b'\n_START_ARTICLE_\nO izvoru vrst\n_START_SECTION_\nOzadje\n_START_PARAGRAPH_\nZamisel o postopnem spreminjanju \xc5\xbeivih bitij ni bila nova in zapisi o tak\xc5\xa1ni ali druga\xc4\x8dni evoluciji datirajo v preteklost do Aristotla. V srednjem veku je bila prevladujo\xc4\x8da razlaga nastanka vrst bibli\xc4\x8dna in bodisi simboli\xc4\x8dno, bodisi dobesedno povzemala Genezo. Veri v nespremenljivost Bo\xc5\xbejih kreacij so nasprotovala odkritja geologa Nicholasa Stena, ki je v 17. stoletju na podlagi razlik v fosilnih ostankih iz razli\xc4\x8dnih geolo\xc5\xa1kih plasti utemeljil stratigrafijo. Poskus pribli\xc5\xbeevanja verskih na\xc4\x8del tem odkritjem je bila t. i. naravna teologija, ki je dopu\xc5\xa1\xc4\x8dala mo\xc5\xbenost da se organizmi s\xc4\x8dasoma nekoliko prilagajajo razmeram v okolju. Tak sistem je uporabil Linnaeus v svojem delu Systema Naturae, kjer je urejeno hierarhijo narave posku\xc5\xa1al pojasniti s kri\xc5\xbeanjem vrst._NEWLINE_Prvi znanstveno utemeljen poskus razlage je bil Lamarckov nauk o transformaciji v \xc5\xbeivem svetu leta 1809, ki je predvideval, da nove vrste nastajajo spontano, nato pa njihovi predstavniki s svojo aktivnostjo - uporabo oz. neuporabo narekujejo razvoj ali propad lastnih zna\xc4\x8dilnosti. V Veliki Britaniji, kjer je vladala zaskrbljenost zaradi Francoske revolucije, so njegovo teorijo razumeli kot gro\xc5\xbenjo \xc2\xbbod Boga dani\xc2\xab\xc2\xa0dru\xc5\xbebeni ureditvi in namesto tega u\xc4\x8dili, da je kompleksnost \xc5\xbeivih bitij dokaz za na\xc4\x8drt Stvarnika._NEWLINE_Darwin se je v \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija seznanil z vsemi glavnimi razlagami raznolikosti \xc5\xbeivega sveta. Pogosto se navaja, da je idejo o evoluciji dobil ob obisku Galapa\xc5\xa1kega oto\xc4\x8dja in preu\xc4\x8devanju tamkaj\xc5\xa1njih \xc5\xa1\xc4\x8dinkavcev (v resnici je \xc5\xa1lo za predstavnike dru\xc5\xbeine Mimidae), vendar je ta zorela ves \xc4\x8das njegovega potovanja z ladjo Beagle; ves \xc4\x8das potovanja je natan\xc4\x8dno zapisoval zna\xc4\x8dilnosti in nahajali\xc5\xa1\xc4\x8da mnogih skupin organizmov (tudi fosilnih) in med plovbo proti domu je prvi\xc4\x8d zapisal, da vrste mogo\xc4\x8de le niso nekaj fiksnega._NEWLINE_Ob povratku v Anglijo se je seznanjal z idejami sodobnikov in pri\xc4\x8del gojiti golobe ter opravljati poskuse z rastlinami v upanju da bo spoznal mehanizme spreminjanja in raz\xc5\xa1irjanja \xc5\xbeivih bitij. Prve poskuse formuliranja teorije je pokazal geologu Charlesu Lyellu in prijatelju, botaniku Josephu Daltonu Hookerju. Njuni kritiki sta ga vzpodbudili, da je svoje zamisli predstavil bolj argumentirano in do julija 1842 je teorijo raz\xc5\xa1iril v 230-stranski \xc2\xbbesej\xc2\xab._NEWLINE_Leta 1855 je iz\xc5\xa1el \xc4\x8dlanek Alfreda Russla Wallacea, do tedaj neznanega naravoslovca, ki je na Borneu preu\xc4\x8deval vzorce geografske raz\xc5\xa1irjenosti tedanjih in fosilnih vrst. V njem je zapisal, da je vzorec raz\xc5\xa1irjenosti sorodnih vrst najla\xc5\xbee razlo\xc5\xbeiti s pojavom nove vrste v neposredni bli\xc5\xbeini sorodne. Lyell je uvidel, koliko je Wallaceova razlaga podobna Darwinovi in pri\xc4\x8del pritiskati na prijatelja naj \xc4\x8dim prej objavi svoje delo, sicer bi lahko Wallace prevzel zasluge za odkritje. Darwin, razpet med \xc5\xbeeljo po \xc4\x8dim bolj popolnem opisu svoje teorije in nujnostjo \xc4\x8dim hitrej\xc5\xa1e objave, se je \xc5\xa1e bolj posvetil delu. 18. junija 1858 pa je od Wallacea prejel 20-stranski esej z opisom mehanizma evolucije in pro\xc5\xa1njo, naj ga posreduje Lyellu. Darwina je to povsem potrlo in v pismu Lyellu je napisal, da bo \xc2\xbbseveda ponudil da po\xc5\xa1lje rokopis kateri koli reviji\xc2\xab, ki bi jo Wallace izbral, in pikro dodal, da bo \xc2\xbbvsa moja izvirnost, kolikor je pa\xc4\x8d je, uni\xc4\x8dena\xc2\xab. Lyell in Hooker sta namesto tega predlagala Darwinu in Wallaceu da predstavita svojo teorijo skupaj in 1. julija 1858 sta bila pred Linnejevim dru\xc5\xa1tvom v Londonu prebrana njuna \xc4\x8dlanka s skupnim naslovom On the Tendency of Species to form Varieties; and on the Perpetuation of Varieties and Species by Natural Means of Selection._NEWLINE_Wallace je bil po\xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8den, da je njegovo delo vzpodbudilo Darwina, in mu prepustil glavno objavo. Darwin je takoj pri\xc4\x8del pisati \xc2\xbbizvle\xc4\x8dek\xc2\xab\xc2\xa0svojega Naravnega izbora in ga kljub bolezni dokon\xc4\x8dal do konca naslednjega leta, Lyell pa je prepri\xc4\x8dal zalo\xc5\xbenika Johna Murrayja da po hitrem postopku izda rokopis in Darwinu izpla\xc4\x8da dve tretjini neto dobi\xc4\x8dka od prodaje. Tako je 24. novembra 1859 v nakladi 1250 izvodov iz\xc5\xa1la knjiga On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or the Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life. Darwin ji je sprva hotel dati naslov An abstract of an Essay/on the/Origin/of/Species and Varieties/Through natural selection/ (\xc2\xbbIzvle\xc4\x8dek eseja o izvoru vrst in varietet skozi naravni izbor\xc2\xab), a ga je na prigovarjanje zalo\xc5\xbenika spremenil.\n_START_SECTION_\nOdziv\n_START_PARAGRAPH_\nKnjiga je takoj po izidu pritegnila veliko pozornosti znanstvene skupnosti in \xc5\xa1ir\xc5\xa1e javnosti, saj je Darwinova teorija direktno nasprotovala takrat uveljavljenemu stali\xc5\xa1\xc4\x8du, da je vse vrste \xc5\xbeivih bitij ustvaril Stvarnik, hkrati pa je bila napisana razumljivo tudi lai\xc4\x8dnemu bralcu in cenovno razmeroma dostopna. Tako je v slede\xc4\x8dih letih spro\xc5\xbeila burno javno razpravo o teoriji oz. njenemu nasprotovanju uradnim razlagam Biblije, predvsem pa implikaciji, da se je po enakem mehanizmu razvil tudi \xc4\x8dlovek (\xc4\x8deprav v knjigi razvoj \xc4\x8dloveka ni posebej omenjen). Kljub zani\xc4\x8devanju, ki ga je bil Darwin dele\xc5\xbeen od konzervativnej\xc5\xa1ega dela javnosti, pa je s\xc4\x8dasoma njegova teorija pridobila na veljavi. Za svoje trditve je namre\xc4\x8d podal zelo dobre dokaze, pridobil pa je tudi podporo nekaterih vplivnih znanstvenikov tistega \xc4\x8dasa, med katerimi je bil najopaznej\xc5\xa1i Thomas Henry Huxley. Njegova slavna debata z anglikanskim \xc5\xa1kofom Samuelom Wilberforceom leta 1860 je prinesla klju\xc4\x8den obrat v javnem sprejemanju teorije._NEWLINE_Darwin sam je bil ob izidu preve\xc4\x8d bolehen in \xc5\xa1ibak da bi javno zagovarjal svoje delo, a se je kljub temu odzival na kritike in dopolnjeval knjigo. Za \xc4\x8dasa njegovega \xc5\xbeivljenja je tako iz\xc5\xa1lo \xc5\xa1e pet popravljenih in dopolnjenih izdaj, zadnja leta 1872.'