b"\n_START_ARTICLE_\nLiutprand Kremonski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nLiutprand se je rodil v longobardski uradni\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini okrog 920 in je dobil izobrazbo na dvoru kralja Huga Provansalskega v Paviji. Ko je ostal sirota brez o\xc4\x8deta, ga je posinovil drugi materin mo\xc5\xbe, ki je bil odposlanec kralja Huga v Carigradu. Bil je posve\xc4\x8den v diakona in vstopil v slu\xc5\xbebo pri kralju Berengarju II.. Pogosto so ga po\xc5\xa1iljali v diplomatsko misijo na pape\xc5\xa1ki dvor. Hodil je po poo\xc4\x8dimovih stopinjah in je od\xc5\xa1el 949 kot diplomat v Carigrad na dvor bizantinskega cesarja Kostantina VII.. Ob svoji vrnitvi je padel v nemilost pri Berengarju iz neznanih razlogov; varstvo in slu\xc5\xbebo pa je na\xc5\xa1el pri bodo\xc4\x8dem svetorimskem cesarju Otonu I., takratnem nem\xc5\xa1kem kralju. Liutprand si je prizadeval skozi dalj\xc5\xa1e \xc4\x8dasovno obdobje, skupaj z mnogimi italijanskimi begunci na nem\xc5\xa1kem dvoru, naj posreduje v Italiji proti Berengarju, ki so ga mnogi imeli za samodr\xc5\xbeca. V zvezi s tem se je Liutprand mogel vrniti v domovino; ob priliki cesarjevega kronanja v Rimu je 961 postal \xc5\xa1kof v Cremoni, kot sam pripoveduje in kar potrjujejo tudi sodobne listine tistega \xc4\x8dasa._NEWLINE__NEWLINE_Zaradi svojega \xe2\x80\x93 sicer nepopolnega \xe2\x80\x93 znanja gr\xc5\xa1\xc4\x8dine in nem\xc5\xa1\xc4\x8dine, je postal Liutprand osrednja osebnost v zvezi s politi\xc4\x8dnimi in diplomatskimi razmerami sredi 10. stoletja v Italiji, Svetorimskem cesarstvu in tudi v odnosih z Bizantinskim cesarstvom._NEWLINE__NEWLINE_On je v svojih poro\xc4\x8da kot navzo\xc4\x8da pri\xc4\x8da o kronanju Otona I. in Otona II, odstavitvi pape\xc5\xbeev Janeza XII. , Benedikta VI. , kakor tudi o izvolitvi Leona VIII. in Janeza XIII. , pa tudi o ravenski sinodi. 968 je bil poslan \xc5\xa1e enkrat na bizantinski dvor k cesarju Nikiforju Fokasu. O njem nam je zapustil izredno \xc5\xbeive in zanimive zapise o tem neizobra\xc5\xbeenem in malopridnem bitju, ki ga je opisal z nezasli\xc5\xa1anim zani\xc4\x8devanjem in surovostjo; temu se ne smemo \xc4\x8duditi, saj so se vzhodni cesar in njegovi dvorjaniki nad zahodnim poslanstvom na vsakem koraku iz\xc5\xbeivljali in ga poni\xc5\xbeevali. Tokrat je brezuspe\xc5\xa1no pri\xc5\xa1el prosit za roko bizantinsko cesarsko nevesto Teofano za svetorimskega cesarja Otona II.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nLiutprandova dela poro\xc4\x8dajo o dogodkih, ki jim je bil sam pri\xc4\x8da. Zanimiv je zlasti po svojem \xc5\xbeivahnem pripovedovanju, polnem anekdot; ne skrbi ga preve\xc4\x8d zgodovinska resnica, ampak predvsem obra\xc4\x8dun z osebami, s katerimi se je iz raznih razlogov sprl in je pretrpel razne nadloge, pa najsi gre za cesarje, kralje ali pape\xc5\xbee. \xc5\xbde sam naslov Antapodosis pomeni Obra\xc4\x8dun (ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje, povra\xc4\x8dilo); naperjen je zoper Berengarja II. in njegovo \xc5\xbeeno Vilo Arle\xc5\xa1ko (Willa d'Arles), ki jima naprti krivice in ju zasmehuje, podobno kot je Liber de legatione constantinopolitana naperjen zoper carigrajskega cesarja in njegov dvor. Veliko bolj umirjen \xe2\x80\x93 \xc5\xbee kle\xc4\x8deplazen \xe2\x80\x93 ton pa vsebuje nedokon\xc4\x8dana knjiga Liber de rebus gestis Ottonis Magni Imperatoris, ki jo je Liutprand posvetil Otonu in njegovemu dvoru._NEWLINE__NEWLINE_Sad prvega potovanja v Carigrad je torej knjiga Relatio de legatione constantinopolitana, v kateri se neusmiljeno nor\xc4\x8duje iz bizantinskega cesarja in njegovega dvora. Njegov prepirljivi zna\xc4\x8daj se ka\xc5\xbee tudi v Antapodosisu. V tem spisu se izmenjujeta poezija in proza, ter opisuje italijanske dogodke od 887 do 950; tukaj je dal du\xc5\xa1ka svoji zameri zoper Berengarja in njegovo \xc5\xbeeno Vilo (Willa d'Arles). Bolj resno in skrbno pripravljeno delo, \xc5\xbeal nedokon\xc4\x8dano, je Liber de rebus gestis Ottonis imperatoris, ki pripoveduje zgodovino Otona I. od 960 do 964._NEWLINE__NEWLINE_Ta dela, v katerih latin\xc5\xa1\xc4\x8dina pogostoma \xc5\xa1epa, vendar so opisi izredno \xc5\xbeivi \xe2\x80\x93 predstavljajo v vsakem primeru, poleg bolj doslednih spisov Rateria Veronskega, obdobje, ki ga imenujemo tudi Otonijanska renesansa. Posebno vrednost imajo opisi bizantinskega dvora izpod peresa takratnega zahodno-latinskega Evropejca."