b'\n_START_ARTICLE_\nDidim Slepi\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nDidim je oslepel pri \xc5\xa1tirih letih (o tem poro\xc4\x8da Paladij), \xc5\xa1e preden se je nau\xc4\x8dil pisati. Kljub temu ga tu ni oviralo, da ne bi osvojil znanja o vsem, kar je bilo tedaj znano. Bil je prava \xc4\x8dlove\xc5\xa1ka enciklopedija. \xc5\xbdivel v \xc4\x8dasu \xc5\xa1kofa Atanazija, ki ga je kasneje postavil za voditelja katehetske \xc5\xa1ole v Aleksandriji. Bil je eden zadnjih u\xc4\x8diteljev te \xc5\xa1ole, saj se je kmalu po njegovi smrti zaprla. \xc5\xbdivel je zgledno meni\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje, predano askezi. Mo\xc4\x8dno se zavzema se za krst za katerega trdi, da je nujno potreben za odre\xc5\xa1enje. \xc4\x8ce se ne krsti\xc5\xa1, ti zgledno \xc5\xbeivljenje in dobrota ne pomagata na poti do njega. Bil je marljiv u\xc4\x8denjak, blizu Origenovi dedi\xc5\xa1\xc4\x8dini, kar se ka\xc5\xbee na njegovi eksegezi in doktrini. Njegovo ob\xc4\x8dinstvo naj bi bili prete\xc5\xbeno menihi. Svoj pe\xc4\x8dat je pustil tudi na svojih u\xc4\x8dencih Gregorju Nazia\xc5\xa1kem, Hieronimu in Rufinu.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nNapisal naj bi okoli 4000 knjig in si s tem tudi prislu\xc5\xbeil naziv\xc2\xa0\xc2\xbbChalkenteros\xc2\xab\xc2\xa0ali\xc2\xa0\xc2\xbbbronasti drob\xc2\xab. Njegova dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina, \xc4\x8deprav slabo ohranjena, vsebinsko vsekakor ni skromna. Njegov prispevek k ohranitvi helenisti\xc4\x8dne kulture izpred dveh stoletij in pol je neprecenljiv. Pomembni so predvsem njegovi komentarji k razlagi Homerja in ati\xc5\xa1ke komedije, ki so bili v takratnem kulturno-dru\xc5\xbebenem okolju potrebni sistematske obrazlo\xc5\xbeitve. Pisal je tudi o tragi\xc5\xa1kih pesnikih Sofoklu in Evripidu in o govorniku Demostenu. Zaradi ob\xc4\x8dudovanja Origenovih spisov, ki so bila leta 553 obsojeni, so tudi njegove monografije (o klasifikaciji gr\xc5\xa1kega lirskega pesni\xc5\xa1tva, o pregovorih,\xe2\x80\xa6) skupaj z mnogimi rokopisi, etimologijami in besednjaki delile podobno usodo uni\xc4\x8devanja. Ohranilo se je le nekaj svetopisemskih komentarjev Psalmov, Oktatevha in Knjig kraljev, Pregovorov, Joba, komentar k Janezovemu evangeliju, k pismoma Rimljanom in Korin\xc4\x8danom, razprava O Svetem Duhu (De Spiritu Sancto), O Sveti Trojici, dve knjigi proti arijanstvu (Contra Arianos), idr.\n_START_SECTION_\nTeologija\n_START_PARAGRAPH_\nDidimova teologija je predvsem trinitari\xc4\x8dna. Zagovarja stali\xc5\xa1\xc4\x8de, da Sveti Duh ni lo\xc4\x8den ali podrejen O\xc4\x8detu in Sinu, temve\xc4\x8d je z njima istoroden (konsubstancialen, istega bistva). Ker si delijo isto substanco, imajo tudi skupno naravo in si torej niso razli\xc4\x8dni ne po delovanju ne po bo\xc5\xbeanskosti. Vendar pa ta absolutna enost narave, volje in delovanja presega \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko razumevanje. Trdi, da\xc2\xa0\xc2\xbbkdorkoli komunicira s Svetim Duhom, takoj komunicira tudi z O\xc4\x8detom in Sinom. Kdorkoli prejme milost Svetega Duha, prejme milost O\xc4\x8deta in Sina\xc2\xab\xc2\xa0(De Spiritu Sancto 17). S tem izpodbija arijanski nauk, da Jezus ni imel \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke du\xc5\xa1e. Tu se opazi vpliv Origena, ki pravi, da se je Beseda zdru\xc5\xbeila s telesom preko du\xc5\xa1e.\xc2\xa0\xc2\xbbDidim brez zadr\xc5\xbekov izjavi, da nobeno \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko telo brez du\xc5\xa1e ne more ne spati ne jesti, prav tako pa tudi bo\xc5\xbeanska Beseda tega ne more. Ker pa vemo, da je Jezus delal oboje, je zato nujno potreboval du\xc5\xa1o.\xc2\xab\xc2\xa0(glej literatura: J. Quasten, 94.) V Jezusu razlikuje dve naravi: \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko in bo\xc5\xbejo. Vendar skupaj ne tvorita neke tretje, neznane narave, ampak enost obeh: Jezus, ki je pri\xc5\xa1el iz O\xc4\x8deta ni druga\xc4\x8den od tistega, ki je postal meso in je bil kri\xc5\xbean.'