b'\n_START_ARTICLE_\nSolunsko kraljestvo\n_START_SECTION_\nZgodovinsko ozadje\n_START_PARAGRAPH_\nPo padcu Bizanca leta 1204 je vodja kri\xc5\xbearskega pohoda Bonifacij Montferra\xc5\xa1ki pri\xc4\x8dakoval, da ga bodo kri\xc5\xbearji in Bizantinci proglasili za novega cesarja. Ker so Bene\xc4\x8dani menili, da so Bonifacijeve zveze z Bizantinskim cesarstvom premo\xc4\x8dne, saj je bil njegov brat poro\xc4\x8den v bizantinsko cesarsko dru\xc5\xbeino, zanje ni bil primeren kandidat. Potrebovali so nekoga, ki bi bil pod njihovim vplivom in bi ga la\xc5\xbee obvladovali, zato so za cesarja novoustanovljenega Latinskega cesarstva izbrali Baldvina Flandrijskega.\n_START_SECTION_\nUstanovitev\n_START_PARAGRAPH_\nBonifacij je z nejevoljo sprejel Baldvinovo izvolitev in se odlo\xc4\x8dil, da bo zase osvojil Solun, drugo najve\xc4\x8dje mesto v Bizantinskem cesarstvu. Enake \xc5\xbeelje je imel tudi cesar Baldvin, zato je pri\xc5\xa1lo do spora, v katerem je zmagal Bonifacij, ker je Bene\xc4\x8danom odstopil Kreto in s tem dobil njihovo podporo. Solun je osvojil konec leta 1204 in ustanovil Solunsko kraljestvo, vendar vladarskega naslova\xc2\xa0\xc2\xbbkralj\xc2\xab\xc2\xa0nikoli ni nosil. Kraljestvo je bilo vazalna dr\xc5\xbeava Latinskega cesarstva._NEWLINE_Viri iz poznega 13. stoletja in 14. stoletja trdijo, da je Bonifacij svojo pravico do Soluna utemeljeval s trditvijo, da je Solun dobil njegov mlaj\xc5\xa1i brat Renier, ko se je leta 1180 poro\xc4\x8dil z Marijo Komneno Porfirogeneto._NEWLINE_Kraljestvo je zavzemalo ozemlje ob egejski obali Trakije, Tesalije in Makedonije, meje na celini pa so se zaradi stalnih vojn z Bolgari in Epirskim despotatom stalno spreminjale. Kraljestvo je na za\xc4\x8detku stalno napadal tudi bizantinski cesar Aleksej III. Angel, ki je po padcu Bizanca pobegnil v Korint, vendar so ga Solunci kmalu porazili. Po zmagi nad Aleksejem III. je Bonifacij zasedel otok Evboja (\xc3\x89vvoia), kjer je ustanovil vazalno gospostvo, potem pa je kri\xc5\xbearjem pomagal ustanoviti \xc5\xa1e Vojvodino Atene in Kne\xc5\xbeevino Ahajo. Tudi ti dve dr\xc5\xbeavi sta bili vazala Solunskega kraljestva.\n_START_SECTION_\nLangobardska vstaja\n_START_PARAGRAPH_\nBonifacijevo vladanje je trajalo manj kot dve leti, ker so ga 4. septembra 1207 ujeli in ubili Bolgari carja Kalojana. Kraljestvo je nasledil Bonifacijev sin Dimitrij, ki je imel komaj \xc5\xa1tiri leta, resni\xc4\x8dno oblast pa je imelo ni\xc5\xbeje plemstvo langobardskega porekla. Langobardski plemi\xc4\x8di pod vodstvom regenta Oberta so na\xc4\x8drtovali, da na prestol posadijo Bonifacijevega starej\xc5\xa1ega sina Viljema VI. Montferra\xc5\xa1kega. Njihov poskus je prepre\xc4\x8dil cesar Henrik Flandrijski, ki se je leta 1209 z vojsko odpravil proti Sulunu in upornike prisilil k poslu\xc5\xa1nosti, Dimitrijevega regenta Oberta pa je zamenjal s svojim bratom Evstahijem.\n_START_SECTION_\nVojna proti Epirju in propad kraljestva\n_START_PARAGRAPH_\nZmedo v dr\xc5\xbeavi je izkoristil epirski despot Mihael I. Komnen Dukas (1205-1214), ki je bil uradno Bonifacijev zaveznik. Leta 1210 je skupaj z Bolgari napadel Solun. Henrik Flandrijski je oba nasprotnika porazil in z njima sklenil premirje, toda Mihael I. je leta 1214 umrl in po njegovi smrti je kraljestvo ponovno napadel Mihaelov brat Teodor Komnen Dukas (1214-1230). V naslednjih devetih letih je Teodor postopoma osvojil celotno solunsko ozemlje, razen Soluna, ker ga Latinsko cesarstvo zaradi stalnih vojn z vse mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1im Nikejskim cesarstvom ni moglo braniti._NEWLINE_Leta 1224 je postal Dimitrij polnoleten in je sam prevzel oblast, toda Teodorju je takrat kon\xc4\x8dno uspelo zavzeti Solun in Solunsko kraljestvo je postalo del Epirskega despotata.'