b'\n_START_ARTICLE_\nCamillo Golgi\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nGolgi, sin zdravnika, je kon\xc4\x8dal medicino leta 1865 na Univerzi v Padovi. Nato se je odpravil raziskovat na Univerzo v Pavii. Sprva se je nagibal k psihiatriji, ko pa je pri\xc5\xa1el pod vpliv Rudolfa Virchowa, nem\xc5\xa1kega patologa, se je posvetil raziskovanju celice in tkiv.\n_START_SECTION_\nGolgijev aparat in raziskave \xc5\xbeiv\xc4\x8devja\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1873 je objavil glavno odkritje svojega \xc5\xbeivljenja. Celi\xc4\x8dno barvanje so ponesli v svet znanstveniki, ko so Alexander Fleming, Robert Koch in Paul Ehrlich, vendar so ti uporabljali organska barvila, Golgi pa je v nasprotju z njimi vpeljal srebrove soli. Leta 1898 je v celicah mo\xc5\xbeganov lesne sove, obarvanih s temi snovmi, odkril komponente, ki jih \xc5\xa1e danes imenujemo Golgijevi aparati._NEWLINE_S\xc4\x8dasoma je Golgi prilagodil svojo metodo barvanja za \xc5\xbeiv\xc4\x8dno tkivo in ugotovil, da je uporabna. Lahko je videl podrobnosti, ki jih prej ni videl nih\xc4\x8de: med drugim je podrobno videl drobne izrastke \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih celic. Tako je lahko razlikoval razli\xc4\x8dne vrste Golgijevih aparatov, prav tako pa je lahko podprl Waldeyerja, nem\xc5\xa1kega anatoma, pri trditvi, da se izrastki razli\xc4\x8dnih \xc5\xbeiv\xc4\x8dnih celic oz. nevronov med seboj ne dotikajo. V resnici so med njimi ozke \xc5\xa1pranje, imenovane sinapse. Dana\xc5\xa1nje znanje o fini zgradbi \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema izhaja iz Golgijevega dela in iz raziskovanja Ramona y Cajala, \xc5\xa1panskega histologa, ki je nadaljeval njegovo tehniko._NEWLINE_Golgi je bil leta 1879 imenovan za profesorja anatomije na univerzi v Sieni, naslednje leto pa so ga premestili na katedro za histologijo in patologijo na Univerzo v Pavii. Leta 1880 se je posvetil malariji, k \xc4\x8demer ga je izzvalo Laveranovo odkritje, da to obolenje povzro\xc4\x8da pra\xc5\xbeival. Golgi je pokazal razliko med posameznimi oblikami bolezni._NEWLINE_Za svojo delo, ki ga je opravil na podro\xc4\x8dju strukture \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema, je leta 1906 skupaj z Ramonom y Cajalom, s katerim se v teoreti\xc4\x8dnih pojmih ni nikakor strinjal, dobil Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino.'