b'\n_START_ARTICLE_\nLudovisijev Gala\xc4\x8dan ubija sebe in svojo \xc5\xbeeno\n_START_PARAGRAPH_\nLudovisijev Gala\xc4\x8dan ubija sebe in svojo \xc5\xbeeno (tudi Gala\xc4\x8danov samomor) je rimska marmorna skupina, ki prikazuje \xc4\x8dloveka, ki potiska me\xc4\x8d v svoje prsi, in izzivalno gleda nazaj, s svojo levo roko pa podpira umirajo\xc4\x8do \xc5\xbeensko. To je rimska kopija iz zgodnjega 2. stoletja po helenisti\xc4\x8dnem izvirniku iz pribli\xc5\xbeno 230\xe2\x80\x93220 pr. n. \xc5\xa1t., ena od bronastih skupin, ki jih je Atal I. naro\xc4\x8dil gr\xc5\xa1kim kiparjem po svojih zmagah nad Gala\xc4\x8dani iz Galatije. Drugi rimski marmorni kopiji sta znan Umirajo\xc4\x8di Gala\xc4\x8dan in manj znan Kle\xc4\x8de\xc4\x8di Gala\xc4\x8dan._NEWLINE_Skupina skulptur se je prvi\xc4\x8d pojavila v Ludovisijevem (Ludovisi je bila rimska plemi\xc5\xa1ka dru\xc5\xbeina) popisu imetja, ki je bil narejen 2. februarja 1623. Na\xc5\xa1li so jo na posestvu Ludovisijeve vile v Rimu malo pred tem. Obmo\xc4\x8dje je bilo v klasi\xc4\x8dnem obdobju del Salustijevih vrtov, ki se je v 19. stoletju pokazalo za bogat vir rimskih (in nekaterih gr\xc5\xa1kih) kipov (Haskell in Penny, 282). Med zadnjimi najdbami v vili, preden je bil prostor pozidan, je bil Ludovisijev prestol._NEWLINE_Skulptura, zdaj v Narodnem muzeju v Rimu, Altempsova pala\xc4\x8da, je bila od 17. stoletja naprej zelo ob\xc4\x8dudovana. Bila je med gravurami v zbirki rimskih kipov kiparja Perrierja in jo je kodificiral Audran kot eno od anti\xc4\x8dnih skulptur, ki je kanon drobnih razmerij \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega telesa. Nicolas Poussin je predelal kip za skupino v desnem ospredju svoje skupine Ugrabitev Sabink, zdaj je v Metropolitanskem muzeju umetnosti (Friedlaender 19 in slika 108). Obiskovalci in pisci vodnikov so na\xc5\xa1li kar nekaj stvari iz zgodovine Rimljanov, ki bi lahko kip povezovale z zgodbo: Ludovisijev popis imetja iz leta 1633 navaja, da je\xc2\xa0\xc2\xbbneki Marij ubil svojo h\xc4\x8der in samega sebe\xc2\xab, kar se nana\xc5\xa1a na zgodbo o nekem patriciju Sekstu Mariju, ki je hotel svojo h\xc4\x8der za\xc5\xa1\xc4\x8dititi pred Tiberijevim po\xc5\xbeelenjem in bil obto\xc5\xbeen incesta._NEWLINE_Giovanni Francesco Susini je naredil skupino v majhni bronasti obliki. Marmor je kopiral Fran\xc3\xa7ois Lespingola za Ludvika XIV. in ga je \xc5\xa1e vedno mogo\xc4\x8de videti v paru z Laokoontovo skupino pri vhodu v Tapis Vert v Versaillesu; za ulivanje pripravljena kopija je ostala na francoski akademiji v Rimu (kjer je ostala). Ludovisijevi dedi\xc4\x8di so prepovedali nadaljnje odlitke, vendar je leta 1816\xe2\x80\x9319 princ Luigi Boncompagni Ludovisi poslal mav\xc4\x8dni odlitek princu regentu Juriju IV., velikemu vojvodi Toskane, knezu Metternichu in diplomatu na dunajskem kongresu, Wilhelmu von Humboldtu (Haskell in Penny 284).'