b'\n_START_ARTICLE_\nIgnac Alojz Kleinmayr\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nIgnac Alojz Kleinmayr izhaja iz tiskarske in zalo\xc5\xbeni\xc5\xa1ke rodbine Kleinmayr. Kljub temu, da je \xc5\xbee kot de\xc4\x8dek izgubil o\xc4\x8deta, je mati poskrbela, da je dobil \xc5\xa1iroko splo\xc5\xa1no in strokovno izobrazbo. Najprej je obiskoval celovski licej, nato pa se je najbr\xc5\xbe na Dunaju izu\xc4\x8dil tiskarske obrti. Seznanjal se je z nem\xc5\xa1ko literaturo ter spoznaval svet prek knjig in popotovanj. Tako je postal eden najvidnej\xc5\xa1ih koro\xc5\xa1kih predstavnikov prosvetljenstva. Vemo, da je bil tudi \xc4\x8dlan celov\xc5\xa1ke prostozidarske lo\xc5\xbee. Oktobra leta 1793 mu je v Celovcu umrla prva \xc5\xbeena. Ze naslednje leto se je ponovno poro\xc4\x8dil, tokrat s precej mlaj\xc5\xa1o damo, Ljubljan\xc4\x8danko Theklo von Lieber. V zameno za doto, ki jo je prinesla v zakon, je Kleinmayr na njeno ime 6. julija 1794 (verjetno je bil to poro\xc4\x8dni dan) prepisal ljubljansko knjigarno in tiskarno. Naslednji mesec je dal v zakup tudi celov\xc5\xa1ko podjetje in se preselil na svoje posestvo v \xc5\xbdu\xc5\xbeemberk. Tu je leta 1802 tudi umrl, pokopali so ga na tamkaj\xc5\xa1nem pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1769 je prevzel dru\xc5\xbensko podjetje. Ni se zadovoljil le s tem, da bi nadaljeval dobro ute\xc4\x8deno delo tiskarne, ampak je kot tiskar, zalo\xc5\xbenik in knjigotr\xc5\xbeec precej pove\xc4\x8dal dejavnost podjetja. Tako je ze leta 1771 prosil, da bi mu dovolili na Koro\xc5\xa1kem odpreti \xc5\xa1e eno tiskarno. Cesarski urad na Dunaju je pro\xc5\xa1njo zavmil. Leta 1776 je dobil ekskluzivno dovoljenje za izdajanje koledarjev na Koro\xc5\xa1kem, po ve\xc4\x8dletnih prizadevanjih pa so mu na Dunaju leta 1778 potrdili privilegij za izdajanje in tiskanje \xc5\xa1olskih knjig za Koro\xc5\xa1ko in Kranjsko. \xc5\xa0tiri leta kasneje (1782) so ugodno re\xc5\xa1ili njegovo pro\xc5\xa1njo, da bi uredil tiskarno v Ljubljani. Novembra 1784 mu je bil podeljen desetletni privilegij, na podlagi katerega je postal edini tiskar uradnih de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbejih predpisov v vseh treh notranjeavstrijskih de\xc5\xbeelah._NEWLINE_\xc5\xbde vse od leta 1770 je izdajal tudi \xc4\x8dasopise. Najprej celov\xc5\xa1ki Wochentlicher Auszug von Zeitungen, ki se je leta 1777 preimenoval v Klagenfurter Zeitung in je bil vse do leta 1848 edini koro\xc5\xa1ki \xc4\x8dasopis. V Ljubljani je Kleinmayr za\xc5\xbeel izdajati Wochentlicher Auszug von Zeitungen leta 1783. \xc5\xbee naslednje leto ga je preimenoval v Laibacher Zeitung, \xc4\x8dasopis, ki je kontinuirano izhajal vse do leta 1918. Ignac Alojz Kleinmayr je imel tudi ve\xc4\x8d knjigarn. V Celovcu je nadaljeval delo v dru\xc5\xbeinskem knjigotr\xc5\xa1kem podjetju, v Ljubljani pa je odprl podru\xc5\xbenico leta 1782. Na Dunaju in v Leipzigu je imel komisijski skladi\xc5\xa1\xc4\x8di. Leta 1789 je podedoval \xc5\xa1e dunajsko univerzitetno knjigamo. Ignac Alojz Kleinmayr se je ukvarjal tudi s proizvodnjo papirja. Okoli leta 1786 je kupil in modeniziral mlin za papir na Krki v \xc5\xbdu\xc5\xbeemberku. Leta 1787 je cesar Jozef II. Kleinmayrju, ki je bil vsestransko uspe\xc5\xa1en in podjeten tiskar, knjigotr\xc5\xbeec in podjetnik, podelil plemi\xc5\xa1ki naslov. Tako ni \xc4\x8dudno, da je bil Kleinmayr vnet zagovonik jo\xc5\xbeefinizma. Po cesarjevi smrti se v novih razmerah ni najbolje zna\xc5\xa1el. Deloma so temu botrovale tudi Kleinmayrjeve dru\xc5\xbeinske razmere._NEWLINE_Ignac Alojz Kleinmayr je ze pred prihodom v Ljubljano tiskal knjige, ki so pomembne za slovensko zgodovino. Tako so iz\xc5\xa1la v Celovcu dela Marka Han\xc5\xbei\xc4\x8da Historia reformationis religionis in Sfyria, Carinthia et Carniolia (1769), Gutsmanove knjige Christianske resnize (1770), Windische Sprachlehre (1777) in nem\xc5\xa1ko slovenski slovar (Deutsch-win-disches Worterbuch mit einer Sammlung der uerdeutschten windischen Stammworter, und einiger uorzuglichern abstammenden Worter, 1789._NEWLINE_V Kleinmayrjevi Ljubljanski tiskami so tiskali v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini in sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini. Med nem\xc5\xa1kimi tiski sta zelo pomembna periodi\xc4\x8dna publikacija Laibacher Schreibkalender in \xc4\x8dasnik Laibacher Zeitung. Poleg tega je iz\xc5\xa1la \xc5\xa1e vrsta uradnih tiskov in nem\xc5\xa1kih patrioti\xc4\x8dnih spisov (npr. Sammlung der kaiserlichen koniglichen landesfurstlichen Verordnungen fur das Jahr 1789). V sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini pa je izdajal nabo\xc5\xbene knjige (npr. Ga\xc5\xa1per Rupnik, Peisme od kershanskiga uuka po versti tega katechisma, 1784) in priro\xc4\x8dnike za preprosto ljudstvo (npr. J. G. Wolstejn, Bukuvze od Shuinskih bolesni sa kmeteshke ludy, 1784; isti, Bukue od kug inu bolesen Goueje Shiuine, tih Ovaz inu Suin sa Kmete, 1792). Tesno je sodeloval tudi z Antonom Toma\xc5\xbeem Linhartom. Leta 1790 je natisnil njegovo komedijo Ta uesseli dan, all Matizhek se sheni. Delo ljubljanskega knjigotr\xc5\xbeca Ignaca Alojza Kleinmayrja najbolje spoznamo preko \xc4\x8dasopisnih reklam, v katerih je predstavljal zalogo svoje knjigarne, ki jo je imel v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du mesta na Mestnem trgu. Njegova Laibacher Zeitung s prilogo Wochentliches Kundschaftsblatt je vse od za\xc4\x8detka, torej od leta 1784, prina\xc5\xa1ala tudi notice o novostih ljubljanskih knjigan, na primer Komove, Klemensove, Prombergarjeve in seveda Kleinmayrjeve. Oglasi so se pogosto ponavljali, saj je ve\xc4\x8dkrat ponujal iste naslove skozi vse leto.'