b'\n_START_ARTICLE_\nVladimir Ryb\xc3\xa1\xc5\x99\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini odvetnika in politika Otokarja in gospodinje Terezine Ryb\xc3\xa1\xc5\x99 rojene Kastelic. Leta 1895 se je dru\xc5\xbeina preselila v Trst, kjer je kon\xc4\x8dal ljudsko \xc5\xa1olo in dr\xc5\xbeavno gimnazijo ter leta 1914 maturiral. Kot invalid ni bil vpoklican v vojsko in je ves \xc4\x8das 1. svetovne vojne \xc5\xa1tudiral pravo na Univerzi v Pragi in tu leta 1919 doktoriral. O\xc4\x8detova dru\xc5\xbeina se je ta \xc4\x8das iz Trsta \xc5\xbee preselila na Bled in kasneje v Ljubljano. Po Rapalski pogodbi je vsa dru\xc5\xbeina optirala za Kraljevino Srbov, Hrvatov in Slovencev. Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju je bil v Ljubljani pripravnik v odvetni\xc5\xa1ki pisarni advokata Kobla. Novembra 1919 je stopil v diplomatsko slu\xc5\xbebo, najprej na zunanjem ministrstvu v Beogradu, 1922 je postal sekretar poslani\xc5\xa1tva v Berlinu, nato namestnik konzula v Celovcu, 1923 sekretar poslani\xc5\xa1tva v Parizu, 1927 namestnik konzula na Reki, 1929 sekretar poslani\xc5\xa1tva v Bukare\xc5\xa1ti, 1933 konzul v D\xc3\xbcsseldorfu. Od 1934 je bil na zunanjem ministrstvu, nato sekretar poslani\xc5\xa1tva v Pragi in od 1936 vodja personalnega oddelka zunanjega ministrstva. 7. decembra 1937 je v Washingtonu prevzel mesto svetnika na poslani\xc5\xa1tvu jugoslovanske kraljevine (od 1941 veleposlani\xc5\xa1tvo). 17. novembra 1942 se je poro\xc4\x8dil z ameri\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavljanko Elvino Genevi\xc3\xa8ve Orlicz-Draszer. V \xc4\x8dasu 2. svetovne vojne se ni strinjal z velikosrbskim stali\xc5\xa1\xc4\x8dem svojega predstojnika veleposlanika Foti\xc4\x87a, zato je zaprosil jugoslovansko begunsko vlado, da ga je poklicala v London; 25. avgusta 1944 je bil tam imenovan za pomo\xc4\x8dnika zunanjega ministra pri vladi Ivana \xc5\xa0uba\xc5\xa1i\xc4\x87a (zunanji minister je bil \xc5\xa0uba\xc5\xa1i\xc4\x87 sam). Ta polo\xc5\xbeaj je ohranil do imenovanja za poslanika 1946.   _NEWLINE_V Londonu se je Vladimir Ryb\xc3\xa1\xc5\x99 dru\xc5\xbeil z emigranti, ki so kot \xc5\xa0uba\xc5\xa1i\xc4\x87 zagovarjali smer sporazumevanja z narodnoosvobodilno borbo v domovini in niso podpirali velikosrbske politike. Posebno prijateljstvo ga je vezalo z Izidorjem Cankarjem, tedaj ministrom v \xc5\xa0uba\xc5\xa1i\xc4\x87evi vladi. S slovenskimi emigrantskimi politiki je veliko razpravljal o usodi Primorske po vojni, pripravljal glede tega razne predloge in se zaradi tega sestajal z zavezni\xc5\xa1kimi politiki. Oktobra 1944 je po nalogu begunske vlade zastopal Jugoslavijo na konferenci za svetovni promet. Ko je 15. februarja 1945 \xc5\xa0uba\xc5\xa1i\xc4\x87eva vlada odpotovala iz Londona v Beograd je Ryb\xc3\xa1\xc5\x99 ostal do 25. aprila v Londonu kot odpravnik poslov jugoslovanskega veleposlani\xc5\xa1tva. Po prihodu novega veleposlanika Leonti\xc4\x87a je postal svetnik veleposlani\xc5\xa1tva in kot pomo\xc4\x8dnik zunanjega ministra v Londonu opravljal razne posle, tako je bil predstavnik Jugoslavije v evropskem odboru UNRRA (UNRRA; uprava zdru\xc5\xbeenih narodov za pomo\xc4\x8d in obnovo). Na prvem delu I. zasedanja Generalne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine OZN od 10. januarja do 14. februarja 1946 v Londonu je bil namestnik delegata v delegaciji Federativne ljudske republike Jugoslavije. 22. februarja 1946 je bil imenovan za izrednega poslanika in poobla\xc5\xa1\xc4\x8denega ministra Federativne ljudske republike Jugoslavije na Norve\xc5\xa1kem. Iz Londona je v Oslo prispel 2. aprila in 6. aprila predal poverilno pismo kralju Haakonu VII. in ostal na Norve\xc5\xa1kem do nenadne smrti 14. novembra 1946. Pokopan je bil 28. novembra 1946 v Beogradu. Odlikovan je bil z francoskim redom \xc4\x8dasti, pape\xc5\xa1kim redom bo\xc5\xbejega groba, \xc4\x8de\xc5\xa1kim redom belega leva, nem\xc5\xa1kim redom orla, jugoslovanskim redom sv. Save in jugoslovanskim redom krone ter albanskim Skenderbegovim redom._NEWLINE_Vladimir Ryb\xc3\xa1\xc5\x99 je \xc5\xbee pred vstopom v diplomacijo napisal nekaj \xc4\x8dlankov kot npr.: Jugoslavija (Sokolski koledar 1929, str. 68-74), Kako so bili Lahi favorizirani od avstrijske vlade na \xc5\xa1kodo do Jugoslovanov (Slovenski narod 1920. str. 6), pa tudi kasneje, kot npr.: Terra irridenta (Slovenski narod 1928, str. 28).'