b"\n_START_ARTICLE_\nC\xc3\xa9sar Franck\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nC\xc3\xa9sar Auguste Jean Guillaume Hubert se je rodil o\xc4\x8detu, katerega rodbina je izhajala iz belgijsko-nem\xc5\xa1ke meje, ter nem\xc5\xa1ki materi. O\xc4\x8detove ambicije so bile, naj bi Cesar postal koncertni pianist, preden se je leta 1837 vpisal na Pari\xc5\xa1ki glasbeni konservatorij je \xc5\xa1tudiral kompozicijo, je hodil na konservatorij v Li\xc3\xa8ge-u. Leta 1842 se je za kratek \xc4\x8das vrnil v Belgijo, vendar se je leta 1844 vrnil v Pariz, kjer je ostal do konca \xc5\xbeivljenja. V \xc4\x8dasu obiskovanja pari\xc5\xa1kega konservatorija je dobil ve\xc4\x8d nagrad za klavirsko in orgelsko igro ter fugo in kontrapunkt. S petindvajsetimi leti se je poro\xc4\x8dil s h\xc4\x8derko igralke, kar mu je njegova verna dru\xc5\xbeina zamerila. Moral se je odseliti in za\xc4\x8deti pre\xc5\xbeivljati dru\xc5\xbeino. Njegova odpoved karieri pianisti\xc4\x8dnega virtuoza je pripeljala do zaostritve odnosov z o\xc4\x8detom._NEWLINE_Med svojimi prvimi leti v Parizu se je Franck pre\xc5\xbeivljal s pou\xc4\x8devanjem glasbe, tako s privatnim kot institucionalnim. Na razli\xc4\x8dnih mestih je deloval tudi kot orglavec: med letoma 1847 in 1851 je bil orglavec v cerkvi Notre Dame de Lorette, med letoma 1851 in 1858 pa v cerkvi St. Jean-St. Francois. V tem \xc4\x8dasu se je seznanil z delom francoskega izdelovalca orgel Aristide Cavaill\xc3\xa9-Collom in se izobra\xc5\xbeeval na podro\xc4\x8dju izvajalske in improvizacijske tehnike na tem instrumentu. Leta 1858 je postal orglavec v novo posve\xc4\x8deni baziliki Saint Clotilde, kjer je deloval do svoje smrti._NEWLINE_Od leta 1872 do smrti je bil profesor orgelske igre na Pari\xc5\xa1kem konservatoriju. Med njegovimi u\xc4\x8denci so bili Vincent d'Indy, Ernest Chausson, Louis Vierne in Henri Duparc. Posebna Franckova izvajalska vrlina je bila glasbena improvizacija na orglah; mnogi muzikologi pa ga obravnavajo kot najve\xc4\x8djega orgelskega skladatelja po J. S. Bachu._NEWLINE_Leta 1890 je bil Franck udele\xc5\xbeen v hudi prometni nesre\xc4\x8di. Po njej je napisal znamenite Tri korale (Trois chorals) za orgle. Umrl je za posledicami nesre\xc4\x8de, kmalu potem, ko je dokon\xc4\x8dal zadnjega od treh koralov. Pokopan je na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du v Montparnassu v Parizu.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nPo letu 1870 mu je uspelo napisati nekaj cerkvenih skladb (ma\xc5\xa1e in motete ter simfoni\xc4\x8dne pesnitve). Njegova prva zbirka orgelskih kompozicij je bila izdana \xc5\xa1ele leta 1868, ko je bil star 46 let, vsebuje pa eno njegovih najbolj\xc5\xa1ih skladb za to glasbilo; 25-minutno Grande Pi\xc3\xa8ce Symphonique. Ta skladba je tlakovala pot orgelskim simfonijam, ki so jih komponirali francoski skladatelji Charles-Marie Widor, Louis Vierne in Marcel Dupr\xc3\xa9._NEWLINE_C\xc3\xa9sar Franck je bil resen, strog in zadr\xc5\xbean tudi kot skladatelj. Njegove skladbe niso bile za razvedrilo. \xc4\x8ce niso nosile pe\xc4\x8data molitve, jih je zaznamovala meditacija. V simfoni\xc4\x8dnih pesnitvah je zdru\xc5\xbeil dve obliki: variacijo in sonatni stavek in s pomo\xc4\x8djo dveh tem uvedel v finalu sonatni alegro z obema temama."