b'\n_START_ARTICLE_\nFlorentinski koncil\n_START_SECTION_\nKoncil v Paviji in Sieni\n_START_PARAGRAPH_\nV duhu konstan\xc5\xa1kega koncilskega odloka Frequens je pape\xc5\xbe Martin V. sklical koncil v Pavijo za 2. februar 1423 \xe2\x80\x93 pet let po koncu le-tega. V mesto je pri\xc5\xa1lo le malo \xc5\xa1kofov, zbruhnila je pa tudi uni\xc4\x8devalna kuga. Pape\xc5\xbe je bil prisiljen prestaviti koncil v Sieno. Tukaj so imeli le eno omembe vredno sejo, ko so 8. novembra 1423 ponovno obsodili Husovo in Wyclifovo herezijo. Razli\xc4\x8dne narodnosti pa so se na tem koncilu med seboj tako sporekle, da ga je pape\xc5\xbe razpustil \xc5\xbee 26. februarja 1424 ter dolo\xc4\x8dil za naslednje koncilsko mesto Bazel. Pape\xc5\xbe je sicer svojevoljno (motu proprio) izdal nekaj prenovitvenih odlokov, vendar je konciliaristi\xc4\x8dno usmerjeno evropsko javno mnenje, kakor tudi cesar Sigismund, zahtevalo koncil. Zato je \xc5\xbee dolo\xc4\x8dil za njegovega predsednika Cesarinija , ko ga je 20. februarja 1431 kap.\n_START_SECTION_\nKoncil v Bazlu\n_START_PARAGRAPH_\nNa dan svoje izvolitve 3. marca 1431 je kardinala Julijana Cesarinija imenoval za predsednika koncila v Bazlu, ki ga je sklical \xc5\xbee njegov predhodnik. Na dan odprtja \xe2\x80\x93 koncil naj bi se za\xc4\x8del 7. marca 1431 \xe2\x80\x93 ni pri\xc5\xa1el v Bazel niti en opat. Ko je pri\xc5\xa1el tja septembra Cesarini, je tam na\xc5\xa1el le 3 \xc5\xa1kofe in 7 opatov.Ob skromni udele\xc5\xbebi je koncil vseeno za\xc4\x8del zasedati in je takoj potrdil konciliaristi\xc4\x8dne odloke konstan\xc5\xa1kega koncila, med njimi tudi premo\xc4\x8d koncila nad pape\xc5\xbeem. Zato je Cesariniju pape\xc5\xbe naro\xc4\x8dil, naj koncil odlo\xc5\xbei za poldrugo leto in dolo\xc4\x8dil za koncilsko mesto Bologno, zlasti zato, ker je to bolj ustrezalo ekumenskemu delu z Grki, kar naj bi privedlo do cerkvenega zedinjenja Carigrada z Rimom. Zborovalci v Bazlu pa se niso vdali, ampak so nadaljevali delo koncila. Zdelo se je celo, da ga sedaj, ko ga pape\xc5\xbe misli razpustil, kar naenkrat potrebuje in zahteva cela Evropa. Koncil je \xc5\xa1tel za svoj velik uspeh, da je dosegel premirje s husiti; Evgen IV. pa je z bulo \xc2\xbbQuoniam alto\xc2\xab z dne 18. decembra 1431 koncil preprosto razpustil. Evgen je decembra zasedanje koncila sicer sklenil, vendar je pod pritiskom ve\xc4\x8dine kardinalov in \xc5\xa1tevilnih svetnih knezov moral popustiti in koncil je nadaljeval svoje delo. V okviru prizadevanj za prenovo \xc2\xbbglave in udov\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbreformatio in capite et membris\xc2\xab) v Cerkvi je koncil vzel zadevo kar v svoje roke. Dolo\xc4\x8dil je nov na\xc4\x8din volitve pape\xc5\xbea, \xc5\xa1tevilo kardinalov je omejil na 24 in zahteval, da noben narod ne sme imeti ve\xc4\x8d od ene tretjine kardinalov. Ko je pri\xc5\xa1lo na vrsto vpra\xc5\xa1anje zedinjenja z vzhodno Cerkvijo, so se ponovno pojavila razhajanja. Del udele\xc5\xbeencev je zahteval, naj o tem razpravljajo v Bazlu, manj\xc5\xa1ina skupaj s pape\xc5\xbeem pa je za te pogovore predlagala kako italijansko mesto. Evgen IV. je 1438 res prenesel koncil najprej v Ferraro in potem v Florenco.\n_START_SECTION_\nOdstavitev Evgena IV. in izvolitev Feliksa V.\n_START_PARAGRAPH_\nKonciliaristi, ki so ostali v Bazlu, so posku\xc5\xa1ali \xe2\x80\x93 pod okriljem Pari\xc5\xa1ke univerze, vzdigniti koncil nad pape\xc5\xbeem in v tem duhu 25. junija 1439 odstavili \xc2\xbbnepokornega\xc2\xab\xc2\xa0pape\xc5\xbea Evgena, ki je 18. septembra 1439 ponovno razpustil uporni\xc5\xa1ko zborovanje z bulo \xc2\xbbDoctoris gentium\xc2\xab.  Zborovalci pa so njemu navkljub 5. novembra 1439 izvolili na njegovo mesto sicer pobo\xc5\xbenega in zelo bogatega \xe2\x80\x93 vendar zadosti naivnega savojskega vojvoda Amadeja VIII. (Amadeo VIII di Savoia), ki si je privzel ime Feliks V. , ki ni nikoli u\xc5\xbeival \xc5\xa1iroke podpore. Ljudstvo se je baje celo za\xc4\x8delo nor\xc4\x8devati iz njegovih cerkvenih pape\xc5\xa1kih obla\xc4\x8dil, ker ga je bilo vedno navajeno videti v civilni vojvodski obleki. Tako je nastal \xc2\xbbmali razkol\xc2\xab\xc2\xa0- neko nadaljevanje \xc2\xbbvelikega razkola\xc2\xab, kot nekateri zgodovinarji imenujejo zahodni razkol. Evgenov naslednik je z bulo 18. januarja 1449 preklical vse kazni in prepovedi, ki jih je izrekel nad samovoljnimi nadaljevalci Bazelskega koncila in nad protipape\xc5\xbeem Feliksom, ki se je torej pod Nikolajem V. odpovedal pape\xc5\xa1tvu 7. aprila 1449, sprejel v zameno kardinalski klobuk ter se v samoti posvetil meni\xc5\xa1kemu \xc5\xbeivljenju do svoje smrti 7. Januarja 1451 kot zadnji protipape\xc5\xbe.\n_START_SECTION_\nKoncil zedinjenja\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dina kardinalov in \xc5\xa1kofov se je preselila skupaj z zakonitim pape\xc5\xbeem Evgenom IV. v Ferraro in tam nadaljevala delo.\n_START_SECTION_\nFerrara\n_START_PARAGRAPH_\nV Italijo je prispelo obse\xc5\xbeno in \xc5\xa1tevilno bizantinsko odposlanstvo okrog 700 izvedencev, da bi obravnavali zedinjenje vzhodnea (= \xc2\xbbgr\xc5\xa1kega\xc2\xab) in zahodnega (= \xc2\xbblatinskega\xc2\xab) kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. Morali so pravzaprav najti re\xc5\xa1itev nere\xc5\xa1enih vpra\xc5\xa1anj, ki so povzro\xc4\x8dila vzhodni razkol 1054, a so o njih \xc5\xbee razpravljali na Drugem lyonskem koncilu. V odposlanstvu so bili cesar Ivan VIII. Paleolog (1425-1448), njegov brat Dimitrij, carigrajski patriarh Jo\xc5\xbeef in ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo \xc5\xa1kofov, u\xc4\x8denjakov in bogoslovcev, med katerimi so bili uglednej\xc5\xa1i Bazilij Besariona, Izidor Kijevski, Balzamon, Jurij Pletone, Ivan Argiropulos ter Marko Efe\xc5\xa1ki, ki je bil najtrdovratnej\xc5\xa1i nasprotnik zedinjenja. _NEWLINE_\xc4\x8ce je patriarh Jo\xc5\xbeef gledal na to sre\xc4\x8danje izklju\xc4\x8dno kot na spravni dogovor, naj bi unija po gledanju cesarja Ivana Paleologa bila uvod za zahodno pomo\xc4\x8d bizantinskemu cesarstvu, ki so ga sedaj od vseh strani oblegali Otomanski Turki. Med latinskimi \xc5\xa1kofi lahko poudarimo kardinala Julijana Cesarinija (1398-1444), rode\xc5\xa1kega (otok Rodos) nad\xc5\xa1kofa Andreja in forl\xc3\xacjskega \xc5\xa1kofa Alojzija Pirana. _NEWLINE__NEWLINE_Ferraro so zapustili po kraj\xc5\xa1em delovanju zaradi te\xc5\xbeav z oskrbo in zaradi izbruha kuge ter so se prestavili v bogato Florenco, kjer je cvetel humanizem in renesansa  ter si je mesto \xc5\xa1telo v veliko \xc4\x8dast, da sme sprejeti tako odli\xc4\x8dne goste, ki so povrh tega prihajali z gr\xc5\xa1kega kulturnega obmo\xc4\x8dja.\n_START_SECTION_\nFlorenca\n_START_PARAGRAPH_\nTukaj so za\xc4\x8deli poglobljene razprave in teolo\xc5\xa1ka preu\xc4\x8devanja, da bi pri\xc5\xa1lo do ponovne enotnosti med Vzhodom in Zahodom. Edinost naj bi dosegli na dogmati\xc4\x8dnem in disciplinskem podro\xc4\x8dju, kar se pa ti\xc4\x8de bogoslu\xc5\xbeja, naj bi ostale zakonite razlike. Tak postopek je bil ne le v odnosu do Carigrada, ampak tudi do vseh drugih vzhodnih pravoslavnih Cerkva, kakor tudi do starej\xc5\xa1ih, tako imenovanih \xc2\xbbpredkalcedonskih\xc2\xab. Podobno je bilo \xc5\xbee na Drugem lionskem koncilu; vendar so \xc5\xa1li \xc5\xa1e korak dalje: razprave so bile skupne in soudele\xc5\xbeene; pri\xc5\xa1lo je do velikega napredka pri zbli\xc5\xbeevanju stali\xc5\xa1\xc4\x8d glede ve\xc4\x8dine pere\xc4\x8dih vpra\xc5\xa1anj. _NEWLINE_Ne glede na to, da je bilo v za\xc4\x8detku najve\xc4\x8d te\xc5\xbeav ravno glede protokola, sta se strani kmalu ujeli in je zavladalo ozra\xc4\x8dje enotnosti: pape\xc5\xbe ni sedel v sredi, ampak je bil preprosto prvi v vrsti Latincev. Glavna vpra\xc5\xa1anja, ki so jih obravnavali, so zadevala Filioque, vice, evharisti\xc4\x8dne podobe in pape\xc5\xbeev primat. V vseh teh vpra\xc5\xa1anjih sta se strani zedinili in 6. julija 1439 podpisali odlok L\xc3\xa6tentur c\xc3\xa6li. Podobno enotnost je koncil dosegel tudi s Sirci, Kopti, Armenci in jakobiti.\n_START_SECTION_\nRim\n_START_PARAGRAPH_\nKo so se razmere umirile in se je pape\xc5\xbe mogel vrniti v Rim, je tja prestavil tudi koncil, in sicer 24. februarja 1443. Tja se je pa preselil vesoljni cerkveni zbor septembra tega leta. Ni mogo\xc4\x8de to\xc4\x8dno ugotoviti, katerega dne se je koncil kon\xc4\x8dal; najverjetneje avgusta 1445.\n_START_SECTION_\nFilioque\n_START_PARAGRAPH_\n17. seja koncila (najprej v Florenci) se je odvijala v pape\xc5\xa1ki pala\xc4\x8di 26. februarja. V devetih naslednjih sejah je bil Filioque v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du razprav. Na zadnji seji (24. ferrarski, 8. florentinski) pa je Ivan Dubrovni\xc5\xa1ki (Giovanni di Ragusa) razlo\xc5\xbeil Filioque jasno in kratko: \xc2\xbbLatinska Cerkev priznava le eno po\xc4\x8delo, en vzrok Svetega Duha, namre\xc4\x8d O\xc4\x8deta. Od O\xc4\x8deta Sin dobiva svoje mesto v izhajanju Svetega Duha. V tem smislu izhaja Sveti Duh od O\xc4\x8deta, toda on izhaja tudi od Sina.\xc2\xab\xc2\xa0Sejo so na zahtevo Grkov prekinili, nakar se je vme\xc5\xa1al Izidor Kijevski, kakor tudi kardinal Besarion, ki je 13. in 14. aprila 1439 izrekel svoj znamenit govor v prid zedinjenja in sporazuma, do \xc4\x8desar je tudi pri\xc5\xa1lo: Grki so na spodbudo cesarja sprejeli dodatek ex Filio (iz Sina). 3. junija so torej Grki sprejeli besedilo, da Sveti Duh izhaja od O\xc4\x8deta in Sina, toda kod od enega po\xc4\x8dela. V zameno jim je pape\xc5\xbe obljubil voja\xc5\xa1ko in denarno pomo\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nZedinjenje z drugimi kristjani\n_START_PARAGRAPH_\nV vseh teh vpra\xc5\xa1anjih sta se strani zedinili in 6. julija 1439 podpisali odlok L\xc3\xa6tentur c\xc3\xa6li. Takoj po podpisu unije so Grki odpotovali. Sledili pa so pogovori \xc5\xa1e z drugimi vzhodnimi kristjani in privedli do novih nepri\xc4\x8dakovnih uspehov. S podpisom bule Laudate Deum z dne 22. novembra 1439 je pri\xc5\xa1lo na 8. seji do zedinjenja z Armenci, a s podpisom bule Cantate Domino z dne 4. februarja 1441 je dobil veljavo odlok o zedinjenju za Egiptovske in Etiopske kopte._NEWLINE_Podobno enotnost je torej koncil dosegel s Sirci, Kopti (ki so jim takrat pravili jakobiti), ki so podpisali bulo bulo Cantate Domino, katere glavna misel je Extra Ecclesiam nulla salus. \xc5\xa0e prej so dosegli soglasje z Armenci; z vsako od teh kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih skupnosti je koncil oziroma pape\xc5\xbe Evgen IV. podpisal poseben odlok in izdal posebno bulo. 6. julija je bil slovesno razgla\xc5\xa1en v florentinski stolnici odlok o zedinjenju z Grki L\xc3\xa6tentur c\xc3\xa6li, \xc4\x8digar izvirnik \xc5\xa1e vedno hranijo v Lavrencijanski floren\xc5\xa1ki knji\xc5\xbenici. Vesoljni cerkveni zbor se je kon\xc4\x8dal, kar se ti\xc4\x8de Grkov, in oni so kar naenkrat odpotovali. Latinski \xc4\x8dlani so ostali, da bi dosegli zedinjenje \xc5\xa1e z drugimi vzhodnimi Cerkvami: s sirskimi jakobiti 1442, Mezopotamci (danes Irak) 1444, kaldejci, nestorijanci ter ciprskimi maroniti  1445. S tem se je kon\xc4\x8dalo javno delovanje florentinskega koncila, ki je zasedal od 1443 naprej v Lateranski pala\xc4\x8di v Rimu.'