b'\n_START_ARTICLE_\n\xc4\x8crtice in novele\n_START_SECTION_\nPravi\xc4\x8dna kazen bo\xc5\xbeja\n_START_PARAGRAPH_\nV dolini \xc5\xa1entflorjanski so ob mraku v kr\xc4\x8dmi za mizo sedeli rodoljubi in nazdravljali. Med njimi je bil tudi u\xc4\x8ditelj \xc5\xa0viligoj. Pogovarjali so se o prihajajo\xc4\x8di poroki bogatega \xc5\xa0obarja in najlep\xc5\xa1e \xc5\xbeenske v dolini in pili. Na poti domov se je u\xc4\x8ditelj razburil sam nad seboj in bilo ga je sram, ker je bil opit. Pot domov mu je bila dolga in te\xc5\xbeka, mislil je globoke misli. Sam pri sebi je govoril, kako skrivnostna in nadvse \xc4\x8dudna je no\xc4\x8d. Zdelo se mu je, da je vse tako \xc4\x8dudno zato, ker se je napil. Rekel je, da je bog vedel, zakaj mu je poslal to pijanost, in da so zmeraj pravi\xc4\x8dna njegova pota. Videl je razbojnika, ki je sko\xc4\x8dil skozi okno v izbo \xc5\xa0krobarjeve neveste, in tako bil pri\xc4\x8da o\xc4\x8ditnega pohuj\xc5\xa1anja. Previdno se je potuhnil in sram ga je bilo, ker se ni nikoli prej potuhnil, saj je bil spodoben in resen rodoljub. U\xc4\x8ditelju je bilo hudo pri srcu, saj je videl znamenja hudih dogodkov. V dolino \xc5\xa1entflorjansko je pri\xc5\xa1lo pohuj\xc5\xa1anje tisti dan, ko je nastopil svojo slu\xc5\xbebo adjunkt Peter Muha, saj je takrat, ko se je pripeljal v dolino, u\xc4\x8ditelju zasmrdelo kakor po ne\xc4\x8distosti. Po tisti no\xc4\x8di je u\xc4\x8ditelj zgodaj vstal, stopil k oknu in se ozrl po dolini. Po beli cesti mimo \xc5\xa1olskega vrta je pri\xc5\xa1el adjunkt, ki ga je imel za gre\xc5\xa1nika. Adjunkt je pri\xc5\xa1el k njemu, da mu je dal nasvet, kako se da \xc5\xbeiveti v dolini \xc5\xa1entflorjanski, saj je bil u\xc4\x8ditelj nedol\xc5\xbeen, brez zlega. Na koncu mu je povedal, da je videl, da je nedol\xc5\xbenost in vernost ve\xc4\x8dji greh od greha samega. Zasli\xc5\xa1al ga je tudi o dogodku pri \xc5\xa0obarjevi nevesti in napeljeval, da naj \xc5\xa1e malo doda in okrasi zgodbo ter jo gre pripovedovat v dolino. Adjunkt se je pono\xc4\x8di vzpel na okno in \xc5\xa1el k Meliti, \xc5\xa0obarjevi nevesti, ter ji povedal, da ne moreta biti skupaj, \xc4\x8deprav jo ljubi. V pozni ve\xc4\x8derni uri se je \xc5\xa0obar z vozom odpeljal. V njegovi hi\xc5\xa1i je visel obe\xc5\xa1en zlodej, Peter pa je spal na trati. Ostali so pili, u\xc4\x8ditelja pa je zanimalo, kaj se je zgodilo. Povedali smo mu, da se je greh obesil, u\xc4\x8ditelj pa je na koncu sklenil, da \xc5\xa1e ni bilo gre\xc5\xa1nika, ki ga ne bi na tem ali onem svetu doletela pravi\xc4\x8dna kazen bo\xc5\xbeja. Od takrat naprej v dolini ni bilo ve\xc4\x8d gre\xc5\xa1nika ali gre\xc5\xa1nice.\n_START_SECTION_\nVir\n_START_PARAGRAPH_\nIvan Cankar. Pravi\xc4\x8dna kazen bo\xc5\xbeja. Ljubljanski zvon 28/1. 21\xe2\x80\x9327, 80\xe2\x80\x9386, 132\xe2\x80\x93138, 195\xe2\x80\x93204. dLib Uporabljena izdaja: Pravi\xc4\x8dna kazen bo\xc5\xbeja. V: Ivan Cankar. Zbrano delo. Osemnajsta knjiga. Sosed Luka. Kurent. \xc4\x8crtice in novele (1907\xe2\x80\x931909). Ljubljana: DZS, 1973.'