b'\n_START_ARTICLE_\nTeodozij II.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRojen ke bil leta 401 kot edinec cesarja Arkadija in njegove v frankovske \xc5\xbeene Aelije Evdoksije. Leta 408 mu je o\xc4\x8de umrl in Teodozij je kot sedemleten otrok postal cesar vzhodnega dela Rimskega cesarstva. _NEWLINE_V njegovem imenu je najprej vladal pretorijanski prefekt Antemij, ki je nadziral graditev Teodozijevega obzidja v Konstantinoplu. _NEWLINE_Leta 414 je bila Teodozijeva sestra Pulherija razgla\xc5\xa1ena za avgusto in postala njegova regentka. Leta 416 je sam prevzel vladarske posle, vendar je ostal pod mo\xc4\x8dnim sestrinim vplivom. Junija 421 se je poro\xc4\x8dil z Grkinjo Aelijo Evdokijo, s katero je imel h\xc4\x8derko Licinijo Evdoksijo. _NEWLINE_Todozijevo nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8de zanimanje za kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo, ki ga je vzpodbujala sestra Pulherija, je spro\xc5\xbeilo vojno proti Sasanidonm (421-422), ki so preganjali kristjane. Vojna se je hitro kon\xc4\x8dala, ker so bili Bizantinci primorani skleniti premirje zaradi hunskega ogro\xc5\xbeanja Konstantinopla._NEWLINE_Leta 423 je umrl cesar Zahodnega cesarstva in Teodozijev stric Honorij. Za novega cesarja je bil razgla\xc5\xa1en primicerius notariorum Ivan. Honorijeva sestra Gala Placidija in njen mlaj\xc5\xa1i sin Valentinijan sta pobegnila v Konstantinopel, da bi dobila pomo\xc4\x8d, in Teodozij je po kraj\xc5\xa1em preudarku spro\xc5\xbeil vojno proti uzurpatorju Ivanu. Vojna se je kon\xc4\x8dala maja 425 z razglasitvijo Valentinijana za cesarja pod regentstvom svoje matere. Da bi okrepili vezi med obema deloma cesarstva, so z Valentinijanom zaro\xc4\x8dili Teodozijevo h\xc4\x8derko Licinijo Evdoksijo.\n_START_SECTION_\nUniverza in Zakonik\n_START_PARAGRAPH_\nTeodozij je leta 425 ustanovil Konstantinopelsko univerzo s 15 gr\xc5\xa1kimi in 16 latnskimi katedrami. Najpomembnej\xc5\xa1i \xc5\xa1tudijski predmeti so bili pravo, filozofija, medicina, aritmetika, geometrija, astronomija, glasba in retorika._NEWLINE_Leta 429 je imenoval komisijo, ki bi morala zbrati vse zakone, objavljene od vladanja Konstantina I. dalje, in jih formalizirati v pravni sistem. Na\xc4\x8drt je ostal nedokon\xc4\x8dan. Naslednja komisija, ki se je zbrala v Konstantinoplu, je uspela zbrati vso splo\xc5\xa1no zakonodajo in jo leta 438 objaviti v Teodozijevem zakoniku (Codex Theodosianus). Zakonik je postal osnova za zakonik cesarja Justinijana I., ki je nastal v naslednjem stoletju.\n_START_SECTION_\nVojne s Huni\n_START_PARAGRAPH_\nHunska poglavarja Rua in njegov bratranec Atila sta ravno med Teodozijevim vladanjem privedla hunsko mo\xc4\x8d do vi\xc5\xa1ka. Bizantinska meja na Donavi je bila dobro utrjena, Teodozij pa je leta 424 kljub temu privolil, da bo najvplivnej\xc5\xa1emu poglavarju Rui pla\xc4\x8deval letni davek. Atila in njegov brat Bleda sta leta 433 zahtevala podvojitev davka na 700 liber  (229 kg) zlata letno. Teodozij je njuno zahtevo sprejel in se poleg tega obvezal, da ne bo sprejemal beguncev, ki bodo pred Huni zba\xc5\xbeali v Bizantinsko cesarstvo in da se ne bo zdru\xc5\xbeeval z drugimi plemeni proti Hunom. _NEWLINE_Dogovor je veljal, dokler ni Atila pokoril svojih vzhodnih sosedov in se leta 441 ponovno lotil Bizantinskega cesarstva s kombinacijo ropanja balkanskih provinc in izsiljevanja visokega davka.  Leta 441 je izkoristil odstotnost bizantinske vojske in opusto\xc5\xa1ili balkanska mesta od Naisa (Ni\xc5\xa1a) do Filipopolisa (Plovdiva). Cesarska vojska, ki se je vrnila s Sicilije, je v Trakiji do\xc5\xbeivela te\xc5\xbeak poraz in Atila je leta 443 dobil enkratno od\xc5\xa1kodnino 6000 liber zlata in letni davek v vi\xc5\xa1ini 2100 liber. Uspeh so samo \xc5\xa1e pove\xc4\x8dali Atilov pohlep in njegova vojska je leta 447 ponovno vpadla na Balkan in prodrla na jug do Termopil, na vzhodu pa po\xc5\xbegala vse samostane izven konstantinopelskega obzidja. Atila je poleg obnove pla\xc4\x8devanja davka zahteval ozemlje na severni obali Donave od Singidunuma (Beograd) do Nove (Svi\xc5\xa1tova) pet dni hoda v globino. Teodozij je tudi te zahteve sprejel in majsevernej\xc5\xa1e bizantinsko mesto je postal Ni\xc5\xa1. Sledil je poskus atentata na Atilo, ki zaradi izdaje ni uspel. Podlo\xc5\xbeni\xc5\xa1ko politiko do Hunov je spremenil \xc5\xa1ele cesar Marcijan (vladal 450-457) in Huni so se zatem obrnili proti Zahodnemu rimskemu cesarstvu.\n_START_SECTION_\nVojne z Vandali\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 429 so Vandali z Iberskega polotoka preko Gibraltarske o\xc5\xbeine vdrli v severno Afriko in za\xc4\x8deli prodirati proti vzhodu. Ko so leta 439 zavzeli Kartagino, sta Vzhodno in Zahodno cesarstvo poslali svojo vojsko na Sicilijo, od koder naj bi obe vojski napadli Vandale. Na\xc4\x8drt je spodletel, ker so Huni in Perzijci izkoristili odsotnost vojske in Bizantinskemu cesarstvu napovedali vojno.\n_START_SECTION_\nVojne s Perzijci\n_START_PARAGRAPH_\nPerzijski kralj Jazdegerd I. je bil sprva naklonjen kristjanom, pred smrtjo pa jih je za\xc4\x8del preganjati. Nekaj perzijskih podlo\xc5\xbenikov kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vere je zato pobegnilo v Bizantinsko cesarstvo. Teodozij je zavrnil zahtevo za njihovo izro\xc4\x8ditev in za\xc4\x8del utrjevati trdnjave na meji s Perzijo. Po Jazdegerdovem uboju leta 421 je njegov sin Bahram V. nadaljeval s preganjanjem kristjanov. Teodozij je zato na vzhod poslal svojega generala Ardaburija, zmagovalca nad uzurpatorjen Ivanom. Po porazu Perzijcev pri Nizibisu in neuspelem poskusu Bahrama V., da preide v ofenzivo, sta dr\xc5\xbeavi leta 422 sklenili stoletno premirje, perzijski kralj pa je obljubil strpno politiko do kristjanov.  _NEWLINE_Odnosi s Perzijo so bili dobri do leta 441, ko je vrhovni poveljnik Anatolije (magister militum per Orientem) dodatno utrdil armensko mejo s Perzijo. Kralj Jazdegerd II. je imel njegovo potezo za izzivanje in je oplenil bizantinska obmejna mesta. Bizantinsko cesarstvo je bilo ravno takrat pod velikim pritiskom Atilovih Hunov in se ni moglo spopasti s Perzijci. Na sre\xc4\x8do so takrat Perzijce napadli zakavka\xc5\xa1ki Huni in cesarstvi sta sklenili premirje, ki je trajalo do leta 502.\n_START_SECTION_\nTeolo\xc5\xa1ke razprave\n_START_PARAGRAPH_\nKo je konstantinopelski patriarh Nestor (428-431), u\xc4\x8denec antio\xc5\xa1ke teolo\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole, za\xc4\x8del oporekati Jezusovi materi Mariji naslov Matere Bo\xc5\xbeje (gr\xc5\xa1ko: \xce\x98\xce\xb5\xce\xbf\xcf\x84\xcf\x8c\xce\xba\xce\xbf\xcf\x82 [Theot\xc3\xb3kos]), je odprl \xc5\xa1iroko razpravo o odnosu bo\xc5\xbeanskega in \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega v Kristusovi osebnosti. Nestorjevo u\xc4\x8denje sta energi\xc4\x8dno napadla aleksandrijski nad\xc5\xa1kof Ciril in pape\xc5\xbe Celstin I.. Ker so se spori za\xc4\x8deli \xc5\xa1iriti po cesarstvu, je Teodozij leta 431 v Efezu sklical tako imenovani Efe\xc5\xa1ki ekumenski koncil, na katerem so Cirilovi prista\xc5\xa1i dobili podporo avguste Pulherije. Vzhodni nad\xc5\xa1kofi, na \xc4\x8delu z antiohijskim nad\xc5\xa1kofom Ivanom, so napovedali svojo zamudo, vendar je Ciril kljub njihovi in Nestorjevi odsotnosti Nestorja obsodil herezije. Ko so nad\xc5\xa1kofi kon\xc4\x8dno pri\xc5\xa1li na koncil, je nastal popoln razkol, tako da je morala zaradi nemirov posredovati cesarska vojska.  Nestorja so odstavili in izgnali, Cirilova stranka pa je do\xc5\xbeivela popolno zmagoslavje. _NEWLINE_Sklepi Efe\xc5\xa1kega ekumenskega koncila  niso prinesli miru niti v cerkvene niti v posvetne kroge in leta 448 je konstantinopelski menih Evtih odprl novo veliko teolo\xc5\xa1ko vpra\xc5\xa1anje, ki je iz\xc5\xa1lo prav iz kritike nestorianizma, in trdil, da v Kristusu prevladuje bo\xc5\xbeja narava. Njegovo u\xc4\x8denje je prevzel tudi Cirilov naslednik Dioskur Aleksandrijski. Teodozij je kljub nasprotovanju pape\xc5\xbea Leona I. leta 449 sklical nov ekumenski koncil, tudi tokrat v Efezu, na katerem so Evtihovo u\xc4\x8denje sprejeli kot pravilno. Ker na koncilu pape\xc5\xbeevim legatom niso dovolili prebrati Leonoveka pisma, so koncil razglasili za "razbojni\xc5\xa1ki". Zmaga Evtihovih prista\xc5\xa1ev ni trajala dolgo, ker sta Pulherija in njen mo\xc5\xbe Marcijan po Teodozijevi smrti sklicala \xc4\x8cetrti ekumenski koncil v Halkedonu, ki je obsodil monofizitizem.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nTeodozij je umrl leta 450 zaradi posledic nezgode pri jahanju. Sledila je borba za prestol, v kateri je Pulherija, ki se je malo pred tem vrnila na dvor, premagala evnuha Hrizafija in se poro\xc4\x8dila z generalom Marcijanom, ki je postal Teodozijev naslednik.'