b'\n_START_ARTICLE_\nTridesetletna vojna\n_START_PARAGRAPH_\nTridesetletna vojna, vojna v letih 1618\xe2\x80\x9348 na podro\xc4\x8dju Svetega rimskega cesarstva, vklju\xc4\x8dene pa so bile tudi druge sile. Izbruhnila je zaradi nasprotij med protestanti in katoli\xc4\x8dani in prerasla v spor med cesarjem in dr\xc5\xbeavnimi stanovi ter se kon\xc4\x8dala kot boj za prevlado v cesarstvu. Leta 1630 je \xc5\xbee kazalo, da se bo vojna kon\xc4\x8dala, vendar se je vanjo vklju\xc4\x8dila tudi \xc5\xa0vedska in jo tako podalj\xc5\xa1ala \xc5\xa1e za nadaljnjih 18 let._NEWLINE_Vojna se je za\xc4\x8dela na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, ko so \xc4\x8de\xc5\xa1ki protestanti skozi okno vrgli cesarjeve svetovalce (dogodek je dobil ime Pra\xc5\xa1ka defenestracija), odstavili radikalno katoli\xc5\xa1kega kralja Ferdinanda II. in izvolili za novega \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja protestantskega kneza Renskega palatinata Friderika V. Ferdinand II. je leta 1620 protestantom vrnil udarec (leta 1619 je postal nem\xc5\xa1ki cesar in tako nadomestil izgubljeno mo\xc4\x8d in oblast), ko je v znani bitki na Beli gori porazil \xc4\x8de\xc5\xa1ko vojsko. S to zmago je Ferdinand II. vrnil habsbur\xc5\xa1ke dedne de\xc5\xbeele pod oblast Katoli\xc5\xa1ke cerkve._NEWLINE_Po za\xc4\x8detku na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem se je vojna nadaljevala v Palatinatu in se raz\xc5\xa1irila vse do Baltika. Habsbur\xc5\xa1ka gro\xc5\xbenja je pritegnila k obrambi protestantizma druge protestantske dr\xc5\xbeave, Dansko, Nizozemsko, \xc5\xa0vedsko in tudi katoli\xc5\xa1ko Francijo. Vojna se je selila nazaj proti jugu vse do Bavarske in potem spet proti severu; do onemoglosti se je vleka vse do leta 1648, ko se je kon\xc4\x8dala s podpisom Vestfalskega miru. Pri\xc5\xa1lo je do nekaterih ozemeljskih sprememb, \xc5\xa0vica in Nizozemska sta postali neodvisni in bili izlo\xc4\x8deni iz Svetega rimskega cesarstva. Za nekatere morda \xc5\xa1e najbolj pomembna posledica vojne je bila, da je protestantizem v Nem\xc4\x8diji postal uradno priznana vera.\n_START_SECTION_\nRazmere pred vojno\n_START_PARAGRAPH_\nV 16. stoletju so bile najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e dr\xc5\xbeave v Evropi Anglija, ki je bila pomorska velesila, Francija, ki se je vso drugo polovico stoletja morala ukvarjati z notranjimi verskimi spori, \xc5\xa0panija in Sveto rimsko cesarstvo. Slednjega so obvladovali \xc5\xa1panski in avstrijski Habsbur\xc5\xbeani. Ob robovih njihovega imperija so se na zahodu borili za svojo neodvisnost Nizozemci, na vzhodu pa je na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem \xc5\xbee od 15. stoletja tlel husitski nemir, naperjen proti Katoli\xc5\xa1ki cerkvi in od 1526 tudi proti Habsbur\xc5\xbeanom, ki so tedaj nasledili \xc4\x8de\xc5\xa1ko krono._NEWLINE_V cesarstvu samem so se verskemu odporu proti pape\xc5\xbeu pridru\xc5\xbeili nekateri de\xc5\xbeelni gospodje, ki so se sku\xc5\xa1ali otresti cesarske nadvlade. Augsbur\xc5\xa1ki verski mir je 1555 le delno zgladil nasprotja, ko je luteranske zemlji\xc5\xa1ke gospode v pravicah izena\xc4\x8dil s katoli\xc5\xa1kimi. Cerkveni knezi, ki so se spreobrnili v protestantizem, pa bi morali svoje fevde vrniti. Verski mir tudi ni obravnaval drugih protestantskih veroizpovedi, ki so bile \xc5\xa1e naprej prepovedane. To je najbolj prizadevalo kalviniste, ki so imeli sredi\xc5\xa1\xc4\x8de v Palatinatu, od koder se je njihova veroizpoved \xc5\xa1irila v Nassau, Hessen in Anhalt in od 1568 navdihovala nizozemski upor proti \xc5\xa0paniji._NEWLINE_Cesarja Ferdinand I. in Maksimilijan II. sta krhko zati\xc5\xa1je vzdr\xc5\xbeevala tako, da dolo\xc4\x8dil odvzema posesti nista izvajala in sta skrbela predvsem za politi\xc4\x8dno ravnote\xc5\xbeje v cesarstvu. Rudolf II., ki je zavladal 1576, pa je s pregonom nad\xc5\xa1kofa in volilnega kneza K\xc3\xb6lna 1583 prvi\xc4\x8d udejanil sporno odlo\xc4\x8dbo. Zaplet se je za\xc4\x8del poglabljati 1607, ko je po izzivanju katoli\xc4\x8danov v protestantskem mestu Donauw\xc3\xb6rth Rudolf II. dopustil, da je katoli\xc5\xa1ki bavarski vojvoda Maksimilijan I. z vojsko zavzel mesto in ga priklju\xc4\x8dil Bavarski. Da bi se za\xc5\xa1\xc4\x8ditili pred nadaljnimi tak\xc5\xa1nimi ekscesi, so se protestantski dr\xc5\xbeavni stanovi pod vodstvom volilnega palatina Friderika V. Pfal\xc5\xa1kega 1608 zdru\xc5\xbeili v auhausensko unijo. Katoli\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavni knezi so naslednje leto odgovorili z ustanovitvijo katoli\xc5\xa1ke zveze, ki jo je vodil Maksimilijan I. Bavarski._NEWLINE_Najhuje so se verska nasprotja kazala na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem. V Broumovu so 1611 zaprli protestantsko cerkev, zgrajeno na posesti katoli\xc5\xa1kega gospoda, 1614 so eno v Hrobu celo poru\xc5\xa1ili. Politi\xc4\x8dna nasprotja so se zaostrila, ko je 1617 cesar Matija, ki je bil brez otrok, stanovom vsilil za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja bratranca Ferdinanda (ki ga je dolo\xc4\x8dil tudi za svojega cesarskega naslednika). Ferdinand je takoj uvedel politiko popolnega avstrijskega nadzora, ki naj bi spodkopala protestantizem. Uvedel je cenzuro, protestantje so bili izklju\xc4\x8deni iz javnih slu\xc5\xbeb in ve\xc4\x8d protestantskih ustanov je razglasil za nezakonite. Nezadovoljstvo z njegovimi ukrepi je pripeljalo do incidenta, imenovanega druga pra\xc5\xa1ka defenestracija: predstavniki protestantskih stanov so 18. maja 1618 vdrli v pra\xc5\xa1ki grad in po prepiru vrgli s tretjega nadstropja dva cesarska namestnika in njunega pisarja (ker so padli v blato obrambnega jarka, se niso po\xc5\xa1kodovali). To je bilo hkrati znamenje za upor \xc4\x8de\xc5\xa1kih protestantskih stanov proti habsbur\xc5\xa1ki katoli\xc5\xa1ki oblasti.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1ki upor in \xc5\xa1iritev vojne v Nem\xc4\x8dijo (1618\xe2\x80\x9323)\n_START_PARAGRAPH_\nUporni \xc4\x8de\xc5\xa1ki protestantski de\xc5\xbeelni stanovi so sestavili svojo ustavo in izvolili za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Friderika V. Pfal\xc5\xa1kega. Pridobili so si tudi podporo savojskega vojvode (poslal jim je 2.000 najemnikov pod vodstvom Ernesta von Mansfelda) in sodelovanje Bethlena Taborja, voditelja upornikov proti Habsbur\xc5\xbeanom v Transilvaniji. Mansfeld je 1618 osvojil Plzen, medtem ko je Bethlen oblegal Dunaj. _NEWLINE_Tem za\xc4\x8detnim uspehom je v naslednjih letih sledil popoln preobrat. Avstrijskim Habsur\xc5\xbeanom so prisko\xc4\x8dili na pomo\xc4\x8d \xc5\xa1panski, ki so z vojsko vdrli v Palatinat. Ve\xc4\x8d luterantskih dr\xc5\xbeav, vklju\xc4\x8dno s Sa\xc5\xa1ko, je v zameno za lastno varnost obljubilo, da ne bo pomagalo \xc4\x8ce\xc5\xa1ki in Palatinatu. 8. novembra 1620 so zdru\xc5\xbeene \xc4\x8dete cesarja, katoli\xc5\xa1ke zveze in sa\xc5\xa1kih najemnikov pod vodstvom J. Tillyja na Beli gori premagale uporni\xc5\xa1ko vojsko. Friderik se je zatekel v Nizozemsko republiko (od koder se je smel vrniti \xc5\xa1ele 1631). Cesarsko sodi\xc5\xa1\xc4\x8de je obsodilo na smrt in dalo javno usmrtiti 27 kolovodij upora. Sledila je mno\xc5\xbei\xc4\x8dna zaplemba protestantske zemlje in nasilna obnova katoli\xc5\xa1tva. \xc4\x8ce\xc5\xa1kega plemstva odtlej ni bilo ve\xc4\x8d._NEWLINE_Po zmagi na Beli gori se je zdru\xc5\xbeena katoli\xc5\xa1ka vojska usmerila proti Palatinatu, ki pa ni imel sredstev, potrebnih za obrambo. Na pomo\xc4\x8d sta mu sicer prisko\xc4\x8dila protestantska Baden in Braunschweig, ki pa sta se po porazih pri Wimpfenu, H\xc3\xb6chstu in Stadl\xc3\xb6hnu umaknila iz vojne. \xc5\xa0panske in bavarske sile so 1622 osvojile Heidelberg, prestolnico Palatinata. Maksimilijan Bavarski je prejel Friderikova ozemlja in prevzel njegov glas v zboru volilnih knezov (Kurf\xc3\xbcrstenrat) cesarstva. Zdelo se je, da je vojna kon\xc4\x8dana v korist cesarja in katoli\xc5\xa1ke zveze.\n_START_SECTION_\nDansko obdobje vojne (1624\xe2\x80\x9329)\n_START_PARAGRAPH_\nVoja\xc5\xa1ki uspehi katoli\xc5\xa1ke vojske so pomenile gro\xc5\xbenjo za protestantske dr\xc5\xbeave ob Baltiku. Med njmi je bila najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a Danska, ki se je \xc4\x8dutila njihovo za\xc5\xa1\xc4\x8ditnico in je imela tudi interes raz\xc5\xa1iriti svoj vpliv v severno Nem\xc4\x8dijo. S sporazumom v Haagu je 1625 dobila podporo Anglije in Francije, ki sta bili tudi zaskrbljeni zaradi habsbur\xc5\xa1kih uspehov, in podporo Nizozemske republike, ki se je borila za neodvisnost od \xc5\xa0panije._NEWLINE_Na cesarski strani se je katoli\xc5\xa1kim silam pridru\xc5\xbeil vojskovodja Albrecht von Wallenstein z vojsko 50.000 mo\xc5\xbe, ki jo je postavil z lastnimi sredstvi. Na katoli\xc5\xa1ki strani so bili tako vojska katoli\xc5\xa1ke zveze pod vodstvom Tillyja, Wallensteinove in cesarjeve \xc4\x8dete pod vodstvom Wallensteina ter \xc5\xa1panska vojska; na protestantski strani so se borili Danska, Braunschweig, Mansfedovi najemniki in vojska Betheloma Taborja._NEWLINE_Kmalu se je izkazalo, da so bile \xc5\xbeelje danskega kralja Kristijana IV. po \xc5\xa1iritvi ozemlja nepremi\xc5\xa1ljene. Wallenstein je 1626 pri dessauskem mostu \xc4\x8dez Labo premagal Mansfelda, Tilly pa pri Luttru na spodjesa\xc5\xa1kem Dance. Tilly je nadaljeval s pusto\xc5\xa1enjem Danske, Wallenstein pa je dosegel severno obalo Nem\xc4\x8dije, zavzel Wismar in Rostock, ni pa mu uspelo zavzeti obmorskega Stralsunda, ki se je oskrboval z morja. S podpisom miru v L\xc3\xbcbecku je Kristijan IV. 1629 izstopil iz vojne, uspel pa je zadr\xc5\xbeati dedno zemljo v Schleswigu in Holsteinu._NEWLINE_S podreditvijo severnonem\xc5\xa1kih knezov je cesar Ferdinand II. dosegel vrhunec svoje mo\xc4\x8di. Ko pa je z restitucijskim ediktom (kljub opozorilom Wallensteina, da ne ka\xc5\xbee vpletati ideologije) sku\xc5\xa1al obnoviti katoli\xc5\xa1ki nadzor nad vsemi cerkvenimi ozemlji, ki so jih po letu 1552 sekularizirali, je to v severno Nem\xc4\x8dijo vneslo nov nemir. Na dr\xc5\xbeavnem zboru v Ratisbonu 1630 je na cesarja s politi\xc4\x8dnim nastopom pritisnil tudi francoski delegat o\xc4\x8de Joseph in \xc5\xa1e razvnel nezadovoljstvo nem\xc5\xa1kih knezov.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0vedsko obdobje vojne (1630\xe2\x80\x9335)\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0vedski kralj Gustav II. Adolf je z vznemirjenjem spremljal prihod Habsbur\xc5\xbeanov na balti\xc5\xa1ko obalo. S porazom Danske je ostal edini mo\xc5\xbeni za\xc5\xa1\xc4\x8ditnik severnonem\xc5\xa1kih protestantskih knezov, kar mu je odpiralo mo\xc5\xbenosti za prodor \xc5\xa1vedskega vpliva proti jugu. Vendar se je v tridesetletno vojno lahko vklju\xc4\x8dil \xc5\xa1ele, ko mu je, tudi z Richelieujevo pomo\xc4\x8djo, uspelo skleniti ugoden mir s Poljaki (sporazum v Altmarku 25. 9. 1629)._NEWLINE_Julija 1630 je Ferdinand II. odstavil Wallensteina in zmanj\xc5\xa1al cesarsko vojsko. (Ferdinand II. je podlegel govoricam o Wallensteinovi nezvestobi, ki so jih po neuspelem obleganju Stralsunda in ob Wallensteinovem obotavljanju pri voja\xc5\xa1kem uveljavljanju restitucijskega edikta za\xc4\x8deli \xc5\xa1iriti jezuiti in katoli\xc5\xa1ka zveza.) Na drugi strani je Gustav II. Adolf v Barwicah sklenil s Francijo sporazum, da bo financirala 30.000 mo\xc5\xbe \xc5\xa1vedske vojske, \xc4\x8de bo napadal le Habsbur\xc5\xbeane in ne tudi Bavarske. Potem ko je Tillyjeva vojska oropala in uni\xc4\x8dila mesto Magdeburg, sta se \xc5\xa0vedom priklju\xc4\x8dili \xc5\xa1e nem\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi Sa\xc5\xa1ka in Brandenburg. Zdru\xc5\xbeeni vojski \xc5\xa0vedske in Sa\xc5\xa1ke sta pri Breitenfeldu blizu Leipziga premagali Tillyja. S tem je bila \xc5\xa0vedom odprta pot v Nem\xc4\x8dijo. Cesar je ponovno nastavil Wallensteina za vrhovnega poveljnika cesarske vojske._NEWLINE_Gustav II. Adolf je prodrl v Porenje, zavzel Mainz, kr\xc5\xa1il sporazum s Francozi in pre\xc4\x8dkal bavarsko mejo. Tilly ga je sku\xc5\xa1al zaustaviti, vendar je bil 1632 premagan in smrtno ranjen pri mestu Rain ob reki Lech. Napredovanje \xc5\xa1vedske vojske pa je upo\xc4\x8dasnil Wallenstein in ji pri N\xc3\xbcrnbergu prizadejal manj\xc5\xa1i poraz. \xc5\xa0vedi so se obrnili proti severu in konec leta zmagali v bitki pri L\xc3\xbctznu, v kateri pa je padel njihov kralj. Po bitki se je Wallenstein sku\xc5\xa1al pogoditi o mirovnem sporazumu s Sa\xc5\xa1ko, Brandenburgom in \xc5\xa0vedsko, a so ga obto\xc5\xbeili izdaje in cesar ga je drugi\xc4\x8d odstavil, ga izob\xc4\x8dil in na njegovo glavo razpisal nagrado. 1634 so ga ubili lastni ljudje._NEWLINE_Po smrti Gustava II. Adolfa so se motivi \xc5\xa0vedov za bojevanje na nem\xc5\xa1kih tleh zmanj\xc5\xa1ali. \xc5\xa0vedski kancler Axel Oxenstierna, regent mladoletne kraljice Kristine, je organiziral severnonem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave v heilbronnsko zvezo, ki naj bi prevzela ve\xc4\x8dji dele\xc5\xbe svoje obrambe. Vendar se na\xc4\x8drt ni posre\xc4\x8dil. Zvezo in \xc5\xa0vede je 1634 pri N\xc3\xb6rdlingenu hudo porazila zdru\xc5\xbeena \xc5\xa1panska, cesarska in bavarska vojska. Nem\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave so se za\xc4\x8dele ena za drugo umikati iz vojne. Sa\xc5\xa1ka je 1635 v Pragi sklenila lo\xc4\x8den mir s cesarjem. Cesar ni ve\xc4\x8d vztrajal pri restitucijskemu ediktu in vse je kazalo, da bo vojne res kmalu konec.\n_START_SECTION_\nFrancosko-\xc5\xa1vedsko nadaljevanje vojne (1635\xe2\x80\x9348)\n_START_PARAGRAPH_\nTedaj se je prvi minister Francije Richelieu ustra\xc5\xa1il, da se bo \xc5\xa0vedska umaknila iz vojne. Obnovil je sporazum iz Barwic in \xc5\xa0pancem in cesarju napovedala vojno. V protihabsbur\xc5\xa1ko koalicijo je poleg \xc5\xa0vedske in Nizozemske republike pritegnil \xc5\xa1e vojvodo Bernarda Sa\xc5\xa1ko-Weimarskega in severnoitalijanske dr\xc5\xbeave Savojo, Mantovo, Parmo in Modeno._NEWLINE_Francozom ni steklo po pri\xc4\x8dakovanjih. Na za\xc4\x8detku so do\xc5\xbeiveli nekaj porazov. Njihovo ofenzivo v Porenje so odbile \xc5\xa1panske in cesarske \xc4\x8dete in 1636 ogrozile Pariz. Toda prej kot v letu dni so se Francozi toliko opomogli, da so ozemlje zopet zavzeli in nadaljevali ofenzivo._NEWLINE_1637 je umrl cesar Ferdinand II. Nasledil ga je mnogo tolerantnej\xc5\xa1i sin Ferdinand III., ki je sku\xc5\xa1al re\xc5\xa1iti \xc4\x8dim ve\xc4\x8d cesarske avtoritete in obdr\xc5\xbeati vse preostale dedne de\xc5\xbeele. Do konca vojne pa je moral utrpeti \xc5\xa1e vrsto hudih porazov._NEWLINE_\xc5\xa0vedi so cesarske \xc4\x8dete premagali 1636 pri Wittstocku in 1638 pri Rheinfeldnu (\xc4\x8demur je sledil francoski vdor v Porenje) in 1642 v drugi bitki pri Breitenfeldu. 1643 so Francozi dosegli pod vodstvom generala Ludvika II. princa Cond\xc3\xa9jskega (Veliki Cond\xc3\xa9) veliko zmago pri Rocroiju nad \xc5\xa0panci, ki se odtlej niso ve\xc4\x8d pojavljali na nem\xc5\xa1kih boji\xc5\xa1\xc4\x8dih._NEWLINE_Aktivnost \xc5\xa0vedov v Nem\xc4\x8diji je v letih 1643\xe2\x80\x9344 prekinila vojna z Danci. V tem \xc4\x8dasu so na bavarskih boji\xc5\xa1\xc4\x8dih imeli nekaj uspehov Bavarci, ki so zmagali proti Francozom v bitkah pri Tuttlingenu (1643), Freiburgu (1644) in Mergentheimu (1645)._NEWLINE_Potem, ko so \xc5\xa0vedi premagali Dance na kopnem in na morju in si zagotovili prevlado v Baltiku, so se spet usmerili na ju\xc5\xbeno \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, kjer so februarja 1645 v Jankauu hudo porazili slab\xc5\xa1e opremljeno cesarsko-bavarsko vojsko. V avgustu istega leta so Francozi dobili drugo bitko pri N\xc3\xb6rdlingenu. Z mirom v Ulmu 1647 so prisilili Maksimiljana Bavarskega, da je odrekel pomo\xc4\x8d cesarju, vendar je mirovni pogoj prekr\xc5\xa1il in v maju 1648 spet sodeloval s cesarsko vojsko v bitki pri Zusmarshausnu. Tokrat je \xc5\xa1tevil\xc4\x8dno pol manj\xc5\xa1a cesarsko-bavarska vojska komaj u\xc5\xa1la popolnemu uni\xc4\x8denju. V juliju 1648 so \xc5\xa0vedi pod vodstvom generala Karla Gustava (kasnej\xc5\xa1ega kralja Karla X. Gustava) zavzeli pra\xc5\xa1ki grad. Grozilo je zavzetje Prage in cesar Friderik III. je moral na pogajanjih v M\xc3\xbcnstru in Osnabr\xc3\xbccku (ki so potekala \xc5\xbee od 1644) sprejeti predlo\xc5\xbeene mirovne pogoje. Pogajanja so bila zaklju\xc4\x8dena 24. oktobra. Vrsta dokumentov, ki je bila podpisana med 15. majem in 24. oktobrom 1648, sestavlja vestfalski mir. Ta je kon\xc4\x8dal tridesetletno vojno, ni pa razre\xc5\xa1il ozemeljskega spora med Francijo in \xc5\xa0panijo, ki sta vojno nadaljevali do pirenejskega miru 1659.\n_START_SECTION_\nPosledice tridesetletne vojne\n_START_PARAGRAPH_\nVojna se je spet in spet vra\xc4\x8dala na ista ozemlja in jih pusto\xc5\xa1ila. Zaradi novih voja\xc5\xa1kih taktik in uvedbe lahkega, gibljivega topni\xc5\xa1tva je bila umrljivost vojakov zelo velika. Vojske so bile velikokrat slabo oskrbovane in poveljniki niso imeli mo\xc4\x8di, da bi ohranjali disciplino. Zato je prihajalo tudi do plenjenj in nasilja nad prebivalci, ki so v vojni najbolj trpeli._NEWLINE_Najbolj je bil prizadet Palatinat, ki je izgubil 80\xc2\xa0% prebivalstva; nato \xc4\x8ce\xc5\xa1ka, Pomorjansko; deli Porenja, Brandenburg, \xc5\xa0lezija in Bavarska. Nekatere \xc5\xa1tevilke govorijo o zmanj\xc5\xa1anju prebivalstva v Svetem rimskem cesarstvu z 21 na 13,5 milijona. Na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem naj bi se \xc5\xa1tevilo prebivalcev s 3 milijonov zmanj\xc5\xa1alo na 800.000, pri \xc4\x8demer naj bi bilo od 35.000 \xc4\x8de\xc5\xa1kih vasi popolnoma zapu\xc5\xa1\xc4\x8denih kar 25.000. Vendar novej\xc5\xa1i avtorji opozarjajo, da so te \xc5\xa1tevilke pretirane, da so pisci pretiravali, da bi uveljavili svoje interese (brandenbur\xc5\xa1ki zgodovinar Samuel von Pufendorf je s pretiravanjem sku\xc5\xa1al opravi\xc4\x8diti povojno politiko brandenbur\xc5\xa1kega volilnega kneza). Vsekakor je bilo okrevanje prebivalstva hitrej\xc5\xa1e, kot so zgodovinarji prvotno mislili._NEWLINE_Zaradi vojne je zaostalo gospodarstvo, trgovina je ob\xc5\xa1la prizadete de\xc5\xbeele, pri \xc4\x8demer pa je tudi res, da so se ti procesi za\xc4\x8deli \xc5\xbee mnogo pred vojno in je bila vojna tudi njihova posledica. Vsekakor so se nekatera mesta kot Gdansk, L\xc3\xbcbeck, Leipzig zelo hitro opomogla, Hamburg, ki ga vojna ni prizadela, pa je sploh postal najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e balti\xc5\xa1ko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de._NEWLINE_Za kmete so bile posledice vojne razli\xc4\x8dne od podro\xc4\x8dja do podro\xc4\x8dja. Na jugozahodu, \xc5\xa1e posebej na Bavarskem in v Palatinatu, je vojna pospe\xc5\xa1ila zaton tla\xc4\x8danstva. Mo\xc4\x8dno razred\xc4\x8denje kme\xc4\x8dkega prebivalstva je zmanj\xc5\xa1alo \xc5\xa1tevilo najemnikov, ki so postali za plemstvo dragocenej\xc5\xa1i. Na severovzhodu, kjer je bilo veleposestni\xc5\xa1ko plemstvo (junkerji) najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e, pa je volilni knez z zaostritvijo tla\xc4\x8danstva kupoval njihovo politi\xc4\x8dno zvestobo._NEWLINE_V evropskem merilu se je s tridesetletno vojno kon\xc4\x8dalo obdobje protireformacije in verskih vojn. Luteranci in kalvinisti so bili izena\xc4\x8deni s katoli\xc4\x8dani. Polo\xc5\xbeaj cesarja je bil oslabljen, zmagal je partikularizem de\xc5\xbeelnih knezov. Med voja\xc5\xa1ko mo\xc4\x8dnimi dr\xc5\xbeavami je \xc5\xa0panijo nadomestila Francija, ki je za nekaj \xc4\x8dasa prevzela odlo\xc4\x8dilno vlogo v politi\xc4\x8dnih odlo\xc4\x8ditvah. Habsbur\xc5\xbeanom se je zmanj\xc5\xa1al nekdanji cesarski vpliv, iz\xc5\xa1li pa so iz vojne s trdnej\xc5\xa1o, bolj povezano avstrijsko dr\xc5\xbeavo._NEWLINE_Ena od stranskih posledic, ki je pri\xc5\xa1la do izraza \xc5\xa1ele po stoletjih, je vpliv na evropsko kulturo. Prav zaradi ob\xc4\x8dutnega padca v \xc5\xa1tevilu in vsled socialnih sprememb kme\xc4\x8dkega prebivalstva, se je za\xc4\x8delo red\xc4\x8diti in izgubljati narodno izro\xc4\x8dilo. Pristni narodni obi\xc4\x8daji in starodavne ljudske navade se niso obnavljali in dokazi o nekdanjem na\xc4\x8dinu \xc5\xbeivljenja se niso ohranili. Celo narodna glasba je bila pozabljena. Pa\xc4\x8d pa je kmalu za\xc4\x8del nastajati nova folklora, ki je izhajala prete\xc5\xbeno iz me\xc5\xa1\xc4\x8danskih navad in ki je bil - z dana\xc5\xa1njo terminologijo - za\xc4\x8detek kulturne globalizacije Evrope.'