b'\n_START_ARTICLE_\nRudolf Friderik Knapi\xc4\x8d\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRudolf Friderik Knapi\xc4\x8d se je kot tretji otrok rodil pri Sv. Antonu nad Rajhenburgom tamkaj\xc5\xa1njemu u\xc4\x8ditelju Janku Knapi\xc4\x8du. Osnovno \xc5\xa1olo je obiskoval najprej pri Sv. Antonu, nato pa na Vidmu ob Savi, kamor je bil preme\xc5\xa1\xc4\x8den njegov o\xc4\x8de. Po me\xc5\xa1\xc4\x8danski \xc5\xa1oli v Kr\xc5\xa1kem se je vpisal na realko v Ljubljani, ki jo je leta 1909 z odliko kon\xc4\x8dal. Posebej je bil nadarjen za jezike. Nem\xc5\xa1ko, francosko in angle\xc5\xa1ko je teko\xc4\x8de obvladal \xc5\xbee kot maturant._NEWLINE_Po maturi se je vpisal na akademijo za mednarodno trgovino na Dunaju (Hochschule f\xc3\xbcr Welthandel \xe2\x80\x93 Exportakademie). \xc5\xbdelel si je konzularne slu\xc5\xbebe, vendar je bilo v \xc4\x8dasu svetovne gospodarske in politi\xc4\x8dne krize pred I. svetovno vojno vsakr\xc5\xa1no novo zaposlovanje na avstroogrskih konzulatih ustavljeno. Leta 1913 je sprejel ponujeno slu\xc5\xbebo korespondenta za angle\xc5\xa1ki, francoski in nem\xc5\xa1ki jezik pri angle\xc5\xa1ki pomorski dru\xc5\xbebi na Portugalskem, kjer se je nau\xc4\x8dil \xc5\xa1e portugalsko. Ko sta po izbruhu I. svetovne vojne postali nasprotnici tudi Portugalska in Avstro-Ogrska, se je zatekel v \xc5\xa0panijo. Da se je pre\xc5\xbeivel, se je ukvarjal z razli\xc4\x8dnimi prilo\xc5\xbenostnimi deli. Ob pomo\xc4\x8di nekemu geometru si je pridobil kvalifikacijo v tej stroki. Med bivanjem v pristani\xc5\xa1kem mestu Vigo se je nau\xc4\x8dil \xc5\xa1e \xc5\xa1pansko in italijansko, za tem pa se je posvetil slovanskim jezikom: \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8dini in ru\xc5\xa1\xc4\x8dini. Posku\xc5\xa1al se je pre\xc5\xbeivljati s prevajanjem, vendar so bile gospodarske razmere preslabe. Leta 1918 se je vrnil v Lizbono in poprijel za vsako delo, od \xc4\x8distilca \xc4\x8devljev do razna\xc5\xa1alca \xc4\x8dasopisov._NEWLINE_Rudolf je obudil novo upanje na konzularno slu\xc5\xbebo, ko se je ozemlje njegovih rojakov Slovencev, odcepilo od Avstro-Ogrske in so se povezali v novo nastalo Kraljevino Srbov, Hrvatov in Slovencev. Zopet je zaprosil za slu\xc5\xbebo na konzulatu v Lizboni. Ob zavrnitvi, ki jo je prejel iz Beograda, je do\xc5\xbeivel veliko razo\xc4\x8daranje in hudo zbolel. Med zdravljenjem na kliniki medicinske fakultete v Lizboni se je zanj zavzel profesor Celestino da Costa. Kmalu za tem je dobil slu\xc5\xbebo v gospodarskem uredni\xc5\xa1tvu lizbonskega dnevnika Novidades, honorarno pa je za\xc4\x8del delati tudi na jugoslovanskem veleposlani\xc5\xa1tvu v Lizboni kot prevajalec. Ob tem se je ves \xc4\x8das trudil, da bi na portugalskem \xc5\xa1iril novice, povezane z Jugoslavijo.\n_START_SECTION_\nDelo na univerzi\n_START_PARAGRAPH_\nKo je Filozofska fakulteta v Lizboni leta 1926 razpisala prosto predavateljsko mesto za germansko filologijo, se je prijavil in bil kot uspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1i kandidat izbran. Kot izredni profesor germanistike na univerzi (Faculdade de Letras da Universidade de Lisboa) je na \xc5\xbeeljo portugalskih gospodarstvenikov obdr\xc5\xbeal souredni\xc5\xa1tvo pri dnevniku Novidades. Rudolf je bil po srcu humanist in si je aktivno prizadeval za razvoj znanosti in kulture. Ko je bil leta 1929 pri portugalskem ministrstvu za \xc5\xa1olstvo ustanovljen Svet za nacionalno \xc5\xa1olstvo (Junta de Educa\xc3\xa7\xc3\xa3o Nacional), je vodil njegovo korespondenco v \xc5\xa1tevilnih jezikih, ki jih je obvladal. Svet je skrbel za vzpostavitev, izbolj\xc5\xa1anje in financiranje mednarodnega sodelovanja portugalskih institucij pri znanstveno raziskovalnem delu. Na delo in politiko sveta je pomembno vplival profesor Celestino da Costa, raziskovalec na podro\xc4\x8dju histologije in embriologije, ki je postal leta 1934 njegov predsednik, vodil pa je tudi In\xc5\xa1titut za visoko kulturo (Instituto para a Alta Cultura), ki se je leta 1936 preoblikoval iz sveta. Rudolf Knapi\xc4\x8d, ki je z njim tesno sodeloval, se je ves \xc4\x8das trudil vzpostaviti stike z univerzami v Ljubljani in drugod v Jugoslaviji. Leta 1928 si je pri\xc4\x8del dopisovati z urednikom in literatom Antonom Debeljakom, da bi na\xc5\xa1el pot, kako ustanoviti lektorat za portugalski jezik v Ljubljani, tako kot je bil ustanovljen na univerzah v Pragi, Var\xc5\xa1avi in na Dunaju. Kot vodja slu\xc5\xbebe za mednarodno sodelovanje in informiranje nacionalnega sveta za izobra\xc5\xbeevanje je R. F. Knapi\xc4\x8d posku\xc5\xa1al v obojestransko korist povezati Portugalce in Slovence, da bi izkoristili \xc5\xa1tipendije za specializacijo oziroma doktorske \xc5\xa1tudije na evropskih univerzah.\n_START_SECTION_\nPublicisti\xc4\x8dno delo\n_START_PARAGRAPH_\nKer se je A. Debeljak zanimal za portugalsko knji\xc5\xbeevnost, se je med njima razvilo sodelovanje, ki je vodilo k vzajemni izmenjavi ne le dnevnih novic, ampak tudi prevodov literarnih del. R. F. Knapi\xc4\x8d je bil naro\xc4\x8den na \xc4\x8dasopis Slovenski narod, da je sledil dogajanjem v domovini. Iz njega je \xc4\x8drpal gradivo za prispevke v lizbonskemu \xc4\x8dasniku Novidades, da bi spodbudili gospodarsko sodelovanje med dr\xc5\xbeavama. Vrsto \xc4\x8dlankov o Jugoslaviji je pripravil tudi za druge portugalske dnevnike. O dogajanjih na Portugalskem (npr. da je leta 1934 Jugoslavija ustanovila v Lizboni Urad za narodno propagando, ki ga je vodil novinar Antonio Ferro) je v pismih obve\xc5\xa1\xc4\x8dal A. Debeljaka, ki je zadeve objavljal v tedniku \xc5\xbdivljenje in svet._NEWLINE_Poleg tega je R. F. Knapi\xc4\x8d sku\xc5\xa1al portugalskim bralcem predstaviti slovensko kulturo. Julija 1928 je v dnevniku Novidades objavil laskavo oceno slovenskega prevoda dela\xc2\xa0\xc2\xbbAmadis\xc2\xab\xc2\xa0avtorja Affonsa Lopesa Vieire in v portugal\xc5\xa1\xc4\x8dino prevedel kratko pesnitev iz zbirke\xc2\xa0\xc2\xbbSolnce in sence\xc2\xab\xc2\xa0avtorja A. Debeljaka. Objavil je razpravo Luciena Tesni\xc3\xa8rea o Otonu \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8du, vklju\xc4\x8dno z njegovo sliko. S posredovanjem A. Debeljaka mu je leta 1934 Franc Ksaver Me\xc5\xa1ko poslal v prevod zbirko svojih novel, ki jih je v nadaljevanjih v portugal\xc5\xa1\xc4\x8dini objavljal. Dne 5. februarja 1934 je R. F. Knapi\xc4\x8d v portugalskem dnevniku A Voz (Glas) objavil pregled komentirane antologije\xc2\xa0\xc2\xbbIz portugalskega pesni\xc5\xa1tva\xc2\xab, ki je izhajala v Ljubljanskem zvonu od maja do septembra 1933. Avtor antologije, A. Debeljak, je v enem od naslednjih \xc4\x8dlankov v reviji \xc5\xbdivljenje in svet zapisal:\xc2\xa0\xc2\xbbG. Knapi\xc4\x8d je spotoma ozna\xc4\x8dil na\xc5\xa1 narod kot najbolj omikan med slovanskimi vejami \xe2\x80\x94 o mas culto entre oe povos eslavos \xe2\x80\x94 ozna\xc4\x8dil na\xc5\xa1o narodno bole\xc4\x8dino po mirovnih pogodbah, ozna\xc4\x8dil na\xc5\xa1o govorico, naposled podal vsebino navedene razprave, pri \xc4\x8demer citira dva zgleda v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini, npr.: \'Rad bi te imel, mladenka, da ni vmes zaprek: ti si poln kropilni kamen, ki sega vanj vse vprek.\'\xc2\xab_NEWLINE_A. Debeljaku je za navedeno razpravo o portugalskem pesni\xc5\xa1tvu poslal priznalno izjavo dolgoletni generalni sekretar Sveta za nacionalno \xc5\xa1olstvo in vodja ministrovega kabineta Lu\xc3\xads Sim\xc3\xb5es Raposo. Izjavo je za objavo v slovenskem tedniku\xc2\xa0\xc2\xbbJutro\xc2\xab\xc2\xa0(12. decembra 1933) povzel R. F. Knapi\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nPrevajalsko delo\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je bil R. F. Knapi\xc4\x8d profesor germanistike, je prevajal ve\xc4\x8d jezikov. Poleg uredni\xc5\xa1kega dela pri portugalskem \xc4\x8dasniku Novidades je kot edini tujec pri Narodni banki urejal francosko izdajo publikacije\xc2\xa0\xc2\xbbBoletim do Banco de Portugal\xc2\xab. Znanje angle\xc5\xa1\xc4\x8dine in zaupanje, ki si ga je s svojim delom pridobil, sta bila podlaga, da ga je Narodna banka imenovala za zaupnega tajnika svoje delegacije pri pravdi, ki jo je ta banka imela v Londonu, kjer jo je zastopal tudi v parlamentu (House of Lords). V angle\xc5\xa1\xc4\x8dino je prevedel ve\xc4\x8d prispevkov drugih raziskovalcev za razne kongrese. Vrsto prevodov je opravil za namen\xc2\xa0\xc2\xbbpropagande\xc2\xab\xc2\xa0kot so tedaj imenovali promocijo dela Sveta za nacionalno \xc5\xa1olstvo oziroma In\xc5\xa1tituta za visoko kulturo, ki sta financirala tudi izdajanje publikacij in udele\xc5\xbebo na znanstvenih konferencah. Njegovo resnej\xc5\xa1e prevajalsko delo je prevod romanov, ki jih je pisal sodobnik "Nuno de Montem\xc3\xb3r".\n_START_SECTION_\nZasebno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRudolf se je v Lizboni 21. marca 1925 poro\xc4\x8dil z Marijo Ireno Torres Pereira Rodriges de Lima. Rodili so se jima trije otroci: Dragomir Janko (1925), Ana Marija (1929) in Rudolf Friderik (1931). Ob vseh obveznostih je imel premalo \xc4\x8dasa, da bi jih teko\xc4\x8de nau\xc4\x8dil slovensko, navajal pa jih je k branju slovenske besede in u\xc4\x8denju tujih jezikov, zlasti franco\xc5\xa1\xc4\x8dine in nem\xc5\xa1\xc4\x8dine. Vzgojen je bil v skromnosti in delavnosti, kar je prena\xc5\xa1al tudi na otroke. Kot je zna\xc4\x8dilno za dedovanje portugalskih imen, je na svoje otroke prenesel slovenska imena: sinovoma po svojem o\xc4\x8detu Janku in sebi, h\xc4\x8deri pa po svoji materi Ani Terbov\xc5\xa1ek in svoji ma\xc4\x8dehi Mariji Kline. S tem je svoji drugi mami Mariji, ki ga je klicala Rudi, izrekel priznanje, da ga je obravnavala enakovredno kot otroke svoje krvi. Bole\xc4\x8de se je v dru\xc5\xbeinsko \xc5\xbeivljenje zarezala smrt sina Rudolfa Friderika ml., ki je preminul leta 1954 v svojih \xc5\xa1tudentskih letih in zapustil komaj rojeni h\xc4\x8derki kot siroti. Rudolf Friderik Knapi\xc4\x8d je sklenil svojo \xc5\xbeivljenjsko pot leta 1963. Pokopan je v Lizboni. Zahvaljujo\xc4\x8d na\xc4\x8dinu dedovanja osebnih imen na Portugalskem pa se je o\xc4\x8detov slovenski priimek prenesel tudi na potomke treh generacij v tretje tiso\xc4\x8dletje.'