b'\n_START_ARTICLE_\nNad\xc5\xa1kofija Ljubljana\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nLjubljansko \xc5\xa1kofijo je 6. decembra 1461 ustanovil cesar Friderik III. (1415 - 1493). Pape\xc5\xbe Pij II. (1458 - 1464) je ustanovitev potrdil 6. septembra 1462. Cesar si je pridr\xc5\xbeal pravico imenovanja ljubljanskih \xc5\xa1kofov in enajstih kanonikov v dvanajst\xc4\x8dlanskem stolnem kapitlju. Po letu 1533 so imeli ljubljanski \xc5\xa1kofje pravico do kne\xc5\xbejega naslova. V \xc4\x8dasu reform cesarja Jo\xc5\xbeefa II. je \xc5\xa1kofija obsegala ljubljansko in novome\xc5\xa1ko okro\xc5\xbeje. V tistem obdobju je bila za kratek \xc4\x8das povzdignjena v nad\xc5\xa1kofijo (1788 - 1807) in sede\xc5\xbe metropolije za jugovzhodni del Habsbur\xc5\xa1ke monarhije).\n_START_SECTION_\n20. stoletje\n_START_PARAGRAPH_\nOd leta 1919, ko je bila ustanovljena Univerza v Ljubljani, je ljubljanski \xc5\xa1kof hkrati bil tudi veliki kancler Teolo\xc5\xa1ke fakultete. Prvi kancler je tako postal Anton Bonaventura Jegli\xc4\x8d. Njegov naslednik Gregorij Ro\xc5\xbeman je \xc5\xa1kofijo vodil v \xc4\x8dasu Kraljevine Jugoslavije. 7. aprila 1941, en dan po napadu Nem\xc4\x8dije na Jugoslavijo, je dolo\xc4\x8dil vrsto generalnih vikarjev, ki bi vodili \xc5\xa1kofijo v primeru, \xc4\x8de se njemu kaj pripeti, ko v moderni vojski nih\xc4\x8de ne ve, kaj lahko od koderkoli in zlasti iz zraka prileti. Prvi na seznamu je bil Ignacij Nadrah, za njim pa Toma\xc5\xbe Klinar, Gregor \xc5\xbderjav, Alojzij Zupan in kot zadnji, najmlaj\xc5\xa1i kanonik Anton Vovk. 5. maja 1945, na dan svojega bega v tujino, je \xc5\xa1kof \xc5\xa1e zadnji\xc4\x8d sklical konzistorij in potrdil vrstni red vikarjev iz leta 1941. Na mesto \xc5\xbderjava in Zupana, ki sta med tem umrla, je dodatno imenoval dekana Franca Kimovca. Prvi generalni vikar je po njegovem odhodu postal Ignacij Nadrah, vendar je bil \xc5\xbee 14. junija 1945 aretiran. Krmilo \xc5\xa1kofije bi moral za njim prevzeti Kimovec, ki pa je zaradi bolezni podal izjavo, da za to mesto ni primeren. Tako je 15. junija na seji kapitlja postal generalni vikar Anton Vovk. Gregorij Ro\xc5\xbeman je \xc5\xa1e naprej de iure ostal rezidencialni \xc5\xa1kof, saj je Sveti sede\xc5\xbe zavrnil mo\xc5\xbenost imenovanja novega \xc5\xa1kofa. Leta 1946, ko je bila \xc5\xa1kofija brez \xc5\xa1kofa, je na Vovkovo povabilo pri\xc5\xa1el v pomo\xc4\x8d zagreb\xc5\xa1ki pomo\xc5\xbeni \xc5\xa1kof Josip Lach, ki je v stolnici opravil velikono\xc4\x8dne obrede ter birmoval po \xc5\xbeupnijah. Pape\xc5\xbe Pij XII. je nato 15. septembra tega leta Vovka imenoval za pomo\xc5\xbenega \xc5\xa1kofa, \xc4\x8demur je 1. decembra sledilo tudi njegovo \xc5\xa1kofovsko posve\xc4\x8denje, septembra 1950 pa je bil imenovan za apostolskega administratorja s pravicami rezidencialnega \xc5\xa1kofa._NEWLINE_V naslednjih letih je Vovk poleg rednega dela na \xc5\xa1kofiji re\xc5\xa1eval tudi birokratske zadeve s Cerkvi nenaklonjeno oblastjo v Ljubljani \xe2\x80\x93 od dovoljenj za pou\xc4\x8devanje verouka, tiskanje glasil, pro\xc5\xa1enj za izpustitev zaprtih duhovnikov, pro\xc5\xa1enj za obnavljanje cerkva in \xc5\xbeupni\xc5\xa1\xc4\x8d, prijavljanje shodov in birm. Poleg tega je Uprava dr\xc5\xbeavne varnosti ve\xc4\x8dkrat preiskovala \xc5\xa1kofijska poslopja in odna\xc5\xa1ala dokumente \xc5\xa1kofijskega arhiva. Tudi Vovka samega so redno pod pritiski zasli\xc5\xa1evali. To stanje se je zaostrovalo vse do 20. januarja 1952, ko so Vovka na \xc5\xbdelezni\xc5\xa1ki postaji Novo mesto polili z bencinom in za\xc5\xbegali. Po zgra\xc5\xbeanju v svetovnih medijih se je stanje v naslednjih letih nekoliko umirilo. Po smrti \xc5\xa1kofa Ro\xc5\xbemana (16. novembra 1959) je bil Vovk uradno imenovan za \xc5\xa1kofa ordinarija._NEWLINE_Nova sprememba za \xc5\xa1kofijo je nastopila 22. decembra 1961, ko je pape\xc5\xbe Janez XXIII. ob 500. letnici obstoja \xc5\xa1kofijo povzdignil v nad\xc5\xa1kofijo, Antona Vovka pa imenoval za nad\xc5\xa1kofa. Vovk je leta 1963 umrl, nasledil pa ga je Jo\xc5\xbeef Poga\xc4\x8dnik. Pape\xc5\xbe Pavel VI. je nato 22. novembra 1968 nad\xc5\xa1kofijo dolo\xc4\x8dil \xc5\xa1e za sede\xc5\xbe metropolije. Edina sufraganska \xc5\xa1kofija je postala \xc5\xa0kofija Maribor, dokler se ji ni 10. oktobra 1977 z razlo\xc4\x8ditvijo tr\xc5\xbea\xc5\xa1ko-koprske \xc5\xa1kofije pridru\xc5\xbeila \xc5\xa1e \xc5\xa0kofija Koper._NEWLINE_Na ozemlju ljubljanske \xc5\xa1kofije je bila ob spremembi cerkvene ureditve v Sloveniji 7. aprila 2006 ustanovljena nova \xc5\xa0kofija Novo mesto in skupaj s koprsko \xc5\xa1kofijo vklju\xc4\x8dena v Ljubljansko metropolijo. Tega dne je tudi \xc5\xa0kofija Maribor postala nad\xc5\xa1kofija in metropolija, zato je bilo njeno ozemlje skupaj z obema novoustanovljenima sufraganskima \xc5\xa1kofijama (Celje in Murska Sobota) izlo\xc4\x8deno iz Ljubljanske metropolije.'