b'\n_START_ARTICLE_\nBiotremologija\n_START_PARAGRAPH_\nBiotremologija je znanstvena veda, ki preu\xc4\x8duje produkcijo, raz\xc5\xa1irjanje in zaznavanje mehanskih vibracij podlage pri organizmih ter vpliv vibracij na njihovo vedenje. To vklju\xc4\x8duje nevrofiziolo\xc5\xa1ke in anatomske osnove produkcije in zaznavanja vibracij podlage ter odnos do medija, skozi katerega se vibracije raz\xc5\xa1irjajo. Vibracije podlage lahko predstavljajo bodisi signale, s katerimi se \xc5\xbeivali sporazumevajo, bodisi nenamerne znake prisotnosti, ki jih lahko denimo uporabijo plenilci pri iskanju plena (v nekaterih primerih tudi oboje hkrati). V prakti\xc4\x8dno vseh znanih primerih gre za povr\xc5\xa1insko valovanje, ki se prena\xc5\xa1a po mejni plasti podlage, na primer v obliki Rayleighovih ali upogibnih valov. Ve\xc4\x8dina pozornosti je usmerjena na vlogo vibracij podlage pri vedenju \xc5\xbeivali, vendar je znano, da se tudi rastline dejavno odzivajo na zvok in vibracije, tako da se v tem pogledu biotremologija delno prekriva z rastlinsko bioakustiko. Poleg tega obstaja predpostavka, da tudi druge skupine organizmov, kot so bakterije, dejavno proizvajajo vibracije podlage ali jih vsaj uporabljajo za zaznavanje svoje okolice, vendar so te bistveno manj preu\xc4\x8devane._NEWLINE_Tradicionalno so biotremologijo obravnavali kot del bioakustike, zdaj pa se podro\xc4\x8dje aktivno osamosvaja, saj imajo vibracije podlage kot modaliteta \xc5\xa1tevilne posebnosti v primerjavi z zvokom. Jasno je, da je vibracijska komunikacija evolucijsko starej\xc5\xa1a od zvo\xc4\x8dne in mnogo bolj raz\xc5\xa1irjena, vsaj med \xc4\x8dlenono\xc5\xbeci, a sta si obe modaliteti zelo sorodni in se v\xc4\x8dasih tudi prekrivata. Tudi eksperimentalni pristopi so v veliki meri skupni, a znanstveniki na podro\xc4\x8dju biotremologije pogosto uporabljajo specializirano opremo, kot so laserski vibrometri, da zaznajo \xc5\xa1ibke vibracijske signale, ki jih oddajajo \xc5\xbeivali, in elektromagnetne vzbujevalnike v stiku s podlago za poskuse z umetnim predvajanjem.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nLjudje so \xc5\xbee stoletja opazovali vibracijsko komunikacijo \xc5\xbeivali, spoznanje, da lahko vibracije podlage slu\xc5\xbeijo za prenos informacij, pa datira v sredo 20. stoletja. Pionirsko delo je opravil \xc5\xa1vedski entomolog Frej Ossiannilsson, ki je leta 1949 predstavil teorijo, da so vibracije klju\xc4\x8dne pri sporazumevanju \xc5\xbeu\xc5\xbeelk. Njegovo delo, s katerim je dokazoval to trditev, je bilo med njegovimi sodobniki spregledano, saj so mnogi zoologi verjeli, da tako majhne \xc5\xbeivali fizi\xc4\x8dno niso zmo\xc5\xbene prena\xc5\xa1ati informacije skozi trdno podlago. \xc5\xa0ele s pojavom dostopnej\xc5\xa1e tehnologije za digitalno procesiranje signalov ve\xc4\x8d desetletij kasneje so drugi raziskovalci in skupine, med katerimi je slovenski zoolog Matija Gogala, postavili osnove biotremologije. \xc5\xa0e vedno ostaja vibracijska komunikacija razmeroma slabo preu\xc4\x8dena, vsaj v primerjavi z zvo\xc4\x8dno, delno zato, ker signalov, ki jih proizvajajo \xc5\xbeivali, ljudje ne moremo zaznati s svojimi \xc4\x8duti._NEWLINE_Kljub temu je \xc5\xbee v uporabi ali v aktivnem razvoju ve\xc4\x8d primerov prakti\xc4\x8dne uporabe teh spoznanj, med njimi prekinitev parjenja z uporabo vibracijskega \xc5\xa1uma za kontrolo \xc5\xa1kodljivcev in detekcija skritih \xc5\xa1kodljivcev, kot so \xc5\xbeu\xc5\xbeelke, ki vrtajo po lesu.'