b'\n_START_ARTICLE_\nHindujska besedila\n_START_SECTION_\nPostvedska hindujska besedila\n_START_PARAGRAPH_\nNove knjige, ki so se pojavile kasneje, so se imenovale smriti. Smriti literatura obsega itihase (epi kot sta Ramajana in Mahabharata), purane (mitolo\xc5\xa1ka besedila), agame (teolo\xc5\xa1ke razprave) in dar\xc5\xa1ane (filozofska besedila)._NEWLINE_Mnogi menijo, da dharma\xc5\xa1astra (pravne knjige) tvorijo del smritija. Ob\xc4\x8dasno so se pojavili veliki zakonodajalci (Manu, Jagnjavalkja in Para\xc5\xa1ara), ki so kodificirali obstoje\xc4\x8de zakone in izlo\xc4\x8dili zastarele, da so zagotovili skladnost hindujskega na\xc4\x8dina \xc5\xbeivljenja z vedskim duhom in novimi \xc4\x8dasi. Kljub temu dharma\xc5\xa1astre \xc5\xbee dolgo \xc4\x8dasa zavra\xc4\x8dajo \xc5\xa1tevilne hindujske skupine, na primer struje kot so vedanta, bhakti, joga in tantra._NEWLINE_Hindujska filozofija teh epov odra\xc5\xbea doktrino avatarja (utele\xc5\xa1enje Boga v \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko bitje). Dva glavna avatarja boga Vi\xc5\xa1nuja, ki se pojavljata v epih, sta Rama (heroj Ramajane) in Kri\xc5\xa1na (glavni protagonist v Mahabharati). V nasprotju z bogovi vedskih samhit ter meditativnih, misti\xc4\x8dnih in eti\xc4\x8dnih upani\xc5\xa1adskih idej o vseprisotnem in brezobli\xc4\x8dnem Brahmanu, so avatarji teh epov precej bolj razvite osebnosti, ljube\xc4\x8de in pravi\xc4\x8dne poosebitve Vrhovnega Bitja med smrtniki.\n_START_SECTION_\nSaivitske himne Tevaram\n_START_PARAGRAPH_\nTevaram je korpus izjemnih himen, pre\xc5\xbeetih z bhakti. Pred ve\xc4\x8d kot 1400-1200 leti so jih napisali trije saivitski avtorji, in sicer v klasi\xc4\x8dnem tamilskem jeziku. Besedila imajo zaslugo za vzpon bhakti gibanja po celi Indiji.\n_START_SECTION_\nVai\xc5\xa1navske himne Divja prabandha\n_START_PARAGRAPH_\nNalajira divja prabandha je bo\xc5\xbeanska zbirka 4,000 verzov (v tamil\xc5\xa1\xc4\x8dini nalajira pomeni \xc5\xa1tiritiso\xc4\x8d), ki jih je pred 8. stoletjem n. \xc5\xa1t. napisalo dvanajst alvarjev. V sodobno obliko pa jih je med 9. in 10. stoletjem preuredil Nathamuni. Besedilo je kanonizacija dvanajstih vai\xc5\xa1navskih pesni\xc5\xa1kih svetnikov. Te pesmi \xc5\xa1e dandanes pogosto prepevajo. Preden jih je Nathamuni uredil v antologijo se se izvirna besedila izgubila. Prabandha opeva slavo Srimana Narayane (ali Vi\xc5\xa1nuja) v njegovih \xc5\xa1tevilnih oblikah. Alvarji so te pesmi prepevali v raznih sveti\xc5\xa1\xc4\x8dih, poznanih kot divja desam._NEWLINE_V ju\xc5\xbeni Indiji, \xc5\xa1e posebej v Tamil Naduju, je Divja prabandha enakovredna vedam, zato je besedilo znano tudi kot Dravida veda. V mnogih templjih, na primer v Srirangamu, je prepevanje Divja prabandhe del vsakodnevnih obredov. Med 4,000 verzi \xc5\xa1e posebej izstopa 1,000+ verzov, ki so poznani kot Thiru Vaajmozhi; njihov avtor je Nammalvar (Kaaril Maaran Sadagopan) iz Thiruk Kurugoorja.\n_START_SECTION_\nDruga hindujska besedila\n_START_PARAGRAPH_\nDruga dobro znana sveta besedila hinduizma vklju\xc4\x8dujejo spise \xc5\xa1ole bhakti joga (ljube\xc4\x8da predanost Bogu), kot so Tulsidasove Ram\xc4\x8daritmane (epska pesnitev v slogu Miltonovega Izgubljenega raja, ki temelji na Ramajani), D\xc5\xbeajadevova Gita Govinda (verska pesem, ki opeva bo\xc5\xbeansko ljubezen med Kri\xc5\xa1no in Radho), Adi \xc5\xa0ankarajevi komentarji in druga dela, Ramanud\xc5\xbea\xc4\x8darjevih devet knjig (vklju\xc4\x8dno z delom Sri Bhasja), Madhva\xc4\x8darjevi komentarji in Devi Mahatmja (pripovedi o Devi, hindujski bo\xc5\xbeanski materi v njenih mnogih oblikah).'