b'\n_START_ARTICLE_\nApenini\n_START_SECTION_\nGeografija\n_START_PARAGRAPH_\nApenini so razdeljeni v tri obmo\xc4\x8dja: severno (italijansko: Appennino settentrionale), centralno (Appennino centrale) in ju\xc5\xbeno (Appennino meridionale)._NEWLINE_Skozi Apenine vodijo \xc5\xa1tevilne dolge pohodne poti. Omeniti je evropsko pe\xc5\xa1pot E1, ki prihaja iz severne Evrope in pre\xc4\x8dka severne in osrednje Apenine. Velika italijanska pot se za\xc4\x8dne v Trstu in po vijuganju prek alpskega loka preide celoten apeninski sistem, Sicilijo in Sardinijo.\n_START_SECTION_\nSeverni Apenini\n_START_PARAGRAPH_\nSeverni Apenini se raztezajo v dol\xc5\xbeini okoli 500\xc2\xa0km preko severne in centrale Italije v smeri SZ-JV in so sestavljeni iz treh gorskih verig: Ligurski (Appennino Ligure), Toskanski (Appennino toscano) in Umbrijski Apenini (Appennino Umbrio).\n_START_SECTION_\nLigurski in Toskanski Apenini\n_START_PARAGRAPH_\nLigurski Apenini se za\xc4\x8dno ob Ligurskem morju v Genovskem zalivu, od pribli\xc5\xbeno Savone v zgornji dolini reke Bormida do okoli La Spezia (prelaz La Cisa), ki pripada zgornji dolini reke Magra. Greben sledi Genovskemu zalivu, ki ga lo\xc4\x8duje od zgornje Padske ni\xc5\xbeine. Severozahodna meja sledi liniji reke Bormida do kraja Acqui Terme. Tam se reka nadaljuje proti severovzhodu do kraja Alessandria v Padski ni\xc5\xbeini, nakar jo gore preusmerijo proti jugovzhodu._NEWLINE_Zgornjo dolino reke Bormida se lahko dose\xc5\xbee po ve\xc4\x8d cestah, ki te\xc4\x8dejo pod pravim kotom na obalo jugozahodno od Savone, pri \xc4\x8demer je glavna Autostrada Torino-Savona. Po njej se povzpnemo do Bocchetta di Altare, v\xc4\x8dasih imenovano tudi Colle di Cadibona (436 m n. m. v.), kjer je meja med Ligurskimi Alpami na zahodu in Ligurskimi Apenini. Bronasta tabla, pritrjena na kamen, ozna\xc4\x8duje vrh prelaza. V bli\xc5\xbeini so ostanki stare ceste in ru\xc5\xa1evine nekdanje utrdbe._NEWLINE_Pri kraju Carcare se glavna cesta priklju\xc4\x8di zgornji dolini Bormida (Bormida di Millare) preden se obrne proti zahodu. Scrivia, Trebbia Taro in Tanaro (Tanarus) so pritoki reke Pad in odmakajo severovzhodna pobo\xc4\x8dja. Obmo\xc4\x8dje vsebuje ducate vrhov. Proti jugu le\xc5\xbei Naravni regijski park Aveto z goro Monte Penna. V bli\xc5\xbeini je najvi\xc5\xa1ja to\xc4\x8dka Ligurijskih Apeninov, Monte Maggiorasca s 1780 m._NEWLINE_Glavna in edina primerna kopna pot, ki povezuje obalno ravan Ligurije in severno italijansko ravnico te\xc4\x8de preko Bocchetta di Altare, ki je bila vedno strate\xc5\xa1kega pomena. Razne utrdbe \xc5\xa1e iz anti\xc4\x8dnih \xc4\x8dasov, pri\xc4\x8dajo o tem. Trenutno pa Trenitalia, dr\xc5\xbeavni \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ki sistem, zelo razvit na obalni ravnici, prehaja gore rutinsko prek \xc5\xa1tevilnih \xc5\xbeelezni\xc5\xa1kih predorov, med njimi pod prelazom Giovi._NEWLINE_Jugovzhodna meja Ligurijskih Apeninov je reka Magra, ki te\xc4\x8de v smeri Tirenskega morja ju\xc5\xbeno od La Spezie v reko Taro, ki te\xc4\x8de v nasprotni smeri, in se zliva v reko Pad. Razvodje med obema zgornjima re\xc4\x8dnima dolinama je Passo della Cisa (prelaz Cisa). Pod njim skozi dva predora poteka Autostrada della Cisa med Spezio in Parmo._NEWLINE_Na prelazu Cisa se gorska veriga obrne proti jugovzhodu in pre\xc4\x8dka polotok na meji med de\xc5\xbeelama Emilijo - Romanjo in Toskano. Imenujejo jo tudi Toskansko-emilijanski Apenini zahodno od prelaza Futa in Toskansko-romanjolski Apenini vzhodno od prelaza ali samo Toskanski Apenini. Segajo do zgornjega toka reke Tibere. Najvi\xc5\xa1ji vrh je Monte Cimone z 2165 m._NEWLINE_Lo\xc4\x8den greben so Apuanske Alpe, ki potekajo na jugozahod do meje na obali ju\xc5\xbeno od La Spezia. Ali jih je treba obravnavati kot del Apeninov je stvar razli\xc4\x8dnih mnenj. Vsekakor pa so del Apeninskega sistema. Topografsko le dolina reke Serchio, ki te\xc4\x8de vzporedno z obalo in se izliva v Tirensko morje severno od Pise, lo\xc4\x8duje Apuanske Alpe od Apeninov. Geolo\xc5\xa1ko so kamnine nekoliko druga\xc4\x8dne sestave: marmor. Rimska industrija marmorja je osredoto\xc4\x8dena okoli Carrare._NEWLINE_Ker Toskanski Apenini delijo polotok med Padsko ni\xc5\xbeino in ravnice in gri\xc4\x8de Toskane in Lacija, je povezava med njimi bistvenega pomena za politi\xc4\x8dno in gospodarsko enotnost. V preteklosti so Rimljani uporabljali cesto Via Flaminia med Rimom in Riminijem. Razdalja med Firencami v Toskani in Bologno v Emiliji-Romanji je kraj\xc5\xa1a prek gora, ampak precej bolj zahtevna v razgibanem terenu, kar v antiki ni bilo izvedljivo. \xc5\xbdelezni\xc5\xa1ke proge so bile zgrajene v gorah v za\xc4\x8detku 19. stoletja, a so bile nizkih zmogljivosti in redke._NEWLINE_Od leta 1856 je bila zgrajena serija predorov za \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ko progo Bologna-Firence. Linija Porrettana je za\xc4\x8dela obratovati leta 1864, Direttissima leta 1934 in leta 1996 proga visokih hitrosti. Na tej je nekaj ducatov predorov, najdalj\xc5\xa1i je predor Voglia s 16.757\xc2\xa0km. Najdalj\xc5\xa1i na Direttissimi je Veliki apeninski predor, ki je dolg 18,5\xc2\xa0km in je najdalj\xc5\xa1i v Italiji (predor Simplon, ki povezuje Italijo in \xc5\xa0vico, je sicer dalj\xc5\xa1i). Trenutno poteka avtomobilski promet po Autostrada del Sole, cesti \xc5\xa1t. A1, ki poteka skozi \xc5\xa1tevilne kraj\xc5\xa1e predore, ob stari cesti, prvotno rimski, preko prelaza Futa._NEWLINE_Najju\xc5\xbenej\xc5\xa1a meja Toskansko-romanjolskih Apeninov je pribli\xc5\xbeno linija Foreste Casentinesi, Monte Falterona, Narodni park Campigna. Tromeja med Emilijo-Romanjo, Toskano in Marke je na ju\xc5\xbenih pobo\xc4\x8djih Monte Fumaiolo, iz katere izvira Tibera. Gora je najbolj ju\xc5\xbeno v Emiliji-Romanji.\n_START_SECTION_\nUmbrijski Apenini\n_START_PARAGRAPH_\nReka Tibera pri Rimu te\xc4\x8de od severovzhoda proti jugozahodu, in se izliva v Tirensko morje pravokotno na obalo. Zgornja Tibera pa te\xc4\x8de od severozahoda proti jugovzhodu in se postopoma obrne pod pravim kotom v smeri urinega kazalca. Na severu Val Tevere (dolina Tibere), globoka dolina, lo\xc4\x8duje Umbrijske Apenine na levem bregu od manj\xc5\xa1ih Toskanskih (anti- ali sub-Apenini) na njeni desni. Ti in nekaj Val Tevere so del Toskane, ki je bila v\xc4\x8dasih obdana z reko Arno, reko Tibero in obalo, vendar je izgubila ozemlje okoli Tibere od Lacija in Umbrije. Lacij sega skoraj do Tibere. Val Tevere je predvsem v Umbriji._NEWLINE_Val Tevere se za\xc4\x8dne od avtoceste A1 (Autostrada del Sole) v bli\xc5\xbeini Monte Rotondo severno od Rima in spremlja potek reke do to\xc4\x8dke, kjer zadnji\xc4\x8d prite\xc4\x8de iz Lago di Cabara v bli\xc5\xbeini kraja Baschi in potem se obrne v dolino reke Paglia. Severno od jezera potek reke Tibere zaznamuje avtocesta E45 skoraj do izvira pri kraju Falera, na pobo\xc4\x8djih Monte Fumaiolo. To mesto je \xc5\xbee v Emiliji-Romanji. Od tu so celotna vzhodna pobo\xc4\x8dja Apeninov v de\xc5\xbeeli Marke._NEWLINE_Ju\xc5\xbeno od Monte Fumaiolo Tibera vstopi v Toskano. Pre\xc4\x8dka umbrijsko mejo v bli\xc5\xbeini San Giustino in ostaja v njej, ter tvori del meje med Umbrijo in Lacijem na jugu, kjer vstopi v Lacij v bli\xc5\xbeini Castello delle Formiche. Skozi stoletja so se te meje spreminjale, predvsem na ra\xc4\x8dun Toskane. Posledi\xc4\x8dno je pri\xc5\xa1lo do precej\xc5\xa1nje nenatan\xc4\x8dnosti pri dolo\xc4\x8danju Umbrijskih Apeninov in s tem najvi\xc5\xa1jega vrha v njih. Gore v Umbriji in Marke so tako ob\xc5\xa1irne in zapletene, ne potekajo vzporedno, da je meje te\xc5\xbeko postaviti. Razli\xc4\x8dni avtorji zagovarjajo razli\xc4\x8dne teorije. Na splo\xc5\xa1no pa velja, da se Umbrijski Apenini nahajajo predvsem v Umbriji, medtem ko se velik del gora v Marke \xc5\xa1teje v Centrale Apenine._NEWLINE_Merriam-Webster\'s Geographical Dictionary definira Umbrijske Apenine kot da se raz\xc5\xa1irijo od izvira Tibere na prelazu Scheggia, na vzhodu so omejeni z mejo med Umbrijo in Marke, ki poteka vzdol\xc5\xbe razvodja. Podobno jih Alto Tevere za\xc4\x8dne v bli\xc5\xbeini meje med Toskano in Emilijo-Romanjo. Prelaz je to\xc4\x8dka, kjer je rimska Via Flaminia pre\xc4\x8dkala razvodje na vi\xc5\xa1ini 575 m. Izhajajo\xc4\x8d iz Riminija na jadranski obali stara cesta sledi obali proti jugu do kraja Fano, nato pa zavije v celinski del in gre ob reki Metauro do kraja z imenom Ponti di Traiano, nato pa navzgor ob reki Candigliano do Acqualagna in ob reki Burano do Cagli (starodavni Cales). Tukaj Via Flaminia zavije proti jugu, danes v bli\xc5\xbeino avtoceste SP3, ki pre\xc4\x8dka pobo\xc4\x8dje Monte Fiume in prispe na prelaz. To je najju\xc5\xbenej\xc5\xa1a meja Umbrijskih Apeninov, po slovarju. S prelaza gre navzdol v Gualdo Tadino (Tadinium). Gubbio le\xc5\xbei vzhodno od Val Tevere._NEWLINE_Regija, ki jo dolo\xc4\x8da omenjeni slovar vklju\xc4\x8duje Monte Nerone (1526 m), ki je pravzaprav v Marke. Ju\xc5\xbeno od prelaza iste verige je ta v Umbriji in vklju\xc4\x8duje \xc5\xa1tevilne parkovne povr\xc5\xa1ine za katere Italijani menijo, da sodijo v severne Apenine. Projekt LOTO (Landscape Opportunities for Territorial Organization), nedavna pilotna \xc5\xa1tudija za regionalno na\xc4\x8drtovanje krajine, ki jo izvaja Evropski in\xc5\xa1titut za kulturne poti (agencija Evropske unije) , se preprosto imenuje Apenine Ridge de\xc5\xbeele Umbrije, ki je locirana v \xc2\xbbosrednjih in severnih gorah Apeninov". Zahodni del tega pogorja je, po mnenju nekaterih, tudi Parco del Monte Cucco (1566 m), ki obsega tudi prelaz ob cesti na umbrijski strani grebena proti jugu do Fossato di Vico. Ju\xc5\xbeneje so Parco del Monte Subasio okoli Assisija in Parco di Colfiorito na meji z Marke.\n_START_SECTION_\nCentralni Apenini\n_START_PARAGRAPH_\nApeninski sistem tvori nepravilen lok s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem ukrivljenosti v Tirenskem morju. Severni in ju\xc5\xbenih segmenti obsegajo vzporedne verige, ki jih je mogo\xc4\x8de obravnavati kot enoten skupen gorski greben, kot je primer Ligurijskih Apeninov. Center, ki je \xc5\xa1ir\xc5\xa1i in bolj kompleksen, se geolo\xc5\xa1ko deli na notranji in zunanji lok glede na sredi\xc5\xa1\xc4\x8de ukrivljenosti. Geolo\xc5\xa1ka definicija pa ni ista kot geografska._NEWLINE_Glede na vrsto kamnin in orogenezo, je severni segment loka razdeljen na Zunanje Severne Apenine in Notranje Severne Apenine. Notranji se nahajajo v Toskani in Umbriji in se dobro ujemajo z geografijo, ki vsebuje Apuanske Alpe in Umbrijske Apenine. Zunanje sestavljajo zunanji Ligurski, Toskansko-Emilijanski in pol Centralnih Apeninov. Centralni Apenini, ki se imenujejo tudi Visoki Apenini, so zato razdeljeni na umbrijsko-marke\xc5\xa1ki (Appennino umbro-marchigiano) ali Rimski Apenini na severu in Abruci Apenini (Appennino Abruzzese) na jugu.\n_START_SECTION_\nUmbrijsko-Marke\xc5\xa1ki Apenini\n_START_PARAGRAPH_\nObstaja naravna meja med Severnimi in Centralnimi Apenini: pas izoliranih ligurskih kamnin, sledi Val Marecchia ("Dolina reke Marecchia") na meji med prelazi, Toskana, poteka skozi Monti Rognosi in Arezzo v Toskani. \xc4\x8ce se raz\xc5\xa1iri to linijo, bi se dotaknila severne konice Korzike. Pomembna je meja na vzhodnih obronkih Apeninov, kjer se nahaja ju\xc5\xbeno od meje med Marke in Emilijo-Romanjo. Zahodna meja Umbrijsko-Marke\xc5\xa1kih Apeninov  te\xc4\x8de skozi Cagli. Proti jugu se raz\xc5\xa1iri do reke Tronto, ju\xc5\xbeni meji Notranjih Severnih Apeninov._NEWLINE_Na severovzhodu obmo\xc4\x8dja, se nahaja Republika San Marino na pobo\xc4\x8djih Monte Titano. Najvi\xc5\xa1ji vrh, Monte Vettore s 2478 m, je del Monti Sibillini, vklju\xc4\x8den v Parco Nazionale dei Monti Sibillini. Naprej je Parco Sasso Simone e Simoncello  in ju\xc5\xbeneje Parco naturale regionale Gola della Rossa di Frasassi, v katerem so Gola della Rossa ("Rde\xc4\x8di kanjon") in jame Frasassi. Italijanski Park Service ga imenuje "zeleno srce" Italije. Regija je mo\xc4\x8dno gozdnata, kjer je tudi Riserva Naturale Statale Gola del Furlo, v kateri se nahaja prelaz Furlo na Via Flaminia. Tako Etru\xc5\xa1\xc4\x8dani kot Rimljani so tukaj zgradili predore.\n_START_SECTION_\nAbruci Apenini\n_START_PARAGRAPH_\nAbruci Apenini se nahajajo v de\xc5\xbeeli Abruci, Molise (formalno del Abrucija) in jugovzhodnem Laciju in vsebujejo najvi\xc5\xa1je vrhove in zelo razgiban teren Apeninov. Ti so znani v zgodovini kot ozemlje italskih ljudstev, prvih pora\xc5\xbeencev mesta Rim. Po naklju\xc4\x8dju so \xc5\xbeiveli v treh vzporednih gubah ali verigah pre\xc5\xbeivelih iz orogeneze. Te verige v severozahodni-jugovzhodni smeri, te\xc4\x8dejo od reke do reke Tronto so reke Sangro, ki odteka v Jadransko morje. Obalni gri\xc4\x8di na vzhodu se raztezajo med San Benedetto del Tronto na severu in Torino di Sangro na jugu._NEWLINE_Vzhodna veriga je sestavljena ve\xc4\x8dinoma iz ju\xc5\xbenega dela Monti Sibillini, Monti della Laga, masiva Gran Sasso d\'Italia in masiva Majella. Med njimi sta dva narodna parka: Gran Sasso e Monti della Laga National Park in narodni park Majella ter regijski park Monti Simbruini. Gran Sasso vsebuje Corno Grande, najvi\xc5\xa1ji vrh Apeninov._NEWLINE_Druge zna\xc4\x8dilnosti med zahodnim in centralnim gorovjem so planota Rieti, dolina Salto in Lago Fucino. Med centralnim in vzhodnim gorovjem sta dolini Aquili in Sulmona. Najve\xc4\x8dja reka na zahodu je Nera, s svojimi pritoki Velino, Salto in Aniene, ki sta spadajo v pore\xc4\x8dje Tibere. Na vzhodu je nekaj manj\xc5\xa1ih rek, ki se izlivajo v Jadransko morje, njihovi izviri pa so pribli\xc5\xbeno 20\xc2\xa0km oddaljen: to so Potenza, Chienti, Tenna, Tronto, Tordino, Vomano in druge. Pescara, v katero se izliva Aterno iz severozahoda in Gizio od jugovzhoda ter Sangro so bolj pomembne._NEWLINE_Centralne Apenine pre\xc4\x8dka \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ka proga iz Rima v Pescaro preko Avezzana in Sulmona: \xc5\xbeeleznica iz Orte do Ternija (in od tam v Foligno) sledi dolini reke Nera, medtem ko se linija iz Ternija vzpne na planoto Rieti in od tod pre\xc4\x8dka osrednjo verigo Aquili, od koder sledi dolini Aterna do Sulmona. V starih \xc4\x8dasih so Via Salaria, Via Caecilia in Via Valeria-Claudia potekale od Rima do jadranske obale. Vulkanske gore de\xc5\xbeele Rim so lo\xc4\x8dene od Apeninov z dolino Tibere. Monti Lepini so del vulkanske verige v dolinah Sacco in Liri.\n_START_SECTION_\nJu\xc5\xbeni Apenini\n_START_PARAGRAPH_\nV ju\xc5\xbenih Apeninih, ju\xc5\xbeno od doline Sangro, so tri vzporedne verige razdeljene v manj\xc5\xa1e skupine; med njimi je treba omeniti Matese z najvi\xc5\xa1jo to\xc4\x8dko Monte Miletto (2050 m). Najve\xc4\x8dji reki na jugozahodu sta Liri ali Garigliano s pritoki Sacco, Volturno, Sebeto, Sarno, na severu pa Trigno, Biferno in Fortore_NEWLINE_Rt Monte Gargano na vzhodu, je bil popolnoma izoliran, zato je Kampanjski vulkanski lok blizu Neaplja. Od severozahoda proti jugovzhodu poteka \xc5\xbeeleznica od Sulmona do Benevento in do Avellino, in od jugozahoda na severovzhod \xc5\xbeeleznica iz Caianello preko Isernia v Campobasso in Termoli, od Caserta za Benevento in Foggie in od Nocera Inferiore in Avellino do Rocchetta S. Antonio do kri\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8da Foggia, Spinazzola in Potenza. Rimske ceste sledijo istim smerem kot \xc5\xbeeleznice. Via Appia je tekla od Capua proti Benevento, od koder je \xc5\xa1la starej\xc5\xa1a cesta v Venosa in Taranto in tudi Brindisi, medtem ko je Via Traiana potekala skoraj do Foggie in od tam v Bari._NEWLINE_Dolina reke Ofanto, ki te\xc4\x8de v Jadransko morje v bli\xc5\xbeini Barletta, zaznamuje severno mejo prve verige Lucanianskih Apeninov (zdaj Bazilikata), ki poteka od vzhoda proti zahodu, medtem ko se ju\xc5\xbeno od doline reke Sele (na zahodu) in Basento (na vzhodu) za\xc4\x8dne druga veriga od severa proti jugu do planote Sibari. Najvi\xc5\xa1ja to\xc4\x8dka je v Monte Pollino (2233 m). Najve\xc4\x8dje reke so Sele, izliva se v Negro in Calore na zahodu, Bradano, Basento, Agri, Sinni na vzhodu, ki se izlivajo v zaliv Taranto; ju\xc5\xbeno obstajajo samo nepomembni potoki, ki se izlivajo v morje, saj se tu \xc5\xa1irina polotoka zmanj\xc5\xa1a okoli 64 kilometrov._NEWLINE_\xc5\xbdeleznica poteka ju\xc5\xbeno od Sicignano do Lagonegro, na\xc4\x8drtovan je podalj\xc5\xa1ek do Cosenza, vzdol\xc5\xbe \xc4\x8drte, ki ji sledi starodavna Via Popilia, ki je dosegla zahodno obalo pri Terini in od tam nadaljevala do Reggia. Via Herculia, del Via Traiana, je potekala od Aequum Tuticum do starodavnega Neruluma. Na najo\xc5\xbejem delu planote Sibari, skozi katero reki Coscile in Crati prite\xc4\x8deta v morje, se pojavi na vzhodni obali in poteka pol poti po polotoku. Tu se nehajo apnen\xc4\x8dasti Apenini in za\xc4\x8dnejo granitne gore Kalabrije._NEWLINE_Prva skupina se raz\xc5\xa1irja tako dale\xc4\x8d kot sega o\xc5\xbeina, ki jo tvorijo zalivi Ju\xc5\xbeni Eufemije in Squillace; znana kot Sila z najvi\xc5\xa1jo to\xc4\x8dko 1930 metrov (Botte Donato). Gozdovi s katerimi je bila pokrita v davnih \xc4\x8dasih so nudili Grkom in Sicilijancem les za ladjedelni\xc5\xa1tvo. \xc5\xbdeleznica iz Ju\xc5\xbene Eufemije do Catanzaro in Catanzaro Marina pre\xc4\x8dka o\xc5\xbeino, starodavna cesta je lahko potekala od Squillace do Monteleone. Druga skupina se razteza na ju\xc5\xbenem delu italijanskega polotoka, ki se zaklju\xc4\x8di v Aspromonte (1960 m) vzhodno od Reggio di Calabria. V obeh skupinah so reke povsem nepomembno.\n_START_SECTION_\nAlpski pas\n_START_PARAGRAPH_\nNad drevesno mejo so predvsem montanska travi\xc5\xa1\xc4\x8da in grmovje; zmerno \xc5\xa1irokolistni in me\xc5\xa1ani gozdovi in sredozemski gozd, gozdnata pokrajina in grmi\xc4\x8devja sta pod njo. Drevesno mejo v Apeninih je mogo\xc4\x8de najti v obmo\xc4\x8dju 1600 m  do 2.000 m. Pribli\xc5\xbeno 5% obmo\xc4\x8dja, ki ga pokrivajo Apeninih je blizu ali nad gozdno mejo. Sne\xc5\xbena meja je na pribli\xc5\xbeno 3200 m, pri \xc4\x8demer je ve\xc4\x8dina Apeninov pod njo, razen v enem preostalem ledeniku. Sneg lahko pade od oktobra do maja. Padavine nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo z zemljepisno \xc5\xa1irino. Podnebje je, odvisno od nadmorske vi\xc5\xa1ine in \xc5\xa1irine, oceansko in sredozemsko.\n_START_SECTION_\nGeologija\n_START_PARAGRAPH_\nApenini so bili ustvarjeni z Apeninsko orogenezo, ki se je za\xc4\x8dela v za\xc4\x8detku neogena (pred okoli 20 milijonov let, srednji miocen), ki se nadaljuje \xc5\xa1e danes. Geografsko so delno ali se zdi, neprekinjen sistem Alp. Pred eksplozijo podatkov na to temo \xc5\xa1tevilnih avtorjev po letu 2000, se je pristop do porekla Apeninov in Alp spremenil. Apenini niso isti sistem in nimajo istega izvora kot Alpe. Alpe so starej\xc5\xa1e in so se dvignile iz morja._NEWLINE_Obe gorovji, Alpe in Apenini, vsebujejo predvsem sedimentne kamnine, ki izhajajo iz sedimentacije starodavnega morja Tetida v mezozoiku. Gibanje Afri\xc5\xa1ke litosferske plo\xc5\xa1\xc4\x8de proti severu in njeno tr\xc4\x8denje z Evrazijsko plo\xc5\xa1\xc4\x8do je povzro\xc4\x8dilo Alpsko orogenezo, ki se je za\xc4\x8dela v poznem mezozoiku. Pas gora sega od \xc5\xa0panije do Tur\xc4\x8dije v pribli\xc5\xbeno smeri vzhod-zahod in vklju\xc4\x8duje Alpe. Apenini, ki so precej mlaj\xc5\xa1i, se raztezajo od severozahoda proti jugovzhodu in niso del alpske verige._NEWLINE_Klju\xc4\x8dni dokaz o razliki je geolo\xc5\xa1ko obna\xc5\xa1anje Padske ni\xc5\xbeine v severni Italiji. Kompresijske sile so delovale od severa proti jugu v Alpah in od juga proti severu v Apeninih, toda namesto da bi jo stisnilo v gorko dolino, se je sesedla 1 do 4\xc2\xa0mm  na leto, pribli\xc5\xbeno 25 mio let preden so obstajali Apenini. Zdaj je znano, da niso posledica erozije, ampak gre za podrivanje litosferskih plo\xc5\xa1\xc4\x8d (Jadranske pod Evrazijsko). Alpe in Apenini so bili vedno lo\xc4\x8deni od Jadranskega jarka in nikoli niso bili del istega sistema.\n_START_SECTION_\nApeninska orogeneza\n_START_PARAGRAPH_\nApeninska orogeneza je vrsta gradnje gora, v kateri sta dve enostavnej\xc5\xa1i vrsti kombinirani v navidezno paradoksno konfiguracijo. V\xc4\x8dasih se to imenuje "syn-orogenska ekstenzija", ampak izraz pomeni, da pride do obeh procesov hkrati._NEWLINE_Projekt RETREAT  ima to posebnost, kot eno od svojih ciljnih to\xc4\x8dk. V bistvu ima vzhodna stran Italije gubanje in potisni pas s kompresijskimi silami, ki delujejo v okviru dviganja Jadranskega morja. Ta stran se imenuje Apeninsko-Jadranska kompresijska cona. Na zahodni strani Italije prevladuje narivanje in gubanje, ki jih \xc5\xa1iri ali podalj\xc5\xa1uje skorjo pod Tirenskim morjem. Ta stran se imenuje Tirensko ekstenzijska cona. Apenini so paradoksalna provenienca, saj se tako stiskajo kot \xc5\xa1irijo, kar je posledica nedokon\xc4\x8danega premikanja kontinentalnih plo\xc5\xa1\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nCona pritiskov\n_START_PARAGRAPH_\nPostopno pogrezanje Padske ni\xc5\xbeine (vklju\xc4\x8dno z Benetkami) in pregibanjem gora vzhodne Italije so raziskovali z uporabo potresne analize Apeninskega subdukcijskega sistema. Vzdol\xc5\xbe jadranske strani Italije se jadranska litosferska plo\xc5\xa1\xc4\x8da potaplja pod plo\xc5\xa1\xc4\x8do, na kateri so Apenini, ki jih dvigujejo kompresijske sile._NEWLINE_Subdukcija se pojavlja vzdol\xc5\xbe preloma, vzdol\xc5\xbe katerega vise\xc4\x8da stena ali prevladujo\xc4\x8da plo\xc5\xa1\xc4\x8da potiska drugo. Krivda za to je na dnu Apeninskega klina, z globokim utorom na povr\xc5\xa1ini, obi\xc4\x8dajno napolnjen z usedlinami, saj se zgodi sedimentacija tu veliko hitreje kot subdukcija._NEWLINE_Upogib v apeninski subdukciji tvori dolg, nepravilen lok s sredi\xc5\xa1\xc4\x8dem ukrivljenosti v Tirenskem morju vsled katere so nastale gore; torej vzhodna stena gore. Te\xc4\x8de od blizu baze Ligurskih Apeninov v Padski ni\xc5\xbeini ob robu gora do Jadranskega morja, vzdol\xc5\xbe obalnih morskih globin Jadranskega obale, celinskih pregibov v Monte Gargano odre\xc5\xbee Apulijo, ponovno preide na morje skozi zaliv Taranto, \xc5\xa1iroko okoli preostale Italijo in Sicilije in po celinski severni Afriki. Zgornji zemeljski pla\xc5\xa1\xc4\x8d nad 250\xc2\xa0km globoko je razdeljena v \xc2\xbbseverni apeninski lok\xc2\xab\xc2\xa0in \xc2\xbbkalabrijski lok\xc2\xab, s kompresijskimi silami, ki delujejo v razli\xc4\x8dnih smereh radialno v smeri centra ukrivljenosti loka. Tektonika pa ni enaka tisti, ki je ustvarila Alpe.\n_START_SECTION_\nCona raztezanja\n_START_PARAGRAPH_\nZahodno stran Italije je ustvaril sistem gubanja, kjer se zemeljska skorja razteza in tanj\xc5\xa1a, ter podriva pod Evrazijsko litosfersko plo\xc5\xa1\xc4\x8do. Ta subdukcija je povzro\xc4\x8dila  obse\xc5\xbeno narivanje in gubanje, ki se imenuje alpinska subdukcija. Ta sistem prevladuje od Korzike proti vzhodu v dolino reke Tibere, zadnji dolini v tej smeri. Ta poteka pribli\xc5\xbeno po smeri raztezanja. Te gore so na\xc5\xa1li predvsem v Toskani, Lazio in Campania.\n_START_SECTION_\nStabilnost terena\n_START_PARAGRAPH_\nTeren v Apeninih je v veliki meri nestabilen z razli\xc4\x8dnimi tipi plazov, zdrsov kamnin in naplavin, tokovi zemlje in blata in udornicami. Zavod za varstvo okolja in raziskave (Istituto Superiore per la Protezione e la Ricerca ambientale), vladna agencija, ustanovljena leta 2008 z zdru\xc5\xbeitvijo treh starej\xc5\xa1i agencij, je objavila posebno poro\xc4\x8dilo o zemeljskih plazovih v Italiji, ki povzema rezultate "Iffi projekta" (Il Progetto Iffi), italijanskega inventarja plazov (Inventario dei Fenomeni Franosi Italia). To je obse\xc5\xbena raziskava o zgodovini plazov v Italiji, ki jo je vlada za\xc4\x8dela v letu 1997. Do 31. decembrom 2007 je bilo raziskano in preslikano 482.272 plazov na ve\xc4\x8d kot 20.500\xc2\xa0km\xc2\xb2._NEWLINE_Poleg razli\xc4\x8dnih statisti\xc4\x8dnih podatkov so ugotovili, da je najbolj nestabilen teren v Apeninih, od najbolj nestabilnih vzhodnih delov Toskansko-emiliskih Apeninov, Centralnih Apeninov in vzhodni rob ju\xc5\xbenih Apeninov. Nestabilnost je primerljiva z Alpami, ki mejijo na Padsko ni\xc5\xbeino. Najbolj stabilen teren je na zahodni strani: Ligurija, Toskana, Umbrija in Lacij.\n_START_SECTION_\nLedeniki\n_START_PARAGRAPH_\nIzven masiva Gran Sasso d\'Italia v Apeninih ledeniki ne obstajajo. So pa bili kar se vidi po pliocenski moreni v Basilicata.'