b'\n_START_ARTICLE_\nPotovanje na konec pomladi: Blisk v \xc5\xa1tirih barvah\n_START_SECTION_\nZgodba\n_START_PARAGRAPH_\nPripovedovalec, neimenovani gimnazijski profesor, je v svojih dija\xc5\xa1kih letih hotel postati pisatelj, a ga je njegov u\xc4\x8ditelj zatrl, zaradi \xc4\x8desar je postal zagrenjen cinik, ki zani\xc4\x8duje svoj monotoni vsakdan in dolgo\xc4\x8dasne ljudi. Sovra\xc5\xbei nadutega dijaka Tajsija, hkrati pa ga ob\xc4\x8duduje ter mu zavida mladost in \xc5\xbeivahnost. Tudi sam ho\xc4\x8de Tajsija zatreti, vendar si spontano premisli in ga povabi na svoj dom na razgovor. Tam se napijeta, Tajsi se zaljubi v profesorjevo \xc5\xbeeno Sonjo. Ona si domi\xc5\xa1lja, da ga dobro pozna, zato jo profesor sovra\xc5\xbei. Kljub temu mu zaradi Tajsijeve zaljubljenosti spet postane privla\xc4\x8dna. Ob dru\xc5\xbeenju s Tajsijem profesor za\xc4\x8dne na novo odkrivati svojo umetni\xc5\xa1ko nadarjenost, ki jo je v mladosti potla\xc4\x8dil. Ko se napijeta \xc5\xa1e na Tajsijevem domu, je profesor nesramen do njegovih sorodnikov in osvaja Jakobino, s katero ho\xc4\x8de imeti Tajsi razmerje. To za\xc4\x8dasno prekine Tajsijevo in profesorjevo dru\xc5\xbeenje, profesor za\xc4\x8dne odbijati ljudi z nesramnim in \xc4\x8dudnim vedenjem. Neke no\xc4\x8di se napije, blodi od ene gostilne do druge, se grdo obna\xc5\xa1a do ljudi ter razmi\xc5\xa1lja o svoji ljubezni do Sonje in o svojem idealu popolne \xc5\xbeenske. Naslednje jutro sre\xc4\x8da \xc5\xbeeno prodajalca s preprogami, Barbaro, in se vanjo zaljubi. Za\xc4\x8dne pogre\xc5\xa1ati Tajsija, zato mu pove o Barbari in skupaj jo obi\xc5\xa1\xc4\x8deta. Tudi Tajsi se vanjo zaljubi, \xc4\x8deprav se mu zdi, da ji on ni v\xc5\xa1e\xc4\x8d. Barbaro obiskuje le profesor, pri enem od obiskov pri njej pre\xc5\xbeivi no\xc4\x8d, kmalu zatem Sonja zanosi. Na koncu se profesorjevo \xc5\xbeivljenje umiri, najde prijetnost v miru, ki ga je prej zani\xc4\x8deval.\n_START_SECTION_\nKritike, literarna zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nCelotna vsebina besedila izhaja iz trditve v prvem stavku romana: "Zelo rad bi bil Tajsi". Tej preprosti in jasni kompozicijski formuli sledita tako zgodba kot pripovedni postopek, ki je prvooseben in zaradi tega \xc5\xa1e posebej na \xc5\xa1iroko odprt vsem prvinam Zupanovega zapisovanja (modrovanju, aforizmom, lirizmu, domi\xc5\xa1ljijskim potovanjem, posmehu). (Glu\xc5\xa1i\xc4\x8d 2002: 86)_NEWLINE_Vitomil Zupan konstruira svoja junaka z nenehno rezervo, to je komedija profesorja, ki bi hotel biti Tajsi, in je komedija tega paglavca, ki neugnano in nesramno vle\xc4\x8de po\xc5\xa1tene ljudi za nos; to je vesela igra, \xc4\x8de je Tajsi pa\xc4\x8d samo profesorjeva izmi\xc5\xa1ljotina, komedija o jalovih, sme\xc5\xa1nih sanjarijah brezuspe\xc5\xa1nega \xc4\x8dloveka, ki bi bil hotel postati velik in slaven \xe2\x80\x94 velik, kajpada, po merilih, ki veljajo znotraj zavr\xc5\xbeenega (nerazvitega, malome\xc5\xa1\xc4\x8danskega) sveta, kjer je vsak zakoten pismar skoraj \xc5\xbee odposlanec bo\xc5\xbeji. (Inkret 1977: 122)_NEWLINE_Prvo, kar bi zbodlo v o\xc4\x8di bravca [sic] iz predvojnih let, bi bil vsekakor individualizem obravnavanega teksta. V \xc4\x8dasu, ki je zahteval posameznikovo \xe2\x94\x80 bolj ali manj popolno \xe2\x94\x80 podreditev celoti, kolektivu, grupi, razredu, narodu, torej na\xc4\x8delu in praksi dru\xc5\xbebenega, prek tega pa zgodovinskega (transcendentnega), bi Zupanov roman deloval kar se da \xc5\xa1okantno. (Kermauner 1972: 197)'