b'\n_START_ARTICLE_\nPotop (zgodovina Poljske-Litve 1648-1667)\n_START_PARAGRAPH_\nPotop, zgodovina Poljske-Litve v letih 1648-1667._NEWLINE_Poimenovanje "potop" se v zgodovini Poljske-Litve uporablja za krizo dr\xc5\xbeave v obdobju od smrti Vladislava IV. (1648) do sklenitve miru z Rusijo v Andrusovem leta 1667. Kriza je dr\xc5\xbeavo pripeljala na rob propada._NEWLINE_Po vstaji Kozakov leta 1648, ki je za seboj potegnila ve\xc4\x8dino ukrajinskega prebivalstva in se je raz\xc5\xa1irila vse do bli\xc5\xbeine Lvova, je leta 1654 vdrla v dr\xc5\xbeavo Rusija in zavzela njen vzhodni del (rusko-poljska vojna 1654-67). Poleti 1655 je s severa napadla \xc5\xa1e protestantska \xc5\xa0vedska in s pomo\xc4\x8djo Brandenburga zasedla njen zahodni del (v okviru druge nordijske vojne 1655-60). Ker so poljski in litovski magnati (najbogatej\xc5\xa1i plemi\xc4\x8di) sodelovali s \xc5\xa0vedi in Nemci, je Poljski \xc5\xbee takrat grozilo razkosanje. Dr\xc5\xbeavo je pred protestantskimi osvajalci re\xc5\xa1il spontan ljudski odpor, ki se mu je potem pridru\xc5\xbeilo \xc5\xa1e poljsko plemstvo in vojska. Po miru s \xc5\xa0vedsko v Oliwi (1660), so se razmere v vojni z Rusijo obrnile Poljski-Litvi v prid. Ko je \xc5\xbee zavzela nazaj v vojni izgubljena ozemlja in stopila tudi na rusko ozemlje, so notranjepoliti\xc4\x8dna nesoglasja med plemstvom pripeljala do dr\xc5\xbeavljanske vojne, ki je dokon\xc4\x8dno opusto\xc5\xa1ila de\xc5\xbeelo in ji odvzela ves mednarodni ugled. Z mirom v Andrusovu je morala precej\xc5\xa1en del ozemelj na vzhodu prepustiti Rusiji.\n_START_SECTION_\nVstaja Kozakov v Ukrajini\n_START_PARAGRAPH_\nVstaja Zaporo\xc5\xa1kih kozakov se je za\xc4\x8dela z zmago nad poljsko-litvansko voja\xc5\xa1ko enoto aprila 1648 pri \xc5\xbdeltyh vodah. Koza\xc5\xa1ki hetman Bogdan Hmelnicki se je nato povezal s Krimskimi tatari in naslednji mesec z mo\xc4\x8dno njihovo soudele\xc5\xbebo (15.000 Kozakov in 40.000 Tatarov) pri Kor\xc5\xa1unu ponovno uni\xc4\x8dil poljske branilce (8.000). Koza\xc5\xa1ko-tatarske zmage so se potem kar vrstile in potegnile za seboj ukrajinske kmete in me\xc5\xa1\xc4\x8dane, \xc5\xbee dolgo nezadovoljne z oblastjo poljskih in litovskih magnatov. Za bo\xc5\xbei\xc4\x8d 1648 je Kijev Hmelnickega pozdravil kot re\xc5\xa1itelja pravoslavja. Februarja 1649 je zavzel Perejaslav. Hmelnicki je \xc5\xbee imel pred o\xc4\x8dmi samostojno koza\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo. Vendar se je avgusta 1649 njegovo napredovanje ustavilo ob juna\xc5\xa1ki poljski obrambi obleganega Zbara\xc5\xbea. Poljski kralj Ivan II. Kazimir je \xc5\xbee prihajal na pomo\xc4\x8d s sve\xc5\xbeo vojsko, ko se mu je pred spopadom s koza\xc5\xa1ko-tatarskim nasprotnikom pri bli\xc5\xbenjem Zbor\xc3\xb3wu posre\xc4\x8dilo, da je s privla\xc4\x8dno denarno ponudbo prepri\xc4\x8dal tatarskega kana (ki v resnici sploh ni \xc5\xbeelel, da bi nastala samostojna ukrajinska dr\xc5\xbeava Kozakov), da je zapustil boji\xc5\xa1\xc4\x8de. Hmelnicki, ki je ostal brez zaveznika, je tako sprejel kompromisni sporazum, ki ga je predlagal kralj. Zb\xc3\xb3rowski sporazum je namesto priznanja samostojnosti Kozakov samo pove\xc4\x8dal \xc5\xa1tevilo registriranih (priznano svobodnih) kozakov na 40.000 in hkrati vzpostavil plemi\xc5\xa1ko oblast nad ostalimi (neregistriranimi) kozaki in nad kmeti. Z njim nista bila zadovoljna niti koza\xc5\xa1ka niti poljska stran in ni mogel dolgo trajati._NEWLINE_Potem ko je leta 1651 umrl vodja zmernej\xc5\xa1e stranke med poljskim plemstvom Jerzy Ossoli\xc5\x84ski in je na Poljskem prevladala bojevita stranka, je pri\xc5\xa1lo do ponovnih sovra\xc5\xbenosti. Upor so za\xc4\x8deli od Hmelnickega na\xc5\xa1\xc4\x8duvani kmetje na  Velikopoljskem in v Podhalu; \xc5\xa1kofovske milice so oba upora neusmiljeno zadu\xc5\xa1ile. Kronska vojska\xcb\x99(kvartna vojska - wojsko kwarc\xc3\xadane) in \xc4\x8drna vojska (vojska \xc5\xa1lahte - pospolite ruszenie), ki sta bili tedaj \xc5\xbee v Ukrajini, sta se spopadli s koza\xc5\xa1ko-tatarsko koalicijo v tridnevni bitki pri Bereste\xc4\x8dku (28.-30. junija 1651, v Voliniji, ju\xc5\xbeno od reke Styr). Ve\xc4\x8dja bojna pripravljenost manj \xc5\xa1tevilne poljske vojske in umik Tatarov z boji\xc5\xa1\xc4\x8da, ki so \xc5\xbee drugi\xc4\x8d izdali Hmelnickega in ga celo zajeli in odpeljali s seboj z boji\xc5\xa1\xc4\x8da, sta pripeljala do hudega poraza Kozakov, ki so ostali brez vodje (preko 30.000 mrtvih), in do odlo\xc4\x8dilne zmage Poljske-Litve._NEWLINE_Hmelnicki je, potem ko je pri\xc5\xa1el na prostost, spet zbral okrog sebe 50.000 mo\xc5\xbe, ki so se septembra 1651 spopadli s Poljsko-Litvo pri  Beli cerkvi ob reki Ros, 80 km ju\xc5\xbeno od Kijeva. Mir, ki je sledil, je bil za Kozake manj ugoden od zb\xc3\xb3rowskega: \xc5\xa1tevilo registriranih kozakov se je zmanj\xc5\xa1alo na 20.000, kar je povzro\xc4\x8dilo njihovo izseljevanje v Rusijo; odvzete so jim bile pravice za naseljevanje in upravljanje nekaterih pokrajin v Ukrajini, kar jim je bilo prej dovoljeno._NEWLINE_Boji pa so se kmalu spet nadaljevali in v naslednjih letih sta bila nasprotni si strani skoraj neprestano v vojni; vojno so krojili Tatari, ki so kot zavezniki prehajali iz ene na drugo stran in niso nobeni strani dovolili prevlade V tak\xc5\xa1nih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah so se Kozaki vse boj pribli\xc5\xbeevali pravoslavni Rusiji, v kateri so videli versko in jezikovno svobodno dr\xc5\xbeavo. Leta 1653 je zemski sobor (ruski parlament) v Moskvi pristal, da jih spejme v okrilje Rusije. Dogovor je bil kronan leta 1654 s pogodbo v Perejaslavlu. Ukrajina je kot del Rusije dobila delno avtonomijo. Rusija ji je s tem dala legitimnost in jo zavarovala pred napadi s poljske strani ter pred agresijo Tur\xc4\x8dije. Tatari so postali zavezniki Poljske-Litve.\n_START_SECTION_\nPrvi del vojne z Rusijo\n_START_PARAGRAPH_\nS Kozaki na svoji stani je Rusija oktobra 1653 Poljski-Litvi napovedala vojno. Julija 1654 je zasedla poljske obmejne trdnjave in za\xc4\x8dela oblegati Smolensk, ki je septembra padel. Na severu je druga vojska iz ruskega Pskova zasedla litvanska mesta Nevel, Polock, Vitebsk, napredovala v poljsko Livonijo in se utaborila v Ludzi in R\xc4\x93zekne. Isto\xc4\x8dasno je ju\xc5\xbena vojska iz ruskega Barjanska prodrla v Ukrajino in se skupaj z vojsko Hmelnickega utrdila v  mestih Ostrog in Rovno v Voliniji. Ker je bilo prebivalstvo Rusom naklonjeno, so se mnoga mesta predajala brez ali z zelo malo odpora._NEWLINE_Spomladi leta 1655 je Poljska v protiofenzivi nazaj zavzela Or\xc5\xa1o in oblegala Mogilev. Car se je hitro odzval in udaril z mo\xc4\x8dno vojsko. Julija je z malo odpora padel Minsk. Kozaki so poleti v Litvi zavzeli Vilno, Kaunas in Grodno. Knez Volkonski je priplul v Kijev po Dnjepru in naprej v Pripjat in zavzel Pinsk. Ruska in koza\xc5\xa1ka vojska sta septembra zavzeli Lvov in pri\xc5\xa1li pred vrata Lublina; nekatere koza\xc5\xa1ke skupine so dosegle celo Vislo._NEWLINE_Ker pa je poleti 1655 v oslabljeno de\xc5\xbeelo s severa vdrla \xc5\xa1e \xc5\xa1vedska vojska, se je car ustra\xc5\xa1il, da bo pri\xc5\xa1lo do zdru\xc5\xbeitve \xc5\xa0vedske in Poljske v mo\xc4\x8dno dr\xc5\xbeavo, ki bi bila Rusiji zelo nevarna. Novembra 1655 je v Vilni s Poljsko-Litvo sklenil premirje in naslednje leto napadel \xc5\xa0vedsko.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0vedska invazija na Poljsko-Litvo\n_START_PARAGRAPH_\nTudi \xc5\xa1vedski kralj Karel X. Gustav je \xc5\xbeelel biti udele\xc5\xbeen pri razkosavanju oslabljene de\xc5\xbeele, \xc5\xa1e posebej ker ga je k temu nagovarjal poljski magnat Heronim Radziejewski, ki je zaradi osebnega spora s poljskim kraljem pobegnil v Stockholm. Karel Gustav je prelomil stumsdorfsko premirje iz leta 1635 in zavzel najprej poljske posesti ob Baltiku, potem pa do julija 1655 skoraj brez boja ves zahodni del dr\xc5\xbeave. Var\xc5\xa1ava je padla skoraj brez strela in kmalu se je moral vdati tudi Krakov, ki ga je branil eden najbolj nadarjenih tedanjih poljskih poveljnikov Stefan Czarniecki. \xc5\xa0lahta in magnati so pristali na sodelovanje s \xc5\xa0vedi (tudi kasnej\xc5\xa1i poljski kralj Jan Sobieski). Ivan II. Kazimir je z dvorom pobegnil k Habsbur\xc5\xbeanom v \xc5\xa0lezijo, doma pa je dobivala vse ve\xc4\x8d privr\xc5\xbeencev zamisel, da bi ga vrgli s prestola in izvolili za kralja Karla Gustava (oba sta bila iz dinastije Vasa, njuna o\xc4\x8deta sta bila bratranca)._NEWLINE_Nasilno vedenje in ropanje \xc5\xa1vedskih vojakov, ki je najbolj prizadelo kmete, pa je kmalu spro\xc5\xbeilo spontan ljudski odpor, ki so ga pod\xc5\xbeigala tudi verska \xc4\x8dustva prete\xc5\xbeno katoli\xc5\xa1kega prebivalstva do protestantskih osvajalcev. Jeseni 1655 je pri\xc5\xa1lo do oboro\xc5\xbeenih nastopov proti okupatorjem. Za\xc4\x8deli so ga \xc4\x8dastniki kronske vojske, ki niso pri\xc5\xa1li na sovra\xc5\xbenikovo stran; na lastno pest so organizirali odrede, ki so se vanje stekali z vseh strani me\xc5\xa1\xc4\x8dani, kmetje in manj premo\xc5\xbeni a bolj domoljubni plemi\xc4\x8di, in za\xc4\x8deli s partizanskim na\xc4\x8dinom bojevanja. Sovra\xc5\xbeno razpolo\xc5\xbeenje proti protestantskim napadalcem se je \xc5\xa1e posebej pove\xc4\x8dalo, ko so ti dva meseca oblegali po \xc4\x8dude\xc5\xbeih slove\xc4\x8di samostan pavlincev v \xc4\x8censtohovi in ga niso uspeli zavzeti._NEWLINE_Decembra 1655 je mesto Nowy S\xc4\x85cz re\xc5\xa1ila iz \xc5\xa1vedskih rok vojska ve\xc4\x8d tiso\xc4\x8d kmetov. Ljudskemu gibanju se je pridru\xc5\xbeilo \xc5\xa1e plemstvo, ki ga je \xc5\xa1vedsko vladanje razo\xc4\x8daralo. Glavni preobrat v poteku dogodkov pa je decembra 1655 prinesla povezava poljske vojske v Tyszowcah v voja\xc5\xa1ko konfederacijo (konfederacja tyszowiecka) ._NEWLINE_Januarja 1656 se je kralj vrnil domov. Da bi spodbudil kmete k nadaljnjemu bojevanju, je 1.aprila 1656 (v zelo splo\xc5\xa1no formuliranih) lvovskih obljubah zagotovil, da bo poskrbel za izbolj\xc5\xa1anje \xc5\xbeivljenja podlo\xc5\xbenikov._NEWLINE_Do maja je bil osvojen \xc5\xbee velik del dr\xc5\xbeave. Junija 1656 je Stefan Czarniecki osvobodil Var\xc5\xa1avo, a le za kratek \xc4\x8das. Karel X. Gustav se je povezal z brandenbur\xc5\xa1kim volilnim knezom Friderikom Viljemom, ki je imel disciplinirano, moderno organizirano armado, in skupaj sta v tridnevni bitki ("pokol pri  Var\xc5\xa1avi", 28.-30. julija) premagala poljske branilce in ponovno zavzela de\xc5\xbeelo. _NEWLINE_Karel Gustav se je  zavedal, da ne bo mogel sam obvladati poljskega plena, zato je pritegnil k delitvi Friderika Viljema ter mu za podporo obljubil Varmijo in Velikpoljsko ter priznanje popolne suverenosti v Vzhodni Prusiji. Tretji udele\xc5\xbeenec te delitve naj bi bil sedmogra\xc5\xa1ki vojvoda Jurij II. R\xc3\xa1k\xc3\xb3czi, ki je v za\xc4\x8detku leta 1657 vkorakal na ozemlje Poljske-Litve._NEWLINE_A tudi Poljska se je ozrla po zaveznikih; za boj proti \xc5\xa0vedski je pridobila Dansko in Rusijo. Danski kralj Friderik III. je izkoristil odsotnost Karla Gustava in njegove vojske in spomladi 1657 zavzel ju\xc5\xbeni del \xc5\xa0vedske, da bi poravnal njune stare ra\xc4\x8dune iz "Tortenstonove vojne" (1643-45). To je prisililo Karla Gustava, da je junija 1657 z vojsko odkorakal proti Danski in pustil \xc5\xa1vedske posadke le v nekaterih poljskih mestih. Poljski je prisko\xc4\x8dil na pomo\xc4\x8d tudi cesar in prepri\xc4\x8dal poljskega kralja, da je z ugodno ponudbo pridobil na svojo stran tudi Friderika Viljema: v wehlawski pogodbi (september 1657) mu je priznal suverenost v Vzhodni Prusiji (enako kot prej Karel Gustav) in mu odstopil l\xc4\x99borsko-bytovsko pokrajino. Poljski magnat Jerzy Lubomirski je s spretno operacijo na severnem Sedmogra\xc5\xa1kem prisilil R\xc3\xa1k\xc3\xb3czija k umiku iz Poljske. Poljska je bila zaenkrat  re\xc5\xa1ena nevarnosti s strani \xc5\xa0vedske in njenih zaveznikov._NEWLINE_ _NEWLINE_(Mir je bil sklenjen \xc5\xa1ele po smrti Karla Gustava, maja 1660 v Oliwi)\n_START_SECTION_\nKoza\xc5\xa1ka vojvodina Rutenija Jana Wyhowskega\n_START_PARAGRAPH_\nAvgusta 1657 je umrl hetman Bogdan Hmelnicki. Koza\xc5\xa1ka elita, ki se je naveli\xc4\x8dala ruske avtoritarnosti, se je zavzemala za zbli\xc5\xbeanje s Poljaki, medtem ko so ve\xc4\x8dina kozakov in \xc5\xa1ir\xc5\xa1e mno\xc5\xbeice prebivalstva ostali do njih nezaupljivi in sovra\xc5\xbeni. Tako si je moral predstavnik elite, hetman Jan Wyhowski, nasledstvo po Hmelnickem zagotoviti v spopadu z nasprotno stranjo (terjal je kar 50.000 mrtvih). S Poljaki je septembra 1658 sklenil hadzia\xc5\xa1ki sporazum, po katerem naj bi Kozaki dobili svojo dr\xc5\xbeavo Rutenijo, v kateri bi imelo koza\xc5\xa1ko plemstvo enake privilegije kot \xc5\xa1lahta na Poljskem. Unija bi bila sestavljena iz treh enot Poljske, Litve in Rutenije. Vendar je sporazum ostal na nivoju predloga. Ve\xc4\x8dina kozakov ni verjela  v dobronamernost Poljakov in ukrajinski kmetje so, ne brez vzroka, videli v njem nov poizkus obnovitve poljske fevdalne oblasti v Ukrajini._NEWLINE_Pa tudi Rusi niso gledali mirno, kako del njihovega carstva paktira s sovra\xc5\xbenikom. V Ukrajino so poslali veliko vojsko (150.000 mo\xc5\xbe) in nadaljevali rusko-poljsko vojno. Wyhowski je imel na razpolago 60.000 koza\xc5\xa1kih in poljskih vojakov in 40.000 tatarskih zaveznikov. V bitki pri Konotopu (junij 1659) je Wyhowski Ruse premagal. Ker pa so ruske posadke \xc5\xa1e obvladovale mnoga ukrajinska mesta in so se Tatari zaradi doma\xc4\x8dih nemirov vrnili domov, Wyhowski zmage ni mogel unov\xc4\x8diti. Leta 1659 se je proti njegovi oblasti dvignila nova vstaja, ki ji ni bil kos in se je umaknil s hetmanskega polo\xc5\xbeaja.\n_START_SECTION_\nMir v Oliwi\n_START_PARAGRAPH_\nAprila 1660, po smrti Karla X. Gustava, je pri\xc5\xa1lo s posredovanjem Francije v Oliwi do sklenitve miru med \xc5\xa0vedsko, Poljsko-Litvo, Brandenburgom in Habsbur\xc5\xbeani. Ivan II. Kazimir se je odrekel pravici do \xc5\xa1vedskega prestola (pri kateri so dotlej vztrajali poljski kralji od Sigismunda III. naprej); \xc5\xa0vedska se je odpovedala ozemeljskim pridobitvam na Poljskem z izjemo Livonije, ki jo je  obdr\xc5\xbeala vse do Dvine; Brandenburgu je bila potrjena suverenost nad Kne\xc5\xbejo Prusijo.\n_START_SECTION_\nObrat v rusko-poljski vojni\n_START_PARAGRAPH_\nMir na severozahodu je omogo\xc4\x8dil Poljski-Litvi, da je prestavila vso svojo vojsko na vzhod in za\xc4\x8dela ponovno osvajati izgubljena ozemlja. Junija 1660 je ob reki Polonki v Belorusij pred njihovo vojsko klonila precej ve\xc4\x8dja ruska vojska (13.000\xc2\xa0: 24.000 mo\xc5\xbe) in utrpela velike izgube (15.000 mo\xc5\xbe). Po nadaljnjih poljskih zmagah, ki so rusko vojsko prisiljevale k umiku, je bila odlo\xc4\x8dilna bitka pri \xc4\x8cudnivu (danes \xc5\xbditomirska oblast, v njej je sodelovalo 40.000 Poljakov in Tatarov proti 30.000 Rusom in Kozakom), po kateri je ruski poveljnik Vasilij \xc5\xa0eremetev kapituliral in so Tatari odpeljali v su\xc5\xbeenjstvo vse pre\xc5\xbeivele sovra\xc5\xbene vojake. Ker pa tudi za poljske vojake ni bilo poskrbljeno (ranjenci niso dobili oskrbe, ve\xc4\x8dina vojakov pa ne pla\xc4\x8de, tako da so se razkropili), Poljaki niso mogli s pobudo nadaljevati boja in so dali Rusom \xc4\x8das, da so se opomogli._NEWLINE_Umikanje ruske vojske je prisililo carja, da se je julija 1661 z mirom v Kadizu zavaroval pred morebitnimi novim \xc5\xa1vedskim napadom; z mirom, ki je nadomestil dotedanje premirje, se je Rusija odpovedala vsem v vojni osvojenim ozemljem in je potrdila ozemeljsko stanje iz mira v Stolbovu (1617); tako je bila ponovno odrezana od Balti\xc5\xa1kega morja._NEWLINE_Koncem leta 1663 je Ivan II. Kazimir z veliko vojsko prekora\xc4\x8dil Dnjeper. Mesta so se mu ve\xc4\x8dinoma predajala brez boja, ne pa tudi mesto Gluhiv, ki se je juna\xc5\xa1ko branilo. Napadalcem je uspelo prebiti obzidje in dvakrat vdreti v mesto, a so jih branilci obakrat spet vrgli ven in jim prizadejali velike izgube. Ker je prihajala mestu na pomo\xc4\x8d velika ruska vojska in so izbruhnili upori prebivalstva v \xc5\xbee zavzetih mesti, je Ivan II. Kazimir ukazal umik._NEWLINE_Poleti 1664 je poljsko-litvanska vojska ponovno zmagala pri Vitebsku. Za\xc4\x8dela so se mirovna pogajanja, ki so se vlekla do januarja 1667. V tem \xc4\x8dasu so se Kozaki sprli med seboj , v Poljski-Litvi pa je izbruhnila dr\xc5\xbeavljanska vojna.\n_START_SECTION_\nZarota Lubomirskega\n_START_PARAGRAPH_\nVojna s \xc5\xa0vedsko je jasno razkrila slabosti poljsko-litvanske dr\xc5\xbeave, v kateri je veliko plemstvo zasledovalo samo svoje koristi in s podkupovanjem izkori\xc5\xa1\xc4\x8dalo plemi\xc5\xa1ki parlamentarizem sebi v prid._NEWLINE_ _NEWLINE_Dvor je zato objavil na\xc4\x8drt za reformo: v sejmu naj bi po novem odlo\xc4\x8dala dvotretjinska ve\xc4\x8dina, od \xc5\xa1lahte pa naj bi pobirali stalne davke. Za uresni\xc4\x8ditev reforme pa dvor ni imel veliko zaveznikov: poljsko me\xc5\xa1\xc4\x8danstvo je bilo slabotno in se ni zanimalo za dr\xc5\xbeavne zadeve, \xc5\xa1lahta je \xc4\x8dutila odpor do kakr\xc5\xa1ne koli spremembe; kralj je lahko ra\xc4\x8dunal le na podporo kralju vdanih magnatov, ki so bili za ceno novih polo\xc5\xbeajev in dohodkov pripravljeni podpreti dvor. Ker ti niso zado\xc5\xa1\xc4\x8dali, je sku\xc5\xa1al dobiti podporo v Franciji tako, da bi \xc5\xa1e za \xc5\xbeivljenja Ivana II. Kazimirja poklicali na poljski prestol sina francoskega kneza Condeja, Eugena d\'Enghien. Izvolitev vivente rege, ki bi vodila k okrepitvi kraljeve oblasti, je \xc5\xa1lahta ob\xc4\x8dutila kot atentat na svojo pravico svobodne izbire, enega temeljnih kamnov plemi\xc5\xa1ke demokracije. _NEWLINE_Njeno ogor\xc4\x8denje je s pridom izkoristila magnatska opozicija, katere sveto jezo zaradi kr\xc5\xa1itve "zlate svobode" sta radodarno podpirala Dunaj in Berlin, prestolnici dveh dr\xc5\xbeav, zainteresiranih za ohranitev dotedanje notranje ureditve Poljske. Tako je aristokratska opozicija (Jerzy Lubomirski, Jan Leszczy\xc5\x84ski, Krzysztof Grzymu\xc5\x82towski) z lahkoto ovrgla v sejmih 1661-1662 predlagane reformne na\xc4\x8drte. Kot mogo\xc4\x8den zaveznik magnatskih nezadovoljne\xc5\xbeev je nastopila "blagoslovljena zveza", ki jo je ustanovila zdru\xc5\xbeena vojska. Njeni vojaki niso samo terjali, da se jim izpla\xc4\x8dajo zapadli prejemki, temve\xc4\x8d so tudi grozili, da bodo s sabljami posekali privr\xc5\xbeence elekcije vivente rege._NEWLINE_Kljub vsemu se dvor svojim na\xc4\x8drtom ni odrekel. Za uvod naj bi s politi\xc4\x8dnega prizori\xc5\xa1\xc4\x8da odstranili glavnega voditelja opozicije Jerzyja Lubomirskega. Skup\xc5\xa1\xc4\x8dinsko sodi\xc5\xa1\xc4\x8de ga je (1664) obsodilo zaradi veleizdaje na izgon in izgubo \xc4\x8dasti, a Lubomirski obsodbe ni sprejel in je izzval zaroto, ki je po njem dobila tudi ime._NEWLINE_Dve leti (1665-66) so trajali bratomorni boji in pusto\xc5\xa1ili de\xc5\xbeelo. Lubomirski je premagal kraljevo vojsko pri M\xc4\x85twah (bitka je bila ena najbolj krvavih v 17. stoletju na Poljskem), kon\xc4\x8dno pa se je uklonil kralju in od\xc5\xa1el v \xc5\xa0lezijo. Nagla smrt (1667) mu je pretrgala kovanje nadaljnjih spletk; te so bile navadno politi\xc4\x8dno izdajstvo. Lubomirski je bil voljan odstopiti del poljskega ozemlja brandenbur\xc5\xa1kemu volilnemu knezu in cesarju, od katerih je dobival denarno pomo\xc4\x8d. Dogovarjal se je tudi z Moskvo. Njegov program ni vseboval nobenih konstruktivnih prvin, nasprotno, s svojo zahtevo po ohranitvi vseh sistemskih anomalij je za dolgo onemogo\xc4\x8dil izvedbo kakr\xc5\xa1nihkoli reform._NEWLINE_Z mirom v \xc5\x81egonicah je moral kralj opustiti planirane reforme. V dr\xc5\xbeavljanski vojni iz\xc4\x8drpana dr\xc5\xbeava se z Rusi ni mogla enakopravno pogajati o pogojih miru.\n_START_SECTION_\nMir v Andrusovu\n_START_PARAGRAPH_\nTako kot Poljska-Litva tudi Rusija zaradi notranjih te\xc5\xbeav (bankrot dr\xc5\xbeave) ni bila sposobna nadaljevati vojne. Dr\xc5\xbeavi sta januarja 1667 v Andrusovu zaklju\xc4\x8dili mirovna pogajanja, ki so tekla \xc5\xbee od leta 1664: Ukrajina na levem bregu Dnjepra  ter \xc4\x8dernihovska, severska (okrog Novgoroda-Severskega) in smolenska pokrajina so pripadle Rusiji (za kompenzacijo 200.000 rubljev). Za dve leti - dejansko pa za stalno - je Rusija dobila tudi Kijev (dokon\xc4\x8dno je Kijev pripadel Rusiji z "ve\xc4\x8dnim mirom" leta 1686, ko je zanj pla\xc4\x8dala 146.000 rubljev). Slabi mirovni pogoji, ki jih je v pogajanjih dosegla Poljska, so bili odraz njenega oslabljenega gospodarskega in voja\xc5\xa1kega polo\xc5\xbeaja, predvsem pa konfliktnih notranjepolit\xc4\x8dnih razmer in, posledi\xc4\x8dno, izgubljenega mednarodnega ugleda.'