b'\n_START_ARTICLE_\nStanko Kociper\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nBil je nezakonski sin dekle pri grofovski dru\xc5\xbeini. Mati ga je \xc5\xbee zelo zgodaj zaupala svoji sestri, ki je \xc5\xbeivela na Stanovem v \xc5\xbeupniji Velika Nedelja. Nato se je z materjo preselil na Kaj\xc5\xbear pri Sv. Miklav\xc5\xbeu pri Ormo\xc5\xbeu. \xc4\x8cutil se je za doma\xc4\x8dina Slovenskih goric, kar se tudi odra\xc5\xbea v njegovih delih. Klasi\xc4\x8dno gimnazijo je obiskoval v Mariboru in takrat za\xc4\x8del pisati drame ter kraj\xc5\xa1o pripovedno prozo, igral pa je tudi v gledali\xc5\xa1ki skupini. Gimnazijo je zaklju\xc4\x8dil leta 1936 nato pa se je vpisal na pravo v Ljubljani, kjer je leta 1942 diplomiral in 1944 doktoriral. Od julija 1942 do avgusta 1943 je bil v italijanski internaciji v Monigu in Chiesanuovi. Po kapitulaciji Italije je oktobra 1943 stopil med domobrance, kjer je postal referent za propagando in urednik revije Slovensko domobranstvo. Predaval je na domobranskih te\xc4\x8dajih in sre\xc4\x8danjih. Imel naj bi okrog 60 govorov, vendar niso natan\xc4\x8dno ohranjeni, v \xc4\x8dasniku Slovenec so iz\xc5\xa1li okrnjeni zaradi italijanske cenzure. Jeseni 1944 je bil zaradi nestrinjanja z nem\xc5\xa1kimi oblastmi iz domobranstva odpu\xc5\xa1\xc4\x8den ter je postal tajnik generala Leona Rupnika, leta 1945 pa tudi njegov zet. Z generalom Rupnikom je leta 1945 zapustil domovino in bil nato ve\xc4\x8d let v begunskih tabori\xc5\xa1\xc4\x8dih v Avstriji. V domovini ga je Komisija za ugotavljanje zlo\xc4\x8dinov okupatorjev in njegovih pomaga\xc4\x8dev prijavila s kvalifikacijo: narodno izdajstvo in moralna pomo\xc4\x8d okupatorju, vendar je bil zaradi pomanjkanja dokazov opro\xc5\xa1\xc4\x8den. Nato se je preselil v Argentino, kjer je delal v trgovskem podjetju. S prispevki je sodeloval v revijah Meddobje in Tabor; v slednji je objavljal zgodovinske prispevke. Zatem je dolga desetletja umetni\xc5\xa1ko mol\xc4\x8dal. Zadnje njegovo delo je knjiga spominov Kar sem \xc5\xbeivel, v kateri je popisal svoje \xc5\xbeivljenje in zlasti delovanje v domobranskih vrstah med letoma 1941 in 1948. Leta 1993 je obiskal domovino, kjer je bil sprejet v Dru\xc5\xa1tvo slovenskih pesnikov in pisateljev, nato pa se je vrnil v Argentino.\n_START_SECTION_\nLiterarno delo\n_START_PARAGRAPH_\nV gimnazijskih letih pisal \xc4\x8drtice ter jih pod raznimi psevdonimi objavljal v revijah Mentor ter Dom in svet. Leta 1936 je za maturantsko predstavo nastala drama Svitanje, ki pa zaradi zamujenega roka ni bila izvedena. Predelal jo je leta 1952. V naslednjih letih je napisal drami Zasad (1940) in \xc5\xa0entjurjevski provizor (1941), za kateri je zna\xc4\x8dilen \xc4\x8dustveno poudarjeni moralizem pri opazovanju me\xc5\xa1\xc4\x8danskega in va\xc5\xa1kega sveta. Njegova zadnja drama Prekletstvo ljubezni, ki so jo igrali v Ivanjkovcih, se je najverjetneje izgubila. V tem \xc4\x8dasu je postal stalni sodelavec Tineta Debeljaka. Ta ga je spodbudil k pisanju dalj\xc5\xa1ega teksta in tako je leta 1942 nastal roman Gori\xc4\x8danec v katerem poveli\xc4\x8duje ljubezen do zemlje in kme\xc4\x8dkega \xc5\xbeivljenja. Zanj je leta 1943 prejel Pre\xc5\xa1ernovo nagrado mesta Ljubljane. Po selitvi v Argentino se je dejavno vklju\xc4\x8dil v dru\xc5\xa1tveno \xc5\xbeivljenje argentinskih Slovencev, predvsem kot soustanovitelj Slovenske kulturne akcije ter \xc4\x8dlan njenega literarnega odseka. Tudi v novi domovini je bilo njegovo literarno ustvarjanje povezano z Debeljakom. \xc4\x8crtice in novele je v teh letih objavljal v revijah Vrednote in Duhovno \xc5\xbeivljenje ter v zborniku \xc4\x8cez Izaro. Teme njegovih del so povezane z domovino in Slovenskimi Goricami. V na\xc4\x8drtu cikel romanov o Sloveniji med vojno in okupacijo. Uspelo mu je napisati le prvi del z naslovom Na bo\xc5\xbeji dlani, nato pa se je ustvarjalno umaknil, kot polemik in kronist se je pojavljal le \xc5\xa1e na straneh domobranske revije Tabor.'