b'\n_START_ARTICLE_\nAlojzij Poto\xc4\x8dnik (u\xc4\x8ditelj)\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nPoto\xc4\x8dnik je po kon\xc4\x8danem u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8du v Ljubljani slu\xc5\xbeboval od 1897 kot u\xc4\x8ditelj po raznih krajih, najdalje v Rete\xc4\x8dah (1901\xe2\x80\x931909), Spodnji \xc5\xa0i\xc5\xa1ki (1909\xe2\x80\x931912) in od septembra 1912 na II. mestni de\xc5\xa1ki ljudski \xc5\xa1oli v Ljubljani, kjer je 15. sept. 1934 stopil v pokoj. Povsod je gojil petje, v \xc5\xa0i\xc5\xa1ki vodil pevski zbor \xc4\x8citalnice, v Ljubljani pa od ustanovitve 1924 pevski zbor Gospodar. Aktiven je bil tudi v raznih izobra\xc5\xbeevalnih dru\xc5\xa1tvih. Od leta 1920 do 1940 je bil knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar Javne dvorske knji\xc5\xbenice, za katero je izdal imenik knjig ter v dodatku opisal za\xc4\x8detek in razvoj dru\xc5\xa1tva. Leta 1925 ga je ljubljansko mestno na\xc4\x8delstvo imenovalo za varuha ubogih. Februarja 1928 je bil izvoljen v ljubljanski ob\xc4\x8dinski svet, kjer je ostal do februarja 1931. Na pobudo duhovnika in zgodovinarja Ivana Vrhovnika, s katerim se je seznanil okoli 1914, se je za\xc4\x8del zanimati za ljubljansko preteklost ter uporabljal pri tem poleg \xc4\x8dasopisnih \xc4\x8dlankov tudi arhivske vire. Ob petdesetletnici II. de\xc5\xa1ke ljudske \xc5\xa1ole na je v njenem letnem poro\xc4\x8dilu 1925 priob\xc4\x8dil \xc4\x8dlanek Krakovo in Trnovo v preteklih stoletjih. Ob isti priliki je napisal igrico Matev\xc5\xbeev stric pripoveduje, v katerem je opisano \xc5\xbeivljenje starih Krakovcev in Trnov\xc4\x8danov. V ljubljanskih \xc4\x8dasopisih je s svojim imenom ali s kratico A.P objavil okoli 50 \xc4\x8dlankov in razprav. Od njegovih \xc5\xa1tevilnih \xc4\x8dlankov in razprav so pomembnej\xc5\xa1i: Prometna sredstva v stari Ljubljani (1931); Ljubljana, prepiri pod Francozi (1938); Tivolski grad in park v Ljubljani (1938); Ljubljanska pokopali\xc5\xa1\xc4\x8da (1939); Na\xc5\xa1 Ro\xc5\xbenik in njegova preteklost (1941); Na\xc5\xa1i mesarji pred polstoletjem (1942); Ljubljanski vozniki (1942); Zgodovina Hrenovega kri\xc5\xbea (1942); Neme pri\xc4\x8de ljubljanske preteklosti (1942 v ve\xc4\x8d nadaljevanjih); Ljubljanski postre\xc5\xa1\xc4\x8dki (1943) in Proslava zmage pri Sisku pred polstoletjem v Ljubljani (1943). V Poto\xc4\x8dnikovem rokopisu se nahaja zgodovinski in umetnostni opis vseh nekdanjih in sedanjih ljubljanskih sveti\xc5\xa1\xc4\x8d ter velika zbirka lokalnozgodovinskih izpiskov iz ljubljanskih \xc4\x8dasopisov. Za zasluge je bil 16. maja 1934 razgla\xc5\xa1en za \xc4\x8dastnega me\xc5\xa1\xc4\x8dana Ljubljane.'