b"\n_START_ARTICLE_\nAbadon (roman)\n_START_SECTION_\nObnova\n_START_PARAGRAPH_\nSamorad Veselin je \xc5\xa1tudent bogatih star\xc5\xa1ev iz Kraljevca ob Sotli. Zaljubi se v Cvetano, bogato sosedo, s katero se sklenita poro\xc4\x8diti. Mesec dni pred poroko zaljubljenca postaneta \xc5\xbertvi cigana in njegove matere, saj slednja s spletko poskusita razdreti ljubezen. Samorad, ki je prepri\xc4\x8dan, da se bo Cvetana poro\xc4\x8dila z drugim, se v samomorilskem nagnjenju za\xc5\xbeene v savske vrtince, a ga nezavestnega re\xc5\xa1ijo. Na tem mestu se pri\xc4\x8dnejo njegove vro\xc4\x8dinske blodnje._NEWLINE_V blodnjah ga iz savskih valov re\xc5\xa1i starec, ki se kmalu predstavi kot Abadon,\xc2\xa0\xc2\xbbzli duh la\xc5\xbei in prevare, licemerstva in krivice \xe2\x80\x93 sploh vodilni genij [...] dobe!\xc2\xab\xc2\xa0Samorad iz hvale\xc5\xbenosti in nade, da bo z njegovo pomo\xc4\x8djo zopet pridobil Cvetano, z Abadonom sklene pogodbo. Odre\xc4\x8de se \xc5\xa1tirim uram spanca na dan, prepovedan mu je vsak stik z vodo, na vrat dobi neviden obro\xc4\x8d, v zameno pa mu Abadon slu\xc5\xbei z vsemi nadnaravnimi mo\xc4\x8dmi, ki so mu na voljo._NEWLINE_S sklenitvijo pogodbe se za Samorada pri\xc4\x8dne pou\xc4\x8dno popotovanje po prostoru in \xc4\x8dasu, v katerem spoznava, kako vsaka uporaba Abadonove pomo\xc4\x8di nekomu prizadene zlo, kako bo izgledala prihodnost Evrope in slovenskega naroda in kak\xc5\xa1ni so medosebni odnosi med ljudmi. Samorad se najprej vrne domov, kjer zve za smrt svoje matere, ki jo je zakrivil njegov poskus samomora, nato je po Samoradovi krivdi Cvetana obto\xc5\xbeena umora svojega \xc5\xbeenina. V nemo\xc4\x8di Samorad z Abadonom na zrakoplovu zapusti Dolenjsko in potuje po Evropi, kjer v Parizu spoznava skopu\xc5\xa1ne kapitaliste. Abadon mu nato poka\xc5\xbee podobo prihodnosti, kjer v 24. stoletju Evropi vladajo utilitaristi\xc4\x8dni Azijci, pri\xc4\x8da je izumrtju Slovencev. Po vrnitvi v svoj \xc4\x8das se znajde v Ameriki, kjer po njegovi in Abadonovi krivdi Cvetana napravi samomor. Samorad se odpove Abadonovi pomo\xc4\x8di, obubo\xc5\xbean se znajde v Chicagu. V gostilno\xc2\xa0\xc2\xbbPri po\xc5\xa1tenem Kranjcu\xc2\xab, kamor se zate\xc4\x8de, vstopi oseba, ki je Samoradova vest, in ga nagovarja, naj zapusti Abadona. V gostilni se zaneti po\xc5\xbear, Samoradova vest se zdru\xc5\xbei z njegovim telesom, v tistem pa vodni curek iz gasilne cevi Samorada osvobodi Abadonove oblasti._NEWLINE_Na koncu romana bralec izve, da so bili vsi dogodki Samoradove blodnje. Prebudi se iz vro\xc4\x8dice, ob njem so zdravnik, Cvetana, mati in so\xc5\xa1olec \xc5\xbdivko Tratilek. Povedo mu, da je imel nerazumljive blodnje, ki so jih zapisovali, hkrati pa so poprosili knjigobrska Nemcigrena, naj iz Samoradove knji\xc5\xbenice izlo\xc4\x8di vse neprimerne knjige,\xc2\xa0\xc2\xbbsploh vse mnogovrstne izrodke kipe\xc4\x8dih mo\xc5\xbeganov in negodnega slavohlepja na\xc5\xa1ega nervoznega veka\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nAntiutopi\xc4\x8dna dr\xc5\xbeava 24. stoletja\n_START_PARAGRAPH_\nKo Samorad prepusti svoje telo Abadonu, se skupaj s slu\xc5\xbeabnikom Plahtali\xc4\x8dem prestavi v 24. stoletje. V tem obdobju so Evropo zavzeli Azijci in jo spremenili v svojo kolonijo. V novi Evropi vlada totalitarizem, ki je predstavljen deziluzori\xc4\x8dno. Dr\xc5\xbeava je ljudem odvzela sleherno obliko svobode, oblast se raz\xc5\xa1irja nad vse sfere (privatnega) \xc5\xbeivljenja. Ljudje so \xc5\xbee od rojstva naprej razdeljeni glede na vloge, ki jih bodo v \xc5\xbeivljenju pridobili. Vsako rojstvo otroka je vnaprej dolo\xc4\x8deno, za star\xc5\xa1e se izbere le najzaslu\xc5\xbenej\xc5\xa1e ljudi, ki imajo pravico \xc5\xbeiveti v partnerski zvezi, dokler jih nekega dne oblast ne umori. Otroke takoj lo\xc4\x8dijo glede na spol, deklice vzgajajo za materinstvo in delo v skrbni\xc5\xa1kih ustanovah, de\xc4\x8dke pa usmerjajo v specializirane oblike dela, ki jih bodo kasneje v \xc5\xbeivljenju opravljali. Kmalu jim na glavo postavijo maske (maske so razli\xc4\x8dnih barv, glede na hierarhijo bodo\xc4\x8dega delavca), ki onemogo\xc4\x8dijo lo\xc4\x8devanje ljudi med seboj. Ko zaklju\xc4\x8dijo \xc5\xa1olanje, jih dr\xc5\xbeava porazdeli po delovnih obmo\xc4\x8djih, kjer v nekak\xc5\xa1nih tovarnah-delovi\xc5\xa1\xc4\x8dih proizvajajo sredstva, potrebna za obstoj dr\xc5\xbeave. Vseskozi jim je onemogo\xc4\x8deno medsebojno sporazumevanje, ljudje \xc5\xbeivijo v izolaciji, dr\xc5\xbeava pa jim zapoveduje brezpogojno poslu\xc5\xa1nost. Vsakr\xc5\xa1en dvom o nesmrtnosti njihove vodje (na \xc4\x8delu dr\xc5\xbeave je nesmrtni vladar) in svobodno razmi\xc5\xa1ljanje sta strogo prepovedana pod gro\xc5\xbenjo smrtne kazni. Dr\xc5\xbeava je v ta namen razvila\xc2\xa0\xc2\xbbstol o\xc4\x8dite spovedi\xc2\xab, stol, na katerem obto\xc5\xbeencu ni mo\xc4\x8d govoriti ni\xc4\x8desar drugega kakor resnice. S pomo\xc4\x8djo stola \xc5\xbee v kali zatrejo vsako iskro svobodnega mi\xc5\xa1ljenja, zato je dr\xc5\xbeava notranje homogena._NEWLINE_Dr\xc5\xbeava 24. stoletja je antipod dr\xc5\xbeave 19. stoletja. Plahtali\xc4\x8d tak\xc5\xa1no dr\xc5\xbeavo utemeljuje kot posledico dru\xc5\xbebenih zahtev 19. stoletja, ko je posameznik zase zahteval neomejeno svobodo in pravico, za dr\xc5\xbeavo pa neomejeno dol\xc5\xbenost. Ker je oboje nezdru\xc5\xbeljivo, je dr\xc5\xbeava obdr\xc5\xbeala le dol\xc5\xbenost do ljudi, svobodo in pravico pa v ta namen \xc5\xbertvovala.\n_START_SECTION_\nIzumrtje Slovencev\n_START_PARAGRAPH_\nV 24. stoletju Samorad Veselin in Plahtali\xc4\x8d spoznata zadnjega Slovenca \xe2\x80\x93 Slovogoja. Slovogoj je bil verjetno rojen v 22. stoletju. Bil je slovenist, napisal veliko razprav in tudi dovr\xc5\xa1il slovnico 22. stoletja, po kateri naj bi se bralec nau\xc4\x8dil pravilne sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine. Ker pa so bili takrat Slovenci \xc5\xbee popolnoma razdeljeni na dva tabora (klerikalce in liberalce), niso sprejeli njegovega \xc4\x8drkopisa, saj so v vsakem taboru ustvarili svojega, kar je pripeljalo do nove\xc2\xa0\xc2\xbbabecedne vojne\xc2\xab, zaradi \xc4\x8desar so nem\xc5\xa1ki oblastniki sloven\xc5\xa1\xc4\x8dino prepovedali. Tako je vse manj ljudi govorilo slovensko, kmalu pa so Evropo zavzeli Azijati in dokon\xc4\x8dno izkoreninili Slovence. Ube\xc5\xbeala sta jim le Slovogoj in njegov prijatelj, kemik Rudovar. Skrila sta se med skalovje Bogatina, kjer sta odkrila ro\xc5\xbeo mog\xc3\xb4to, ki ohranja ve\xc4\x8dno mladost. Z u\xc5\xbeivanjem ro\xc5\xbee sta pre\xc5\xbeivela vse do 24. stoletja, ko se je Rudovar odpravil med Azijate. Ko se je vrnil, je izdal in umoril Slovogoja (na vrhu Triglava), sam pa je bil obsojen na smrt, ker je dvomil o neumrljivosti vladarja totalitarne dr\xc5\xbeave. S tem sta umrla zadnja Slovenca in z njima slovenski jezik.\n_START_SECTION_\nSamorad Veselin\n_START_PARAGRAPH_\nJe \xc5\xa1tudent kemije, rojen v premo\xc5\xbeni dru\xc5\xbeini. V svojih blodnjah ob poizkusu samomora sklene pogodbo z Abadonom, ki je, tako kot ve\xc4\x8dina dogajanja v romanu, plod njegove domi\xc5\xa1ljije._NEWLINE_Mati ga v mladosti vzgaja po kr\xc5\xa1\xc4\x8danski morali, a kasneje na vseu\xc4\x8dili\xc5\xa1\xc4\x8du njegovo mi\xc5\xa1ljenje prevzame takratna moderna znanost nihilizma in pesimizma, ki mu vzbudi dvom o tradicionalni urejenosti sveta. S prebiranjem sodobne literature se kot dijak oddalji od svojih doma privzetih eti\xc4\x8dnih na\xc4\x8del in jih zamenja s tujimi vzorci mi\xc5\xa1ljenja. Postane glasnik novih dru\xc5\xbeboslovnih tendenc 19. stoletja, ki odklanjajo vero v znanstveni pozitivizem. Samorad je izobra\xc5\xbeen, umen \xc4\x8dlovek, vendar v nekaterih dejanjih prenagljen._NEWLINE_S poimenovanjem (Samorad Veselin) ga avtor okarakterizira kot \xc4\x8dloveka, ki se rad veseli, za ostalo pa mu ni mar.\n_START_SECTION_\nAbadon\n_START_PARAGRAPH_\nAbadon je zli duh iz kr\xc5\xa1\xc4\x8danske religije. Je gospodar kobilic, ki naj bi po Razodetju (9: 1-11) pri\xc5\xa1le in mu\xc4\x8dile \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki rod. V romanu se predstavi kot\xc2\xa0\xc2\xbb'Abbadon' [,] gr\xc5\xa1ki 'Apollyon' (latinski: 'Exterminans', slovenski: 'Gon\xc3\xb4ba'[,] zli duh la\xc5\xbei in prevare, licemerstva in krivice \xe2\x80\x93 sploh vodilni genij [...] dobe!\xc2\xab\xc2\xa0Ima mnogo nadnaravnih mo\xc4\x8di, s katerimi slu\xc5\xbei gre\xc5\xa1nikom, ki so se mu pripravljeni pridru\xc5\xbeiti. V Mencingerjevem delu vodi in zavaja Samorada, da le-ta obupa nad slabimi med\xc4\x8dlove\xc5\xa1kimi, politi\xc4\x8dnimi in duhovnimi razmerami v kapitalisti\xc4\x8dnem, eti\xc4\x8dno \xc5\xa1ibkem svetu._NEWLINE_Abadon je vez med Samoradovim mladostni\xc5\xa1kim idealizmom in stvarnimi razmerami v svetu, ki pa so precej oddaljene od njegovih pri\xc4\x8dakovanj.\n_START_SECTION_\nO nastanku\n_START_PARAGRAPH_\nNa osnovi Mencingerjevih \xc5\xbeepnih koledar\xc4\x8dkov, ki jih je pisal v letih 1881\xe2\x80\x9393, je razvidno, da se zapisi o snovanju Abadona prvi\xc4\x8d pojavijo 7. maja 1886. V tem zaznamku, ki je sicer namenjen nikoli dokon\xc4\x8danemu delu Jara gospoda, je zapisano ime kasnej\xc5\xa1e naslovne osebe \xe2\x80\x93 Abadon. \xc5\xa0ele pet let kasneje, 23. februarja 1891, je mo\xc4\x8d prebrati konkretnej\xc5\xa1e potrdilo o zasnovi romana, saj se v zaznamku zdaj pojavi Abadon kot naslov literarnega dela (\xc2\xbbZa 'Abadon'\xc2\xab)._NEWLINE_Poleg bele\xc5\xbek avtorja so na voljo tudi pri\xc4\x8devanja Antona Funtka, ki je od leta 1891 urejal Ljubljanski zvon. Funtek trdi, da je Mencingerja\xc2\xa0\xc2\xbbdrezal\xc2\xab, naj za revijo kaj napi\xc5\xa1e. Tako mu je Mencinger za\xc4\x8del po\xc5\xa1iljati rokopis Abadona, ki je bil\xc2\xa0\xc2\xbbskrbno spisan in korenito opiljen, v odstavkih za vsak mesec posebe[j], in sicer vselej takoj v prvih dneh; vsak mese\xc4\x8dni prispevek je bil tudi v tistem mesecu natisnjen.\xc2\xab_NEWLINE_Mencinger se je za pisanje romana temeljito pripravil. Ohranjen je skoraj celotni koncept, sam pa je prvotni zapis prepisal, ga popravil in \xc5\xa1ele tretji rokopis posameznega poglavja odposlal na uredni\xc5\xa1tvo Ljubljanskega zvona. Tretji rokopis se je zato lahko mo\xc4\x8dno razlikoval od prvega. Prvo poglavje je bilo odposlano 9. novembra 1892, preostala pa je nato po\xc5\xa1iljal redno; vedno v za\xc4\x8detku naslednjega meseca._NEWLINE_Ker Mencinger ni bil popolnoma zadovoljen s kon\xc4\x8dno podobo romana, je leta 1898 Slovenski matici ponudil novo verzijo Abadona,\xc2\xa0\xc2\xbbtemeljito predruga\xc4\x8denega in z drugo tendenco, ki bi sicer tudi \xc5\xa1ibala politi\xc4\x8dne napake, toda tak\xc5\xa1ne, ki ne morejo \xc5\xbealiti nikogar.\xc2\xab Zaradi zahtevnosti pisanja je Mencinger \xc5\xbeelel vnaprej\xc5\xa1nje zagotovilo, da bo delo izdano, vendar so novo verzijo na Slovenski matici zavrnili.\n_START_SECTION_\nObjave\n_START_PARAGRAPH_\nAbadon je bil prvi\xc4\x8d objavljen leta 1893 v Ljubljanskem zvonu, kjer je izhajal periodi\xc4\x8dno skozi celo leto. Poleg prve, revialne izdaje je bilo delo natisnjeno \xc5\xa1e petkrat, dvakrat samostojno in trikrat v okviru (i)zbranih del Janeza Mencingerja.\n_START_SECTION_\nAbadon kot dru\xc5\xbebenokriti\xc4\x8dni roman\n_START_PARAGRAPH_\nOsrednja tema Mencingerjevega Abadona je vsekakor dru\xc5\xbebenokriti\xc4\x8dna raz\xc4\x8dlemba avtorjevega \xc4\x8dasa in bodo\xc4\x8dnosti, h kateri naj bi ta \xc4\x8das vodil. Stanko Bunc pi\xc5\xa1e, da je\xc2\xa0\xc2\xbbta utopijski pogled v bodo\xc4\x8dnost [...] \xc5\xbego\xc4\x8da kritika modernega pesimisti\xc4\x8dnega in materialisti\xc4\x8dnega naziranja, obsodba javnih razmer v tedanji Evropi, posebno pa na Slovenskem.\xc2\xab_NEWLINE_V Abadonu Mencinger na eni strani satiri\xc4\x8dno prika\xc5\xbee te\xc5\xbeave kapitalizma (materializma), ki je v 19. stoletju \xc5\xbee v vzponu, ne prizana\xc5\xa1a pa niti klerikalizmu, saj slednji ostaja v svojem slonoko\xc5\xa1\xc4\x8denem stolpu idealizma in ne zna sprejeti novih dru\xc5\xbebenih razmer, ki vzniknejo skupaj z vzponom me\xc5\xa1\xc4\x8danstva. Avtor obe smeri (materializem in idealizem) zdru\xc5\xbei v lastnem pogledu; kot edini pravi odgovor na izziv \xc4\x8dasa predlaga srednjo pot\xc2\xa0\xc2\xbbkatoli\xc5\xa1kega liberalstva\xc2\xab._NEWLINE_Poleg kritike svetovnih humanisti\xc4\x8dnih tokov je v romanu kriti\xc4\x8dno prikazana tudi razdvojenost slovenskega politi\xc4\x8dnega strankarstva. Skozi Abadonove besede Mencinger Slovencem o\xc4\x8dita strankarski dualizem, ki v boju za strankarsko prevlado zanemarja narod.\n_START_SECTION_\nStrankarski dualizem\n_START_PARAGRAPH_\nV 19. stoletju sta se v slovenskem kulturno-politi\xc4\x8dnem prostoru izoblikovali dve narodni stranki, liberalna in klerikalna. Svojo pozicijo in primat v prostoru si vseskozi \xc5\xbeelita pridobiti na ra\xc4\x8dun druge stranke, tak\xc5\xa1en dualizem pa je povod Mencingerjeve kritike. Trdi namre\xc4\x8d, da je spor med strankama nevaren za obstoj slovenskega naroda, saj stranki, namesto da bi se s skupnimi mo\xc4\x8dmi borili za pravice slovenskega naroda v takratni Avstro-Ogrski dr\xc5\xbeavi, usmerjata vse svoje mo\xc4\x8di ena proti drugi._NEWLINE_To nasprotovanje med liberalci in klerikalci v prihodnosti, kot jo Samoradu razprostre Abadon, pose\xc5\xbee tako globoko v \xc5\xbeivljenje pripadnikov posamezne stranke, da prekine vse zveze med nasprotniki \xe2\x80\x93 tudi v gospodarstvu; med seboj ne sodelujejo ve\xc4\x8d, zato je gospodarstvo lahek plen tujcev, katerim zdaj politi\xc4\x8dno razdeljeni Slovenci ustvarjajo dobi\xc4\x8dek. Spor med obema slovenskima strankama postane tako zaostren, da se zavzemanje za narod postavi v ozadje, \xc4\x8deprav naj bi obe stranki na prvem mestu izhajali prav iz skrbi zanj._NEWLINE_Mencinger vseskozi zahteva in pri\xc4\x8dakuje, da bosta stranki v primeru zunanje gro\xc5\xbenje (tj. gro\xc5\xbenja vdora tujstva) nastopili zdru\xc5\xbeeno, da bo torej ideja naroda nad ostalimi ideolo\xc5\xa1kimi na\xc4\x8deli, a razo\xc4\x8darano spozna nasprotno. Strankarski dualizem v slovenskem prostoru je nad idejo naroda in ga v tem smislu prera\xc5\xa1\xc4\x8da. Zavra\xc4\x8danje nasprotne stranke v vseh sferah \xc5\xbeivljenja je nujno, je imperativ, ki presega narodno zavest. Narod se torej ob strankarskih razprtijah postavi v ozadje, v najbolj\xc5\xa1em primeru postane predmet politi\xc4\x8dne manipulacije.\n_START_SECTION_\nMed materializmom in idealizmom\n_START_PARAGRAPH_\nMencinger najve\xc4\x8d prostora odmeri odnosu med materializmom in konzervativnim idealizmom. Kmecl zapi\xc5\xa1e, da je v Abadonu\xc2\xa0\xc2\xbbtemeljno vpra\xc5\xa1anje, okrog katerega se vse su\xc4\x8de, razmerje med materializmom (premo\xc5\xbeenje, kapital) in idealizmom (znanje, omika, morala)\xc2\xab._NEWLINE_Mencinger v dru\xc5\xbebi 19. stoletja, ki je stoletje vzpona me\xc5\xa1\xc4\x8danstva, zaznava vse ve\xc4\x8d oportunizma; v tem \xc4\x8dasu se iz kramarjev in velikih kmetov izoblikujejo veletrgovci in veleposestniki, ki svojo premo\xc5\xbeenjsko stanje kopi\xc4\x8dijo na ra\xc4\x8dun manj\xc5\xa1ih, \xc5\xbee tako ekisten\xc4\x8dno ogro\xc5\xbeenih ljudi. Tak goli materializem, ki presega eti\xc4\x8dno dr\xc5\xbeo do so\xc4\x8dloveka, Mencinger odlo\xc4\x8dno zavra\xc4\x8da, zaveda pa se, da je me\xc5\xa1\xc4\x8danstvo s kapitalisti\xc4\x8dno raz\xc5\xa1iritvijo prineslo osebno svobodo ljudi, me\xc5\xa1\xc4\x8dan je namre\xc4\x8d osvobojen fevdalnega razmerja._NEWLINE_Na drugi strani je Mencingerja motila praksa katoli\xc5\xa1tva v 19. stoletju, vse preve\xc4\x8d se je Cerkev osredoto\xc4\x8dala na zunanjo pobo\xc5\xbenost, saj ji je bilo pomembno le formalno izpolnjevanje tradicionalnih obredov. Napredek klerikalcev ni zanimal, ohranjali so status quo, ki jim je zagotavljal duhovni primat nad verniki, in prav tak\xc5\xa1en navidezen idealizem je predmet kritike v Abadonu (prim. npr. X. poglavje)._NEWLINE_Osrednja opozicija kritike \xc4\x8dasa v Abadonu je torej razmerje med kapitalom in etiko, med materializmom in idealizmom, za katera Kmecl trdi,\xc2\xa0\xc2\xbbda sta dve mo\xc4\x8di, ki [...] usodno vladata svetu[;] vsaka posebej v svoji skrajnosti sta \xc4\x8dloveku \xc5\xa1kodljivi, koristna je le njuna skladna zdru\xc5\xbeitev.\xc2\xab Tak\xc5\xa1no zdru\xc5\xbeitev zagovarja Mencinger, saj le napredek skupaj z ohranjanjem kr\xc5\xa1\xc4\x8danske morale \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvu omogo\xc4\x8da trden in zanesljiv razvoj. Zato je Abadon\xc2\xa0\xc2\xbbkot ideolo\xc5\xa1ka teza platforma 'katoli\xc5\xa1kega liberalstva'\xc2\xab, vsebuje namre\xc4\x8d misel o notranjem kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu, ki naj bo osnova \xc4\x8dlovekovega delovanja, saj po Mencingerjevem prepri\xc4\x8danju le z notranjo eti\xc4\x8dno dr\xc5\xbeo omogo\xc4\x8dimo razvoj, ki bo sprejemljiv za vse ljudi. Torej je kritiki v Abadonu dodan tudi odgovor, predlagana je namre\xc4\x8d srednja pot med obema skrajnostma, ki se izrazi v eti\xc4\x8dno odgovornem razvoju.\n_START_SECTION_\nSamorad Veselin kot znanstveni Don Kihot\n_START_PARAGRAPH_\nSamorada Veselina je z Cervantesovim Don Kihotom prvi povezal literarni zgodovinar Ivan Grafenauer, prav tako sta tezo zagovarjala Jo\xc5\xbee Poga\xc4\x8dnik in Anton Slodnjak. Mencinger na povezavo sicer namigne sam, ko v 12. poglavju svojega rokopisa ob Samoradu pripi\xc5\xa1e zaznamek\xc2\xa0\xc2\xbbZnanstveni Don Quichote (Quijote)!\xc2\xab._NEWLINE_Tako v Abadonu kot v Don Kihotu se pojavi prizor\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denja\xc2\xab\xc2\xa0knji\xc5\xbenice protagonista. V \xc5\xa1estem, literarnokriti\xc4\x8dnem poglavju \xc5\xa1panskega romana \xc5\xbeupnik in brivec iz Don Kihotove knji\xc5\xbenice izlo\xc4\x8data in me\xc4\x8deta na grmado vse knjige, v katerih se nahaja vsebina, ki bi lahko negativno vplivala na lastnikovo zdravje. Podobno se godi v sklepnem poglavju Abadona, kjer dr. Kres poprosi Nejaza Nemcigrena, da iz Samoradove knji\xc5\xbenice odstrani vse knjige, ki so bile povod njegovih blodenj. Podobnost je o\xc4\x8ditna, saj gre v prvem primeru za odstranjevanje srednjeve\xc5\xa1kih vite\xc5\xa1kih romanov, zaradi katerih se Don Kihot odpravi na brezupno pot re\xc5\xa1evanja sveta, v drugem primeru pa se na podobno, tokrat miselno pot odpravi Samorad Veselin. Dogajanje v Abadonu se vseskozi odvija v Samoradovih blodnjah, ki pa naj bi jih po mnenju zdravnika povzro\xc4\x8dila teoretska, znanstvena obravnava 19. stoletja, teorija pesimizma in nihilizma, teorija o napredku, ki pa se je v realnosti \xc5\xbee izkazovala problemati\xc4\x8dno. Medtem, ko je Don Kihot \xc4\x8drpal iz leposlovja, je Veselin svoj odnos do duhovnozgodovinskega stanja sveta pridobival iz teoretske literature. V tem pogledu je Veselin nadgradnja Don Kihota, je\xc2\xa0\xc2\xbbznanstveni Don Kihot\xc2\xab._NEWLINE_Na drugo podobnost med Abadonom in Don Kihotom je opozoril Anton Slodnjak. Gre za podobnost v zasnovi, saj se v obeh romanih kot za\xc4\x8detek, gonilo dogajanja izka\xc5\xbee blodnja, vro\xc4\x8dica, norost. Na koncu Cervantesovega romana Don Kihota vro\xc4\x8dica za \xc5\xa1est dni prikleni na posteljo in ko se iz nje prebudi, ugotovi, da ni ve\xc4\x8d Don Kihot, temve\xc4\x8d Alonso Kihano, vse svoje prej\xc5\xa1nje po\xc4\x8detje pa ozna\xc4\x8duje za norost in blaznost. Podobno na drugi strani Samorad Veselin v zadnjem, dvanajstem poglavju spozna, da je bil ves njegov stik z Abadonom le blodnja. Ob tej primerjavi Poga\xc4\x8dnik ugotavlja, da so blodnje teh dveh junakov\xc2\xa0\xc2\xbbsubjektivno [...] zares pre\xc5\xbeivete v vro\xc4\x8di\xc4\x8dnem snu, ki pa je \xe2\x80\x93 na neki drugi ravni \xe2\x80\x93 prostor razodetja biti.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nAbadon in Schopenhauer\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8detrtem poglavju romana Samorad Veselin izre\xc4\x8de ugotovitev, da so\xc2\xa0\xc2\xbbAbadonovi nazori [...] nekamo podobni Schopenhauerjevi filozofiji.\xc2\xab Abadonu ugaja njegova filozofija, saj naj bi med intelektualci \xc5\xa1irila pesimizem o ve\xc4\x8dnem \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem trpljenju, ki ga ni mogo\xc4\x8de odpraviti._NEWLINE_Mencinger je Schopenhauerjevo filozofijo preko Abadona ozna\xc4\x8dil za filozofijo pesimizma, ki \xc5\xa1koduje \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvu. Vendar pa je vpra\xc5\xa1ljivo, ali je Mencinger njegove nazore v resnici poznal, saj se Schopenhauerjeva metafizika \xc4\x8dutnosti ujema z Mencingerjevimi nazori o\xc2\xa0\xc2\xbbnotranjem kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu\xc2\xab. Obema je namre\xc4\x8d lastno prepri\xc4\x8danje, da zgodovinski napredek ne prina\xc5\xa1a izbolj\xc5\xa1anja razmer, da torej tehnizacija ni razlog za zgodovinskorazvojni optimizem. Tako Schopenhauer kot Mencinger se namesto k napredku obra\xc4\x8data v \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko notranjost, ki naj bo izvor eti\xc4\x8dne dr\xc5\xbee vsakega posameznika. Schopenhauer torej zagovarja etiko so\xc4\x8dutnosti, Mencinger pa govori o notranjem kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu, ki se ka\xc5\xbee v ponotranjanju eti\xc4\x8dnih vrednot, te pa naj izbolj\xc5\xa1ajo med\xc4\x8dlove\xc5\xa1ke odnose. Mencinger in Schopenhauer oba izre\xc4\x8deta nezaupnico zgodovini. V nasprotju s Heglovim zgodovinskim umom, ki naj bi potoval k samemu sebi in se tako osvobajal (s tem Hegel prelaga izbolj\xc5\xa1anje celotnega \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva v nekak\xc5\xa1no obljubljeno sre\xc4\x8dno prihodnost), se njuna misel usmerja k etiki za \xc5\xbeivljenje, k tukaj in zdaj, ki naj bo temelj med\xc4\x8dlove\xc5\xa1kih odnosov._NEWLINE_Ko torej Mencinger zavra\xc4\x8da Schopenhauerjevo pesimisti\xc4\x8dno dr\xc5\xbeo, spregleda, da oba vidita re\xc5\xa1itev slabih \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih odnosov v odvra\xc4\x8danju egoizma in zavzemanju trde, ponotranjene eti\xc4\x8dne dr\xc5\xbee. To dejstvo govori v prid tezi, da Mencinger ni bil popolnoma seznanjen s Schopenhauerjevo filozofijo._NEWLINE_O primerjavi Abadona in Schopenhauerjeve misli je v slovenskem prostoru pisala Cvetka T\xc3\xb3th."