b'\n_START_ARTICLE_\nIvan \xc4\x8ce\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nIvan je bil najstarej\xc5\xa1i izmed treh otrok cesarja Henrika VII. Od sedmega leta so ga vzgajali na francoskem dvoru. Desetleten naj bi \xc5\xbee \xc5\xa1tudiral na pari\xc5\xa1ki univerzi. \xc4\x8ceprav so ga naklonjeni mu zgodovinarji slavili kot utele\xc5\xa1enje (tedaj \xc5\xbee pre\xc5\xbeivelega) vite\xc5\xa1kega ideala in dvorne elegance pa tudi kot ljubitelja literature in lepih umetnosti, ga je dejansko vse \xc5\xbeivljenje bolj vznemirjalo rokovanje z oro\xc5\xbejem, vite\xc5\xa1ke igre, turnirji, lov in bojevanje. Potem ko je o\xc4\x8de leta 1309 postal rimsko-nem\xc5\xa1ki kralj, je ob pomo\xc4\x8di regentstva prevzel vodenje grofije Luksemburg. \xc5\xbdivljenje v Luksemburgu pa se je kon\xc4\x8dalo, ko so mu naslednje leto \xc4\x8de\xc5\xa1ki veljaki ponudili \xc4\x8de\xc5\xa1ko krono. Po poroki s princeso Elizabeto (1. septembra 1310), h\xc4\x8derko \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Vaclava II., mu je o\xc4\x8de v vlogi rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja dal v fevd kraljevino \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in mejno grofijo Moravsko. Kljub skromni vojski, s katero je razpolagal, je ob ve\xc4\x8dinski podpori prebivalstva dokaj hitro pregnal iz de\xc5\xbeele tekmeca Henrika VI. Koro\xc5\xa1kega in bil 7. februarja 1311 v Pragi kronan za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja. Ker sta bila njegova predhodnika, P\xc5\x99emyslida, tudi poljska kralja, si je lastil tudi poljsko krono.\n_START_SECTION_\nKralj \xc4\x8ce\xc5\xa1ke\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1ko plemstvo je zelo motilo, da je Henrik VII svojemu, \xc4\x8de\xc5\xa1kega jezika neve\xc5\xa1\xc4\x8demu sinu dodelil regentstvo iz cesarstva, ki si je prizadevalo dobiti \xc4\x8de\xc5\xa1ke politi\xc4\x8dne pristojnosti v svoje roke. Med regenti je \xc4\x8de\xc5\xa1ke politi\xc4\x8dne razmere najbolje poznal Peter von Aspelt, nad\xc5\xa1kof v Mainzu, ki je v slu\xc5\xbebi \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Vaclava II. nekaj \xc4\x8dasa opravljal slu\xc5\xbebo kanclerja. Ob njem so bili v regentskem svetu \xc5\xa1e pokne\xc5\xbeeni grof Berthold VII. von Henneberg, de\xc5\xbeelni grof Ulrich von Leuchtenberg, Walter von Castell in grof Heinrich von Weilnau. Njihovim izku\xc5\xa1njam je pripisati, da so se Habsbur\xc5\xbeani sprijaznili s pred\xc4\x8dasno vrnitvijo fevda Moravske in se za sprejemljivo od\xc5\xa1kodnino odpovedali tudi svojim (sicer spornim) zahtevam po \xc4\x8de\xc5\xa1kem prestolu. V maju in juniju 1311 je kraljevi par z velikim spremstvom na Moravskem (tako kot prej na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem) sprejemal izraze pokor\xc5\xa1\xc4\x8dine ter potrjeval in delil pravice in svobo\xc5\xa1\xc4\x8dine. Kralj je obljubil, da ne bo zaposloval tujcev, ne bo zahteval voja\xc5\xa1ke slu\xc5\xbebe zunaj de\xc5\xbeele in da bo denar iz davkov porabil le za kronanje in za \xc5\xbeenitve svojih h\xc4\x8dera. Veliko pozornosti je vzbudila zamenjava mogo\xc4\x8dnega barona Henrika Lipskega (\xc4\x8de\xc5\xa1ko Jind\xc5\x99ich z Lip\xc3\xa9), dotlej odgovornega za celotno finan\xc4\x8dno poslovanje, z Walterjem Castellom, kot tudi dosledna revindikacija odtujenega kronskega imetja in voja\xc5\xa1kih sredstev za vzpostavitev de\xc5\xbeelnega miru. Izgledalo je, da je s trdimi prijemi regentska skupina uspela normalizirati razmere._NEWLINE_Henrik VII. je pred odhodom na kronanje za cesarja v Italijo imenoval Ivana za cesarskega vikarja. Ko je o\xc4\x8de iz Italije prosil za nove \xc4\x8dete, je Ivan v tej vlogi sklical za 1. maj 1313 dr\xc5\xbeavni zbor in za\xc4\x8del zbirati denar in \xc4\x8dete, ki naj bi jih osebno popeljal v Italijo. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki kontingent je (z zamudo) 15. avgusta krenil na pot. V za\xc4\x8detku septembra 1313 je Ivan na \xc5\xa0vabskem zvedel za o\xc4\x8detovo smrt._NEWLINE_Ivan ni mogel prepre\xc4\x8diti, da se \xc4\x8dete kar same ne bi raz\xc5\xa1le. Za svoja namestnika na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem je imenoval Petra von Aspelta in Bertholda VII. von Henneberga, ki naj bi ob podpori pra\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa Jana IV. Dra\xc5\xbei\xc5\xa1kega (Jan IV. z Dra\xc5\xbeic) vodila vlado v soglasju s \xc4\x8de\xc5\xa1kimi baroni, ter je na naroku v Rhensu 2. januarja 1314 najavil svojo kandidaturo za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja.\n_START_SECTION_\nVolitve rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja. Sodelovanje z Ludvikom IV. Bavarskim\n_START_PARAGRAPH_\nIvan je imel na svoji strani poleg lastnega glasu le \xc5\xa1e volilna glasova strica Balduina (ki je bil trierski nad\xc5\xa1kof) in Petra von Aspelta. Ker za Ivanovo kandidaturo nikakor ni bilo mogo\xc4\x8de pridobiti vplivnega k\xc3\xb6lnskega nad\xc5\xa1kofa, ni bilo realne mo\xc5\xbenosti, da bi se lahko Ivan uveljavil proti najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1emu protikandidatu, Habsbur\xc5\xbeanu Frideriku Lepemu, sinu nekdanjega rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja Alberta I. Friderik Lepi ob sre\xc4\x8danjih z Ivanom tudi ni hotel potrditi (\xc5\xbee danega) umika svojih zahtev do \xc4\x8de\xc5\xa1ke krone. Tako sta Balduin in von Aspelt ocenila, da je najbolje, da Ivan svojo kandidaturo umakne in ne rine v konflikt z mo\xc4\x8dnim nasprotnikom. Ivan je na umik s te\xc5\xbekim srcem pristal. Ker pa Luksembur\xc5\xbeani nikakor niso \xc5\xbeeleli, da bi bil za kralja izvoljen Habsbur\xc5\xbean, so za kandidata predlagali in podprli gmotno \xc5\xa1ibkega zgornje-bavarskega grofa Ludvika IV. iz rodbine Wittelsbachov, bratranca Friderika Lepega. Tako je 19. in 20. oktobra 1314 pri\xc5\xa1lo do dvojnih volitev, na katerih sta dve skupini volilnih knezov izvolili vsaka svojega kandidata, Ludvika IV. Bavarskega in Friderika Lepega (glej Dvojne volitve)._NEWLINE_Ludvik je Ivana za podporo pri volitvah in kon\xc4\x8danje cesarskega vikariata nagradil tako, da mu je zagotovil integriteto vseh njegovih ozemelj. Potrdil mu je staro pravico \xc4\x8de\xc5\xa1kih kraljev, da se jim ni treba udele\xc5\xbeevati dvornih zborov, cesarskih vojn in cesarskih sodb. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki kroni je dodelil obmo\xc4\x8dje Chebskega in v fevd zgornje-pfal\xc5\xa1ka gradova Flo\xc3\x9f in Parkstein, kot tudi obljubo voja\xc5\xa1ke pomo\xc4\x8di za ponovno zavzetje kraljevine Poljske. Za grofijo Luksemburg, katere upravljanje je Ivan avgusta 1314 prepustil stricu Balduinu, je bilo pomembno, da je Ivan dobil zagotovilo za pri\xc4\x8dakovano nasledstvo v sosednjih vojvodinah Limburg, Brabant in Lotaringiji. Ludvik in Ivan sta se tudi dogovorila za medsebojno pomo\xc4\x8d pri obrambi njunih ozemelj._NEWLINE_Ludvik Bavarski in Friderik Lepi sta vladala vsak na svojem obmo\xc4\x8dju do medsebojnega voja\xc5\xa1kega spopada pri M\xc3\xbchldorfu, 28. septembra 1322. V spopadu je zmagal Ludvik; med ujetniki je bil tudi Friderik, ki ga je dal Ludvik zapreti.\n_START_SECTION_\nNesoglasja s \xc4\x8de\xc5\xa1kimi baroni\n_START_PARAGRAPH_\nDotlej, ko se je Ivan spomladi 1315 za dalj\xc5\xa1i \xc4\x8das vrnil na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, se je tam nezadovoljstvo nad tujimi upravniki \xc5\xbee toliko zaostrilo, da se je \xc4\x8dutil prisiljenega odstaviti jih in na \xc4\x8delo \xc4\x8de\xc5\xa1ke uprave ponovno postavil Henrika Lipskega. \xc5\xbde kmalu pa je pri\xc5\xa1lo med Lipskim in kraljem do novih napetosti, ki so se \xc5\xa1e zaostrile, ko je Lipski prednostno uporabil dohodke iz srebrnih rudnikov v Kutni Gori za odpla\xc4\x8dilo dr\xc5\xbeavnih dolgov, ki so jih nakopi\xc4\x8dili baroni in prelati, ter drasti\xc4\x8dno zmanj\xc5\xa1al sredstva za vzdr\xc5\xbeevanje dvora. Ivan je Lipskega ponovno odstavil in ga dal zapreti, kar je povzro\xc4\x8dilo dr\xc5\xbeavljansko vojno. Ivan je prosil za voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d majn\xc5\xa1kega in trierskega nad\xc5\xa1kofa. Ko sta marca 1316 Peter von Aspelt in Balduin prispela v Prago, sta v tednih pogajanj z baroni umirila polo\xc5\xbeaj in dosegla izpustitev Lipskega, ne pa tudi zbli\xc5\xbeanja med kraljem in baroni._NEWLINE_Ivan je sredi avgusta 1316 z Balduinom ponovno zapustil Prago. 19. septembra 1316 se je na strani Ludvika Bavarskega boril pri Esslingenu v spopadu s Friderikom Lepim. Izkazal se je v hrabrosti in bil imenovan za viteza. Nato se je posvetil problemom grofije Luksemburg. 14. maja 1316 se mu je rodil sin Vaclav (kasneje preimenovan v Karla)._NEWLINE_Med tem se je na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, kjer se je Peter von Aspelt trudil voditi pomirjevalno in pravi\xc4\x8dno politiko, oblikovala nova opozicija baronov. Ivanu niso o\xc4\x8ditali le dolge odsotnosti in grabljenja srebra iz Kutne Gore za potrebe luksembur\xc5\xa1ke dinastije, ampak ponovno tudi nevzdr\xc5\xbeno velik vpliv tujih uradnikov. Aprila 1317 je Peter von Aspelt znerviran predal posle kraljici. Ta je s svojimi prista\xc5\xa1i, ki jih je vodil Vil\xc3\xa9m Zaj\xc3\xadc, in najemniki za\xc4\x8dela preganjati prista\xc5\xa1e Lipskega. Do krhke pomiritve je pri\xc5\xa1lo \xc5\xa1ele koncem junija, ko je Elizabeta z otroki zbe\xc5\xbeala v grad Elbogen na zahodu \xc4\x8ce\xc5\xa1ke. Novembra je pripeljal Ivan na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko manj\xc5\xa1o voja\xc5\xa1ko enoto, kar je spodbudilo Lipskega, da je na Dunaju obiskal protikralja Friderika Lepega, ki mu je obljubil voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d (27. decembra 1317). Kralj Ludvik, ki ni \xc5\xbeelel videti svojega nasprotnika na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, se je 31. marca 1318 pojavil v Chebu in izsilil poravnavo med Ivanom in upornimi baroni. Sledil je de\xc5\xbeelni zbor v Doma\xc5\xbelicah, ki je imel za \xc4\x8ce\xc5\xa1ko daljnose\xc5\xbene posledice. Na zboru je moral Ivan pristati na sklepe, s katerimi so mu bile odvzete notranjepoliti\xc4\x8dne in finan\xc4\x8dne pristojnosti; pristojnost vladanja so vse bolj prevzemali stanovi. Ivan je moral slavnostno obljubiti, da bo odpustil vse tuje svetovalce, umaknil iz de\xc5\xbeele tuje vojake in zaposloval v dr\xc5\xbeavnih slu\xc5\xbebah izklju\xc4\x8dno doma\xc4\x8dine. Henrik Lipski je ponovno prevzel slu\xc5\xbebo glavnega upravnika in poskrbel, da so njegovi zaupniki prevzeli vse pomembne polo\xc5\xbeaje. V zameno je kralj dobil obljubo, da bo redno dobival kroni namenjeni denar._NEWLINE_Zakon med lahko\xc5\xbeivim Ivanom in ponosno Elizabeto, ki je bil ves \xc4\x8das neharmoni\xc4\x8den, je do\xc5\xbeivel zlom, ko je kraljica izvedela, da se Ivan dogovarja z Ludvikom Bavarskim o zamenjavi \xc4\x8ce\xc5\xa1ke z Renskim palatinatom. Zamenjavi, ki bi bila ugodna tako za Ivana (ki se je na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem po\xc4\x8dutil tujca) kot za Ludvika, je poleg kraljice nasprotoval tudi Balduin; na\xc4\x8drt je propadel. V nezaupanju, ki je zraslo med zakoncema, se je Ivan bal, da bo Elizabeta s pomo\xc4\x8djo svojih \xc4\x8de\xc5\xa1kih podpornikov proglasila prestolonaslednika Vaclava za kralja in sama prevzela regentstvo. Materi je odvzel otroke in jih dal v vzrejo samostanom in tujim dvorom. Elizabeta je v juliju 1319 posku\xc5\xa1ala s pomo\xc4\x8djo me\xc5\xa1\xc4\x8danov Prage in naklonjenih ji plemi\xc4\x8dev prevzeti oblast. Pri\xc5\xa1lo je do odprtih bojev s kraljem, ki jih je po desetih dneh ustavila stranka, zbrana okrog Lipskega. Me\xc5\xa1\xc4\x8dani Prage so za kazen za mnogo let izgubili svoj privilegiran polo\xc5\xbeaj. Elizabeta se je umaknila v ljubi ji grad M\xc4\x9bln\xc3\xadk na Labi in potem v Cham in se ni ve\xc4\x8d vme\xc5\xa1avala v dnevno politiko. Kralju pa je vendarle \xc5\xa1e rodila dva otroka, ki sta pre\xc5\xbeivela otro\xc5\xa1ko dobo._NEWLINE_Tudi Ivan se je nehal zanimati za \xc4\x8de\xc5\xa1ke zadeve in je hodil tja samo \xc5\xa1e po denar. \xc4\x8ce\xc5\xa1ka si je leta 1320 ob dobri letini in bolj\xc5\xa1em vladanju baronov opomogla. Leta 1321 je Ivan v Pragi organiziral prvi vite\xc5\xa1ki turnir. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki kronisti privo\xc5\xa1\xc4\x8dljivo poro\xc4\x8dajo, kako je padel s konja in dobil \xc5\xbeivljenjsko nevarne po\xc5\xa1kodbe.\n_START_SECTION_\nKri\xc5\xbearski pohodi v Litvo. Pridobitev \xc5\xa0lezije\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0e vedno pa se je Ivan potegoval za poljsko krono, za katero je bil mi\xc5\xa1ljenja, da jo je po \xc5\xbeeni podedoval po P\xc5\x99emyslidih._NEWLINE_Stara poljska dinastija Pjastov je po dvestoletni razdrobljenosti Poljske uspela ponovno vzpostavila samostojno kraljevino, ni pa mogla prepre\xc4\x8diti odpadanja z rudninami bogatih \xc5\xa1lezijskih pokrajin, v katerih je bilo veliko naseljencev z zahoda. Prvi je svojo vojvodino Troppau podredil \xc4\x8de\xc5\xa1ki kroni (1318) nelegitimni vnuk kralja Otokarja II. P\xc5\x99emysla, Nikolaj, poro\xc4\x8den z dedinjo vojvode Ratibora. Po smrti mogo\xc4\x8dnega ogrskega magnata Mat\xc3\xba\xc5\xa1a \xc4\x8c\xc3\xa1ka, ki je obvladoval mejne pokrajine s \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in Poljsko, je bilo nevarno, da bosta ogrski kralj Karel I. in poljski kralj Vladislav I. v soglasju s Habsbur\xc5\xbeani pove\xc4\x8dala pritisk na vzhodno mejo Moravske. Po nasvetu svojega svaka Karla IV. Francoskega se je Ivan poravnal s Habsbur\xc5\xbeani in s svojim daljnim sorodnikom Karlom I. Ogrskim. S pogodbo iz G\xc3\xb6dinga in Holi\xc4\x8da (18. september 1323) se je dinastija Habsbur\xc5\xbeanov ponovno odrekla vsem zahtevam do \xc4\x8de\xc5\xa1ke krone._NEWLINE_Med tem ko se je Ludvik Bavarski mudil v Italiji, se je Ivanu posre\xc4\x8dila politi\xc4\x8dna mojstrovina: uspel je prepri\xc4\x8dati \xc5\xa1tiri zgornje-\xc5\xa1lezijske vojvode (to so bili: Boles\xc5\x82aw/Bolko Niemodli\xc5\x84ski, Kazimierz I Cieszy\xc5\x84ski, W\xc5\x82adys\xc5\x82aw Opolski, Leszek Raciborski), da so se podredili \xc4\x8de\xc5\xa1ki kroni (februarja 1327). Da bi podprl svojo zahtevo po poljski kroni, je Ivan z majhno vojsko iz Bytoma prodrl proti Krakovu, prestolnici svojega tekmeca "kralja iz Krakova" (kot je imenoval Vladislava I.), in za\xc4\x8del mesto oblegati, a je odnehal, ko mu je ogrski kralj Karel I. dal vedeti, da je na poljski strani. Toda \xc5\xbee 5. aprila je dobil novo priznanje, ko mu je tudi vroclavski vojvoda Henrik VI. podredil svojo vojvodino. Ker je bil vojvoda brez sina, je Ivan s tem dobil tudi pjastovsko pravico do nasledstva._NEWLINE_Kmalu za tem (potem ko se je nekaj \xc4\x8dasa mudil v Parizu in si tam pridobil zaupanje novega francoskega kralja Filipa VI.) je bil Ivan julija 1328 spet na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem in v zavezni\xc5\xa1tvu z ogrskim kraljem vodil pohod proti avstrijskemu vojvodi Frideriku Lepemu. Zavzel je severni del Spodnje Avstrije in prisilil Friderika, da je moral sprejeti mir ob pla\xc4\x8dilu zelo velike od\xc5\xa1kodnine. Ivan si je s tem zavaroval hrbet za svoj prvi kri\xc5\xbearski pohod proti poganskim Litovcem (mimogrede pa je pritisnil \xc5\xa1e na poljskega kralja). Izkoristil je zamrznjene reke in v spremstvu nem\xc5\xa1kih in \xc4\x8de\xc5\xa1kih vitezov prekora\xc4\x8dil Njemen (1. februarja 1329) in zasedel pomembna mesta v \xc5\xbdemaitiji (Samogiti), ko je pri\xc5\xa1lo poro\xc4\x8dilo, da je poljski vladar pretrgal sklenjeno premirje in napadel che\xc5\x82mensko pokrajino, ki je pripadala Nem\xc5\xa1kemu vite\xc5\xa1kemu redu. Kri\xc5\xbearji so se hitro vrnili. V Torunju je Ivan Nem\xc5\xa1kemu redu 13. marca na novo dodelil che\xc5\x82mensko pokrajino in prislil mazovijskega vojvodo Vaclava, da mu je priznal vazalstvo. Obljube in gro\xc5\xbenje so v aprilu in maju pripravile tudi ve\xc4\x8dino drugih malih \xc5\xa1lezijskih knezov, da so se mu poklonili in svoje vojvodine podredili \xc4\x8de\xc5\xa1kemu kraljestvu. Poleg tega je od svojega svaka Henrika \xc5\xa0vidni\xc5\xa1kega-Javorskega kupil vzhodno Lu\xc5\xbeico z G\xc3\xb6rlitzem._NEWLINE_Konflikt s Poljsko se je ponovil leta 1330, potem ko je Ivan 16. marca 1330 prodal Nem\xc5\xa1kemu redu Dobrzy\xc5\x84 in s tem spro\xc5\xbeil nove boje med Nem\xc5\xa1kim redom in Poljsko. Ivan je vdrl v Velikopoljsko in je bil \xc5\xbee tik pred zavzetjem Poznanja, ko je sprejel ponudbo Vladislava I. za premirje, ki je kljub ob\xc4\x8dasnim manj\xc5\xa1im spopadom zdr\xc5\xbealo do kon\xc4\x8dnega sporazuma leta 1335._NEWLINE_V tekmovanju za cesarski polo\xc5\xbeaj je bil Ivan leta 1335 pred pomembnim spopadom z Ludvikom Bavarskim. S pogajanji v Tren\xc4\x8d\xc3\xadnu in V\xc3\xa1gu ter s pogodbo v Vi\xc5\xa1egradu, 19. septembra 1335, so trije kralji v glavnem re\xc5\xa1ili sporna vpra\xc5\xa1anja med \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, Poljsko in Ogrsko (pogodba je v grobem dolo\xc4\x8dila meje za naslednjih 600 let). Ivan in Karel I. sta se odpovedala zahtevam po poljski kroni, Kazimir III. pa se je odpovedal ve\xc4\x8dini \xc5\xa0lezije (ki je v praksi \xc5\xbee priznavala suverenost \xc4\x8ce\xc5\xa1ke)._NEWLINE_Za bo\xc5\xbei\xc4\x8d leta 1336 je Ivan v spremstvu sina Karla, zeta Henrika XIV. in \xc5\xa1tevilnih plemi\xc4\x8dev organiziral drugi kri\xc5\xbearski pohod proti Litovcem. Mila zima je onemogo\xc4\x8dila ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8de uspehe. Ivan in Karel sta obnovila nekatere pogodbe z Nem\xc5\xa1kim redom, ki sta ga vzela v za\xc5\xa1\xc4\x8dito, slavnostno sprejela vroclavsko vojvodino pod \xc4\x8de\xc5\xa1ko krono in se s poljskim kraljem dogovorila, da bodo zaustavili ob\xc4\x8dasno ponavljajo\xc4\x8de se spopade na mejnem obmo\xc4\x8dju._NEWLINE_Pozimi 1344/45 je Ivan, ki je bil \xc5\xbee \xc5\xa1tiri leta slep, v uglednem spremstvu organiziral \xc5\xa1e tretji kri\xc5\xbearski pohod proti Litovcem. Kri\xc5\xbearji so po prehodu Njemna vdrli globoko v \xc5\xbdemaitijo, ko so dobili sporo\xc4\x8dilo, da nasprotniki ogro\xc5\xbeajo K\xc3\xb6nigsberg in je tudi odjuga terjala hiter umik. V Kaliszu je pri\xc5\xa1el Karel zaradi izdaje \xc5\xa1vidni\xc5\xa1kega vojvode v ujetni\xc5\xa1tvo Kazimirja III., ki ga je cesar pridobil na svojo stran. Karel se je ujetni\xc5\xa1tva hitro re\xc5\xa1il. Pri\xc5\xa1lo pa je do uni\xc4\x8dujo\xc4\x8dih bojev na \xc5\xa1lezijsko-poljskem obmo\xc4\x8dju, v katerih se je Ivan boril v prvih vrstah in skoraj zavzel Krakov. Bojevati so se prenehali \xc5\xa1ele julija, po posredovanju pape\xc5\xbea.\n_START_SECTION_\nSpremenljivi odnosi z Ludvikom Bavarskim\n_START_PARAGRAPH_\nIvan se je v bitki pri M\xc3\xbchldorfu (28. septembra 1322) bojeval na strani Ludvika Bavarskega in je po zmagi dobil za nagrado pred osmimi leti obljubljeno chebsko pokrajino in v fevd cesarska mesta Altenburg, Zwickau in Chemnitz in poleg tega obljubo, da bo njegov bodo\xc4\x8di zet Friderik dobil v fevd Turingijo in Mei\xc3\x9fen. Po zmagi nad tekmecem pa rimsko-nem\xc5\xa1ki kralj ni bil ve\xc4\x8d tako odvisen od Ivana kot prej, kar je pripeljalo do ohlajanja njegove naklonjenosti do Ivana. To se je pokazalo \xc5\xbee, ko mu je Bavarec prevzel zeta in s Friderikom poro\xc4\x8dil svojo h\xc4\x8der, preden mu je podelil v fevd Turingijo in Mei\xc3\x9fen, in \xc5\xa1e bolj, ko je svojemu najstarej\xc5\xa1emu sinu Ludviku Starej\xc5\xa1emu na dr\xc5\xbeavnem zboru v N\xc3\xbcrnbergu spomladi 1323 podelil v fevd mejno grofijo Brandenburg, ki jo je Ivan pri\xc4\x8dakoval za nagrado, ker je pred volitvami leta 1314 umaknil svojo kandidaturo. Umika kandidature Ivan nikdar ni prebolel in ko je Ludvik Bavarski v naslednjih letih pri\xc5\xa1el v tako hud spor s pape\xc5\xbeem, da ga je ta posku\xc5\xa1al odstaviti, se je Ivan ve\xc4\x8dkrat videl v vlogi tistega, ki ga bo na prestolu zamenjal._NEWLINE_Spor med pape\xc5\xbeem in kraljem se je razplamtel spomladi 1323, ko je Ludvik Bavarski poslal v Italijo svojega vikarja in s tem, po mnenju Janeza XXII., posegel v pape\xc5\xa1ko pristojnost. Ker rimsko-nem\xc5\xa1ki kralj, ki po pape\xc5\xbeevem mnenju ni bil izvoljen legalno, nikakor ni hotel preklicati svojih ukrepov in imenovanj, ga je Janez XXII. marca 1324 izob\xc4\x8dil in mu vzel vse vladarske pravice. Julija 1324 je podprl na\xc4\x8drt francoskega kralja Karla IV. in avstrijskega vojvode Leopolda I., po katerem bi Ludvika Bavarskega odstavili in na njegovo mesto postavili francoskega kralja Karla IV. Na\xc4\x8drta pa Luksembur\xc5\xbeana, Ivan in Balduin, ki sta ravnokar oblegala Metz, nista podprla. Francoski kralj je Bavarcu ponudil, da popla\xc4\x8da vse njegove dolgove, \xc4\x8de odstopi s kraljevega prestola. Ko je ta ponudbo odklonil, se zdi, da se je Ivan \xc5\xbee tedaj poigraval z mislijo, da bi ponudil svojo kandidaturo kot kompromisno re\xc5\xa1itev. Toda z nepri\xc4\x8dakovanim pobotanjem med Ludvikom Bavarskim in Friderikom Lepim so vse te variante odpadle._NEWLINE_Med tem, ko se je Ludvik Bavarski mudil v Italiji, kjer se je dal kronati za cesarja, je Janez XXII. v Avignonu pletel vezi za njegovo odstavitev. Ivana, ki je obljubil kri\xc5\xbearski pohod, je sku\xc5\xa1al vzpodbuditi k sodelovanju z obljubo triletnih cerkvenih dohodkov na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem in Moravskem. S pismom 13. januarja 1328 je pozval volilne kneze, naj takoj izvolijo novega monarha. Cerkveni knezi, morda tudi Ivan, so se zedinili za volilni dan 31. maj 1328. Ko pa je tirersko-\xc4\x8de\xc5\xa1ko poslanstvo prineslo v Avignon pogoje obeh Luksembur\xc5\xbeanov (izlo\xc4\x8ditev francoskega vladarja, izvolitev Ivana in materialne spodbude), se je pape\xc5\xbe, ki je o\xc4\x8ditno favoriziral Filipa VI., ki je ravnokar pri\xc5\xa1el na francoski prestol, odzval medlo. Septembra je izbruhnil \xc5\xa1e spor zaradi nasledstva v majn\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kofiji (stolni\xc4\x8dni kapitel je za novega nad\xc5\xa1kofa postuliral Balduina, Janez XXII. pa je za to mesto predvidel ne\xc4\x8daka k\xc3\xb6lnskega nad\xc5\xa1kofa) in oba Luksembur\xc5\xbeana sta se dokon\xc4\x8dno odvrnila od pape\xc5\xbeevega na\xc4\x8drta za volitve novega kralja. \xc4\x8ceprav Balduin Bavar\xc4\x8deve osebnosti ni sprejemal, je vendarle postal njegov zaveznik v boju proti kuriji. Oba Luksembur\xc5\xbeana sta imela kar precej zaslug, da je Ludvik obdr\xc5\xbeal svoj polo\xc5\xbeaj v Nem\xc4\x8diji. Po povratku iz Italije je bil zato Bavarec Ivanu spet bolj naklonjen in mu je dovolil, da se mo\xc4\x8dneje anga\xc5\xbeira v cesarski Italiji.\n_START_SECTION_\nIvanovo delovanje v Italiji\n_START_PARAGRAPH_\nIvan je poskrbel za kar nekaj priprav. Sklenil je mirovno in prijateljsko zvezo (9. maja 1330) z avstrijskima vojvodoma, Albertom II. in Otonom, bratoma ravnokar (januarja) umrlega Friderika Lepega, posredoval je pri mirovnem sporazumu med Habsbur\xc5\xbeani in Wittelsbachi (6. avgusta 1330) in 16. 9. 1330 izpeljal (\xc5\xbee od leta 1327 na\xc4\x8drtovano) poroko med svojim drugim sinom Ivanom Henrikom in dedinjo Tirolske Margareto (h\xc4\x8derko Henrika VI. Koro\xc5\xa1kega). S tem si je zagotovil prehod vojske iz \xc4\x8ce\xc5\xa1ke preko Spodnje Bavarske (kjer je gospodaril njegov zet Henrik XIV.) in Tirolske v severno Italijo. Sporno ostaja, ali je na pro\xc5\xa1njo ogro\xc5\xbeenih Bres\xc4\x8danov pri\xc5\xa1el s 400 oklepljenimi konjeniki tja v imenu cerkve ali cesarstva, v \xc5\xbeelji, da pove\xc4\x8da svoj vpliv in vzpodbudi Ludvika Bavarskega k odstopu. Vsekakor je delal vtis, da \xc5\xbeeli pomiriti med seboj sprto de\xc5\xbeelo. Podredil si je kar nekaj mestnih komun in celo milanski Viscontiji so formalno priznali njegovo oblast. Takoj pa se je odzval cesar, ki je Italijane opozoril, da se smejo podrejati le njegovemu na novo imenovanemu vikarju (Otonu Avstrijskemu) in je pozval Ivana na pogajanja v Regensburg (v juliju in avgustu 1331), po katerih je moral Ivan sprejeti cesarjeve zahteve in se mu podrediti. Vendar sta kmalu spet za\xc4\x8dela sodelovati in cesar je Ivanove osvojitve v Italiji za 120.000 florintov priznal kot cesarski fevd in ga tako dejansko imenoval za vikarja za cesarsko Italijo, vedo\xc4\x8d da ga bo to sprlo s pape\xc5\xbeem._NEWLINE_Ivan se je vsako leto mudil po nekaj tednov na pari\xc5\xa1kem dvoru. Veljal je za neustra\xc5\xa1nega borca na turnirjih in najbolj\xc5\xa1ega predstavnika francoske dvorne kulture in si tako zlahka pridobil zaupanje novega francoskega kralja Filipa VI., s katerim sta se poznala \xc5\xbee iz mladostnih let in ki je bil polbrat Ivanove snahe Blance. Januarja 1332 je z njim v Fontainebleauu sklenil zvezo, ki jo je podkrepil s poroko svoje (prej \xc5\xbee petkrat zaro\xc4\x8dene) h\xc4\x8derke Gute/Bonne s Filipovim sinom-prestolonaslednikom Ivanom. V pogodbi sta se Ivan in njegov sin Karel obvezala, da bosta s 400 konjeniki branila posesti Filipa VI. in njegovih dedi\xc4\x8dev. Govora je bilo tudi o luksembur\xc5\xa1kem kraljestvu znotraj cesarstva. Brezpogojno pripravljenost kneza Svetega rimskega cesarstva, delovati v interesu francoskega monarha, zgodovinarji pogosto ena\xc4\x8dijo z veleizdajo. Ivan je v zvezi iskal oporo za boj proti Ludviku Bavarskemu; pogodbi iz Fontainebleaua je ostal zvest do konca \xc5\xbeivljenja._NEWLINE_Ivan se je naslednje mesece zadr\xc5\xbeeval zahodno od Rena, kjer je voja\xc5\xa1ko in politi\xc4\x8dno deloval v interesu francoskega dvora in tako tudi ni sodeloval na sestanku volilnih knezov v Rhensu, kjer so se odlo\xc4\x8dili za svojo neodvisno politiko napram pape\xc5\xbeu; ta naj bi v bodo\xc4\x8de pape\xc5\xbeu onemogo\xc4\x8dala vtikanje v posvetne zadeve cesarstva in v volitve cesarja._NEWLINE_Ludvik Bavarski, ki ni to\xc4\x8dno poznal pogodbe iz Fontainbleaua, je v odgovor za\xc4\x8del skupaj s Habsbur\xc5\xbeani pripravljati napad na kraljevino \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Da bi spodnesel to delovanje, je Ivan 13. julija 1332 na Dunaju podpisal mirovni sporazum, ki mu je nalagal, da Habsbur\xc5\xbeanom izro\xc4\x8di vsa avstrijska mesta in gradove, ki so bili njegovi fevdi, in da se odpove vsem morebitnim zahtevam po dedovanju avstrijskih de\xc5\xbeel (zahtevi, da se poro\xc4\x8di s h\xc4\x8derko umrlega Friderika Lepega, se mu je uspelo izogniti, potem ko pape\xc5\xbe ni dal pristanka na zakon)._NEWLINE_Na dr\xc5\xbeavnem zboru avgusta 1332 v N\xc3\xbcrnbergu je s pomo\xc4\x8djo strica Balduina omilili tudi zaostritev s cesarjem._NEWLINE_Med tem so se v severni Italiji Ivanovi nasprotniki povezali v Ligo (Ferrara, Mantova, Verona, Firence, Neapelj in Milano). \xc5\xa0tevilne komune so se Ivanu izneverile. Ta proces je za\xc4\x8dasno zaustavil Ivanov sin Karel, ki je kot o\xc4\x8detov namestnik dosegel zmago pri San Felice blizu Modene (25. novembra 1332.) Decembra je Ivan v Parizu zbral malo vojsko, in jo pred koncem leta pripeljal preko Savoje v Lombardijo. Liga se je izogibala spopadu. Ivanu je zmanjkovalo denarja in najemni\xc5\xa1ka vojska je kopnela. Po porazu pri Ferrari (14. aprila 1333) ni bilo ve\xc4\x8d izgledov za zmago. Sredi oktobra 1335 je bil Ivan prisiljen skoraj v begu umakniti se s preostankom vojske preko Alp.\n_START_SECTION_\nZadnji Ivanov poskus, da si pridobi cesarsko krono\n_START_PARAGRAPH_\nSmrt koro\xc5\xa1kega vojvode Henrika VI., gospodarja Tirolske in Koro\xc5\xa1ke (2. aprila 1335), ki ni imel mo\xc5\xa1kega naslednika, je bil povod za nov Ivanov poskus, da ob podpori francoskega dvora posku\xc5\xa1a ponovno osvojiti cesarski naslov za luksembur\xc5\xa1ko dinastijo. Maja 1335 je dal Ludvik Bavarski Habsbur\xc5\xbeanom (v skladu z medsebojnim tajnim dogovorom iz leta 1330) v fevd Koro\xc5\xa1ko in ju\xc5\xbeno Tirolsko, med tem ko je severno Tirolsko nameraval obdr\xc5\xbeati zase. Toda tirolski stanovi so se wittelsba\xc5\xa1kim \xc4\x8detam uprli in Tirolsko je \xc5\xa1e naprej lahko v imenu mladoletnega brata Ivana Henrika upravljal Ivanov prvi sin Karel._NEWLINE_Ivan je v \xc5\xbee omenjenih pogajanjih s poljskim in ogrskim kraljem v Tren\xc4\x8dinu in s pogodbo v Vi\xc5\xa1egradu zavaroval \xc4\x8de\xc5\xa1ke vzhodne meje (19. september 1335). Februarja 1336 so \xc4\x8de\xc5\xa1ki vojaki z ogrsko pomo\xc4\x8djo vdrli v Spodnjo Avstrijo in do aprila zasedli vse ozemlje severno od Donave. Julija so raz\xc5\xa1irili boje na Bavarsko. Avgusta sta si pribli\xc5\xbeno enako mo\xc4\x8dni vojski (\xc4\x8de\xc5\xa1ka in ogrska proti avstrijski in bavarski) stali nasproti pri Landauu ob Isarju dvanajst dni, ne da bi pri\xc5\xa1lo do spopada. Ivan je izkoristil nesoglasja med cesarjem in Habsbur\xc5\xbeani in 9. septembra 1336 samo s Habsbur\xc5\xbeani podpisal mir v Ennsu, v katerem je Habsbur\xc5\xbeanom priznal Koro\xc5\xa1ko, Kranjsko in Slovensko marko, svojemu sinu Ivanu Henriku pa je namenil vso Tirolsko. \xc4\x8ceprav so tirolski stanovi in ogrski kralj navajali pridr\xc5\xbeke, je Ivan vztrajal na pogodbi predvsem zato, ker je z njo v boju z Ludvikom Bavarskim pridobil Habsbur\xc5\xbeane na svojo stran; Ludviku tedaj sploh ni priznaval cesarskega naslova in ga je imenoval "tisti, ki se naslavlja z rimski cesar". O\xc4\x8ditno pa si cesar tega ni jemal preve\xc4\x8d k srcu._NEWLINE_Ludvik je po letu 1337, ko se je nakazovala vojna med Francozi in Angle\xc5\xbei, do\xc5\xbeivljal vi\xc5\xa1ek svoje cesarske oblasti. Na dr\xc5\xbeavnem zboru v Frankfurtu (6. avgusta 1338) je bil dele\xc5\xbeen vsestranske podpore. Naslednji mesec se je dvornega zbora v Koblenzu udele\xc5\xbeil tudi angle\xc5\xa1ki kralj Edvard III., s katerim sta si izmenjala izraze spo\xc5\xa1tovanja, Ludvik pa je Edvarda imenoval za cesarskega vikarja. Temu vzdu\xc5\xa1ju se je moral nazadnje prilagoditi tudi Ivan. 20. marca 1339 je pod pritiskom strica Balduina, ki mu Ivanova prevelika bli\xc5\xbeina s francoskim kraljem in hrepenenje po cesarskem prestolu tudi nista bila v\xc5\xa1e\xc4\x8d, v Frankfurtu sklenil mir z Bavarcem in mu prvi\xc4\x8d po petindvajsetih letih kot dr\xc5\xbeavni knez izrekel pokor\xc5\xa1\xc4\x8dino in se odrekel svojim prizadevanjem za cesarski prestol. Sin Karel se je od te podreditve odlo\xc4\x8dno distanciral. Odtlej je bil sin tisti, ki si je prizadeval pridobiti cesarski prestol za luksembur\xc5\xa1ko dinastijo._NEWLINE_Vseeno je Ivan \xc5\xa1e naprej pomagal francoskemu kralju pri obrambi njegove de\xc5\xbeele (avgusta 1337 mu je obljubil, da bo proti Angle\xc5\xbeem postavil 500 oklepljenih konjenikov). Odpovedal se je \xc5\xbee itak izgubljeni poziciji v Italiji, uspel pa je nekaj \xc4\x8dasa \xc5\xa1e zadr\xc5\xbeati dejansko oblast na Tirolskem._NEWLINE_Ivan, ki je bil \xc5\xbee od leta 1337 slep na eno oko (posledica vnetja in posegov zdravnikov), se je spomladi 1340 zadr\xc5\xbeeval na pari\xc5\xa1kem dvoru, od koder je tajno odpotoval v Montpellier, kjer si je pri uglednih zdravnikih tamkaj\xc5\xa1nje univerze pustil operirati sivo mreno. Operacija ni uspela. Popolnoma je oslepel, vendar se kljub temu ni pustil bistveno omejiti v aktivnostih, ampak je \xc5\xa1e naprej zasledoval politi\xc4\x8dne cilje z obi\xc4\x8dajno delavnostjo in veseljem.\n_START_SECTION_\nIzvolitev sina Karla za rimsko-nem\xc5\xa1kega protikralja. Ivanova smrt.\n_START_PARAGRAPH_\nTirolski stanovi, ki so se leta 1335 uprli oblasti Wittelsbachov, tudi z oblastjo Luksembur\xc5\xbeanov niso bili zadovoljni. Pa tudi Margareta ni bila zadovoljna s svojim nezrelim soprogom. Neke novembrske no\xc4\x8di leta 1341 je Ivan Henrik ostal pred zaprtimi vrati gradu Tirol in moral je zapustiti Tirolsko. Ne da bi po\xc4\x8dakal na cerkveno lo\xc4\x8ditev zakona med Margareto in Ivanom Henrikom, se je cesarjev najstarej\xc5\xa1i sin, Ludvik Starej\xc5\xa1i, potem ko mu je umrla prva \xc5\xbeena, 10. februarja 1342 poro\xc4\x8dil z Margareto Tirolsko. O\xc4\x8de mu je dal v fevd Tirolsko, v nasprotju z dogovorom s Habsbur\xc5\xbeani pa tudi Koro\xc5\xa1ko._NEWLINE_Zaradi \xc5\xa1tevilnih kr\xc5\xa1itev sporazumov v cesarstvu je bil cesar vse bolj izoliran. Januarja 1341 se je v prijateljski pogodbi povezal s francoskim kraljem Filipom VI., ki odtlej svojemu dolgoletnemu partnerju Ivanu ni ve\xc4\x8d nudil pomo\xc4\x8di proti cesarju. Nespravljivega sovra\xc5\xa1tva pa si cesar ni nakopal le s strani pape\xc5\xbea in Luksembur\xc5\xbeanov (vklju\xc4\x8dno z dolgo zvestim mu Balduinom), ampak tudi s strani Habsbur\xc5\xbeanov. 15. decembra 1341 so Luksembur\xc5\xbeani in Habsbur\xc5\xbeani proti cesarju sklenili obrambno zvezo do kon\xc4\x8dne zmage. Njihov na\xc4\x8drt, da izvolijo protikralja in potem premagajo Bavarca, je podprl tudi novi pape\xc5\xbe Klemen VI. Ivan in predvsem njegov sin Karel sta vztrajno pripravljala okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine v prid volitev. Marca 1346 je Karel z mnogimi obljubami pridobil za na\xc4\x8drt tudi svojega starega strica Balduina, ki je v volitve vlo\xc5\xbeil ves svoj presti\xc5\xbe in 11. julija 1346 je \xc5\xa1est volilnih knezov v Rhensu Karla izvolilo za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja (glej Lobiranje in izvolitev)._NEWLINE_Toda Luksembur\xc5\xbeani niso imeli \xc4\x8dasa za slavje. \xc5\xbde naslednjega dne se je angle\xc5\xa1ki kralj Edvard III. z vojsko izkrcal v Normandiji. Ivan, zvest pogodbi iz leta 1332, in tudi Karel s \xc4\x8de\xc5\xa1kim kontingentom, sta Angle\xc5\xbee pri\xc4\x8dakala na francoski strani. V odlo\xc4\x8dilni bitki je slepi Ivan poveljeval prednji stra\xc5\xbei \xc5\xa1tevil\xc4\x8dno dale\xc4\x8d mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e francoske armade. Bitko, ki je zaradi nediscipliniranosti nekaterih francoskih baronov izbruhnila popoldne 26. avgusta 1346 severno od kraja Abbeville pri Crecyju, so v svojo korist odlo\xc4\x8dili angle\xc5\xa1ki lokostrelci. Padlo je 10 francoskih knezov in 80 zastavono\xc5\xa1, med njimi, ne ve se kako, tudi kralj Ivan. Smrt petdesetletnega kralja, ki ni padel v obrambi svoje de\xc5\xbeele ampak v vazalni slu\xc5\xbebi francoskega kralja, je v Evropi vzbudila veliko pozornosti. Ivanovo \xc5\xbertev so slavili kot vi\xc5\xa1ek vite\xc5\xa1ke zvestobe in hrabrosti. Kralj Edvard III. je s \xc4\x8dastmi izro\xc4\x8dil njegovo truplo. Ivanovo srce so pokopali v dominikanskem samostanu Montargis, truplo pa je sin Karel prepeljal v Luksemburg, kjer so ga pokopali v katedrali opatije poleg gradu. Ob burnih zgodovinskih dogodkih so njegove ostanke \xc5\xa1e ve\xc4\x8dkrat prestavili, ob 600 letnici smrti, leta 1946, pa so jih ponovno prenesli v Luksemburg in z voja\xc5\xa1kim \xc4\x8dastmi pokopali v kripti stolnice.\n_START_SECTION_\nIvanova osebnost in dose\xc5\xbeki\n_START_PARAGRAPH_\nIvan je bil vitez z neizmerno energijo, delavnostjo, vzdr\xc5\xbeljivostjo in vztrajnostjo, ki ga niso zapustile niti, ko je pri \xc5\xa1tiriin\xc5\xa1tiridesetih letih popolnoma oslepel. Nenaklonjeni mu \xc4\x8de\xc5\xa1ki kronisti so njegovo osebnost zo\xc5\xbeili na nezanesljivega zapravljivca, nestanovitnega snovalca neuresni\xc4\x8dljivih na\xc4\x8drtov in predstavnika pre\xc5\xbeivele vite\xc5\xa1ke miselnosti. Res je zanemarjal vladanje na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem in iz nje predvsem odna\xc5\xa1al denar. Res pa je tudi, da je z vsemi razpolo\xc5\xbeljivimi sredstvi in z nikoli utrujeno zagnanostjo slu\xc5\xbeil svoji, luksembur\xc5\xa1i dinastiji. S politi\xc4\x8dno bistroumnostjo in diplomatsko spretnostjo, realisti\xc4\x8dnim pragmatizmom in njegovemu \xc4\x8dasu ustrezno brezobzirnostjo je pletel svoje niti na velikem delu Evrope. Pri tem je utrl pot kakim \xc5\xa1tiridesetim \xc5\xbeenitvenim dogovorom in se znal uveljaviti tudi proti mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1im nasprotnikom. \xc4\x8ceprav je ljubil tveganje in avanturo, je vendarle znal re\xc5\xa1evati zaplete, preden je pri\xc5\xa1lo do voja\xc5\xa1kega spopada. Za \xc4\x8ce\xc5\xa1ko je pridobil \xc5\xa0lezijo. \xc5\xa0iril je oblast luksembur\xc5\xa1ke dinastije in s tem ustvaril pogoje za skoraj stoletno luksembur\xc5\xa1ko prevlado v Evropi.'