b'\n_START_ARTICLE_\nJulius Robert Oppenheimer\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nOppenheimer je izhajal iz premo\xc5\xbene in kultivirane dru\xc5\xbeine. \xc5\xbde v zgodnji mladosti je izkazal izredno bistrost. \xc5\xa0olal se je na znani Ethical Culture School v New Yorku in kon\xc4\x8dal \xc5\xa1olanje kot prvi v razredu. Leta 1922 se je vpisal na Univerzo Harvard, kjer je diplomiral pri P. W. Bridgmanu v treh letih z najvi\xc5\xa1jimi ocenami. Podiplomski \xc5\xa1tudij je opravil v Angliji, kjer se je sre\xc4\x8dal s Thompsonom, Rutherfordom in Bornom._NEWLINE_Doktoriral je leta 1927 na Univerzi v G\xc3\xb6ttingenu, kjer je spoznal von Neumanna. Leta 1928 so ga sprejeli na Kalifornijski tehnolo\xc5\xa1ki in\xc5\xa1titut (Caltech)._NEWLINE_Leta 1930 je dokazal, da proton ne more biti Diracov antielektron in tako odprl pot odkritju pravega antielektrona, pozitrona._NEWLINE_V letu 1935 je pojasnil, kako se hitri devteron, jedro te\xc5\xbekega vodika, skupek protona in nevtrona, razcepi, ko se pribli\xc5\xbea pozitivno naelektrenemu atomskemu jedru. Proton, ki nosi pozitvni naboj, \xc4\x8duti odbojno silo in se odkloni. Nenabiti nevtron pa leti neovirano naprej. Zaradi tega je obstreljevanje z devteroni dostikrat enakovredno obstreljevanju z nevtroni s tem, da lahko devterone, ki nosijo elektri\xc4\x8dni naboj, s pospe\xc5\xa1evalniki po\xc5\xbeenemo do visokih energij, nenabitih nevtronov pa ne moremo._NEWLINE_Prispeval je tudi k razlagi kaskadnih pojavov, v katerih primarni delec iz kozmi\xc4\x8dnih \xc5\xbearkov ob trku ustvari sekundarne delce, vsak od teh pa ob trku spet nove delce, tako da nastane prava ploha kozmi\xc4\x8dnih \xc5\xbearkov._NEWLINE_Ukvarjal se je s \xc4\x8drnimi luknjami in med prvimi spoznal, da so teoreti\xc4\x8dno mo\xc5\xbene._NEWLINE_Leta 1943 je vodil razvoj prve atomske bombe v Los Alamosu v skrivnem Projektu Manhattan, nato pa je odklonil sodelovanje pri razvoju vodikove bombe. Med letoma 1943 in 1945 je bil prvi predstojnik Narodnega laboratorija v Los Alamosu._NEWLINE_Od leta 1947 do 1953 je bil predsednik splo\xc5\xa1nega strokovnega sveta pri Komisiji za atomsko energijo, od leta 1947 pa je bil tudi \xc4\x8dlan In\xc5\xa1tituta za vi\xc5\xa1ji \xc5\xa1tudij v Princetonu, kjer je ostal do upokojitve leta 1966. V tem \xc4\x8dasu je bil tudi tretji predstojnik tega in\xc5\xa1tituta._NEWLINE_Po koncu vojne se je boril za mednarodni nadzor nad atomsko bombo. Vendar je ameri\xc5\xa1ki predsednik leta 1949 z odlokom zavrnil njegovo stali\xc5\xa1\xc4\x8de. Leta 1954 v \xc4\x8dasu senatorja Josepha R. McCarthyja, je Komisija za atomsko energijo Oppenheimerja ozna\xc4\x8dila kot lojalnega dr\xc5\xbeavljana vendar nezanesljivega glede dr\xc5\xbeavnih tajnosti. Pri\xc4\x8devanje Tellerja, ki se je zavzemal za razvoj vodikove bombe, je pripomoglo, da so to tudi javno priznali. Oppenheimer od tedaj ni imel ve\xc4\x8d dostopa do zaupnih papirjev. Atomska komisija mu je pozneje leta 1963 podelila nagrado Enrica Fermija za njegov prispevek k jedrskim raziskavam. Sledil je neizogiben spor s Kongresom, ki je zni\xc5\xbeal vi\xc5\xa1ino nagrade od prej\xc5\xa1njih 50.000 dolarjev na 25.000.'