbeeleznica in vodovod nista bila kon\xc4\x8dana. Posadka in pu\xc5\xa1\xc4\x8davske patrulje so zaradi tega do\xc5\xbeivljale pomanjkanje saj karavane kamel niso morale vojakom na fronti dostaviti dovolj vode in hrane. V naslednji mesecih so se vrstili tur\xc5\xa1ki vpadi, ki pa na boji\xc5\xa1\xc4\x8du niso prinesli nobene spremembe. Ni\xc4\x8d manj pa ni bil ogro\xc5\xbeen Sue\xc5\xa1ki kanal saj je maja 1916 do\xc5\xbeivel prvi letalski napad. Maja sta bila kon\xc4\x8dana tudi \xc5\xbeeleznica in vodovod do Romania s \xc4\x8dimer se je obramba tega naselja ter prekopa znatno okrepila._NEWLINE_V no\xc4\x8di iz tretjega na \xc4\x8detrti avgust 1916 so Turki z napadom na utrjeni Romani \xc5\xa1e zadnji\xc4\x8d poizku\xc5\xa1ali ogroziti Sue\xc5\xa1ki prekop. Napad je spodletel in 5. avgusta so se morali umakniti nazaj v Katio od tam pa v oazo Bir el Abd, ki so ga nato 12. avgusta po hudih bojih s konjeni\xc5\xa1ko divizijo ANZAC morali zapustiti. Bitka je bila prelomna saj so Britanci z njo dokon\xc4\x8dno zavarovali prekop ter pregnali tur\xc5\xa1ko vojsko iz ve\xc4\x8dine Sinajskega polotoka. Sinajsko boji\xc5\xa1\xc4\x8de se je dokon\xc4\x8dno zaprlo z bitko pri Magdhabi 23. decembra 1916, bitko za Rafo 9. januarja 1917, ter bitko za osamljeno oazo Nekhl februarja 1917. Vse bitke so se kon\xc4\x8dale z odlo\xc4\x8dilno britansko zmago.\n_START_SECTION_\nPalestina\n_START_PARAGRAPH_\nZ zaprtjem sinajske fronte, v za\xc4\x8detku februarja 1917, se je so\xc4\x8dasno odprla nova palestinska fronta. Fronta je postala pomembna predvsem za tur\xc5\xa1ko stran saj je potekala od Rafe na sredozemski obali do Bershebe sredi pu\xc5\xa1\xc4\x8dave, ki sta bili globoko na otomanskem ozemlju. Po zmagi na Sinajskem polotoku ter dokon\xc4\x8dnem zavarovanju prekopa je napad na Palestino postal za Britance vpra\xc5\xa1ljiv. Bli\xc5\xbenjevzhodno boji\xc5\xa1\xc4\x8de je bilo namre\xc4\x8d podrejeno mnogo ve\xc4\x8djemu zahodnemu boji\xc5\xa1\xc4\x8du, ki je v izredno kratkem \xc4\x8dasu potro\xc5\xa1ilo ogromno material in \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih \xc5\xbeivljenj zaradi \xc4\x8desar je ves \xc4\x8das kazalo, da bo ve\xc4\x8dina enot preme\xc5\xa1\xc4\x8denih na zahodno fronto. Poveljnik fronte, Archibald Murray, bi tako izgubil ve\xc4\x8dino ofenzivnih enot s tem pa zagon, ki ga je njegova vojska dobila med boji za Sinaj. Njegovi protesti ter spremenjene strate\xc5\xa1ke razmere na bli\xc5\xbenjem vzhodu so britansko vrhovno poveljstvo prepri\xc4\x8dale, da obdr\xc5\xbei enote jih okrepi ter pripravi novo ofenzivo v smeri Jeruzalema s katero naj bi ogrozil tur\xc5\xa1ko vojsko na Arabskem polotoku in Mezopotamiji._NEWLINE_Priprave za napad na Gazo, ki so bila vrata Palestine, so se za\xc4\x8dele v sredini februarja ko je bila do oaze Al Arish zgrajena \xc5\xbeeleznica in vodovod. \xc5\xa0e preden pa se je bitka za\xc4\x8dela je v zavezni\xc5\xa1kih vrstah pri\xc5\xa1lo do nesoglasij. Z napredovanjem v Palestino so Britanci tr\xc4\x8dili ob francoske in italijanske interese na tem ozemlji zaradi \xc4\x8desar je bil potreben poseben dogovor, francoska in italijanska vojska pa sta prispevali tudi nekaj vojakov, ki so imeli bolj ali manj opazovalno vlogo. Na nasprotni strani fronte so se Turki zavedali resnosti polo\xc5\xbeaja, vojna se je iz Egipta preselila na njihovo doma\xc4\x8de ozemlje. Frontno \xc4\x8drto od Gaze na sredozemski obali do Beershebe sredi pu\xc5\xa1\xc4\x8dave je branilo 15.000 slabo opremljenih tur\xc5\xa1kih vojakov, od tega jih je Gazo branilo 4.000. Ti so se na zavezni\xc5\xa1ki napad pripravili kakor se je pa\xc4\x8d dalo. Napad na Gazo se je za\xc4\x8del 26. marca 1917 zgodaj zjutraj, vodil pa ga je general Charles Dobell. Napad se je za\xc4\x8del z obkolitvijo tur\xc5\xa1kih polo\xc5\xbeaje s katero so prepre\xc4\x8dili prihod okrepitev ter nato usklajenemu napadu iz ve\xc4\x8d smeri. \xc4\x8ceprav je na boji\xc5\xa1\xc4\x8du pri\xc5\xa1lo ob\xc4\x8dasno do zmede ter \xc4\x8dasovnega zamika pri napadu britanskih enot je napad potekal brez te\xc5\xbeav tako, da so se nekaj \xc4\x8dez \xc4\x8detrto uro zjutraj Turki \xc5\xbee za\xc4\x8deli umikati. Nato pa je nenadoma pri\xc5\xa1lo do katastrofe. General Dobell si je zaradi pomanjkanja informacij o stanju na boji\xc5\xa1\xc4\x8du ustvaril popolnoma napa\xc4\x8dno sliko in je bil prepri\xc4\x8dan, da Turki zmagujejo zato je ukazal umik britanskih \xc4\x8det in to tik preden so te dosegle zmago. Da je bila ironija \xc5\xa1e ve\xc4\x8dja tur\xc5\xa1ki poveljniki sploh niso nameravali braniti Gaze, zato tja tudi niso poslali okrepitev. Po spodletelem britanskem napadu se je to spremenilo, nem\xc5\xa1ki general Kress von Kressenstein je \xc4\x8dez no\xc4\x8d v Gazo poslal nove okrepitve, Britanci so tako izgubili bitko, ki jo jim nebi bilo treba. Bitka pa je imela dosti ve\xc4\x8dje posledice kot so mislili Britanci, Turki so v naslednjih tednih in mesecih linijo Gaza - Beersheba dodatno utrdili in zavarovali sami naselji pa sta postali izredno te\xc5\xbeko osvojljivi utrdbi. Druga bitka za Gazo se je za\xc4\x8dela 17. aprila, nove tur\xc5\xa1ke utrdbe ter spremenjen na\xc4\x8din obrambe je razmere na boji\xc5\xa1\xc4\x8du popolnoma spremenil Turkom v prid. Da bi si Britanci zagotovili zmago so na boji\xc5\xa1\xc4\x8du uporabili 8 tankov Mak I in 4.000 granat napolnjenih z bojnimi strupi. Granate na odprtem pu\xc5\xa1\xc4\x8davskem obmo\xc4\x8dju ter zaradi suhega in vro\xc4\x8dega podnebja niso imele nobenega u\xc4\x8dinka, tanki ki bi morali nuditi za\xc5\xa1\xc4\x8diti pehoti pa so sami postali tar\xc4\x8da topni\xc5\xa1kega in strojni\xc4\x8dnega ognja ter s tem pehota \xc5\xa1e dodatno ogrozili. Po treh dneh bojev ter izgubah, ki so narasle na 6.444 vojakov je general Dobell ukazal umik, bitka se je kon\xc4\x8dala s popolno tur\xc5\xa1ko zmago, njihove izgube niso dosegle niti tretjino britanskih. Poraz je imel posledice, britansko poveljstvo je razre\xc5\xa1ilo generala Murraya ter ga nadomestilo z Edmundom Allenbyem. Na drugi strani fronte pa so Turki dobili okrepitve z novo armado, ki ji je poveljeval prekaljeni nem\xc5\xa1ki general Erich von Falkenhayn._NEWLINE_Po spodleteli drugi bitki za Gazo je na fronti nastal nekak\xc5\xa1en zastoj, ki je bil podoben tistemu iz zahodne fronte, le ob\xc4\x8dasno je prihajalo do posameznih spopadov med pu\xc5\xa1\xc4\x8davskimi patruljami. Triindvajsetega maja se Britanci napadli in poru\xc5\xa1ili mostove na \xc5\xbeeleznici Beersheba \xe2\x80\x93 Hafir el Auja. Konec oktobra 1917 pa je pri\xc5\xa1lo do nepri\xc4\x8dakovane bitke za hrib El Buggar, ki je po bitki padel v britanske roke._NEWLINE_Novi britanski general Edmund Allenby je ob svojem prihodu na\xc4\x8drt novega napadan na Palestino postavil na glavo. Za to\xc4\x8dko preboja je namesto Gaze izbral slab\xc5\xa1e branjeno ter te\xc5\xbeko dostopno Beershebo na skrajnem jugu fronte. Ker se je Beersheba nahaja sredi pu\xc5\xa1\xc4\x8dave, kjer je primanjkovalo vode, je Allenby dal zgraditi \xc5\xbeeleznico ter serijo cistern, ki so napadajo\xc4\x8do vojsko oskrbovale z vodo. Do napada je pri\xc5\xa1lo 31.oktobra 1917, britanske enote so tur\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje okoli Beershebe obkolile ter napadle iz zahoda, vzhoda in juga. Tur\xc5\xa1ka obramba se je kmalu za\xc4\x8dela krhati, general Falkenhayn je bil mnenja, da gre le za slepilni manever v Beershebo ni poslal okrepitev. Zadnji napad je v juri\xc5\xa1u izvedla 4. lahka konjeni\xc5\xa1ka brigada, ki je zavarovala vodne cisterne in izvire (dogodek je navdihnil filmske ustvarjalce da so leta 1987 posneli film The Lighthorsemen), do ve\xc4\x8dera je bilo mesto v zavezni\xc5\xa1kih rokah. Dogodki so imeli nepredvidljive posledice za obe strani. Novo frontna \xc4\x8drta se je s tem premaknila \xc5\xa1e globlje v pu\xc5\xa1\xc4\x8davo in je segala do kraja Tel el Khuweilfe na jordanskem hribovju, ki so ga Britanci zaradi pomanjkanja vode uspeli zasesti \xc5\xa1ele 8. novembra. Da bi Turki zavarovali preostanek fronte so iz Gaze na jug poslali okrepitve s tem pa so oslabili Gazo. Prva ta trenutek pa je \xc4\x8daka Allenby. Ta je Gazo napadel 2. novembra, boji so potekali vse do 6. novembra ko so se Turka umaknili s \xc4\x8dimer je tudi dokon\xc4\x8dno razpadla fronta Gaza \xe2\x80\x93 Beersheba._NEWLINE_Z razpadom fronte je postal ogro\xc5\xbeen Jeruzalem ter strate\xc5\xa1ko pomembna \xc5\xbeeleznica Jaffa \xe2\x80\x93 Jeruzalem. Turki so poizku\xc5\xa1ala re\xc5\xa1iti kar se je dalo in 13. novembra 1917 je tako pri\xc5\xa1lo do bitke za \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ko kri\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8de Wadr Sara. Ta se je za Turke slabo kon\xc4\x8dala, v naslednjih dneh so se ti bili prisiljeni umakniti, zapustiti Jaffo ter se umakniti v Jordansko hribovje ker so se pripravili na obrambo Jeruzalema. \xc4\x8casa za pripravo pa je bilo malo saj so Britanci \xc5\xbee zasedli Jaffo ter so bili tik pred Latrunom. Britanska vojska je napredovala tako hitro, da jo oskrba ni dohajala primanjkovalo pa ji je tudi zemljevidov, vendar to Allenbya ni zmotilo. Njegov glavni cilj je bil dragulj Bli\xc5\xbenjega vzhoda, tiso\xc4\x8dletno mesto Jeruzalem, vse drugo je bilo nepomembno. Sedemnajstega novembra je v smeri mesta spro\xc5\xbeil novo ofenzivo de\xc5\xbeevno in mrzlo vreme ter slabe ceste so onemogo\xc4\x8dale hitre premike britanskih enot, tur\xc5\xa1ka obramba pa je zaradi dobro postavljenih polo\xc5\xbeajev na vzpetinah odbila ve\xc4\x8dino napadov. Edini ve\xc4\x8dji britanski uspeh je bilo zavzetje hriba Nebi Samwil od koder se je \xc5\xbee videl Jeruzalem. Ker so bili vsi nadaljnji napadi neuspe\xc5\xa1ni je Allenby 24. novembra prekinil ofenzivo. Naslednjih dveh tednih so Turki s \xc5\xa1tevilnimi protiofenzivami \xc5\xbeeleli Britance potisniti nazaj proti Latrunu vendar se jim ni posre\xc4\x8dilo. Medtem pa so se Britanci pripravljali na dokon\xc4\x8dno zavzetje Jeruzalema. Allenby je novo ofenzivo proti mestu spro\xc5\xbeil 8. decembra, glede na obve\xc5\xa1\xc4\x8devalne podatke je pri\xc4\x8dakoval mo\xc4\x8den odpor, do katerega pa ni pri\xc5\xa1lo saj se je tur\xc5\xa1ka vojska kmalu po ofenzivi za\xc4\x8dela umikati. Britanci so v mesto vstopili 9. decembra, zadnji boji so potekali za Oljsko goro kjer so morali Britanci Turke pregnati z bajonetnim napadom. General Allenby je slovesno vstopil v mesto 11. decembra 1917 s \xc4\x8dimer je postal prvi kristjan, ki je po ve\xc4\x8d stoletjih ponovno nadzoroval Jeruzalem. Britanski premije David Lloyd je kasneje izjavil, da je bilo zavzetje Jeruzalema ena redkih svetlih to\xc4\x8dk leta 1917 saj zahodna fronta kljub nad\xc4\x8dlove\xc5\xa1ko vlo\xc5\xbeenemu trudu in preliti krvi ni prinesla nobenega uspeha. Naslednje tri mesec je na fronti zaradi zimskega vremena vladalo zati\xc5\xa1je._NEWLINE_Zgodaj spomladi leta 1918 je fronta ponovno o\xc5\xbeivela, Britanci so februarja spro\xc5\xbeili serijo novih ofenziv v hribovju Judeje severno od Jeruzalema ter v dolini reke Jordan. Spomladi je tako frontna \xc4\x8drta segala od Sredozemskega morja na zahodu do Mrtvega morja na vzhodu. Enaindvajsetega februarja je po treh dneh bojev padel Jericho, ki je bil nekak\xc5\xa1en uvod v ofenzivo v dolini reke Jordan. Z zasedbo spodnjega dela doline so Britanci tako dobili izhodi\xc5\xa1\xc4\x8da za napad na Amman ter strate\xc5\xa1ko pomembno \xc5\xbeeleznico Hedjaz, ki je povezovala Damask in Medino. Z uni\xc4\x8denjem \xc5\xbeeleznice bi podprli arabsko vstajo ter kon\xc4\x8dali tur\xc5\xa1ko voja\xc5\xa1ko prevlado na Arabskem polotoku. Do prvega t. i. transjordanskega napada je pri\xc5\xa1lo 21.marca, britanske enote bi morale pre\xc4\x8dkati reko Jordan, zasest Amman, uni\xc4\x8diti \xc5\xbeeleznico ter se nato umakniti. Zaradi de\xc5\xbeja je reka Jordan narasla ceste pa so se spremenile v blatne lu\xc5\xbee. Napad na Amman je za\xc4\x8del zamujati tako, da so Turki do prihoda Britancev \xc5\xbee okrepili mestno obrambo. Boji za mesto so trajali do konca marca nato pa so se morali Britanci umakniti zaradi pomanjkanja streliva ter velikih izgub. To je bil prvi ve\xc4\x8dji poraz britanskih \xc4\x8det na tem boji\xc5\xa1\xc4\x8du. Vendar pa general Allenby ni obupal saj je cilj opravi\xc4\x8dil izgube. Konec aprila je organiziral nov napad z istim ciljem. Sprav je napad potekal odli\xc4\x8dno nato pa je pri\xc5\xa1lo do mo\xc4\x8dnega tur\xc5\xa1kega protinapad in britanska fronta se je sesula zaradi \xc4\x8desar so se morali umakniti na stare polo\xc5\xbeaje. Da pa je bila stvar \xc5\xa1e huj\xc5\xa1a se je ravno v tistem obdobju na zahodni fronti za\xc4\x8dela nem\xc5\xa1ka spomladanska ofenziva zaradi katere so velik del vojakov iz bli\xc5\xbenjega vzhoda premestili na zahodno fronto. Allenby je tako \xc5\xbee drugi\xc4\x8d v celotni kampanji ostal brez vojakov in je moral preiti v obrambo._NEWLINE_Poleti 1918 so se vojaki za\xc4\x8deli vra\xc4\x8dati na bli\xc5\xbenjevzhodno boji\xc5\xa1\xc4\x8de, Allenby pa je v tem \xc4\x8dasu pripravil nove na\xc4\x8drte kako dokon\xc4\x8dno poraziti tur\xc5\xa1ko vojsko v Palestini. Na\xc4\x8drt je poimenoval bitka za Megiddo ali kar Armagedon  (Armagedon je zahodno ime za goro Megiddo kjer naj bi po svetopisemskih zgodbah potekala zadnja bitka med dobrim in zlim), ta je predvideval zavzetje Ammana, Nablusa in Tiberiasa. Od tam pa bi nato v naslednji fazi napredoval v Damask in Bejrut. Allenby je imel za na\xc4\x8drt pripravljenih 35.000 mo\xc5\xbe in 383 topov v pomo\xc4\x8d pa so jim bila tudi \xc5\xa1tevilna arabska plemena, kis so pod vodstvom Lovrenca Arabskega napadla tur\xc5\xa1ke obrambne polo\xc5\xbeaje v zaledju. Nasproti njega je stala tur\xc5\xa1ka vojska s 24.000 vojaki in 270 topovi. Do glavnega napada je pri\xc5\xa1lo 19. septembra 1918 ob 4:30. Kratkemu topni\xc5\xa1kemu obstreljevanju je sledil napad britanske konjenice in pehote vzdol\xc5\xbe celotne fronte. V slabih treh urah se je celotna fronta zlomila in tur\xc5\xa1ka vojska se je za\xc4\x8dela umikati. Dvajsetega septembra so Britanci \xc5\xbee zasedli Mogiddo in Nazaret kjer so skoraj zajeli nem\xc5\xa1kega generala Limana von Sandersa ter njegovo celotno poveljstvo. Na koncu drugega dne bojev je bila 8. tur\xc5\xa1ka armada popolnoma uni\xc4\x8dena 7. je bila tik pred tem zato se je za\xc4\x8dela umikati iz Nablusa prodi dolini reke Jordan. Tam naj bi ji pot presekala britanski 20. korpus ki je napredoval po dolini Jordana, njegov napredek je bil zaradi mo\xc4\x8dnega odpora po\xc4\x8dasen zato je posredovalo letalstvo in napadlo 7. tur\xc5\xa1ko armado med umikom proti vzhodu. Zaradi nenehnih letalskih napad so bile ceste blokirane pre\xc5\xbeiveli Turki pa so zbe\xc5\xbeali v bli\xc5\xbenje hribe kjer so bili kasneje zajeti. Na cestah, ki so vodile iz Nablusa je ostalo blokiranih okoli 1.000 vozil, ki so padla v britanske roke. Do 25. septembra so Britanci zasedli \xc4\x8drto Akra \xe2\x80\x93 Tiberias \xe2\x80\x93 Ajlum \xe2\x80\x93 Amman, zajeli so okoli 25.000 tur\xc5\xa1kih vojakov, okoli 10.000 nem\xc5\xa1kim in tur\xc5\xa1kim vojakom pa se je uspelo umakniti na sever. Njihovo zasledovanje se je nadaljevalo vse do konca oktobra. Prvega oktobra je padel Damask, 8. oktobra so Britanci zasedli Bejrut, 18. oktobra Tripoli, 25. oktobra pa \xc5\xa1e Aleppo. Konec oktobra so Turki prosili za premirje s \xc4\x8dimer se je vojna v Palestini ter na drugih frontah bli\xc5\xbenjega vzhoda kon\xc4\x8dala.\n_START_SECTION_\nMezopotamija\n_START_PARAGRAPH_\nMezopotamija je obsegala obmo\xc4\x8dje dana\xc5\xa1njega Iraka. Obmo\xc4\x8dje je bilo bolj ali manj pod Otomansko kontrolo vse od 16. stoletja. Zaradi velike oddaljenosti od Carigrada, te\xc5\xbekega dostopa, obse\xc5\xbenih pu\xc5\xa1\xc4\x8dav ter divjih pu\xc5\xa1\xc4\x8davskih plemen je to obmo\xc4\x8dje dogo \xc4\x8dasa veljalo za nepomembno in nevarno. Z odkritjem ogromnih koli\xc4\x8din nafte ter prihodom \xc5\xbeeleznice (\xc5\xbeeleznica Carigrad \xe2\x80\x93 Aleppo - Bagdad) so se stvari nenadoma spremenile. Razlog za spremembe pa je bila v glavnem nafta. Nekaj let pred za\xc4\x8detkom prve svetovne vojne je britanska vlada z dru\xc5\xbebo Anglo-Persian Oil Company v Perziji (Iran) podpisala ekskluzivno pogodbo o dobavo nafte britanski vojni mornarici, ki se je v tistem \xc4\x8dasu modernizirala in za\xc4\x8dela prehajati iz premoga na nafto. Poleg nafte pa so Britanci na tistem obmo\xc4\x8dju \xc5\xbee dalj \xc4\x8dasa uveljavljali ozemeljske zahteve v Kuvajtu. Z izbruhom prve svetovne vojne ter prestopom Otomanskega cesarstva na stran centralnih sil je postala ogro\xc5\xbeena neprekinjena dobava nafte britanski mornarici zato se je Britanija odlo\xc4\x8dila da ukrepa._NEWLINE_Kmalu po za\xc4\x8detku sovra\xc5\xbenosti je britanska vojska zavarovala takrat najve\xc4\x8djo rafinerijo v Abadanu ter za\xc4\x8dela pripravljati na\xc4\x8drte za napad na ustje reke Shatt-al-Arab (reka se izliva v Perzijski zaliv). Do napad je pri\xc5\xa1lo 6. novembra 1914. Britanska mornarica je najprej bombardirala utrdbo Fao temu pa je sledilo \xc5\xa1e izkrcanje britanskih kolonialnih \xc4\x8det pod vodstvom generalpolkovnika Arthurja Barreta. Tristo petdeset glava tur\xc5\xa1ka posadka s \xc5\xa1tirimi topovi je bila hitro pora\xc5\xbeena tako da so Britanci \xc5\xa1e isti dan za\xc4\x8deli napredovati proti Basri. To so zasedli 22. novembra po kratkem spopadu s tur\xc5\xa1kimi silami ki so se nato umaknili navzgor po reki do mesta kjer se reki Tigris in Evfrat zdru\xc5\xbeita v reko Shatt-al-Arab. Britanci so tur\xc5\xa1ki vojski sledili, 3. decembra 1914 je pri\xc5\xa1lo do bitke pri Al-Qurnahu kakih 75\xc2\xa0km severno od Basre. Po \xc5\xa1estih dneh bojev se je 1.000 glava tur\xc5\xa1ka vojska predala. Z bitko so Britanci zavarovali okolico Basre ter se tako pripravili na morebitni tur\xc5\xa1ki napad iz smeri Bagdada, kjer se je nahajala glavnina otomanske \xc4\x8detrte armade. Ker so bile britanske operacije v Mezopotamiji, zaradi pomanjkanja vojakov ter zalog, omejenega zna\xc4\x8daja so Britanci nadzorovali le obmo\xc4\x8dje okoli reke Shatt-al-Arab ter glavnih naselij._NEWLINE_Zaradi preobremenjenosti tur\xc5\xa1ke vojske na boji\xc5\xa1\xc4\x8dih Gallipolija, Kavkaza ter Sinaja so bile tur\xc5\xa1ke voja\xc5\xa1ke zmogljivosti in operacije v Mezopotamiji prav tako omejene. Zato so se ti po pomo\xc4\x8d zatekli k lokalnim arabskim plemenom, kar pa je imelo le omejen u\xc4\x8dinek. Dvanajstega aprila 1915 je 4.000 glava tur\xc5\xa1ka vojska pod poveljstvom Suleymana Askari Beya ter pomo\xc4\x8di 14.000 bojevnikov iz arabskih plemen napadla britanske polo\xc5\xbeaje pri Shaibi. Napad arabskih plemen ni prinesel \xc5\xbeelenega u\xc4\x8dinka zato je napadla tur\xc5\xa1ka vojska ter na ve\xc4\x8djih mestih ob\xc5\xa1la ter prebila britansko obrambno \xc4\x8drta. Britanci so na tur\xc5\xa1ki preboj odgovorili z bajonetnim protinapadom ter napadom konjenice kar je v tur\xc5\xa1kih vrstah povzro\xc4\x8dilo visoke izgube ter preplah. Suleymana Askari je umaknil svoje \xc4\x8dete, naslednji dan so Britanci izvedli nov protinapad ter preplavili tur\xc5\xa1ke obrambne polo\xc5\xbeaje. V krvavem boju mo\xc5\xbe na mo\xc5\xbea je padlo okoli 2.400 tur\xc5\xa1kih ter 1.500 britanskih vojakov. V boju je bil ranjen tudi Suleymana Askari ki je kasneje zaradi sramotnega poraza v bolni\xc5\xa1nici v Bagdadu storil samomor. Njegovo mesto je prevzel polkovnik Nureddin Pa\xc5\xa1a._NEWLINE_Britanci so bili nad zmago prijetno presene\xc4\x8deni zato so spremenili svoje vojne na\xc4\x8drte v Mezopotamiji ter tja poslali generala Johna Nixona, da bi pripravil napad na Kut te morda celo na Bagdad. Britanci so zaradi te\xc5\xbekih terenskih pogojev napredovali po\xc4\x8dasi, nato pa je na evropskem boji\xc5\xa1\xc4\x8du nenadoma pri\xc5\xa1lo do velikih sprememb, ki so mo\xc4\x8dno vplivala na celotno bli\xc5\xbenjevzhodno boji\xc5\xa1\xc4\x8de. V vojno je na strani centralnih sil vstopila Bolgarija posledi\xc4\x8dno je temu proti kuncu leta sledil poraz Srbije s \xc4\x8dimer sta Nem\xc4\x8dija in Otomansko cesarstvo dobila neposredno \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ko povezavo preko katere sta se oskrbovali z voja\xc5\xa1kim materialom. Mo\xc4\x8d tur\xc5\xa1ke vojske se je pove\xc4\x8dala. Nem\xc5\xa1ki in tur\xc5\xa1ki agenti pa so poizku\xc5\xa1ali v Perziji in Afganistanu zanetiti sveto vojno (d\xc5\xbeihad) zaradi \xc4\x8desar so razmere za Britance v Mezopotamiji postale nevarne. Feldmar\xc5\xa1al Kitchener je zato zahteval takoj\xc5\xa1nje zavzetje Bagdada zaradi presti\xc5\xbea ter zaradi \xc4\x8dasa. Na\xc4\x8delnik general\xc5\xa1taba Archibald Murray je to odsvetoval saj majhna britanska ekspedicijska vojska ni bila sposobna zavzeti ter nadzorovati tako obse\xc5\xbenega ozemlja kot je bil Irak. Velik problem so bile tudi raztegnjene oskrbovalne poti. Na drugi strani so Turki spoznali pomembnost Mezopotamskega boji\xc5\xa1\xc4\x8da zato so iz tamkaj\xc5\xa1njih enot oblikovali 6. armado ter jo pod poveljstvom nem\xc5\xa1kega generala Colmara von Goltza dodatno okrepili._NEWLINE_Dvanajstega aprila 1915 je pri\xc5\xa1lo do bitke pri Ctesiphonu kakih 40\xc2\xa0km ju\xc5\xbeno od Bagdada. Bitka se je kon\xc4\x8dala neodlo\xc4\x8deno z visokimi izgubami na obeh straneh ter umikom obeh armad. Nato pa je nenadoma pri\xc5\xa1lo do preobrata. Poveljnik tur\xc5\xa1ke vojske v bitki, Nureddin je ugotovil da so Britanci izvedli popoln umik iz boji\xc5\xa1\xc4\x8de zato se je odlo\xc4\x8dil, da bo prekinil svoj umik ter za\xc4\x8del zasledovati umikajo\xc4\x8do se britansko vojsko. Ta se je organizirano umaknila v mesto Kut ter se tam vkopala. Tur\xc5\xa1ka vojska ni bila dale\xc4\x8d, do 3. decembra je mesto popolnoma obkolila s \xc4\x8dimer so se Britanci zna\xc5\xa1li v pasti iz katere ni bilo izhoda. V naslednjih petih dneh se je za\xc4\x8delo eno najbolj dramati\xc4\x8dnih obleganj v prvi svetovni vojni._NEWLINE_Obleganje Kuta se je uradno za\xc4\x8delo 7. decembra 1915. Britanske vojska pod poveljstvom Townshenda, ki se je zna\xc5\xa1la ujeta v mestu je mislila, da bo hitro osvobojena saj je imela zalog le za dober mesec dni. Townshend je celo predlagal preboj iz mesta, vendar so ga zavrnili. Medtem so v Veliki Britaniji v strahu pred padcem celotne fronte v Mezopotamiji organizirali re\xc5\xa1evalno operacijo. Prvi poizkus osvoboditve od zunaj se je za\xc4\x8del januarja 1916. Po treh krvavih bitka se je kon\xc4\x8dal katastrofalno. Turki pa so obrambo mesta od zunaj in znotraj \xc5\xa1e bolj okrepili. Dva meseca pozneje so Britanci poizku\xc5\xa1ali ponovno osvoboditi ujeto garniziji, vendar so bili v bitki pri Dujaili pora\xc5\xbeeni. Aprila so poizku\xc5\xa1ali ponovno. Uspeli so prebiti zunanjo tur\xc5\xa1ko obrambno liniji, ter se mestu pribli\xc5\xbeati na 30\xc2\xa0km, nato pa jim je nenadoma zmanjkalo zagona in morali so se umakniti. Medtem je ujeta garnizija v mestu za\xc4\x8dela stradati. Zaloge, ki naj bi trajale mesec dni so raztegnili na pet. Pojavljati so se za\xc4\x8dele nalezljive bolezni za\xc4\x8delo je primanjkovati, hrane, zdravil in streliva. Da bi re\xc5\xa1ili ujeto garnizijo so Britanci poizku\xc5\xa1ali vse, Turkom so celo ponudili odkupnino v vrednosti 2 milijonov funtov, ki pa so jo ti odklonili. Ko je 24. aprila spodletel \xc5\xa1e zadnji poizkus oskrbe garnizije s pomo\xc4\x8djo re\xc4\x8dnega parnika je general Townshend videl, da jim ni preostalo ve\xc4\x8d nobene re\xc5\xa1itve. Devetindvajsetega aprila 1916 je garnizijo predal Turkom, v ujetni\xc5\xa1tvo je odkorakalo 13.164 britanskih vojakov._NEWLINE_Poraz pri Kutu, ki se je zgodil le nekaj mesecev po Gallipoliju je ponovno pretresel britansko vrhovno poveljstvo. V Mezopotamiji so bili zamenjani vsi poveljniki v izogib nadaljnjim porazom pa je bile izbolj\xc5\xa1ana preskrba \xc4\x8det na boji\xc5\xa1\xc4\x8du. Saj se je izkazalo da je bil glavni krivec za poraz vojske slabo logistika, ki zaradi neobstoje\xc4\x8de \xc5\xbeeleznice ter cest ni dohajala bojnih enot. Po porazu je poveljstvo nad britansko vojsko prevzel general Friderck Stanley Maude, ki je naslednjih \xc5\xa1est mesecev zati\xc5\xa1ja na fronti izkoristil za okrepitev svojih \xc4\x8det. Na Tur\xc5\xa1ki strani so se stvari iz tedna v teden slab\xc5\xa1ale, po zmagi pri Kutu je Mezopotamsko boji\xc5\xa1\xc4\x8de ponovno postalo nepomembno. Turki skoraj niso dobili nobene opreme ter okrepitve v vojakih. Trinajstega decembra 1916 so Britanci spro\xc5\xbeili novo ofenzivo z namenom, da bi prodrli do Bagdada. Oslabljena tur\xc5\xa1ka vojska ni bila kos britanski ter se je po ve\xc4\x8d bitkah komaj izognila uni\xc4\x8denju, 23. februarja je padel Kut, v za\xc4\x8detku marca pa so bile britanske enote \xc5\xbee pred vrati Bagdada. Po kratki bitki so v mesto vstopili 11. marca 1917. S padcem mesta je bil tur\xc5\xa1ki poraz popoln, Khalil Pa\xc5\xa1a poveljnik tur\xc5\xa1ke 6. armade je preostanek armade umaknil v Mosul. Nadaljnje napredovanje britanske armade je ustavilo zimsko vreme ter te\xc5\xbeave z logistiko. General Maud je 18. novembra 1917 umrl zaradi kolere, nadomestil ga je general William Marshall, ki se je odlo\xc4\x8dil da bo z voja\xc5\xa1kimi operacijami po\xc4\x8dakal do spomladi 1918._NEWLINE_Februarja 1918 so Britanci za\xc4\x8deli z novo ofenzivo, zasedli so Hit, marca Kan al Baghdadi in aprila Kifri, nato pa so se morali zaradi ofenziv v Palestini ter Perziji ustaviti. Boji\xc5\xa1\xc4\x8de je nato mirovalo do oktobra, ko se je za\xc4\x8dela nova ofenziva z namenom da se zasede \xc4\x8dim ve\xc4\x8d ozemlja pred podpisom mirovne pogodbe. Ta je bila podpisana 30. oktobra 1918 na otoku Moudros s \xc4\x8dimer so se kon\xc4\x8dale vse sovra\xc5\xbenosti med tur\xc5\xa1ko in britansko vojsko. Tur\xc5\xa1ka 6. armada se je predala \xc5\xa1e isti dan. Kljub podpisu premirja pa se britanska vojska ni ustavila, 14. novembra je zasedla Mosul s \xc4\x8dimer so se kon\xc4\x8dale zadnje bojne operacije na bli\xc5\xbenjem vzhodu.\n_START_SECTION_\nPerzija\n_START_PARAGRAPH_\nTako kot na celotnem bli\xc5\xbenjem vzhodu so bile razmere v Perziji (dana\xc5\xa1nji Iran) pred za\xc4\x8detkom velike vojne zapletene ter temu primerno politi\xc4\x8dno napete. Perzija je kot samostojna dr\xc5\xbeava obstajala le na papirju. Po sporazumu med Cesarsko Rusijo in Veliko Britanijo iz leta 1907 je bila razdeljena na dve interesni obmo\xc4\x8dji, severno ki je bilo pod Ruskim vplivom ter ju\xc5\xbeno, ki je bilo pod Britanskim vplivom. Obe dr\xc5\xbeavi sta imeli v Perziji tudi voja\xc5\xa1ke enote z namenim, da za\xc5\xa1\xc4\x8ditita svoje interese. Pri Rusih je bila to predvsem kr\xc5\xa1\xc4\x8danska manj\xc5\xa1ina na severu pri Britancih pa nafta v Perzijskem zalivu. Perzijska vlada v Teheranu skoraj ni imela nobene mo\xc4\x8di. Nadzorovala je le glavna mesta cer ceste, izven njih pa so v glavnem vladali lokalni poglavarji. Velik problem so bile tudi \xc5\xa1tevilne etni\xc4\x8dne skupine ter veliko \xc5\xa1tevilo razli\xc4\x8dnih verstev (Muslimani, \xc5\xbdidje, Kristjani, Nestorijani, \xe2\x80\xa6) kar je \xc5\xa1e dodatno zapletlo razmere v dr\xc5\xbeavi. Spori in vojne so bili pogosti, mo\xc4\x8dno je bilo tudi sovra\xc5\xa1tvo do tujcev predvsem Britancev in Rusov, ki so imeli v dr\xc5\xbeavi mo\xc4\x8dan politi\xc4\x8dni in gospodarski vpliv._NEWLINE_Ob izbruhu prve svetovne vojne so neurejene razmere v Perziji poizku\xc5\xa1ale izkoristiti centralne sile, predvsem Nemci ter Turki, tako da so z agenti poizku\xc5\xa1ale zanetiti upor lokalnega prebivalstva proti Rusom in Britancem. Najve\xc4\x8d uspeha so dosegli pri vladi, ki je bila tekom vojne centralno usmerjena. Na\xc4\x8deloma Perzija ni bila vklju\xc4\x8dena v veliko vojno saj je razglasila nevtralnost, to pa ni veljalo za lokalna plemena, ki so po navadi borila sama proti vsem, pomo\xc4\x8d od Turkov, Nemcev, Rusov in Britancev pa jim je vedno pri\xc5\xa1la prav. V letu 1914 je do ve\xc4\x8djih bojev pri\xc5\xa1lo v severnem delu Perzije, ki meji na Kavkaz. Boji v tem delu dr\xc5\xbeave so bili neposredno povezani z rusko-tur\xc5\xa1ko fronto na Kavkazu. Frontna \xc4\x8drta se je iz tur\xc5\xa1ko-perzijske meje premaknila v notranjost Perzije ter obratno, v notranjost Tur\xc4\x8dije. Boji na tem boji\xc5\xa1\xc4\x8du so se nadaljevali tudi v letu 1915. Avgusta 1915 so Britanci okupirali mesto Bushire ob Perzijskem zalivu. Novembra istega leta je pri\xc5\xa1lo do prvega ve\xc4\x8djega upora perzijskih vladnih sil proti ruskim silam v osrednjem delu dr\xc5\xbeave. Zmaga centralno usmerjenih vladnih sil je bila le za\xc4\x8dasna, Rusi pa so v nadaljevanju z vojaki in Kozaki zatrli vsak odpor, konec novembra pa so zasedli celo Teheran. Isto\xc4\x8dasno je pri\xc5\xa1lo do spopada vladnih sil z britansko usmerjenimi plemeni, boji so se kon\xc4\x8dali z zmago vladnih sil. Leto 1916 so v Zaznamovali \xc5\xa1tevilni spopadi med lokalnimi plemeni, britansko, rusko in tur\xc5\xa1ko vojsko. Z ruske revolucijo leta 1917 ter podpisom mirovne pogodbe med Otomanskim imperijem in Rusijo v Erzincanu 5. decembra so se spodi v Perziji za\xc4\x8deli umirjati. Po razpadu ruske vojske je na fronti nastala praznina, ki so jo \xc5\xbeeleli zapolniti tako Turki kot Britanci. Otomansko cesarstvo je v Perzijo poslalo kavka\xc5\xa1ko armado z namenom da prepre\xc4\x8di britanski vpliv. Tur\xc5\xa1ki vojski so se zoperstavili le Armenci. Britanci so jim poizku\xc5\xa1ali prisko\xc4\x8diti na pomo\xc4\x8d z ustanovitvijo posebnega armenskega bataljona znotraj britanske vojske vendar jih je prehitel konec vojne. Septembra 1918 so Turki nadzorovali severni del Perzije od mesta Tabriz do Kaspijskega morja, medtem ko so Britanci bolj ali manj nadzorovali preostanek Perzije. S podpisom premirja 30. oktobra 1918 na otoku Mudros so se vse voja\xc5\xa1ke operacije v Perziji kon\xc4\x8dale.\n_START_SECTION_\nKavkaz\n_START_PARAGRAPH_\nKavkaz je bil skozi tiso\xc4\x8dletja sti\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de razli\xc4\x8dnih ver in kultur, hkrati pa so preko njega vodile tudi strate\xc5\xa1ko pomembne poti do Bli\xc5\xbenjega vzhoda. Interesi lokalnih in svetovnih velesil na tem ozemlju so bili veliki posledi\xc4\x8dno pa je zaradi tega prihajalo tudi do vojen. Z vstopom Otomanskega cesarstva v veliko vojno je njegov glavni cilj postala pridobiti nazaj ozemlja na Kavkazu, ki jih je cesarstvo izgubilo v rusko-tur\xc5\xa1ki vojni 1877-1878. Tur\xc5\xa1ko idejo so takoj podprli Nemci saj bi z odprtjem nove fronte na Kavkazu razbremenili evropsko vzhodno fronto. Boji\xc5\xa1\xc4\x8de se je odprlo 1. novembra 1914 z rusko t. i. bergmannovo ofenzivo ( ime je dobila po ruskem generalu Georgyu Bergmannu). Glavni cilj ofenzive je bil zasesti mesti Dogubeyazit in Koprukoy ter nato napredovati v notranjost Tur\xc4\x8dije. Sprva je ofenzivi lepo kazalo, nato pa je tur\xc5\xa1ka 3. armada 7. novembra nenadoma spro\xc5\xbeila protiofenzivo. V dneh, ki so sledili so Rusi komaj u\xc5\xa1li uni\xc4\x8denju, fronta se je stabilizirala \xc5\xa1ele konec novembra nekaj 10\xc2\xa0km zahodno od rusko-tur\xc5\xa1ke meje. Ruski poraz je opogumil Turke, da so 22. decembra 120.000 glavo vojsko poslali v napad proti ruskemu mestu Kars. Vojska do tja nikoli ni pri\xc5\xa1la. Ustavilo jo je izredno slabo zimsko vreme ter gorski grebeni viski preko 3.000 metrov. Tur\xc5\xa1ka vojska je po po\xc4\x8dasnem in mu\xc4\x8dnem napredovanju pri\xc5\xa1la le do Sarikamisa ter ga za kratek \xc4\x8das celo zavzela nato pa jih je s protinapadom ustavila ruska vojska. Sedmega januarja 1915 je sledil dolg in mu\xc4\x8den umik tur\xc5\xa1ke vojske nazaj proti Erzurumu. Umakniti se je uspelo le 10% vojske, kar je bil najve\xc4\x8dji polom tur\xc5\xa1ke vojske v prvi svetovni vojni. Turki so za neuspeh krivili Armence, ki so prestopili na rusko stran potem ko so jim ti obljubili lastno dr\xc5\xbeavo. Razmere v preostanku 3. tur\xc5\xa1ke armade so se izbolj\xc5\xa1ale s smrtjo poveljnika Hafiza Hakki Pa\xc5\xa1e ter prihodom brigadnega generala Mahmuta Kamil Pa\xc5\xa1e. Marca je fronta na Kavkazu bolj ali manj mirovala. Dvajsetega aprila 1915 je pri\xc5\xa1lo do armenskega upora v mestu Van. Tur\xc5\xa1ki vladavini v mestu se je uprlo preko 45.000 armenskih prebivalcev mesti ter beguncev iz okolice. Krvavi upor je trajal tri tedne dokler upornikov zadnji trenutek ni re\xc5\xa1il ruski general Yudenich, ki je v mesto vkorakal 21. maja 1915._NEWLINE_Armenski upor ni ostal nekaznovan, 24. aprila 1915 je notranji minister Mehmet Talat izdal ukaz, da je treba zapreti vse uporne Armence. Takoj po izdaji ukaza je bilo aretiranih med 235 ter 270 intelektualcev armenskega rodu, preko 2.000 pa so jih aretirali v naslednjih dneh. Zaradi ruskega napredovanja v spomladanski ofenzivi ter osvoboditvijo mesta Van so se Armenci za\xc4\x8deli vedno bolj pogosto opirati dale\xc4\x8d za frontno \xc4\x8drto kar je \xc5\xbee tako preobremenjeni tur\xc5\xa1ki vojski povzro\xc4\x8dalo dodatne te\xc5\xbeave. Talat je zato 27. maja izdal \xc5\xa1e en ukaz v katerem je ukazal, da je potrebno vse Armence preseliti v Sirijo in Irak. Ukaz je bil povod za genocid nad Armenci v katerem je umrlo okoli 1,5 milijona Armencev._NEWLINE_Sredi junija so Rusi severno od mesta Van spro\xc5\xbeili \xc5\xa1e eno ofenzivo, ki pa ni bila tako uspe\xc5\xa1na kot spomladanska saj je Turkom uspelo za silo reorganizirati kavka\xc5\xa1ko 3. armado ter nato odbiti ruski napad. Do konca leta je fronta bolj ali manj mirovala, ta \xc4\x8das pa sta obe strani izkoristili za krepitev armad. \xc5\xa0ibka tur\xc5\xa1ka vojska v zimi 1916/1916 zaradi sne\xc5\xbenih neurij ter slabega vremena ni pri\xc4\x8dakovala ruskega napada, vendar se je motila. V za\xc4\x8detku januarja je ruski general  Nikolai Yudenich s svojo vojsko na skrivaj zapustil zimske polo\xc5\xbeaje ter se odpravil proti tur\xc5\xa1ki utrdbi in mestu Erzurum. Med desetim in osemnajstim januarjem je pri\xc5\xa1lo do bitke pri Koprukoyu, ki se je kon\xc4\x8dala z odlo\xc4\x8dilno rusko zmago. \xc4\x8ceprav zmaga ni bila popolna pa je Rusom na \xc5\xa1iroko odprla vrata v Tur\xc4\x8dijo. Voja\xc5\xa1ke operacije so se nadaljevale aprila 1916, ruska vojska je v Tur\xc4\x8dijo za\xc4\x8dela prodirat po dveh krakih. Prvi krak je bil usmerjen proti severu s katerim so Rusi zasedli pristani\xc5\xa1ko mesto Trabzon ob \xc4\x8crnem morju, drugi krak pa je bi usmerjen proti Anatoliji in sredi\xc5\xa1\xc4\x8du otomanskega cesarstva. Bitki za Mush in Bitlis, ki sta potekali od spomladi do poletja 1916 sta bili tudi zadnji v tur\xc5\xa1ki obrambni \xc4\x8drti, Rusi so mesti zasedli februarja 1916. Julija je padel Erzincan. Avgusta so Turki pod poveljstvom Mustafa Kemala ponovno osvojili Mush in Bitlis ter pre\xc5\xa1li ofenzivo, ki se je kon\xc4\x8dala konec septembra z velikimi izgubami. \xc4\x8ceprav so Rusom prizadejali kar nekaj \xc5\xa1kode niso resno omajali mo\xc4\x8d ruske kavka\xc5\xa1ke armada zato je ta kmalu po kon\xc4\x8dani tur\xc5\xa1ki ofenzivi pre\xc5\xa1la v protinapad, ki pa so ga nato zadr\xc5\xbeali. Fronta je zaradi nenavadno ostre zime do konca leta 1916 mirovala. Mirovala pa je tudi spomladi 1917. Upori ter ruska revolucija v Rusiji so ustavili vse ruske voja\xc5\xa1ke operacije na Kavkazu v letu 1917. V tem \xc4\x8dasu je ruska kavka\xc5\xa1ka armada za\xc4\x8dela po\xc4\x8dasi vendar vztrajno razpadati. Vojaki so armado za\xc4\x8deli zapu\xc5\xa1\xc4\x8dati v tiso\xc4\x8dih tako, da do septembra 1917 armada skorajda ni ve\xc4\x8d obstajala. Razsulo na ruski strani tur\xc5\xa1ka armada ni izkoristila za napad saj je tudi sama imela te\xc5\xbeave zato se fronta skozi leto ni ni\xc4\x8d spremenila. Po za\xc4\x8detki oktobrske revolucije ter razpadu ruske vojske ter ruske oblasti na Kavkazu je na ozemlju nastala nova dr\xc5\xbeava Transkavkaz\xc5\xa1ka federacija s prestolnico v Tbilisiju, ki je zdru\xc5\xbeevala Gruzijce, Azerbajd\xc5\xbeance in Armence. V strahu pred Tur\xc5\xa1ko vojsko so posamezne nacije v novi dr\xc5\xbeavi ustanovile lastno vojsko. Tako so Armenci ustanovili armenske prostovoljne enote, ki so se oboro\xc5\xbeile iz zapu\xc5\xa1\xc4\x8denih ruskih zalog v boji proti Turkom pa so v nadaljevanju spopada ra\xc4\x8dunali na Rusko in zahodno pomo\xc4\x8d. S podpisom premirja v Erzincanu, 5. decembra 1917, so se nehale sovra\xc5\xbenosti med Otomanskim cesarstvom in Rusijo ne pa tudi med Otomanskim cesarstvom in novonastalo dr\xc5\xbeavo Transkavkaz. Izpraznjeno fronta so po umiku ruske vojske zasedle armenske prostovoljne enote, ki pa jih ni bilo dovolj, da bi zavarovale celotno fronto. Negotove razmere je, 5. februarja 1918, izkoristila tur\xc5\xa1ka tretja armada ter napadala proti vzhodu na celotni fronti. Malo\xc5\xa1tevilna armenska vojska ni zdr\xc5\xbeala pritiska zato se je umaknila. Skozi februar so Turki osvojili ozemlja in mesta, ki so jih prej izgubili v bitkah z Rusi. Kelkit je bil osvobojen 7. februarja, Ezincan 13. februarja, Bayburt 19. februarja, Tercan 22. februarja in Trabzon 24. februarja. Marca so po hudih bojih padli \xc5\xa1e Erzurum, Malazgirt, Hinis, Oltu, Koprukoy in Tortum. Tretjega marca 1918 je Otomanska cesarstvo v Brest-Litovsku z Bolj\xc5\xa1eviki podpisalo sporazum s katerim so Bolj\xc5\xa1eviki Otomanskemu cesarstvu odstopili mesta Batum, Kars in Ardahan. Mesto so Rusi zasedli v rusko-tur\xc5\xa1ki vojni leta 1877 do 1878. Pogajanja med Otomanskim cesarstvom in Transkavkazo so se za\xc4\x8dela marca v Trabzonu in se kon\xc4\x8dala maja v Batumu. Sprav je kazalo do bosta sprti strani sklenili mir vendar so vedno nove zahteve iz tur\xc5\xa1ke strani to onemogo\xc4\x8dale zato je ponovno pri\xc5\xa1lo do spopadov. V njih so bili Armenci, kljub \xc5\xa1tevilnim zmagam pora\xc5\xbeeni. \xc5\xa0tiriindvajsetega maja 1918 je Transkavkaz z Otomanskim cesarstvom podpisal mirovni sporazum v Batumu. \xc5\xa0tiri dni kasneje je federacija Transkavkaz razpadla iz nje pa so nastale republike Gruzija, Azerbajd\xc5\xbean, in Armenija. Nobena od njih ni obstajala dolgo._NEWLINE_Junija je bila Armenija prisiljena podpisati mirovno pogodbo v Batumu s \xc4\x8dimer pa se niso strinjali vsi Armenci. Tisti ki se niso strinjali so ustanovili lastno dr\xc5\xbeavo Republiko gorsko Armenijo. \xc5\xbde tako zapletene razmere na Kavkazu so se junija \xc5\xa1e dodatno zapletle s prihodom nem\xc5\xa1ke vojske v Gruzijo. Cilj nem\xc5\xa1ke vojske je bil z nafto bogat Baku. S tem pa so v navzkri\xc5\xbe pri\xc5\xa1li z otomansko vojsko, ki je tudi sama napredovala v Gruzijo. Obe strani sta se ob\xc4\x8dasno spopadli \xc4\x8deprav sta bili zaveznici. Nesporazum je prekinilo \xc5\xa1ele nem\xc5\xa1ko grozilno pismo iz Berlina, po njem so se Turki umaknili iz Gruzije. Isto\xc4\x8dasno je prihajalo do bojev tudi med Armenci in Turki. Ti so trajali vse do konca oktobra, ko je bilo v Mudrosu podpisano premirje. Kavka\xc5\xa1ko boji\xc5\xa1\xc4\x8de je bilo edino boji\xc5\xa1\xc4\x8de kjer so Turki obdr\xc5\xbeali ter osvobodili ozemlje, ki so ga izgubili v rusko-tur\xc5\xa1ki vojni.\n_START_SECTION_\nArabski upor\n_START_PARAGRAPH_\nArabski upor je bil neposredno povezan z vzponom arabskega nacionalizma. Ta je bil v arabskih dr\xc5\xbeavah sicer prisoten \xc5\xbee dolgo \xc4\x8dasa v letih pred veliko vojno ter kmalu po njenem za\xc4\x8detku pa je dosegel kriti\xc4\x8dno maso, ki je spro\xc5\xbeila splo\xc5\xa1ni upor proti Otomanskemu cesarstvu._NEWLINE_Otomansko cesarstvo je arabske de\xc5\xbeele zasedlo v 16. stoletju, ko je bilo na vrhuncu svoje mo\xc4\x8di. Ker so bile te de\xc5\xbeele zaradi ostrega podnebja in terena te\xc5\xbeko dostopne ter zelo oddaljene od Carigrada je bila tur\xc5\xa1ka mo\xc4\x8d v njih omejena le na posamezne predstavnike in trgovske postojanke kot sta bili npr. sveti mesti Meka in Medina. Ostalo arabska ozemlja pa so nadzirali lokalna nomadska plemena. V celotnem cesarstvu so imeli Turki najmanj nadzora na Arabskem polotoku med tem ko so bili Egipt, Sirija in Mezopotamija po strogim nadzorom otomanske administracije. Kljub temu pa je ve\xc4\x8dina narodov na tem obmo\xc4\x8dju imela nekaj skupnega, in to je bila vera, ki je premagala marsikatero oviro. Tak sistem je deloval stoletja in desetletja, dokler se v 19. stoletju niso za\xc4\x8dele med arabskimi izobra\xc5\xbeenci, predvsem v ve\xc4\x8djih mestih, \xc5\xa1iriti zahodnja\xc5\xa1ke ideje o samostojnosti narodov. Svoje so dodale \xc5\xa1e osamosvojitev balkanskih dr\xc5\xbeav izpod otomanske nadvlade ter prva balkanska vojna leta 1913. Vendar pa je ta miselnost ostala bolj ali manj v ozkem krogu izobra\xc5\xbeencev in se je zelo po\xc4\x8dasi \xc5\xa1irila med navadne ljudi. Na upor pa ni vplival sam nacionalizem temve\xc4\x8d tudi leta 1908 odprta proga Hejaz med Damaskom in Medino. Proga je namre\xc4\x8d divjo in te\xc5\xbeko dostopno de\xc5\xbeelo \xc4\x8dez no\xc4\x8d pribli\xc5\xbeala tur\xc5\xa1ki oblasti s tem pa se lokalni vodje niso strinjali saj so bi izgubili mo\xc4\x8d. Najve\xc4\x8dji nasprotnik Turkov je bil Sharif Hussein bin Ali, ki je bil med letoma 1908 in 1917 tudi Emir Meke. Leta 1914 je tako \xc5\xbee pri\xc5\xa1lo do prvih uporov proti tur\xc5\xa1ki oblasti, nekatera zdru\xc5\xbeena uporna plemena pa so vlado mladih Turkov razglasila za proti muslimansko. Z vstopom Otomanskega cesarstva v vojno konec oktobra 1914 je bilo relativnega miru na Arabskem polotoku dokon\xc4\x8dno konec. Sharif Hussein ibn Ali si je \xc5\xbee pred vojno od Britancem zagotovil pomo\xc4\x8d v denarju in oro\xc5\xbeju (v zameno se je moral upreti Otomanski vladavini) tako, da v letih 1914 in 1915 zdru\xc5\xbeil ve\xc4\x8dino arabskih plemen ter nacionalisti\xc4\x8dnih gibanj in si tako pove\xc4\x8dal mo\xc4\x8d ter vpliv. Britanci so v tem v tem videli korist saj jim na bli\xc5\xbenjevzhodnem boji\xc5\xa1\xc4\x8du v prvih dveh letih ni \xc5\xa1lo najbolje in je bil vsak otomanski nasprotnih njihov zaveznik. Hkrati pa so bili do arabskih plemen precej zadr\xc5\xbeani in nezaupljivi saj v njih niso videli resnega nasprotnika napram tur\xc5\xa1ki vojski._NEWLINE_Pravi arabski upor se je za\xc4\x8del 5. junija 1916 ko sta sinova Sharifa Husseina bin Alija, emir Ali in Faisal, poizku\xc5\xa1ala zasesti Medino ter tamkaj\xc5\xa1njo \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ko postajo. Boji so trajali tri dni nato pa so napadalci umaknili nazaj v pu\xc5\xa1\xc4\x8davo. Pet dni kasneje je pri\xc5\xa1lo do upora v Meki, majhna tur\xc5\xa1ka garnizija ni morala ubraniti mesta zato se je umaknila v mestno trdnjavo. Isto\xc4\x8dasno so uporna arabska plemena napadla in zasedla ve\xc4\x8dino pristani\xc5\xa1\xc4\x8d in mest ob Rde\xc4\x8dem morju. To je Britancem omogo\xc4\x8dilo, da so upornim plemenom dostavili ve\xc4\x8djo koli\xc4\x8dino oro\xc5\xbeja in ostale voja\xc5\xa1ke opreme. Preko pristani\xc5\xa1\xc4\x8d je na Arabski polotok za\xc4\x8dela prihajati tudi novonastala Arabska vojska, ki so jo sestavili iz zajetih otomanskih vojakov, ki so se prostovoljno javili, da se bojo borili proti otomanski vojski. S tem pa je britanska vojska voja\xc5\xa1ko posegla na dogajanje na polotoku. Da bi uskladili delovanje britanske vojske in lokalnih upornih plemen so ustanovili posebno voja\xc5\xa1ko misijo pod poveljstvom mladega poro\xc4\x8dnika T.E. Lawrenca (kasneje je postal znan kot Lowrenc Arabski). Njegova naloga je bila da pove\xc4\x8da mo\xc4\x8d, velikost arabskih plemen ter skrbi da se upor nadaljuje._NEWLINE_Decembra 1916 so bili Arabci na te\xc5\xbeki preizku\xc5\xa1nji. Potem ko jim ni uspelo zasesti Medino so Turki tja po \xc5\xbeeleznici poslali mo\xc4\x8dne okrepitve. Naloga teh okrepitev pa je bila, da ponovno zasedejo pristani\xc5\xa1ka mesta preko katerih uporna plemena dobivajo oro\xc5\xbeje. Pristani\xc5\xa1\xc4\x8da je v zadnjem trenutku re\xc5\xa1ila britanska mornarica s svojimi bojnimi ladjami. Medtem sta Emir Faisal ter Lawrenc zasedla pristani\xc5\xa1ko mesto Wejh od koder sta nato napadala za Turke strate\xc5\xa1ko pomembno progo Hejaz. Na progi so ru\xc5\xa1ili posamezne odseke proge, mostove, vodne postojanke in \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ke postaje. S tem so 12.000 glavo otomansko vojsko zadr\xc5\xbeevali v Medini. Najve\xc4\x8dji podvig upornih plemen pa je bilo zavzetje zadnje Aqabe junija 1917 s \xc4\x8dimer so si prislu\xc5\xbeili spo\xc5\xa1tovanje britanske vojske. Uporna plemena so se po tem preimenovala v severno arabsko vojsko, mesto pa je postalo izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za napade na Jordanijo in Sirijo, isto\xc4\x8dasno pa se je nadaljevala tudi vojna za \xc5\xbeeleznico Hejaz. V nadaljevanju vojne 1917 do oktobra 1918 je nova severno arabska vojska sodelovala v vseh ve\xc4\x8djih spopadih med britansko in otomansko vojsko vklju\xc4\x8dno z bitko pri Moggidu septembra 1918. Z razkrojem fronte se je za\xc4\x8dela tekma za Damaska v katerega pa sta obe strani (Britanci in arabska vojska) pri\xc5\xa1li bolj ali manj isto\xc4\x8dasno, 1. oktobra 1918. Arabci Medine niso nikoli zasedli, otomanska vojska jo je predala \xc5\xa1ele 10. januarja 1919 po ukazu iz Carigrada._NEWLINE_Po vojni so zavezniki ignorirali zahteve po ustanovitvi nove arabske dr\xc5\xbeave na obmo\xc4\x8dju Palestine, Sirije, Jordanije in Arabskega polotoka, kljub temu da je bil dogovor med Britanci in Arabci iz leta 1915 druga\xc4\x8den. Vzrok za to so bili geostrate\xc5\xa1ki interesi Velike Britanije in Francije, ti sta si omenjeno ozemlje na skrivaj razdelili v t. i. Sykes-Picotovemu dogovoru maja 1916. Obe dr\xc5\xbeavi sta namre\xc4\x8d \xc5\xbeeleli pridobiti \xc4\x8dim ve\xc4\x8d tuje zemlje ter nafte, ki je po prvi svetovni vojni postala nova strate\xc5\xa1ka surovina. Zadevo pa je \xc5\xa1e dodatno zapletla Balfourova deklaracija iz leta 1917, ki je \xc5\xbdidom obljubljala lastno dr\xc5\xbeavo v Palestini. Na koncu so Arabci le dobili svojo dr\xc5\xbeavo na podro\xc4\x8dju Hadjaz, upravljal pa jo je Hussein ibn Ali. Dr\xc5\xbeava je obstajala do leta 1925, ko se je priklju\xc4\x8dila novonastala Saudska Arabija.'