b'\n_START_ARTICLE_\nSkladnja\n_START_PARAGRAPH_\nSkl\xc3\xa1dnja je znanstvena disciplina znotraj jezikoslovja, ki razlaga pravila povezovanja manj\xc5\xa1ih enot jezika (npr.  besed) v ve\xc4\x8dje (npr. besedne zveze, stavke, poved, besedilo). Povezovanje izhaja iz formalnih (vezljivost) in pomenskih pravil (dru\xc5\xbeljivost).\n_START_SECTION_\nEtimologija\n_START_PARAGRAPH_\nSkladnjo s tujko imenujemo sintaksa, ki izvira iz gr\xc5\xa1ke besede s\xc3\xbdntaxis, kar pomeni zlaganje, urejanje ali skladanje. Izraz se je najprej uporabljal pri gr\xc5\xa1kih filozofih in slovni\xc4\x8darjih, od njih so ga prevzeli latinski, preko katerih se je raz\xc5\xa1iril v vse novodobne evropske jezike.\n_START_SECTION_\nPodro\xc4\x8dja\n_START_PARAGRAPH_\nSkladnjo lahko posplo\xc5\xa1eno razdelimo na tri podro\xc4\x8dja, ki so medsebojno prepletena. K njej spadata tudi skladenjsko besedotvorje in stav\xc4\x8dna oziroma besedilna fonetika.\n_START_SECTION_\nPomenska skladnja\n_START_PARAGRAPH_\nOpisuje pojave, ki se dogajajo na ravni pomena oz. smisla, tako da pojasnjuje odnose med glagolom in udele\xc5\xbeenci glagolskega dogodka. Pomensko podstavo stavka (propozicijo) sestavljajo povedje (predikat) in udele\xc5\xbeenci (participanti). Ti se delijo na delovalnike (aktante) in okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine (cirkumstante)._NEWLINE_Sredi\xc5\xa1\xc4\x8de propozicije je glagol, ki odpira razli\xc4\x8dno \xc5\xa1tevilo vezljivostnih mest. To lastnost glagola imenujemo valenca in pomeni, da glagol ob sebi predvideva besedo oz. besede v dolo\xc4\x8dnem sklonu, torej dolo\xc4\x8da \xc5\xa1tevilo in vrsto oz. pomen udele\xc5\xbeencev. Ameri\xc5\xa1ki jezikoslovec Charles J. Fillmore jp je ponazoril s formulo: P = V\xe2\x81\xbf + N. Glagoli so lahko vezljivi (Lovec je ubil lisico.) ali nevezljivi (De\xc5\xbeuje.). Isti glagol lahko odpira razli\xc4\x8dno \xc5\xa1tevilo vezljivostnih mest za razli\xc4\x8dne vrste udele\xc5\xbeencev (Pisatelj je pisal./Pisatelj je pisal pismo uredniku.) Pri tem gre tudi za hierarhizacijo pomenskih sestavin, saj se udele\xc5\xbeenske vloge razvr\xc5\xa1\xc4\x8dajo glede na pomembnost njihovega pomena (Pisatelj je pisal pismo uredniku. 1. Kdo? 2. Kaj? 3. Komu?)  _NEWLINE_Udele\xc5\xbeence, ki zasedajo napovedljiva oz. obvezna skladenjska mesta, ki jih s svojo sposobnostjo vezljivosti odpira glagol, imenujemo dolo\xc4\x8dila. Ta so neizpustljiva, kar pomeni, da naredi njihova izpustitev stavek pomensko in strukturno nepopoln ali neustrezen (Je pisal. Kdo je pisal?). _NEWLINE_Udele\xc5\xbeence, ki zasedajo neobvezna oz. prosta skladenjska mesta, pa imenujemo dopolnila. Stavek je z njihovo izpustitvijo na pomenski in strukturni ravni \xc5\xa1e vedno slovni\xc4\x8dno sprejemljiv in razumljiv (\xc5\xbdivim pri teti v Ljubljani.). Uvajajo dru\xc5\xbeljivost.\n_START_SECTION_\nBesedilna skladnja\n_START_PARAGRAPH_\nRaziskuje, kako se najmanj\xc5\xa1e strukture (stavek) med seboj povezujejo v povedi, te pa v besedilo. Pri tem sta pomembna zlasti dva kriterija besedilnosti, kohezija in koherenca. Prvi izraz preu\xc4\x8duje, v kak\xc5\xa1nem medsebojnem razmerju so dani besedilni elementi, drugi pa na kak\xc5\xa1en na\xc4\x8din tvorijo smiselno povezano besedilno celoto. Ostali \xc5\xa1tirje kriteriji besedilnosti so \xc5\xa1e sprejemljivost (odvisnost od naslovnikovega poznavanja konteksta), situacijskost (odvisnost od prostora,\xc2\xa0 kjer se nahaja naslovnik), informativnost (odvisnost od stopnje naslovnikovega pri\xc4\x8dakovanja) in medbesedilnost (odvisnost od naslovnikovega poznavanja prej\xc5\xa1njih besedil).\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nPredstrukturalno obdobje (od Antike do 1925) _NEWLINE_-\xc2\xa0Aristotel (4. st. p.n.\xc5\xa1.): Logisti\xc4\x8dna smer_NEWLINE_Aristotel je v sredi\xc5\xa1\xc4\x8de analize postavljal sodbo, minimalno logi\xc4\x8dno strukturo sestavljeno iz dveh delov: osebka in povedka, pri \xc4\x8demer je povedek pomensko \xc5\xa1ir\xc5\xa1i in zato nadrejen osebku. Sodba je zanj logi\xc4\x8dna, ker v njej lahko prepoznamo odnose med posameznimi elementi, kar pri posameznih izrazih ne moremo. Izviral je iz razumevanja, da je jezik skladen z mi\xc5\xa1ljenjem._NEWLINE_- Apolonij Diskol (2. st n.\xc5\xa1.): Atomisti\xc4\x8dna smer_NEWLINE_Napisal je gr\xc5\xa1ko skladnjo in definiral stavek kot misel zaklju\xc4\x8deno z besedami. Zanimal ga je predvsem relativni besedni red v stavku, po \xc4\x8demer se je tudi razlikoval od Aristotela. Ukvarjal se je z dru\xc5\xbeljivostjo izrazov, njihovo razvrstitvijo, ne pa tudi njihovo funkcijo._NEWLINE_- Dionizij Tra\xc4\x8dan (1. st. p.n.\xc5\xa1.)_NEWLINE_Napisal je slovnico Techne Grammatike, v kateri je definiral besedne vrste in jih razvrstil glede na funkcijo, ki jo opravljajo v stavku. Ni razlikoval med stav\xc4\x8dnimi \xc4\x8dleni in besednimi vrstami. Zagovarjal je izolirane enote, ki so med seboj neodvisne. Postavil je definicijo stavka: stavek je smiselno zaklju\xc4\x8dena enota, ki se za\xc4\x8dne z veliko za\xc4\x8detnico in kon\xc4\x8da s kon\xc4\x8dnim lo\xc4\x8dilom._NEWLINE_- Aelius Donatus (4. st.)_NEWLINE_Napisal je osnovno slovnico v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini. V njej je podrobno obdelal besedne vrste z metodo vpra\xc5\xa1anje\xe2\x80\x93odgovor._NEWLINE_-\xc2\xa0Srednji vek (14. st.)_NEWLINE_Toma\xc5\xbe iz Erfurta je napisal edino pomembnej\xc5\xa1o slovnico v srednjem veku. Takrat so gojili predvsem Aristotelovo smer. Natan\xc4\x8dneje so dolo\xc4\x8dili pojme kopula ali vez, ujemanje in vezava. Glavni namen je bil ustvariti paralelizem med skladenjsko in logi\xc4\x8dno strukturo._NEWLINE_- 17. stoletje_NEWLINE_V okviru logisti\xc4\x8dne smeri se je razvila smer gramatike, ki je razvijala logi\xc4\x8dni in univerzalni vidik (znana kot \xc5\xa0ola Port Royal). Za\xc4\x8detek postavljamo v leto 1660, ko je iz\xc5\xa1la Splo\xc5\xa1na in razumska slovnica Arnaulda in Lancelota. Predstavniki te \xc5\xa1ole so skladenjske strukture pojmovali kot formalne ponovitve miselne strukture, kar pomeni, da se besedni red ujema z zaporedjem misli. Poudarjali so univerzalnost v naravnih jezikih in vse razlike razlagali zgolj kot naklju\xc4\x8dje._NEWLINE_- 19. stoletje_NEWLINE_V drugi polovici na jezikoslovje vpliva psihologija. Logi\xc4\x8dni dejavniki so potisnjeni v ozadje, v ospredju ostane mi\xc5\xa1ljenje. \xc2\xa0Psiholog Wund npr. govori o psihologiji naroda in poudarja, da na\xc4\x8din bivanja posameznika vpliva na jezik,\xc2\xa0 strukture in izraze (npr. eskimi imajo ve\xc4\x8d poimenovanj za sneg). Za\xc4\x8dne se preu\xc4\x8devanje izrazov iz dveh vidikov, formalnega in semanti\xc4\x8dnega, kar pomeni za\xc4\x8detek razlo\xc4\x8devanja med formalno in pomensko skladnjo._NEWLINE_Obdobje klasi\xc4\x8dne strukturalne skladnje 1925-1957 _NEWLINE_Strukturalizem je nasprotje logicisti\xc4\x8dne in psihologicisti\xc4\x8dne skladnje. Izvira iz teze o avtonomnosti jezikovnega sistema, ki mora biti predmet imanentnega opisa. Zanima ga predvsem sistem, ne pa raba. Jezik raziskuje sinhrono. Deli se na formalni in funkcionalni strukturalizem. K prvemu pri\xc5\xa1tevamo ameri\xc5\xa1ki strukturalizem, distribucijsko smer; k drugemu pa \xc2\xa0\xc5\xbeenevsko, pra\xc5\xa1ko, holandsko, britansko, dansko in francosko \xc5\xa1olo._NEWLINE_V tem obdobju so zvrstnost povezali z rabo jezika (Bohuslav\xc2\xa0Havr\xc3\xa1nek) in bili pozorni na sporo\xc4\x8danjsko vrednost stavka. Vil\xc3\xa9m\xc2\xa0Mathesius je vpeljal \xc4\x8dlenitev po aktualnosti, Franti\xc5\xa1ek\xc2\xa0Dane\xc5\xa1 pa je predstavil \xc5\xa1tiri vzorce tematske progresije\xc2\xa0 (linearna tematska progresija,\xc2\xa0 progresija s stalno temo, progresija z nadtemo, progresija z raz\xc4\x8dlenjeno temo). Pomemben predstavnik je tudi Ferdinand de Saussure, ki je vpeljal \xc2\xa0razliko med jezikom\xc2\xa0(langue) in\xc2\xa0govorom\xc2\xa0(parole)._NEWLINE_Obdobje tvorbeno-pretvorbene slovnice (od 1957 naprej)_NEWLINE_Za manifest tvorbeno-pretvorbene slovnice \xc5\xa1tejemo delo Noama Chomskega Sintakti\xc4\x8dne strukture iz leta 1957. Lo\xc4\x8dil je med\xc2\xa0 znanjem jezika oz. jezikovno zmo\xc5\xbenostjo (competence) in rabo jezika (performance). S pomo\xc4\x8djo semantike je razlagal pojave, ki se razvijajo pri pretvorbah in razmerjih med povr\xc5\xa1insko (formalno) in globinsko (pomensko) strukturo.\xc2\xa0 Skladnja je zbirka pravil tvorbe abstraktnih stav\xc4\x8dnih vzorcev, ki dovoljuje tvorjenje (generiranje) vseh pravilnih, tj. sprejemljivih stavkov naravnih jezikov. Zaobjema univerzalna pravila, ki veljajo za vse jezike, in specifi\xc4\x8dna pravila, ki veljajo za posamezni jezik. Tvorbeno-pretvorbena slovnica je pomenila revolucijo v raziskovanju jezika in je do\xc5\xbeivela \xc5\xa1tevilne modfikacije, v 80. letih pa jo je nadomestila njena neposredna potomka vezalno-navezovalna teorija, po letu 1990 pa je prevladal minimalisti\xc4\x8dni pristop, ki ga Noam Chomsky prvi\xc4\x8d predstavi v \xc4\x8dlanku A minimalist program for linguistic theory (1993).\n_START_SECTION_\nZgodovina skladnje na Slovenskem\n_START_PARAGRAPH_\nBesednozvezna skladnja_NEWLINE_Adam Bohori\xc4\x8d je v \xc2\xa0Arctice Horulae\xc2\xa0 (Zimske urice) slovensko skladnjo obravnaval\xc2\xa0besednozvezno in predvsem na podlagi primerjave z latinsko in nem\xc5\xa1ko skladnjo. Razpravljal je ve\xc4\x8dinoma o uporabi sklonov in vlogi glagolskega pomena. Na isti ravni v okviru besednozveznega povezovanja samostalnikov in pridevnikov ostane tudi Pohlinova (1783) in Gutsmanova (1777) slovnica._NEWLINE_Prehod besednozvezne skladnje v stav\xc4\x8dno skladnjo_NEWLINE_Valentin Vodnik v svoji slovnici (1811) izpostavi razmerje med pomensko- in strukturnoskladnjsko glagolsko vezljivostjo v stavku skozi uporabo tvornega in trpnega glagolskega na\xc4\x8dina ter pri sklonski obravnavi, ki mu je izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za nadaljnjo skladenjskopomensko obravnavo._NEWLINE_Stav\xc4\x8dna skladnja_NEWLINE_Peter Dajnko v svoji slovnici Lehrbuch der windischen Sprache\xc2\xa0(U\xc4\x8dbenik slovenskega jezika) 1824 besedne zveze prvi\xc4\x8d predstavi kot zlo\xc5\xbeen stav\xc4\x8dni \xc4\x8dlen in tako lo\xc4\x8duje med besednozvezno in stav\xc4\x8dno\xc4\x8dlensko skladnjo. \xc2\xa0Njegovo nadgradnjo predstavlja Franc Metelko s slovnico iz leta 1825._NEWLINE_Medsebojna (tudi pretvorbena) povezanost besednozvezne in stav\xc4\x8dne skladnje_NEWLINE_Anton Jane\xc5\xbei\xc4\x8d s svojima slovnicama (1854 in 1863) nadaljuje s problemsko in zelo ob\xc5\xa1irno obravnavo stav\xc4\x8dne skladnje. V okviru uporabe sklonov pretvorbeno obravnava tudi vezljivostne lastnosti izglagolskih samostalnikov in pridevnikov. Fran Miklo\xc5\xa1i\xc4\x8d pa se loti primerjalno-slovanske obravnave oblikoslovno-pomenskih lastnosti besed in skladnje._NEWLINE_Pomenskoskladenjski vidik skladnje_NEWLINE_Anton Breznik eksplicitno izpostavi glagol kot nosilca stav\xc4\x8dnih razmerij in vzajemen vpliv pomenskoskladenjske in strukturnoskladenjske vezljivosti. V teoriji besednega reda prehiteva sodobnike, saj sledi spoznanjem iz konca 19. in za\xc4\x8detka 20. stoletja, da so pomembnej\xc5\xa1e informacije na koncu stavka. Tega v svoji slovnici iz 1916 ni omenil._NEWLINE_R. F. Miku\xc5\xa1 je kritiziral Aristotelovsko definicijo stavka in zagovarjal, da mora ta upo\xc5\xa1tevati materialno, psihi\xc4\x8dno in jezikovno realnost, saj je samo jezikoslovni izraz dogodka. Skladnjo je obravnaval binarno, npr. osebek kot prostorski/stati\xc4\x8dni element in povedek kot \xc4\x8dasovni/dinami\xc4\x8dni element._NEWLINE_Ve\xc4\x8dravninska obravnava skladnje_NEWLINE_Jo\xc5\xbee Topori\xc5\xa1i\xc4\x8d v Novi slovenski skladnji (1982) podrobnej\xc5\xa1e obravnava celotno slovensko skladnjo, ki je \xc5\xa1e danes aktualna. Slednjo je kriti\xc4\x8dno ocenila A. Vidovi\xc4\x8d Muha v oceni Nova slovenska skladnja J. Topori\xc5\xa1i\xc4\x8da in podala nekaj upravi\xc4\x8denih pripomb. Pomembnej\xc5\xa1i podro\xc4\x8dji njenega raziskovanja sta bila besedni red in skladenjsko besedotvorje, pri \xc4\x8demer je neposredno pokazala na povezavo med morfologijo in skladnjo. O. Kunst Gnamu\xc5\xa1 pa se je ukvarja la predvsem s pomensko sestavo povedi in v 80. letih izdala tudi monografijo. S svojim delom je spodbudila prenos pomenskih skladenjskih vidikov v pou\xc4\x8devanje._NEWLINE_Danes je ena vodilnih raziskovalk skladnje Andreja \xc5\xbdele, ki razpravlja predvsem o vezljivosti. V ospredju je korpusni pristop k jeziku, kar pomeni, da postajajo korpusi izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de jezikovne analize in so kot gradivna osnova potrebni za jezikoslovno raziskovanje._NEWLINE_Tvorbena slovnica in slovenska skladnja_NEWLINE_Vsaj \xc5\xbee v sedemdesetih letih prej\xc5\xa1njega stoletja so se za\xc4\x8deli pojavljati prvi prispevki o slovenski skladnji, napisani v okviru tvorbene slovnice, gl. npr. Language-particular rules and explanation in syntax (Perlmutter in Ore\xc5\xa1nik 1971), \xc4\x8deprav jezikoslovce k preu\xc4\x8devanju slovenskega jezika v okviru tega pristopa prvi\xc4\x8d povabi \xc5\xbee Janez Ore\xc5\xa1nik v prispevku Vabilo k preu\xc4\x8devanju transformacijske generativne slovnice (1967). Preu\xc4\x8devanje slovenske skladnje v okviru tega pristopa je postalo posebej pogosto po letu 2000, \xc4\x8deprav so mnoga dela, ki slovensko skladnjo obravnavajo iz stali\xc5\xa1\xc4\x8da razli\xc4\x8dnih modelov tvorbene slovnice, objavljena \xc5\xbee v osemdesetih in devetdesetih (med drugim tudi prvi u\xc4\x8dbenik Tvorbeno-pretvorbena skladnja N. Chomskega (Golden 1987)). Tako se s skladnjo slovenskega jezika ukvarjajo tako tuji kot slovenski jezikoslovci, ki se v svojih raziskavah osredoto\xc4\x8dajo na razli\xc4\x8dne pojave v slovenskem jeziku (npr. naslonski niz). \xc2\xa0\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nReference\n_START_PARAGRAPH_\nPogorelec, Breda, 1981: Povzetek slovenske skladnje. Skripta. Ljubljana: Filozofska fakulteta._NEWLINE_Topori\xc5\xa1i\xc4\x8d, Jo\xc5\xbee, 1982: Nova slovenska skladnja. Ljubljana: DZS._NEWLINE_Topori\xc5\xa1i\xc4\x8d, Jo\xc5\xbee, 1992: Enciklopedija slovenskega jezika. Ljubljana: Cankarjeva zalo\xc5\xbeba._NEWLINE_Topori\xc5\xa1i\xc4\x8d, Jo\xc5\xbee, 2004: Slovenska slovnica. Maribor: Obzorja._NEWLINE_\xc5\xbdele, Andreja, 2010: Osnove skladnje. Skripta. Ljubljana: Filozofska fakulteta._NEWLINE_Vidovi\xc4\x8d Muha, Ada, 1984: Nova slovenska skladnja J. Topori\xc5\xa1i\xc4\x8da. Slavisti\xc4\x8dna revija, 32, \xc5\xa1t. 2. 142-155.'