b'\n_START_ARTICLE_\nHeruli\n_START_PARAGRAPH_\nHeruli (latinsko Heruli), vzhodnogermansko pleme, ki se je v 3. stoletju preselilo iz Skandinavije na \xc4\x8crno morje._NEWLINE_Po letu 250 so skupaj z Goti ve\xc4\x8dkrat napadli Balkan in Gr\xc4\x8dijo. Leta 257 so oplenili Bizanc, Sparto in Atene. Leta 269 so jih pri Naissu, sedanjem Ni\xc5\xa1u v Srbiji, porazili Rimljani. V 4. stoletju so jih podjarmili Vzhodni Goti in zatem Huni. Po zmagi v bitki pri Nedavi leta 454 so se otresli hunske nadoblasti, ustanovili svoje kraljestvo in se pridru\xc5\xbeili Odoakru, poveljniku cesarskih federatskih enot, ki je leta 476 odstavil zadnjega zahodnega rimskega cesarja Romula Avgusta. Po porazu z Langobardi leta 508 so se vrnili v Skandinavijo.\n_START_SECTION_\nPoreklo\n_START_PARAGRAPH_\nJordanes, letopisec iz 6. stoletja, poro\xc4\x8da, da so Herule iz njihove domovine pregnali severnogermanski Dani, ki so prebivali na danskih otokih v skrajnem jugu \xc5\xa0vedske. Prokopij trdi, da so vzdr\xc5\xbeevali tesne stike s svojimi sonarodnjaki na otoku Tule. Omenja tudi, da so med bivanjem na Balkanu ubili svojega kralja in poslali v Skandinavijo odposlance z zahtevo po novem kralju. Novi kralj je s seboj pripeljal 200 mladih mo\xc5\xbe.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8crno morje\n_START_PARAGRAPH_\nHerule so rimski pisci prvi\xc4\x8d omenili med vladanjem cesarja Galiena (vladal 260-268), ko so skupaj z Goti pusto\xc5\xa1ili po obali \xc4\x8crnega morja v sedanji ju\xc5\xbeni Ukrajini in ob Egejskem morju. Me\xc5\xa1ane voja\xc5\xa1ke tolpe so leta 267 oplenile Bizanc. Vzhodno skupino Herulov so dve leti kasneje zdesetkali v bitki pri Ni\xc5\xa1u. Njihova zahodna skupina je bila leta 289 ob izlivu Rena, od konca 3. stoletja pa je skupaj z Sasi, Franki in Alemani plenila po Galiji in \xc5\xa0paniji. Herule so konec 4. stoletja podjarmili Vzhodni Goti. Ko so Ermanarikovo vzhodnogotsko kraljestvo okoli leta 375 uni\xc4\x8dili Huni, so Heruli postali hunski podlo\xc5\xbeniki.\n_START_SECTION_\nNeodvisno kraljestvo in kasnej\xc5\xa1a zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nPo padcu Hunskega kraljestva po porazu v bitki pri Nedavi leta 454, v kateri so sodelovali tudi Heruli, so Heruli ob rekah Moravi in Tisi v sedanji ju\xc5\xbeni Slova\xc5\xa1ki ustanovili svoje kraljestvo. Kasneje so se pridru\xc5\xbeili Odoakru, poveljniku rimskih pomo\xc5\xbenih enot, ki je leta 476 odstavil zadnjega zahodnega rimskega cesarja Romula Avgusta._NEWLINE_Ko so Herulsko kraljestvo uni\xc4\x8dili Langobardi, je njihova pot krenila navzdol. Nekaj pre\xc5\xbeivelih Herulov se je pridru\xc5\xbeilo Langobardom, drugi pa so poiskali zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de pri Gepidih. Comes Marcelin omenja, da so jim Bizantinci "na ukaz cezarja Anastazija nekje med 29. junijem in 31. avgustom 512" dovolili naselitev na razseljenem ozemlju pri Singidunu, sedanjem Beogradu. Malo kraljestvo je \xc5\xbee po eni generaciji izginilo iz zgodovinskih zapisov._NEWLINE_Pisni dokumenti ka\xc5\xbeejo, da so Heruli mnogo let slu\xc5\xbeili v armadah bizantinskih cesarjev, \xc5\xa1e posebno na pohodih generala Belizarja, ki je za Bizantinsko cesarstvo osvojil stara rimska ozemlja, med njimi tudi Italijo, Sirijo in severno Afriko. V tem obdobju je bil zelo slaven herulski poveljnik Far (ali Var). Nekaj tiso\xc4\x8d Herulov je na pohodih slu\xc5\xbeilo tudi v Belizarjevi osebni stra\xc5\xbei. Sredi 6. stoletja so povsem izginili iz zgodovinskih zapisov._NEWLINE_Prokopij omenja, da se je mnogo Herulov vrnilo v Skandinavijo in se naselilo ob severnogermanskih Getih (Gautoi). Domneva se, da so se naselili v \xc5\xa1vedski pokrajini V\xc3\xa4rmland ali provincah Blekinge in V\xc3\xa4rend, kjer so imele \xc5\xbeenske enake dedne pravice kot njihovi bratje. Nekaj \xc5\xa1vedskih plemi\xc5\xa1kih dru\xc5\xbein iz teh pokrajin se ima za potomce vrnjenih Herulov, kar pa ni povsem potrjeno. Za Herule se je tudi domnevalo, da so prvi kolonizirali Islandijo ali da so se se pome\xc5\xa1ali med prebivalce sedanje \xc5\xa1vedske pokrajine Uppland in tam v 6. stoletju spro\xc5\xbeili drasti\xc4\x8dne spremembe._NEWLINE_Anglosa\xc5\xa1ke, fankovske in nordijske kronike Herulov ne omenjajo, zato se domneva, da so jih poznali pod drugim imenom. Encyclop\xc3\xa6dia Britannica iz leta 1911 namiguje, da bi ime Heruli lahko pomenilo \xc4\x8dastni naslov, ker ga mnogi ena\xc4\x8dijo z anglosa\xc5\xa1kim eorlas (plemstvo) in starosa\xc5\xa1kim erlos (mo\xc5\xbeje), ki se v ednini (erilaz) pogosto pojavlja, morda kot \xc4\x8dastni naslov, na zgodnjih nordijskih napisih.\n_START_SECTION_\nKultura\n_START_PARAGRAPH_\nProkopij pi\xc5\xa1e, da so bili Heruli mnogobo\xc5\xbena dru\xc5\xbeba, znana po \xc5\xbertvovanje ljudi. Pi\xc5\xa1e tudi, da so prakticirali senicid, se pravi da je bolne in ostarele ubil nekdo, ki z njimi ni bil v sorodu, in njihove posmrtne ostanke se\xc5\xbegal na grmadi. Od \xc5\xbeena, ki jim je umrl mo\xc5\xbe, so pri\xc4\x8dakovali, da bo naredila samomor z obe\xc5\xa1enjem. Med vladavino cesarja Justinijana so se, po Prokopiju, Heruli pokristjanili in "privzeli bolj krotek na\xc4\x8din \xc5\xbeivljenja"._NEWLINE_Heruli v boju niso nosili nobenega oklepa, ampak samo \xc5\xa1\xc4\x8dit in debel jopi\xc4\x8d. V boj so jih spremljali tudi njihovi su\xc5\xbenji. Su\xc5\xbenji niso smeli nostiti \xc5\xa1\xc4\x8ditov, dokler niso v boju dokazali svoje hrabrosti.'