b'\n_START_ARTICLE_\nHilperik II.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nBil je najmlaj\xc5\xa1i sin Hilderika II. in njegove sestri\xc4\x8dne Bilihilde. Zaradi uni\xc4\x8devalnih dru\xc5\xbeinskih sporov so ga po o\xc4\x8detovem umoru leta 675 iz strahu pred umorom skrili v samostan, kjer je kot Danijel ostal do smrti Dagoberta III. in de facto vladarja Frankov Pipina Herstalskega leta 715. Tega leta ga je nevstrijski majordom Ragenfrid proglasil za kralja Frankov. Danijel je izbral kraljevsko ime Hilperik II., \xc4\x8deprav je bil zaradi samostanske vzgoje zelo druga\xc4\x8den od soimenjaka Hilperika I.._NEWLINE_Ragenfried je pri\xc4\x8dakoval, da bo 45 let star kralj brez politi\xc4\x8dnih izku\xc5\xa1enj vladal po njegovi volji, vendar se je kmalu izkazal kot samostojen vladar in borec za svoje pravice v Avstraziji. Temu sta se uprla Pipinova \xc5\xbeena Plektruda, ki je vladala v imenu svojega vnuka Klotarja IV., in njen nezakonski sin Karel Martel. Hilperik in Ragenfrid sta leta 716 napadla Avstrazijo. Nevstrijcem se je pridru\xc5\xbeila vojska frizijskega kralja Radboda in skupaj so se pri K\xc3\xb6lnu spopadli s Karlom Martelom. Hilperik je v bitki zmagal, Karel pa je pobegnil v pogorje Eifel. Kralj in njegov majordom sta po zmagi za\xc4\x8dela oblegati K\xc3\xb6ln. Plektruda se jima je vdala in priznala Hilperika za kralja Avstrazije, mu predala avstrazijsko zakladnico in opustila zahtevo za vnukovo majordomstvo._NEWLINE_V tem zmagovitem trenutku so se dogodki obrnili proti Hilperiku. Ragenfridovo vojsko je na povratku v Nevstrijo pri Malmedyju napadel Karel Martel, jo v bitki pri Ambl\xc3\xa8veu potolkel in pognal v beg. Po zmagi je vdrl na nevstrijsko ozemlje in po nizu voja\xc5\xa1kih zmag prisilil Hilperika k vdaji._NEWLINE_Karel Martel se je leta 717 vrnil v Nevstrijo in z zmago v bitki pri Vincyju pri Cambraiu potrdil svojo nadoblast. Pobeglega Hilperika in pari\xc5\xa1kega majordoma je nekaj \xc4\x8dasa lovil, potem pa se je umaknil, da bi obra\xc4\x8dunal s Plektrudo in K\xc3\xb6lnom. Ko mu je to uspelo, je za kralja Avstrazije namesto Hilperika imenoval Kotarja IV.. Hilperik se je po teh dogodkih leta 718 povezal z akvitanskim vojvodom Odom Velikim, vendar je bil v bitki s Karlom Martelom pri Soissoinsu ponovno pora\xc5\xbeen. Pobegnil je k svojemu zavezniku v Akvitanijo, Ragenfrid pa v Angers._NEWLINE_Klotar IV. je kmalu zatem umrl. Odo je v zameno za Karlovo priznanje Hilperikove oblasti v vseh frankovskih kraljestvih prekinil svoje zavezni\xc5\xa1tvo z njim. Kralj je Karlu Martelu prepustil svojo politi\xc4\x8dno oblast in ga leta 718 priznal za majordoma vseh frankovskih kraljestev.\n_START_SECTION_\nSmrt in zapu\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nHilperik II. je bil leta 719 uradno priznan za kralja vseh Frankov, vendar je na tem polo\xc5\xbeaju pre\xc5\xbeivel samo malo ve\xc4\x8d kot eno leto, ker je leta 721 v Attignyju umrl. Pokopali so ga v Nyonu. Oblast v Frankovskem kraljestvu so prevzeli majordomi, njegova naslednika Teoderik IV. (vladal 721\xe2\x80\x93737) in Hilderik III. (vladal 743\xe2\x80\x93751) pa sta bila tako imenovana rois fain\xc3\xa9ants \xe2\x80\x93 brezdelna kralja.'