b'\n_START_ARTICLE_\n2. pehotna divizija (ZDA)\n_START_SECTION_\nPrva svetovna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nDivizija je bila ustanovljena 21. septembra 1917 v Regularni vojski kot \xc5\xa0tab, 2. pehotna divizija, nakar pa je bila 26. oktobra istega leta organizirana v Bourmontu (Francija). Ob organizaciji je bila sestavljena slede\xc4\x8de: 3. brigada (9. in 23. pehotni polk), 4. marinska brigada (5. in 6. marinski polk), poljski artilerijski bataljon in podporne enote._NEWLINE_Med vojno je diviziji dvakrat poveljeval general Korpusa mornari\xc5\xa1ke pehote ZDA: brigadni general Charles A. Doyen in generalmajor John Archer Lejeune; sta edina generala mornari\xc5\xa1ke pehote v ameri\xc5\xa1ki voja\xc5\xa1ki zgodovini, ki sta poveljevala diviziji Kopenske vojske._NEWLINE_Zimo 1917\xe2\x80\x931918 je divizija pre\xc5\xbeivela v nenehnemu urjenju, ko so se diviziji pridru\xc5\xbeili veterani Francoske kopenske vojske ter jih u\xc4\x8dili. Kljub temu, da so jih Francozi ozna\xc4\x8dili za nepripravljene, jih je Ameri\xc5\xa1ka ekspedicijska sila (AEF) poslala v boj v zadnjem poskusu, da bi zaustavili nem\xc5\xa1ki prodor proti Parizu. Med bitko za Belleau Wood je divizija do\xc5\xbeivela svoj ognjeni krst, nato pa je sodelovala v bitki za Chateau Thierry, kjer je odlo\xc4\x8dilno pripomogla k zlomu nem\xc5\xa1ke obrambe. Pozneje je sodelovala \xc5\xa1e v bitkah za Soissons in za Mont Black, zakar je prejela Fourragere in Croix de Guerre. Pozneje je sodelovala \xc5\xa1e v bitki za Argonski gozd, v kateri so dokon\xc4\x8dno zlomili nem\xc5\xa1ki odpor na zahodni fronti. Po koncu vojne je bila divizija poslana v Nem\xc4\x8dijo, kjer je ostala kot del okupacijske sile do aprila 1919. V ZDA se je vrnila julija istega leta. Med celotno vojno je divizija v bojih izgubila 1.964 vojakov (skupaj z marinci 4.478), medtem ko je bilo 9.782 ranjenih (z marinci 17.752).\n_START_SECTION_\nMedvojna leta\n_START_PARAGRAPH_\nPo vrnitvi v ZDA je bila poslana v Fort Sam Houston (San Antonio, Teksas), pri \xc4\x8demer je ostala ena od le treh divizij, ki so ostale v izvirni sestavi in na aktivnem slu\xc5\xbeenju v celotnem medvojnem obdobju. Divizija je bila 23 let nastanjena v Teksasu, kjer so jo uporabljali kot eksperimentalno enoto, na kateri so preizku\xc5\xa1ali nove koncepte bojevanja, oboro\xc5\xbeitev in opremo. Leta 1940 je bila kot prva preoblikovana v trikotni\xc5\xa1ko strukturo. V tem \xc4\x8dasu je divizija postala znana kot ustanoviteljica koncepta zra\xc4\x8dne mobilnost in protioklepnega bojevanja._NEWLINE_Med 3. in 27. januarjem 1940 je sodelovala na obse\xc5\xbenih manevrih v okolici Christine (Teksas); pozneje je sodelovala \xc5\xa1e v ve\xc4\x8d ve\xc4\x8djih voja\xc5\xa1kih vajah: Horton, Teksas (26. april - 28. maj), Cravens, Louisiana (16. - 23. avgust), Brownwood-Comanche, Teksas (1. - 14. junij 1941; to je bila voja\xc5\xa1ka vaja celotnega 7. korpusa), Mansfield, Louisiana (11. avgust - 2. oktober),... 27. novembra 1942 je divizija pri\xc4\x8dela s \xc5\xa1tirimese\xc4\x8dnim zimskim urejenjem. Septembra 1943 je bil obve\xc5\xa1\xc4\x8dena o svoji napotitvi na boji\xc5\xa1\xc4\x8de in bila 3. oktobra preme\xc5\xa1\xc4\x8dena v Camp Chanks (Orangeburg, New York), kjer je \xc4\x8dakala do 8. oktobra, ko je odplula iz New York Port of Embarkation. 17. oktobra so prvi elementi prispeli v Belfast (Severna Irska), od koder so jih nato prepeljali v Veliko Britanijo na nadaljnje urjenje.\n_START_SECTION_\nDruga svetovna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPo urjenju na Severnem Irskem in v Walesu (med oktobrom 1943 in junijem 1944) je divizija sodelovala v operaciji Overlord, ko je na Dan D+1 (7. junija) pristala na obali Omaha, blizu St. Laurent-sur-Mera. Potem, ko je prebila nem\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje ob reki Aure, je 10. junija osvobodila Trevieres in nato 11. julija osvojila \xc5\xa1e strate\xc5\xa1ko pomemben hrib 192, s katero so zagotovili nadzor nad cesto v St. L\xc3\xb4. Tu je ostala do 26. julija, ko je bila poslana preko Vira in 15. avgusta je osvobodila \xc5\xa1e Tinchebray. Nato je bila poslana na zahod, kjer je sodelovala v bitki za Brest; osvojili so ga \xc5\xa1ele 18. septembra po 39 dnevih bojevanja._NEWLINE_Med 19. in 26. septembrom je bila divizija na kraj\xc5\xa1em po\xc4\x8ditku, dokler je niso poslali v obrambo St. Vitha (Belgija), kamor je prispela 29. septembra. 3. oktobra je divizija prvi\xc4\x8d vstopila na podro\xc4\x8dje Nem\xc4\x8dije, nakar je 11. decembra dobila ukaz, da zajame jezove na reki Roer. Med ardensko ofenzivo je bila v obrambi Elsenborna, kjer je zaustavila nem\xc5\xa1ki prodor. Februarja 1945 je divizija ponovno pri\xc4\x8dela ofenzivno delovati: osvojila je izgubljeno ozemlje in 4. marca osvojila Gemund. \xc4\x8cez 5 dni je dosegla Ren, nakar je napredovala ju\xc5\xbeno; med 10. in 11. marcem je osvojila Breisig in nato med 12. in 20. marcem varovala remagenski most._NEWLINE_Naslednji dan je pre\xc4\x8dkala reko in napredovala do Hadamarja in Limburga na Lahni, kjer je 28. marca zamenjala 9. oklepno divizijo. 6. aprila je pre\xc4\x8dkala reko Weser pri Veckerhagnu, 8. aprila zajela G\xc3\xb6ttingen, 14. aprila ustanovila mosti\xc5\xa1\xc4\x8de preko Saale in naslednji dan zajela Merseburg. 18. aprila je zavzela Leipzig in pre\xc4\x8dkala reko Mulde, toda 24. aprila je morala nazaj, saj so divizijo zamenjali. Zato je bila med 1. in 3. majem poslana na nem\xc5\xa1ko-\xc4\x8de\xc5\xa1ko mejo blizu Schonseeja in Waldm\xc3\xbcnchna, kjer je zamenjala 97. in 99. pehotni diviziji. 4. maja je vstopila v \xc4\x8ce\xc5\xa1koslova\xc5\xa1ko in napadala proti Pilsnu (\xc4\x8de\xc5\xa1. Plze\xc5\x88), ki ga je osvojila na dan VE. Med celotno drugo svetovno vojno je divizija opravila 303 bojne dneve, pri \xc4\x8demer je v bojih padlo 3.031 vojakov in bilo ranjenih 12.785 (za posledicami ran je umrlo \xc5\xa1e dodatnih 457) vojakov._NEWLINE_20. julija 1945 je prispela nazaj v New York, od koder je \xc4\x8dez dva dni prispela v Camp Swift (Bastrop, Teksas). Tu so pri\xc4\x8deli z dodatnim urjenjem za na\xc4\x8drtovano invazijo na Japonsko, a je do konca vojne ostala v Teksasu. 28. marca 1946 je prispela v Camp Stoneman (Pittsburg, Kalifornija), nakar pa so jo poslali v Fort Lewis (Tacoma, Washington), kamor je prispela 15. aprila. FOrt Lewis je postala doma\xc4\x8da baza, iz katere je divizija izvajala arkti\xc4\x8dno, zra\xc4\x8dnotransportno, amfibicijsko in operativno urjenje.\n_START_SECTION_\nKorejska vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPotem, ko so poleti 1950 izbruhnili boji v Koreji, je bila 2. pehotna divizija postavljena v stanje pripravljenosti za premik na Daljnovzhodno poveljstvo ZDA._NEWLINE_Divizija je bila v Korejo prepeljana z naslednjimi ladjami: USNS M. M. Patrick, USNS General C. G. Morton, USNS California Victory, USNS Sultan, USNS Funston, USNS Freeman, USNS Darby, USNS Towle, USNS Monmacson, USNS Arcadia, USNS New World, USNS Linfield, USNS Elko, USNS Greely, USNS Stewart, USNS Robinhead, USNS Mitchell, USNS Joplin, USNS Rutgers, USNS Wake Forest in USNS Collins. Medtem, ko je M. M. Patrick priplul v Korejo, zadnje ladje z divizijo \xc5\xa1e niso odplule iz ZDA._NEWLINE_Prvi deli divizije so prispeli v Pusan 31. julija 1950 in bili takoj poslani proti severu in sicer vasi Kyongsan, ki je postala sede\xc5\xbe poveljstva divizije. 5. avgusta so prvi deli divizijie (1. bataljon 9. pehotnega polka in te\xc5\xbekominometalna \xc4\x8deta ter baterija A, 15. poljskega artilerijskega bataljona) poslani v boj. Baterija A je tako postala prva divizijska enota, ki je v korejski vojni izstrelila oro\xc5\xbeje na sovra\xc5\xbenika in sicer \xc5\xbee naslednji dan; pripadniki baterije so morali odbiti neposreden severnokorejski napad na njihove polo\xc5\xbeaje._NEWLINE_10. avgusta so znotraj divizije ustvarili Task Force Bradley (3. bataljon 9. pehotnega polka, baterija C 15. poljskega artilerijskega bataljona, tankovska \xc4\x8deta 9. pehotnega polka, \xc4\x8deta A 2. in\xc5\xbeenirskega bataljona, 82. protiletalski bataljon), ki ji je poveljeval pomo\xc4\x8dnik divizijskega poveljnika; njena naloga je bila obramba baze pri Pohangdongu. Toda \xc5\xa1e predno so pri\xc5\xa1li do baze, je enota naslednji dan padla v severnokorejsko zasedo. S hudimi \xc5\xbertvami je uspela prodreti do baze, kjer je ostala do 20. avgusta._NEWLINE_11. avgusta se je divizija v ve\xc4\x8djem \xc5\xa1tevilu (9. pehotna bojna skupina) spopadla s sovra\xc5\xbenikom, ki je \xc5\xa1tel med 10.000 in 15.000 vojakov. V tem spopadu je bil ranjen podpolkovnik Fred L. Harrison, prvi bataljonski poveljnik v vojni. 15. avgusta so v boje posegli tudi 4 severnokorejski tanki, pri \xc4\x8demer je Ameri\xc4\x8danom uspelo uni\xc4\x8diti enega. Boji so trajali vse do 19. avgusta, ko se je 9. pehotna bojna skupina umaknila v zaledje._NEWLINE_12. avgusta so 23. pehotno bojno skupino premestili v Miryang, kjer je bila operativno dodeljena 24. diviziji; \xc4\x8dez \xc5\xa1tiri dni se je polk premaknil v Kyongju._NEWLINE_20. avgusta so zadnji divizijski elementi prispeli v Korejo; ta dan se je divizija premaknila severovzhodno od Miryanga._NEWLINE_Med 22. in 25. avgustom se je 2. bataljon 23. pehotnega polka spopadel s severnokorejskim polkom, ki ga je v bojih popolnoma razbil._NEWLINE_Isto\xc4\x8dasno je 2. pehotna divizija zamenjala 24. divizijo pri Naktongu; po drugi svetovni vojni je bila to prva divizijska prilo\xc5\xbenost, da se na fronti spopade s sovra\xc5\xbenikom. Divizija je tako zasedla 56\xc2\xa0km dolge polo\xc5\xbeaje, ki so se raztezali od soto\xc4\x8dja reke Naktong in Nam do mesta Hyonpung._NEWLINE_Divizijski obrambni polo\xc5\xbeaji so se tako nahajali na podro\xc4\x8dju manj\xc5\xa1ih hribov, ki so bili nad po\xc4\x8dasno, relativno ozko reko z nizkim vodostajem._NEWLINE_27. avgusta so opazili, da sovra\xc5\xbenik izdeluje za\xc4\x8dasne mostove, splave in \xc4\x8dolne. Kljub ameri\xc5\xa1kemu artilerijskemu obstreljevanju so nadaljevali z delom. Zaradi tega so se javili \xc5\xa1tirje prostovoljci, ki so pono\xc4\x8di pre\xc4\x8dkali reko, polili splave z bencinom, ki so ga prinesli s seboj in se brez izgub vrnili nazaj; ob tem jih je preostala enota nenehno krila z avtomatskim ognjem._NEWLINE_Da bi bolj prepre\xc4\x8dili sovra\xc5\xbenikovo zbiranje sil, so 31. avgusta spro\xc5\xbeili operacijo Manchu, da bi celotna \xc4\x8deta E 9. pehotnega polka pre\xc4\x8dkala reko. Toda \xc5\xa1e predno so lahko pre\xc4\x8dkali reko, so opazili vse ve\xc4\x8dje premike severnokorejskih enot vzdol\xc5\xbe njihovih polo\xc5\xbeajev. Zaradi tega so odpovedali operacijo in sovra\xc5\xbenikove polo\xc5\xbeaje izpostavili mo\xc4\x8dnemu artilerijskemu obstreljevanju. Kljub temu pa so ob 23:30 Severni Korejci spro\xc5\xbeili napad preko reke. Divizijske enote so bile razporejene zelo na tanko, zato so na polo\xc5\xbeaje premestili vse divizijske vojake. Najbolj so bili na udaru polo\xc5\xbeaji 9. pehotnega polka. Pozneje so ugotovili, da je polo\xc5\xbeaje 2. pehotne divizije napadlo 6 severnokorejskih divizij (2., 4., 9. in 10. strelska divizija ter 14. in 16. mehanizirana divizija._NEWLINE_Zaradi tega mo\xc4\x8dnega pritiska so komunisti uspeli prebiti ameri\xc5\xa1ke polo\xc5\xbeaje na ve\xc4\x8d mestih in posledi\xc4\x8dno obkolili nekatere divizijske enote; zjutraj so vzpostavili mo\xc4\x8dno mosti\xc5\xa1\xc4\x8de. Opoldne 1. septembra so bili 1. in 2. bataljon 9. pehotnega polka ter 2. bataljon 23. pehotnega polka le na polovici mo\xc4\x8di. 1. bataljon 23. pehotnega polka je bil obkoljen blizu hriba 209. Divizijsko poveljstvo je poslalo re\xc5\xa1ilno enoto (3. bataljon 38. pehotnega polka); kljub temu, da so naleteli na mo\xc4\x8dne sovra\xc5\xbenikove sile in da je bil v prvem spopadu ranjen poveljnik, so uspeli re\xc5\xa1iti obkoljeni bataljon. Bataljona (od 1100 pripadnikov obkoljenega bataljona je pre\xc5\xbeivelo le 600) sta nato skupaj zavarovala strate\xc5\xa1ki hrib 209._NEWLINE_Divizijsko poveljstvo je spoznalo, da mora preoblikovati notranjo strukturo, da bo uspe\xc5\xa1no vzdr\xc5\xbeala sovra\xc5\xbenikov pritisk. Celotno divizijo so tako razdelili na dve bojni skupini._NEWLINE_2. septembra so diviziji dodelili 1. brigado marincev, s katero so okrepili polo\xc5\xbeaje in omogo\xc4\x8dili izvedbo protinapada. Naslednji dan so izvedli uspe\xc5\xa1en protinapad, ki je za nekaj \xc4\x8dasa zaustavil severnokorejsko napredovanje. 4. septembra so dokon\xc4\x8dno zaustavili severnokorejsko ofenzivo, saj so jih prisilili v defenzivno bojevanje. Kljub temu je bila divizija v slabem stanju, saj je primanjkovalo vojakov in predvsem strelivo. Istega dne so ugotovili, da se je v ameri\xc5\xa1kemu zaledju \xe2\x80\x93 na hribu 285 \xe2\x80\x93 vkopala 300 mo\xc5\xbe mo\xc4\x8dna severnokorejska enota. Le-ta je pozneje napadla tudi \xc5\xa1tab 38. pehotnega polka, zato je polk poslal v boj \xc4\x8deto G; razvila se je ena najbolj zagrizenih bitk korejske vojne: Ameri\xc4\x8dani so trikrat napadli sovra\xc5\xbenikove polo\xc5\xbeaje in \xc5\xa1ele v zadnjem poskusu uspeli streti obrambo._NEWLINE_5. septembra je divizija oblikovala Task Force Haynes in ponovno izvedla protinapad; pri tem so zavrnili severnokorejski napad ve\xc4\x8d kot 3.000 vojakov._NEWLINE_Divizija je oblikovala svojo (proti)gverilsko enoto \xe2\x80\x93 Task Force Duncan, ki je imela nalogo varovati cesto Yongsan\xe2\x80\x93Changing in iz tega podro\xc4\x8dja izgnati severnokorejske gverilce. Druga podobna enota je bila Task Force Sand Flush._NEWLINE_12. septembra so opazili, da sovra\xc5\xbenik ponovno zbira sile, hkrati pa so od 8. armade prejeli ukaz, da naj \xc4\x8dez 4 dni izvedejo ofenzivo. V tem \xc4\x8dasu je divizija zbirala potrebno strelivo in iskala zamenjave za padle oz. ranjene vojake. Ofenziva naj bi potekala vzdol\xc5\xbe osi Taegu\xe2\x80\x93Kumchon\xe2\x80\x93Taejon\xe2\x80\x93Suwon._NEWLINE_Leta 1950 je pri\xc4\x8del delovati program KATUSA (Korejska dopolnitev Kopenske vojske ZDA), ki deluje \xc5\xa1e danes. ZDA in Ju\xc5\xbena Koreja sta podpisali sporazum, s katerim so dodatno okrepili ameri\xc5\xa1ke voja\xc5\xa1ke enote s posebej izurjenimi ju\xc5\xbenokorejskimi vojaki; maja 2006 je bilo tako v sestavi 2. pehotne divizije okoli 1.100 ju\xc5\xbenokorejskih vojakov, ki ve\xc4\x8dinoma opravlja naloge tankovskih posadk, artilerijskih posadk, administrativnih specialistov, prevajalcev, \xe2\x80\xa6_NEWLINE_No\xc4\x8d pred za\xc4\x8detkom ofenzive so izvedeli, da so marinci izvedli uspe\xc5\xa1no izkrcanje pri In\xc4\x8donu, zaradi \xc4\x8desar je morala pri Ameri\xc4\x8danih zelo narasla. Zjutraj, na dan operacije, pa je divizija izvedela, da ne bo imela zra\xc4\x8dne podpore. Ob 7:00 se je pri\xc4\x8dela prva ve\xc4\x8dja zavezni\xc5\xa1ka operacija. Severnokorejske enote so se zagrizeno branile, zaradi \xc4\x8desar je divizija do\xc5\xbeivela hude izgube in hkrati porabila \xc5\xbee tako malo zalogo artilerijskega streliva. 17. septembra je pri\xc4\x8dela obramba popu\xc5\xa1\xc4\x8dati. Naslednji dan so elementi 38. pehotnega polka, kot prva enota OZN, pre\xc4\x8dkali reko Naktong in vzpostavili mosti\xc5\xa1\xc4\x8de._NEWLINE_20. septembra so in\xc5\xbeenirci postavili mostove in s tem odprli dotok novih vojakov preko reke, s \xc4\x8dimer so \xc5\xa1e okrepili nadaljnje ofenzivno delovanje. 23. septembra so Ameri\xc4\x8dani razbili severnokorejsko za\xc5\xa1\xc4\x8ditnico, ki se je umikala severno in zahodno od Hyopchona; istega dne se je v mestu nastanilo divizijsko poveljstvo. 65. pehotni polk je 27. septembra dokon\xc4\x8dno uni\xc4\x8dil sovra\xc5\xbenikove polo\xc5\xbeaje na hribu 409 in tako uni\xc4\x8dil zadnjo organizirano severnokorejsko enoto vzhodno od Naktonga. 1. oktobra je EUSAK sporo\xc4\x8dil, da so uni\xc4\x8dili vse severnokorejske enote v Ju\xc5\xbeni Koreji._NEWLINE_10. oktobra so divizijo umaknili iz fronte in jo poslali na podro\xc4\x8dje Suwon-Yongdongpo, kjer se je spo\xc4\x8dila, opremila z novo opremo in vklju\xc4\x8dila prispele zamenjave._NEWLINE_Kot prva enota se je divizija prebila iz pusanskega obro\xc4\x8da; tako je predstavljala predhodnico 8. armado v napredovanju proti meji z Mand\xc5\xbeurijo. 50 milj pred mejo pa je divizija naletela na prve kitajske enote, s \xc4\x8dimer je divizija postala za\xc5\xa1\xc4\x8ditnica ob umiku armade nazaj proti jugu. Boji okoli Kunu-rija so zahtevali skoraj tretjino divizijske mo\xc4\x8di, a povzro\xc4\x8dili so \xc5\xa1e mnogo ve\xc4\x8dje izgube sovra\xc5\xbeniku. Kitajsko zimsko ofenzivo so kon\xc4\x8dno zaustavili 31. januarja pri Wonju. Februarja 1951 je sodelovala v dvokraki ofenzivi, pri \xc4\x8demer je zavrnila mo\xc4\x8dan kitajski protinapad v bitkah za Chipyong-ni in za Wonju. S tem je bila re\xc5\xa1ena fronta Zdru\xc5\xbeenih narodov in nadaljevali so splo\xc5\xa1no ofenzivo._NEWLINE_Aprila in maja 1951 je divizija sodelovala v zatrtju kitajske spomladanske ofenzive, zaradi \xc4\x8desar je prejela predsedni\xc5\xa1ko omembo enote. Pozneje je bila divizija udele\xc5\xbeena tudi v bitkah za Bloody Ridge in Heartbreak Ridge. 9. aprila 1954 je bila divizija premaknjena v zaledje in 20. avgusta istega leta se je za\xc4\x8dela odpravljati nazaj v ZDA._NEWLINE_Med celotno korejsko vojno je v bojih padlo 7.094 vojakov 2. divizije, 16.575 pa jih je bilo ranjenih (338 jih je pozneje umrlo za posledicami ran), kar je najve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo \xc5\xbertev med sodobnimi ameri\xc5\xa1kimi divizijami v vseh vojnah 20. stoletja. Skupaj je divizija izgubila skoraj 15.000 vojakov v prvi in drugi svetovni vojni ter korejski vojni, kar je najve\xc4\x8d v vseh ameri\xc5\xa1kih divizijah.\n_START_SECTION_\nReorganizacija\n_START_PARAGRAPH_\nPoleti 1954 je bila divizija prepeljana iz Koreje v Fort Lewis (Washington), kjer je ostala samo dve leti, nakar so jo avgusta 1956 premestili na Aljasko. 8. novembra naslednje leto so sporo\xc4\x8dili, da bo diviziji deaktivirana, toda nekaj mesecev pozneje, spomladi 1958, so preklicali deaktivacijo in jo poslali v Fort Benning (Georgia) na reorganizacijo, pri \xc4\x8demer so uporabili osebje in opremo 10. pehotne divizije, ki se je vra\xc4\x8dala iz Nem\xc4\x8dije. Fort Benning je ostal sede\xc5\xbe nove 2. pehotne divizije med letoma 1958 in 1965, ko je divizija izvajala predvsem trena\xc5\xbene naloge. Marca 1962 so divizijo ozna\xc4\x8dili kot del Strate\xc5\xa1kega kopenskega korpusa (STRAC), zaradi \xc4\x8desar je bila dele\xc5\xbena intenzivnej\xc5\xa1ega urjenja.\n_START_SECTION_\nKoreja\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi formacije 1. konjeni\xc5\xa1ke divizije (zra\xc4\x8dnomobilne) v Fort Benningu leta 1965 so bile divizijske enote 2. pehotne divizije dodeljene novoustanovljeni diviziji, medtem ko je stara 1. konjeni\xc5\xa1ka divizija v Koreji dobila naziv 2. pehotne divizije; tako se je divizija formalno vrnila v Korejo julija 1965. Ker so severnokorejske sile pri\xc4\x8dele s \xc4\x8dezmejnimi vpadi in drugimi izzivalnimi incidenti, so prestavili dvizijo bli\xc5\xbeje korejski demilitarizirani coni. 2. novembra 1966 so vojaki 1. bataljona 23. pehotnega polka padli v severnokorejsko zasedo in bili pobiti. Leta 1967 je divizija v obmejnih spopadih izgubila 16 vojakov._NEWLINE_Leta 1968 so Severnokorejci obnovili obmejne spopade in naslednje leto so padli 4 vojaki 3. bataljona 23. pehotnega polka. Avgusta 1976 je divizija sodelovala v operaciji Bunyan._NEWLINE_V 90. letih 20. stoletja so pri\xc4\x8deli z ve\xc4\x8djim gradbenim in obnovitvenim projektom, s katerim so hoteli izbolj\xc5\xa1ati \xc5\xbeivljenjske in delovne razmere vojakov. Med drugim so tako zgradili tudi novo trena\xc5\xbeno obmo\xc4\x8dje (med kampoma Casey in Hovey); le-ta \xc5\xa1ola je tako edina zra\xc4\x8dnodesantna \xc5\xa1ola Kopenske vojske ZDA, ki se nahaja v tujini._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina 2. pehotne divizije je \xc5\xa1e danes name\xc5\xa1\xc4\x8dena v Koreji, pri \xc4\x8demer uporablja ve\xc4\x8d baz vzdol\xc5\xbe meje. Poveljstvo divizije je nastanjeno v Kampu Rde\xc4\x8di oblak (Uijongbu); preostale divizijske enote so name\xc5\xa1\xc4\x8dene \xc5\xa1e v: Camp Casey, Camp Castle, Camp Greaves, Camp Hovey, Camp Stanley in Camp Humphreys.\n_START_SECTION_\nIra\xc5\xa1ka vojna\n_START_PARAGRAPH_\nPozno spomladi 2004 je ve\xc4\x8dina pripadnikov 2. brigadne bojne skupine dobila obvestilo, da bodo poslani v Irak. Za bojno slu\xc5\xbebo so tako aktivirali naslednje divizijske enote: 1. bataljon 503. pehotnega polka (zra\xc4\x8dnodesantni), 1. bataljon 506. pehotnega polka (zra\xc4\x8dnodesantni), 2. bataljon 17. poljskega artilerijska polka, 1. bataljon 9. pehotnega polka (mehanizirani), 44. in\xc5\xbeenirski bataljon, 2. prednji podporni bataljon, \xc4\x8deta A 102. voja\xc5\xa1koobve\xc5\xa1\xc4\x8devalnega bataljona, \xc4\x8deta B 122. komunikacijskega bataljona in deli 2. skvadrona 72. oklepnega polka. V zelo kratkem \xc4\x8dasu so tako morali vojaki prestopiti iz defenzivne naravnanosti v bolj ofenzivno in se pripraviti na bojevanje v pu\xc5\xa1\xc4\x8davskih in urbanih razmerah. Avgusta 2004 je bila brigada prestavljena v Irak._NEWLINE_Po prihodu v Irak je bila brigada poslana v okolico Falud\xc5\xbee, kjer je postala odgovorna za za\xc5\xa1\xc4\x8dito juga in zahoda. Toda zaradi vse ve\xc4\x8djih napadov upornikov je brigada pri\xc4\x8dela patruljirati tudi po samem mestu. Pozneje je prevzela \xc5\xa1e nadzor nad vzhodnim delom mesta Ar-Ramadi. Brigadne enote so bile razporejene v ve\xc4\x8d bazah: brigadno poveljstvo, 2. bataljon 17. poljskega artilerijskega polka, 1. bataljon 9. pehotnega polka, 44. in\xc5\xbeenirski bataljon, \xc4\x8deta A 102. voja\xc5\xa1koobve\xc5\xa1\xc4\x8devalnega bataljona, \xc4\x8deta B 122. komunikacijskega bataljona in (medicinska) \xc4\x8deta C 2. prednjega podpornega bataljona so bili nastanjeni v Camp Junction City; 1. bataljon 503. pehotnega polka je bil name\xc5\xa1\xc4\x8den v Combat Outpostu; 1. bataljon 506. pehotnega polka je bil name\xc5\xa1\xc4\x8den v Habbiniji in preostanek 2. prednjega podpornega bataljona je bil name\xc5\xa1\xc4\x8den v Al-Taqaddumu._NEWLINE_Brigada v tem \xc4\x8dasu ni spadala pod operativno poveljstvo 2. pehotne divizije, ampak je bila podrejena divizijama marincev: prvih \xc5\xa1est mesecev 1. diviziji marincev in zadnjih \xc5\xa1est mesecev 2. diviziji marincev._NEWLINE_Julija 2005 je brigada pri\xc4\x8dela odhajati iz Iraka, pri \xc4\x8demer jo je nadomestila 3. pehotna divizija; namesto v Ju\xc5\xbeno Korejo so brigado poslali neposredno v Fort Carson, Kolorado.'