b'\n_START_ARTICLE_\nMila Ka\xc4\x8di\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nMila Ka\xc4\x8di\xc4\x8d se je rodila kot nezakonski otrok siroma\xc5\xa1ne otro\xc5\xa1ke vzgojiteljice Ljudmile Ka\xc4\x8di\xc4\x8d in premo\xc5\xbenega privatnika iz Ljubljane Herberta Mahra. Njuni zvezi so zaradi stanovske razlike nasprotovali njegovi star\xc5\xa1i, ki so nekajmese\xc4\x8dno Milo dali v rejo zakoncema Kova\xc4\x8di\xc4\x8d, kjer ji zaradi rev\xc5\xa1\xc4\x8dine ni bilo lahko. Po kon\xc4\x8dani osnovni \xc5\xa1oli je obiskovala me\xc5\xa1\xc4\x8dansko \xc5\xa1olo. S po\xc4\x8ditni\xc5\xa1kim delom si je prislu\xc5\xbeila za knjige in \xc5\xa1olske potreb\xc5\xa1\xc4\x8dine. \xc5\xa0tudirala je solopetje in dramsko igro na Dr\xc5\xbeavnem konservatoriju v Ljubljani in opravila \xc5\xa1tiri semestre na AGRFT. Njena velika ljubezen je bil kipar Jakob Savin\xc5\xa1ek, s katerim sta imela edinega sina Davida (1949\xe2\x80\x931990).\n_START_SECTION_\nGledali\xc5\xa1\xc4\x8de, opera in film\n_START_PARAGRAPH_\nZ igranjem je za\xc4\x8dela na amaterskih odrih pri \xc5\xa1estnajstih letih, leto pozneje je bila sprejeta v radijsko igralsko dru\xc5\xbeino. Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju je leta 1941 postala \xc4\x8dlanica opernega zbora v ljubljanski Operi, kjer je do osvoboditve (1945) v \xc5\xa1tirih sezonah sodelovala pri 42 uprizoritvah. Od 1945 do upokojitve 1970 je bila \xc4\x8dlanica Drame SNG v Ljubljani, kjer je dala \xc5\xbeivljenje ve\xc4\x8d kot sto dvajsetim likom. Kot igralka je veljala za komedijantko in le dvakrat naj bi dobila vlogo, ki si jo je zares \xc5\xbeelela \xe2\x80\x93 Dorina v Tartuffu in Eva v Vu\xc4\x8djaku. Nepozabna je bila kot \xc5\xa0tacunarka in \xc5\xbdupanja v Pohuj\xc5\xa1anju v dolini \xc5\xa0entflorjanski, Tona v Razvalini \xc5\xbeivljenja, Akulina v Mo\xc4\x8di teme, Poglavarjeva \xc5\xbeena v Revizorju, Dojka v Romeu in Juliji itd. Svojstven pe\xc4\x8dat je Ka\xc4\x8di\xc4\x8deva dala tudi slovenskemu filmu in televiziji. Njena prva filmska vloga je bila Po\xc5\xa1tarica v Vesni, nastopila je tudi v: Na\xc5\xa1 avto, Ne \xc4\x8dakaj na maj, Svet na Kaj\xc5\xbearju, Butnskala itn. Za vlogo v To so gadje je leta 1978 dobila zlato areno na filmskem festivalu v Pulju, za vlogo Matere v filmu Kormoran pa so ji leta 1986 na Tednu doma\xc4\x8dega filma v Celju podelili priznanje igralka leta. Leta 1994 ji je Zdru\xc5\xbeenje dramskih umetnikov Slovenije podelilo priznanje za \xc5\xbeivljenjsko delo. O tem, kako vsestransko priljubljena je bila tudi zunaj gledali\xc5\xa1kih krogov, pa pri\xc4\x8data naziv Slovenka leta, ki so ji ga leta 1994 podelili bralci revije Jana, in listina o imenovanju za \xc4\x8dastno me\xc5\xa1\xc4\x8danko Ljubljane iz leta 1998.\n_START_SECTION_\nLiterarno delo\n_START_PARAGRAPH_\nSvojo prvo pesem je Ka\xc4\x8di\xc4\x8deva napisala pri \xc5\xa1estnajstih. V intervjuju za Na\xc5\xa1o \xc5\xbeeno je povedala, da je za\xc4\x8dela pisati zato, ker je bila v svojem igralskem poklicu nepote\xc5\xa1ena. V gledali\xc5\xa1\xc4\x8du namre\xc4\x8d skoraj nikoli ni igrala ljubezenskih vlog, ker pa je bila \xc4\x8dustev polna in jih ni mogla nikjer izpovedati, se je zatekla k poeziji. V zgodnji mladosti se je navdu\xc5\xa1evala nad \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8devo zvo\xc4\x8dno liriko in Cankarjevimi \xc4\x8drticami. Pesmi Antona Gradnika (Ve\xc4\x8derne samote) so jo spodbudile k odkriti izpovedi lastne \xc5\xbeivljenjske zgodbe, o\xc4\x8ditala pa mu je neumnost, da bi mo\xc5\xa1ki pisal o tistem, kar do\xc5\xbeivljajo \xc5\xbeenske. Od tujih avtorjev je najraje prebirala kitajsko liriko in Lorco. K pisanju poezije so jo spodbujali njen \xc5\xbeivljenjski sopotnik, Jakob Savin\xc5\xa1ek, Edvard Kocbek, Jo\xc5\xbee Vidmar. _NEWLINE_Tone Pav\xc4\x8dek je njeno poezijo ozna\xc4\x8dil takole: \xc2\xbbIz njenih pesmi \xc5\xbeari \xc5\xbeerjavica v telesu, trepeta ljubezen, ki je v vseh stvareh, ki se morajo iz ljubezni dati in iz ljubezni jemljejo, v sebi nosi gnezdo bole\xc4\x8dine, zapu\xc5\xa1\xc4\x8denosti in grozo smrti, a bolj kot to jo \xc4\x8dez vse zaznamuje mila oto\xc5\xbenost zrenja na vse, kar je in ni minulo, kakor resni\xc4\x8dna pobo\xc5\xbenost \xc5\xbeene, ki sta ji pesem in \xc5\xbeivljenje milost.\xc2\xab\xc2\xa0_NEWLINE_Njeno pesni\xc5\xa1ko delo sicer ni obse\xc5\xbeno, je pa pretresljivo, ker se v njeni poeziji prepletajo trije temeljni motivi: ljubezen do dragega mo\xc5\xa1kega, senca smrti in materinstvo. Njena poezija je poezija krhke, sanjave, od ljubezni in hrepenenja zaznamovane \xc5\xbeenske, povsem predane svojima najdra\xc5\xbejima mo\xc5\xa1kima \xe2\x80\x93 ljubimcu in kasneje sinu. Ljubezenska lirika je odsev njenega notranjega do\xc5\xbeivljanja, izpovedanega na \xc4\x8dist in iskren na\xc4\x8din. Ne i\xc5\xa1\xc4\x8de novih pesni\xc5\xa1kih figur, ostaja le zvesta srcu in lastni izpovedi. Leta 1962 je bila s pesmijo Resignacija predstavljena v Antologiji moderne jugoslovanske poezije kot edina avtorica slovenskega dela zbirke. Nekaj njenih pesmi je prevedenih v angle\xc5\xa1\xc4\x8dino in predstavljenih v antologiji Parnassus of a small Nation. Del njene pesmi Ko bom umrla je natisnjen v svetovni knjigi aforizmov. Leta 1985 je prejela nagrado italijanske Akademije za umetnost in poezijo, zlata ogrlica. Njene pesmi so iz\xc5\xa1le v sedmih pesni\xc5\xa1kih zbirkah.'