b'\n_START_ARTICLE_\nFanny zu Reventlow\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nFanny Reventlow se je rodila 18. maja 1871 kot peti izmed otrok \xc5\xa1estih pruskemu aristokratu grofu Ludwig zu Reventlowu (1824-1893) in njegovi \xc5\xbeeni Emilie, rojeni grofici zu Rantzau (1834-1905), v gradu pred Husumom. Njen brat Ernst Reventlow (1869-1943) je bil oficir marine, pisatelj, novinar in nem\xc5\xa1ko ljudski, kasneje nacionalisti\xc4\x8dni politik. Dru\xc5\xbeina je ohranjala stike s pisateljem Theodorjem Stormom in z dru\xc5\xbeino Ferdinanda T\xc3\xb6nniesa, kasnej\xc5\xa1ega ustanovitelja sociologije v Nem\xc4\x8diji. V svoji avtobiografiji Ellen Olestjerne (1903) opisuje Franziska zu Reventlow svojo strogo vzgojo v\xc2\xa0\xc2\xbbvisoko h\xc4\x8der\xc2\xab\xc2\xa0ter v mlado damo, s pomo\xc4\x8djo dru\xc5\xbeine in dekli\xc5\xa1kega internata za punce, Aldenburg Magdalenenstift v Th\xc3\xbcringenu, iz katerega so jo zaradi neprimernega obna\xc5\xa1anja \xc5\xbee po prvem letu izklju\xc4\x8dili. Po o\xc4\x8detovi upokojitvi leta 1889 se je dru\xc5\xbeina preselila v L\xc3\xbcbeck. Leta 1890 je s svojo trmo prepri\xc4\x8dala star\xc5\xa1e, da so ji dovolili obiskovati Roquetteschov privatni seminar za u\xc4\x8diteljice. Seminar je zaklju\xc4\x8dila leta 1892 in s tem pridobila dovoljenje, da pou\xc4\x8duje na visokih in srednjih dekli\xc5\xa1kih \xc5\xa1olah. Pripravni\xc5\xa1tvo za plemkinje je v tem \xc4\x8dasu bilo zelo neobi\xc4\x8dajno. S pomo\xc4\x8djo svojega kroga prijateljev, ki se je zdru\xc5\xbeil v\xc2\xa0\xc2\xbbIbsen Club\xc2\xab, se je zgodaj seznanila z dru\xc5\xbebeno-kriti\xc4\x8dno literaturo ter z zbranimi deli Nietzscheja._NEWLINE_Leta 1892 so njeni star\xc5\xa1i odkrili ljubezenska pisma Emanuela Fehlinga (1873-1932), zato so jo, s ciljem pobolj\xc5\xa1anja, poslali k pastorski dru\xc5\xbeini na pode\xc5\xbeelju v Adelby pri Flensburgu. Od pode\xc5\xbeelja je leta 1893 pobegnila k znancem v Wandsbek in se s tem za vedno sprla z dru\xc5\xbeino. V Wandsbeku je spoznala svojega bodo\xc4\x8dega zaro\xc4\x8denca, pripravnega sodnika Walterja L\xc3\xbcbkeja. L\xc3\xbcbke ji je istega leta v poletnem \xc4\x8dasu financiral bivali\xc5\xa1\xc4\x8de v M\xc3\xbcnchnu med \xc4\x8dasom \xc5\xa1tudija slikarstva pri Antonu A\xc5\xbebetu. Fanny in L\xc3\xbcbke sta se nato leta 1894 poro\xc4\x8dila. Poroka se je za Reventlowo izkazala kot odsko\xc4\x8dna deska v samostojno \xc5\xbeivljenje. Medtem, ko je leta 1895 nadaljevala \xc5\xa1tudij v M\xc3\xbcnchnu, je njen zakon propadel. Franziska zu Reventlowa je po propadlem zakonu \xc5\xbeivela samostojno boemsko \xc5\xbeivljenje v M\xc3\xbcnchnu, ki se ji je vrtelo okoli finan\xc4\x8dne krize, bolezni ter \xc5\xa1tevilnih splavov. Prezirala je vojsko, birokracijo, aristokracijo, materializem in nacionalisti\xc4\x8dni duh, ki je spremljal ustanovitev nem\xc5\xa1kega cesarstva in mu je pripadal njen brat, pa tudi celotno vzgojo mladih dam v me\xc5\xa1\xc4\x8danski dru\xc5\xbebi. 1. Septembra 1897 se ji je rodil sin Rolf (\xe2\x80\xa0 12. Januar 1981) v M\xc3\xbcnchnu, ime o\xc4\x8deta nam je danes sicer znano, a ga je v \xc4\x8dasu svojega \xc5\xbeivljenja zavestno skrivala. Pre\xc5\xbeivljala se je s prevajanjem literarnih besedil pri zalo\xc5\xbeniku Albertu Langu in z lastnimi prispevki za revije in dnevnike (Die Gesellschaft, Simplicissimus, Neue Deutsche Rundschau, Frankfurter Zeitung, M\xc3\xbcnchner Neueste Nachrichten). Med drugim se je po nekaj u\xc4\x8dnih urah igralstva leta 1898 za kratek \xc4\x8das pridru\xc5\xbeila gledali\xc5\xa1\xc4\x8du Theater pri G\xc3\xa4rtnerplatzu (dana\xc5\xa1nji mestni teater na G\xc3\xa4rtnerplatzu) ter akademsko-dramatskem dru\xc5\xa1tvu mladega Otta Falckenberga. Izvajala je tudi prilo\xc5\xbenostna dela, kot so prostitucija, bila je tajnica, pomo\xc5\xbena kuharica, zavarovalna agentka, hostesa itd. Ve\xc4\x8dino zaslu\xc5\xbeka, kot je v \xc4\x8dasu boeme bilo zna\xc4\x8dilno, zaslu\xc5\xbeila s prispevki njenih mo\xc5\xa1kih poznanstev. Svoje izku\xc5\xa1nje iz m\xc3\xbcnchenske umetni\xc5\xa1ke scene je uporabila pri svojem glavnem humoristi\xc4\x8dnem romanu Zapisi gospoda Dames (nem. Herrn Dames Aufzeichnungen). M\xc3\xbcnchenski umetniki so se imenovali krog\xc2\xa0\xc2\xbbKosmiker\xc2\xab, to so bili Karl Wolfskehl, Ludwig Klages in Alfred Schuler. Reventlowo so, zaradi njenega nezakonitega sina ter eroti\xc4\x8dne svobode poimenovali\xc2\xa0\xc2\xbbpoganska Madona\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbreinkarnacija anti\xc4\x8dne Hetere\xc2\xab. Bila je tudi v stiku z Oscarjem A. H. Schmitzem , Theodorjem Lessingom, Friedrichom Huchem, Erichom M\xc3\xbchsamom, Oskarjem Panizzem, Rainerjem Mario Rilkejem, Marianno von Werefkin, Alexejem von Jawlenskyjem ter z drugimi predstavniki m\xc3\xbcnchenske moderne. S svojim sinom je potovala v Samos (1900), v Italijo (1904,1907) ter na Krf (1906/1907). Leta 1910 se je iz M\xc3\xbcnchna preselila v Ascono, kjer so nastali njeni\xc2\xa0\xc2\xbbm\xc3\xbcnchenski romani\xc2\xab. Leta 1911 se je podala v povr\xc5\xa1inski zakon s kurlandskim baronom Alexander von Rechenberg-Linten. Zakon je bil pogoj za svojo dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino, a je premo\xc5\xbeenje izgubil \xc5\xbee leta 1914 zaradi ban\xc4\x8dne krize. Leta 1916 se je Fanny zu Reventlow preselila v Muralto na jezero Maggiore. Fanny zu Reventlow je umrla 26. julija 1918, po posledicah padca s kolesom, v bolni\xc5\xa1nici v Locarnu. Njen pogrebni govor je dr\xc5\xbeal Emil Ludwig. Njen grob le\xc5\xbei na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du cerkve Santa Maria v Selvi v Locarnu.\n_START_SECTION_\nPublikacija in ime\n_START_PARAGRAPH_\nKult kateri se je odvijal o Fanny zu Reventlow je zaslu\xc5\xbeen njeni snahi Elsi Reventlow. Leta 1925 je izdala knjigo, katera je vsebovala skraj\xc5\xa1ano, anonimno in literaturno formo, vendar pa tudi s \xc5\xa1tevilnimi pomanjkanjem, ponarejanjem, kateri so vsebovali izpiske iz dnevnika Fanny zu Reventlow. Leta 1928 so iz\xc5\xa1la tudi pisma, s katerimi se je ponovno soo\xc4\x8dala s te\xc5\xbeavami. Kajti pisma Ludwiga Klagesa, niso bila Elsi Reventlow poslana v originalu temve\xc4\x8d le od Klagesa izbrana pisma, ki so bila radikalno skraj\xc5\xa1ana in v novem \xc4\x8distopisu na razpolago. Prvo izdajo avtobiografskih zbirk so ponovno izdali med letoma 1971-81, \xc4\x8deprav v revidirani in dopisani ter \xc5\xa1e vedno v neoriginalni verziji. Obzirnost na leta med 1925-28 \xc5\xbeive\xc4\x8de osebnosti ni bilo ve\xc4\x8d potrebno, zato identitete oseb ni bilo potrebno ve\xc4\x8d skrivati. Vendar je fikcionalna oblika dnevnika (npr. napis poglavja) in pomanjkljivo oblikovanje besedila (izpustitve itd.) ostalo. Po dolgem obdobju, brez primerjave z originalnem rokopisu je bila ta izdaja dnevnikov sprejeta leta 2004 v petih izvodih. Tudi pisma so bila za to izdajo deloma prebrane in kriti\xc4\x8dno revidirane. Najpomembnej\xc5\xa1a avtobiografska pisava od Fanny zu Reventlow, njen dnevnik, je bil \xc5\xa1ele leta 2006 avtenti\xc4\x8dno izdan. S pomo\xc4\x8djo Else Reventlow in njeni posmrtni izdaji se je ime\xc2\xa0\xc2\xbbFranziska grofica zu Reventlow\xc2\xab\xc2\xa0ustalilo v misli ljudi, kateri status je edinstven. V rojstnem listu pi\xc5\xa1e Fanny, anekdota pravi, da ni marala svojega kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega imena in je zaradi tega \xc5\xbeelela da jo ljudje kli\xc4\x8dejo Franziska, kar se v obstoje\xc4\x8dem dokumentu ne da dokazati. Obstajajo namigi, da je obstajala igra z njenim imenom, katero jo je s svojimi prijatelji igrala v M\xc3\xbcnchnu. Ime Fanny se uporablja predvsem v severnem delu Nem\xc4\x8dije in Anglije, a se je v bavarskem jezikovnem obmo\xc4\x8dju ustalilo kot okraj\xc5\xa1ava imena Franziska, a to verjetno nimata ni\xc4\x8d v zvezi. Zaradi tega nesporazuma sta jo Rilke in Klages v njihovih pismih poimenovala Francisca ali tudi Franciska. V svojem dnevniku in v pismih za Klages se je poigravala v jaz vlogi kot mala Fanny in velika Franziska. Zaradi tega poigravanja se je kasneje odrasla Reventlow leta 1898 v literarni koledar K\xc3\xbcrschner vpisala kot Franziska grofica zu Reventlow. To se je zgodilo le enkrat, saj se v naslednjih letih ni ve\xc4\x8d trudila, da bi se vpisala v K\xc3\xbcrschner koledar in njihovih letnih vpra\xc5\xa1alnikih. Tudi pri svojem poskusu uspeti v teatru, si je po dokumentih slede\xc4\x8d dodala umetni\xc5\xa1ko ime Franziska grofica zu Reventlow. Vendar to pri svojih literarnih delih ni uporabila. Njeni \xc4\x8dlanki za Z\xc3\xbcricher diskusijo leta 1898 in 1899 je Panizza izdala pod njenim pravilnim imenom Fanny grofica zu Reventlow. Njene knjige ter prevodi so v letih 1897\xe2\x88\x921917 bili izdani pod imenom F. grofica zu Reventlow, kar torej velja za njeno ustvarjalno ime.'