b'\n_START_ARTICLE_\nAzijska literatura\n_START_SECTION_\nIndijska knji\xc5\xbeevnost\n_START_PARAGRAPH_\nRazvoj indijske knji\xc5\xbeevnosti se v starem in srednjem veku \xc4\x8dleni na dvoje velikih obdobij; prvo traja od srede 2. tiso\xc4\x8dletja do leta 200 pr. \xc5\xa1t. (obdobje Ved), drugo pa se je za\xc4\x8delo po letu 200 pr. \xc5\xa1t. in je trajalo do 1200 (klasi\xc4\x8dno obdobje). Razvile so se vse glavne literarne vrste ali zvrsti: lirske, epske in dramske ter pripovedni\xc5\xa1tvo v verzih in prozi. Njen glavni jezik je sanskrt, deloma pa tudi prakrt in pali. Najstarej\xc5\xa1a oblika indijske poezije so religiozne himne, ohranjene v Vedah: Rigveda, Samaveda, Jad\xc5\xbeurveda, Atharvaveda. Stare indijske religiozne, mitolo\xc5\xa1ke, zgodovinske in pripovedne tradicije so si ustvarile epski izraz predvsem v obeh osrednjih epih, Mahabharati in Ramajani. Predstavnik indijske lirike je Kalidasa, prav tako je le ta tudi dramski avtor. Napisal je troje dramskih del: Malavika in Agnimitra, Urva\xc5\xa1i in \xc5\xa0akuntala.\n_START_SECTION_\nKitajska knji\xc5\xbeevnost\n_START_PARAGRAPH_\nNjeni za\xc4\x8detki so te\xc5\xbeko ugotovljeni; po mnenju nekaterih znanstvenikov segajo v sredo 2. tiso\xc4\x8dletja pr. \xc5\xa1t. Kitajsko literaturo delimo navadno v obdobja po cesarskih dinastijah: D\xc5\xbeov, Han, dinastija Tang, dinastija mongolskih vladarjev, in Ming. Prva dela kitajske knji\xc5\xbeevnosti so bila filozofsko-moralisti\xc4\x8dna, napisana v prozi ali verzih, imenovana didakti\xc4\x8dni spisi. Najstarej\xc5\xa1i pesni\xc5\xa1ki teksti so se ohranili v pesni\xc5\xa1ki zbirki \xc5\xa0i-d\xc5\xbeing, v katero je Konfucij zbral dotedanje kitajsko pesni\xc5\xa1ko izro\xc4\x8dilo. Za najpomembnej\xc5\xa1ega kitajskega pesnika velja Li Bai. Kitajska pripovedna proza pa je dosegla vrh, ko so nastale \xc5\xa1tevilne zbirke novel. Primer take zbirke je Kin-ku-ki-kuan (Nenavadne zgodbe iz novih in starih \xc4\x8dasov). Razvil se je tudi roman: San-guo-\xc4\x8di-jen-i (Zgodba o treh cesarstvih), \xc5\xa0uj-hu-d\xc5\xbeuan (Razbojniki iz mo\xc4\x8dvirja Ljan \xc5\xa0an), D\xc5\xbein-ping-mej (\xc4\x8ce\xc5\xa1pljev cvet v zlati vazi). Za najve\xc4\x8djega dramatika klasi\xc4\x8dne dramske dobe pod mongolsko dinastijo velja Guan Han\xc4\x8ding. Najpopularnej\xc5\xa1e delo tega stoletja je igra \xc5\xa0i-\xc5\xa1jang-d\xc5\xbei (Zgodba o zahodni sobi).\n_START_SECTION_\nJaponska knji\xc5\xbeevnost\n_START_PARAGRAPH_\nJaponska knji\xc5\xbeevnost je poleg arabske najmlaj\xc5\xa1a med velikimi orientalska literatura starega in srednjega veka. Deli se na \xc5\xa1tiri obdobja: obdobje najstarej\xc5\xa1ih knji\xc5\xbeevnih spomenikov (8. stoletje), klasi\xc4\x8dna doba (792\xe2\x80\x931186), poklasi\xc4\x8dno obdobje (1186\xe2\x80\x931601) in obdobje Tokugava (1603\xe2\x80\x931868). Najstarej\xc5\xa1i primeri japonske lirike so se ohranili v dveh mitolo\xc5\xa1ko-zgodovinskih delih z za\xc4\x8detka 8. stoletja: Kad\xc5\xbeiki in Nihongi. V klasi\xc4\x8dnem hejanskem obdobju je nastala prva uradna antologija japonske lirike: Kokin\xc5\xa1u. Prva ve\xc4\x8dja dela japonske proze so za\xc4\x8dela nastajati v 10. stoletju. Vrh japonske proze in hkrati najpomembnej\xc5\xa1i japonski roman je Gend\xc5\xbei monogatari (Zgodbe princa Gend\xc5\xbeija). V dramatiki pa je najizvirnej\xc5\xa1a gledali\xc5\xa1ka umetnost, imenovana no.\n_START_SECTION_\nKnji\xc5\xbeevnost 20. stoletja\n_START_PARAGRAPH_\nZa razvoj azijske knji\xc5\xbeevnosti 20. stoletja sta zaslu\xc5\xbena predvsem pripovednika Lu \xc5\xa0un (Lu Hsin) in Jasunari Kavabata. Lu \xc5\xa0un (Peking) je najvidnej\xc5\xa1i predstavnik novega kitajskega pripovedni\xc5\xa1tva in obnovitelj kitajske proze. Jasunari Kavabata (Tokio) je prvi japonski pripovednik 20. stoletja, ki je s svojimi deli prodrl v Evropo. Rabindranath Tagore (bengalski pesnik, dramatik in pisatelj) je postal leta 1913 prvi azijski nobelov nagrajenec.'