b'\n_START_ARTICLE_\nKoro\xc5\xa1ka (vojvodina)\n_START_PARAGRAPH_\nVojvodina Koro\xc5\xa1ka, samostojna vojvodina v Svetem rimskem cesarstvu ter pozneje de\xc5\xbeela Avstrijske monarhije._NEWLINE_Koro\xc5\xa1ka je bila samostojna vojvodina v letih od 976 do 1335. Sprva so ji vladali tuji vojvode, od 12. stoletja pa koro\xc5\xa1ke rodbine, Eppensteinci, Spanheimi in Gori\xc5\xa1ko-tirolski grofje, ki so prvotno zelo razdrobljeno ozemlje postopoma izoblikovali v teritorialno dokaj zaklju\xc4\x8deno de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbejo oblast. Glavno mesto je bil vse do 16. stoletja \xc5\xa0entvid ob Glini, nato pa je to postal Celovec. Ko so ji leta 1335 zavladali Habsbur\xc5\xbeani, je Koro\xc5\xa1ka postala ena od de\xc5\xbeel Avstrijske monarhije.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nZa\xc4\x8detki zgodovine \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke poselitve Koro\xc5\xa1ke segajo vse do pozne kamene dobe. V starem veku je bilo podro\xc4\x8dje dana\xc5\xa1nje avstrijske zvezne de\xc5\xbeele Koro\xc5\xa1ke, kakor tudi velik del \xc5\xa0tajerske in Slovenije, del keltskega Nori\xc5\xa1kega kraljestva, prve znane dr\xc5\xbeavne tvorbe na tem podro\xc4\x8dju, ki pa je bila kasneje pripojena Rimskemu imperiju, kot provinca Noricum. _NEWLINE_V drugi polovici 6. stoletja so se na Koro\xc5\xa1kem naselili Slovani ter postopno asimilirali romanizirane keltske staroselce. Med letoma 623 in 626 so se Alpski Slovani pridru\xc5\xbeili plemenski zvezi pod vodstvom frankovskega trgovca, kralja Sama. Po propadu slednje leta 658 je manj\xc5\xa1i del ohranil neodvisnost in postal kne\xc5\xbeevina Karantanija. Karantanski Slovani so si ve\xc4\x8d kot 100 let vladali sami, v 8. stoletju pa se je za\xc4\x8del v Karantaniji vedno bolj uveljavljati vpliv mo\xc4\x8dne frankovske dr\xc5\xbeave, ki je bila takrat brez konkurence najmogo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a evropska sila, in njenih podlo\xc5\xbenikov Bavarcev. Od leta 743 do 907 so nad Karantanijo vladali frankovski kralji in cesarji, kasneje je za nekaj \xc4\x8dasa postala del vojvodine Bavarske.\n_START_SECTION_\nKoro\xc5\xa1ka kot samostojna vojvodina\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 976 je postala Koro\xc5\xa1ka samostojna vojvodina znotraj Svetega rimskega cesarstva; cesar Oton II. je de\xc5\xbeelo lo\xc4\x8dil od vojvodine Bavarske in jo povzdignil v vojvodino; Koro\xc5\xa1ki sta tedaj pripadali tudi Karantanska marka (ob srednjem toku Mure) in Savinjska marka ali Savnija (v Posavinju). Cesar je podelil koro\xc5\xa1kemu vojvodi tudi furlansko mejno grofovstvo, ki mu je dajalo oblast nad mejnimi grofijami Furlanija (s Poso\xc4\x8djem in Spodnjo Vipavsko dolino), Istra in Kranjska (dana\xc5\xa1nja Gorenjska in Notranjska). Tako je ustvaril obrambni pas, ki je segal od prelaza Semmering na vzhodu do Verone na zahodu._NEWLINE_Obse\xc5\xbena koro\xc5\xa1ka ozemlja so bila podeljena cerkvi. Z zemlji\xc5\xa1\xc4\x8di bogata nad\xc5\xa1kofija Salzburg je imela posesti tudi v Bre\xc5\xbeah (Friesach); koro\xc5\xa1ke posesti bamber\xc5\xa1ke \xc5\xa1kofije so z obmo\xc4\x8dja Beljaka segale v Kanalsko dolino; na ozemlju grofice Eme Kr\xc5\xa1ke, prvotno namenjenemu samostanu benediktink, je leta 1072 nastala od Salzburga odvisna kr\xc5\xa1ka \xc5\xa1kofija. Tu je bila \xc5\xa1e vrsta samostanov._NEWLINE_Prvi koro\xc5\xa1ki vojvode so bili tujci, Bavarci in salijski Franki. Sami so posedovali na Koro\xc5\xa1kem komaj kaj ozemelj, zato so bili slabo zasidrani v de\xc5\xbeeli in jih je bilo lahko zamenjevati.\n_START_SECTION_\nObdobje Eppensteincev\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1012 je zadnji sa\xc5\xa1ki cesar Henrik II. podelil vojvodino v fevd doma\xc4\x8demu plemi\xc4\x8du iz rodbine Eppensteincev, ki je imela na obmo\xc4\x8dju vzhodnih Alp najve\xc4\x8d alodov, Adalberu Eppensteinskemu. Zanj je bilo usodno, da je leta 1024 na vladarski polo\xc5\xbeaj pri\xc5\xa1el Konrad II. iz rivalske rodbine Salijcev. Kljub kr\xc4\x8devitemu upiranju je Adalbero leta 1036 izgubil svoj polo\xc5\xbeaj in bil izgnan. Vojvodsko oblast je prevzel cesar sam, za njim pa se je spet zvrstilo zaporedje tujcev, dokler ni zadnji med njimi, koro\xc5\xa1ki vojvoda Bertold Z\xc3\xa4hringer v investiturnem boju pre\xc5\xa1el na pape\xc5\xbeevo stran. Tedaj je cesar Henrik IV. Koro\xc5\xa1ko in Verono ponovno podelil v fevd Eppensteincu, Liutoldu (ali Liutpoldu, 1076-90), kateremu je sledil brat, Henrik III. Koro\xc5\xa1ki (1090-1122)_NEWLINE_._NEWLINE_Ker je bil na cesarjevi strani tudi oglejski patriarh, si je cesar ustvaril dokaj homogeno obrambno obmo\xc4\x8dje med Nem\xc4\x8dijo in Italijo._NEWLINE_Na cesarju nasprotni, pape\xc5\xbeevi strani so bili cerkveni knezi, salzbur\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof in kr\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof, in sprva tudi rodbina koro\xc5\xa1kih Spanheimov, ki je imela najbolj bogate posesti v Labotski dolini (kjer je ustanovila kasneje zelo pomemben samostan Sv. Pavla) in je ob\xc4\x8dasno vr\xc5\xa1ila upravni\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo v salzbur\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kofiji. Vojvoda Henrik III. Koro\xc5\xa1ki, ki je bil brez nasledstva, je postal krstni boter najmlaj\xc5\xa1ega sina Engelberta I. Spanheimskega, Henrika, kar je prav gotovo vplivalo na to, da ga je ta nasledil na koro\xc5\xa1kem vojvodskem prestolu.\n_START_SECTION_\nObdobje Spanheimov\n_START_PARAGRAPH_\nCesar Henrik V. je po smrti Henrika III. Koro\xc5\xa1kega podelil Koro\xc5\xa1ko in Furlanijo v fevd njegovemu kr\xc5\xa1\xc4\x8dencu, ki je postal koro\xc5\xa1ki vojvoda Henrik IV. Koro\xc5\xa1ki (1122-23) in furlanski mejni grof. Spanheimi pa niso podedovali bogatih eppensteinskih alodov, ki so pripadli rodbini \xc5\xa1tajerskih Traungaucev. Karantanska marka je bila tedaj izlo\xc4\x8dena iz obsega vojvodine Koro\xc5\xa1ke._NEWLINE_Henrik IV. je umrl \xc5\xbee naslednje leto in sledila sta mu starej\xc5\xa1i brat Engelbert (1123-35) in sin slednjega, Ulrik I. (1135-44), ki sta ohranila tudi mejno grofovstvo v Veroni. Od leta 1138 so bili Spanheimi podporniki novih cesarjev, Staufovcev, in v sporu s pape\xc5\xbeu naklonjenimi \xc5\xa1kofi. Oblikovanje kolikor toliko zaklju\xc4\x8dene de\xc5\xbeelne kne\xc5\xbeevine so jim ote\xc5\xbeevale obse\xc5\xbene cerkvene posesti z imunitetnimi pravicami, ki so izvirale iz \xc4\x8dasov Karla Velikega in Otona I., in mo\xc4\x8dan polo\xc5\xbeaj de\xc5\xbeelnega plemstva, med katerimi so bili na Zgornjem Koro\xc5\xa1kem najpomembnej\xc5\xa1i grofje Gori\xc5\xa1ki in Ortenbur\xc5\xa1ki in na Spodnjem Koro\xc5\xa1kem grofje Vovbr\xc5\xa1ki._NEWLINE_Ulrikov sin Henrik V. Koro\xc5\xa1ki (1144-61) je nastopil vojvodstvo mladoleten in je leta 1152 izgubil mejno grofovstvo v Veroni (v korist strica Hermana III. Badenskega), pridobil pa je pravico do upravljana s kr\xc5\xa1ko \xc5\xa1kofijo. Njegov brat Herman (1161-81) je bil zelo uspe\xc5\xa1en pri uveljavljanju de\xc5\xbeelne oblasti. Pridobil je pravico upravljanja z bamber\xc5\xa1kimi cerkvenimi posestmi na Koro\xc5\xa1kem. Vojvodsko rezidenco si je ustvaril v \xc5\xa0entvidu ob Glini, ki je kmalu vzcvetel v glavno mesto Koro\xc5\xa1ke. Ustanovil je tudi Celovec na prvotni lokaciji ob Glini. Svoj drugi zakon je sklenil s h\xc4\x8derko avstrijskega vojvode Henrika Jazomirgota (vdovo po mad\xc5\xbearskem kralju \xc5\xa0tefanu III.), Agnezo (\xe2\x80\xa0 1182)._NEWLINE_Njun prvi sin Ulrik II. (1181-1202) je nastopil vladanje mladoleten pod regentstvom svojega strica, avstrijskega vojvode Leopolda V. Leta 1186, ko so potekala na Georgenbergu ob Ani\xc5\xbei pogajanja o dedi\xc5\xa1\xc4\x8dini Traungaucev, tako ni imel nobenih mo\xc5\xbenosti, da bi uveljavljal spanheimske interese. Od leta 1194, ko je vladal sam, je podpiral Staufovce, se leta 1197 udele\xc5\xbeil kri\xc5\xbearskega pohoda v Sveto de\xc5\xbeelo, tam zbolel in se leta 1199 odpovedal vladanju v korist svojega mlaj\xc5\xa1ega brata Bernarda._NEWLINE_Bernard (1199/1202-1256) je bil eden najpomembnej\xc5\xa1ih koro\xc5\xa1kih vojvod. Sam se je imenoval princeps terrae; znal je utrjevati svojo de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbejo oblast. Dobro je sodeloval s svojimi ministeriali in \xc4\x8dlane njihovih dru\xc5\xbein postavil na vodilne polo\xc5\xbeaje. S pametno politiko pridobivanja ozemelj, ki se ni izogibala trdoti, je pri\xc5\xa1el do posesti ali vsaj nadzora nad pomembnimi cestami in prelazi; pove\xc4\x8dal je de\xc5\xbeelne dohodke s carinami in kovanjem denarja. Pospe\xc5\xa1eval je gradnjo mest. Za zavarovanje poti preko Ljubelja na Kranjsko je prestavil Celovec na dana\xc5\xa1njo (nepoplavno) lokacijo in ga dal utrditi z visokim obrambnim zidom._NEWLINE_Ves \xc4\x8das si je prizadeval utrditi tudi polo\xc5\xbeaj na Kranjskem, kjer so imeli Spanheimi posesti v Ljubljani in na Dolenjskem. Leta 1234 je ustanovil cistercijanski samostan Kostanjevica. Potem ko je poro\xc4\x8dil sina Ulrika z vdovo avstrijskega vojvode Friderika Bojevitega, Agnezo (\xe2\x80\xa01263) iz rodbine Andechs-Meran, dedinjo velikih posesti na Kranjskem, se je zdelo, da imajo Spanheimi de\xc5\xbeelno gospostvo na Kranjskem tako reko\xc4\x8d zagotovljeno._NEWLINE_A dogodki so se odvijali za Bernardovega naslednika, Ulrika III. (1256-69), neugodno. Ulrik je kmalu izgubil oba otroka. Njegov brat Filip, ki je bil leta 1247 izvoljen za salzbur\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa, se ni odlo\xc4\x8dil za posvetitev, ker ni hotel zapraviti mo\xc5\xbenosti nasledstva v vojvodini. Leta 1257 ga je stolni kapitelj odstavil. Dokon\xc4\x8dno je bil njegov \xc5\xa1kofovski polo\xc5\xbeaj izgubljen leta 1265, ko je \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj Otokar II. P\xc5\x99emysl postavil za \xc5\xa1kofa sovjega ne\xc4\x8daka Vladislava._NEWLINE_Otokar II. je v \xc4\x8dasu brezvladja v Svetem rimskem cesarstvu, potem ko je izumrla dinastija Staufovcev, najprej zavladal v Spodnji in Zgornji Avstriji in leta 1261 z mirom na Dunaju dobil tudi \xc5\xa0tajersko. Vse bolj je pritiskal na koro\xc5\xa1kega vojvodo, ki mu je leta 1268 v skrivni dedni pogodbi iz Podi\xc4\x9bbrada zapustil, na \xc5\xa1kodo brata Filipa, vse svoje de\xc5\xbeele, alode in fevde. Otokar je po Ulrikovi smrti z vojsko zasedel Koro\xc5\xa1ko in Kranjsko. Novi nem\xc5\xa1ki kralj Rudolf I. Habsbur\xc5\xa1ki je leta 1275 ozemlja Filipu sicer vrnil, a Filipova oblast je bila le naslovna, nikdar je ni mogel uveljaviti. Leta 1279 je tudi on umrl brez potomcev.\n_START_SECTION_\nObdobje Majnhardincev\n_START_PARAGRAPH_\nNem\xc5\xa1ki kralj Rudolf I. Habsbur\xc5\xa1ki je po porazu in smrti Otokarja II. Koro\xc5\xa1ko in Kranjsko namenil svojemu mo\xc4\x8dnemu in sposobnemu zavezniku Majnhardu II. Tirolskemu (IV. Gori\xc5\xa1kemu)._NEWLINE_Leta 1279 mu je prepustil v zastavo Kranjsko s Slovensko marko in Savnijo, leta 1286 pa mu je dal v fevd \xc5\xa1e vojvodino Koro\xc5\xa1ko. Majnhard (1286-95) je Koro\xc5\xa1ki vladal s Tirolskega._NEWLINE_Leta 1292 je pri\xc5\xa1lo (v sklopu mednarodne koalicije, naperjene proti oblasti Habsbur\xc5\xbeanov in Majnhardincev) do upora koro\xc5\xa1kega plemstva pod vodstovm vovbr\xc5\xa1kega grofa Ulrika II. in ob podpori salzbur\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa. Uporniki, ki so si vzeli za talca Majnhardovega sina Ludvika, so bili v bitki na Wallensbergu marca 1293 premagani._NEWLINE_Trije Majnhardovi sinovi Oton (\xe2\x80\xa01310), Ludvik (\xe2\x80\xa01305) in Henrik VI. Koro\xc5\xa1ki (1295-1335) so vladali skupaj. Nem\xc5\xa1ki kralj Adolf Nassavski jim je odklonil obnovitev fevdov, takoj po svoji zmagi pa jim jih je potrdil njegov habsbur\xc5\xa1ki naslednik, kralj Albert I., poro\xc4\x8den z njihovo sestro Elizabeto. Bratje so bili sprva zvesti habsbur\xc5\xa1ki politiki. Ko pa se je leta 1307 Henrik za\xc4\x8del potegovati za prestol \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja, so habsbur\xc5\xa1ke \xc4\x8dete zasedle Koro\xc5\xa1ko._NEWLINE_Henrik na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem ni uspel. Za umik iz Koro\xc5\xa1ke je moral Habsbur\xc5\xbeanom prepustiti Savnijo, ki odtlej pripada \xc5\xa0tajerski._NEWLINE_Nadaljnja politi\xc4\x8dna usoda Koro\xc5\xa1ke je bila podrejena interesom velikih sosednjih dinastij (bavarskih Wittelsbachov, \xc4\x8de\xc5\xa1kih Luksembur\xc5\xbeanov in avstrijskih Habsbur\xc5\xbeanov) za Tirolsko in za pridobitev nadzora nad potmi in alpskimi prelazi iz srednje Evrope v Italijo. Pri tem je bilo pomembno, da Henrik VI. in njegova brata niso imeli nobenega mo\xc5\xa1kega naslednika. Potem ko so Luksembur\xc5\xbeani dosegli prednost, poro\xc4\x8dili \xc4\x8de\xc5\xa1kega princa Ivana Henrika s h\xc4\x8derko Henrika VI. Koro\xc5\xa1kega, Margareto, in prodrli v severno Italijo, je nem\xc5\xa1ki kralj in cesar Ludvik Bavarec sklenil s Habsbur\xc5\xbeani skrivno pogodbo, po kateri naj bi Tirolsko zadr\xc5\xbeal zase, Koro\xc5\xa1ko pa dal po Henrikovi smrti v fevd Habsbur\xc5\xbeanom. V skladu s to pogodbo je Koro\xc5\xa1ka leta 1335 pri\xc5\xa1la pod vladavino Habsbur\xc5\xbeanov.\n_START_SECTION_\nPo letu 1335\n_START_PARAGRAPH_\nPo letu 1335 so Habsbur\xc5\xbeani Koro\xc5\xa1ki vladali skupaj z drugimi dednimi avstrijskimi de\xc5\xbeelami; s\xc4\x8dasoma je bila organizacijsko, skupaj s \xc5\xa0tajersko, Kranjsko in posestmi blizu Jadrana, vklju\xc4\x8dena v Notranjo Avstrijo._NEWLINE_Do 18. stoletja je bila zgodovina Koro\xc5\xa1ke zaznamovana predvsem s tur\xc5\xa1kimi vojnami, kme\xc4\x8dkimi upori, reformacijo in protireformcijo. Pod cesarico Marijo Terezijo so se konec 18. stoletja izpeljale prenove, ki so omejile mo\xc4\x8d plemi\xc5\xa1kih stanov in zagotovile kmetom pravico do lastnine. Koro\xc5\xa1ka je izgubila svojo upravno samostojnost, vladalo se ji je neposredno z Dunaja. Za \xc4\x8dasa napoleonskih vojn je Gornja Koro\xc5\xa1ka pripadala Franciji, kot del Ilirskih provinc. Leta 1813 je bila celotna Koro\xc5\xa1ka ponovno pod Avstrijo, tokrat kot del novoustanovljenega habsbur\xc5\xa1kega Ilirskega kraljestva. _NEWLINE_Po revolucionarnem letu 1848 si je Koro\xc5\xa1ka ponovno pridobila samostojnost in ozemeljsko celovitost znotraj Avstrijskega cesarstva. Od leta 1867 do 1918 je bila kronska de\xc5\xbeela Avstro-Ogrske. Po 1. svetovni vojni se je Koro\xc5\xa1ka razdelila: ju\xc5\xbeni del (Me\xc5\xbei\xc5\xa1ka dolina, Jezersko) je pripadel Sloveniji, jugozahodni del (Kanalska dolina) je pripadel Italiji, dale\xc4\x8d najve\xc4\x8dji del po koro\xc5\xa1kem plebiscitu pa je pripadel novoustanovljeni Republiki Avstriji, kot zvezna de\xc5\xbeela Koro\xc5\xa1ka.'