b"\n_START_ARTICLE_\nCertosa di Pavia\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nGian Galeazzo Visconti, dedni gospod in prvi vojvoda Milana, je naro\xc4\x8dil zgradbo Certose arhitektu Marcu Solariju. Slovesen za\xc4\x8detek del in polaganje temeljnega kamna je bilo 27. avgust 1396, kot je razvidno na reliefu na fasadi. Mesto je bilo strate\xc5\xa1ko izbrano na sredini med Milanom in Pavio, drugim mestom Vojvodine, kjer je imel vojvoda tudi svoj dvor._NEWLINE_Cerkev je zadnja zgradba kompleksa, ki bila zgrajena in naj bi bila dru\xc5\xbeinski mavzolej Viscontijev. Zasnovana je bila kot velika struktura z glavno in dvema stranskima ladjama, nenavaden tip za kartuzijanski red. Ladja v gotskem slogu, je bila kon\xc4\x8dana leta 1465._NEWLINE_Od ustanovitve je bila v renesansi raz\xc5\xa1irjena, preostali del zgradbe in tudi nekaj  samostana, pa je bil zgrajen v novem slogu, pod vodstvom Giovanni Solarija in v  nadaljevanju njegovega sina Guineforta Solarija. Solari je nasledil kot direktor del Giovannija Antonia Amadea, (1481-1499). Cerkev je bila posve\xc4\x8dena 3. maja, 1497. Spodnji del fasade ni bila kon\xc4\x8dana do leta 1507._NEWLINE_Pogodba o gradbenih delih je obvezovala menihe, da so del prihodkov namenili v korist samostana, da bodo \xc5\xa1e naprej izbolj\xc5\xa1evali zgradbo. Zato Certosa vsebuje veliko zbirko umetni\xc5\xa1kih del iz vseh stoletjih od 15. do 18._NEWLINE_Leta 1782 so bili kartuzijani po nalogu cesarja Jo\xc5\xbeefa II. izgnani, in so uspeli leta 1784 Certoso predati cistercijanom in nato v 1789 karmeli\xc4\x8dankam. V letu 1810 je bil samostan zaprt, dokler ga leta 1843 kartuzijani niso ponovno pridobili. V letu 1866 je bil razgla\xc5\xa1en za nacionalni spomenik in zaplenjen od italijanske dr\xc5\xbeave, \xc4\x8deprav so nekateri benediktinci bivali v njem do leta 1880. Menihi, ki trenutno \xc5\xbeivijo v samostanu, so cistercijani in so tu od leta 1960.\n_START_SECTION_\nCerkev\n_START_PARAGRAPH_\nCerkev je zgrajena na tlorisu latinskega kri\xc5\xbea  z glavno in dvema stranskima ladjama ter transeptom, tipi\xc4\x8dno za gotsko arhitekturo. Kor se kon\xc4\x8da z apsido. Ta je prekrita s kri\xc5\xbenorebrastimi oboki na gotskih lokih, podobno, le v manj\xc5\xa1em merilu, kot v Milanski stolnici. Oboki so razli\xc4\x8dno okra\xc5\xa1eni z geometrijskimi oblikami in zvezdnatim nebom. Transept in glavna kapela se kon\xc4\x8dajo s kvadratnimi kapelami, z manj\xc5\xa1imi, polkro\xc5\xbenimi apsidami ob treh straneh._NEWLINE_Fasada cerkve je znana po svoji bujni dekoraciji, zna\xc4\x8dilni za lombardsko arhitekturo, pri \xc4\x8demer se vsak del okra\xc5\xa1en z reliefi, intarzijami iz marmorja in kipi. Kiparja, ki sta delala na njej sta Cristoforo Mantegazza in Giovanni Antonio Amadeo osebno. Poleg uporabne kiparstva, je fasada sama bogato kiparsko obdelana zaradi kontrasta med bogato teksturo povr\xc5\xa1ine, oporniki, vodoravnimi venci in obokanimi odprtinami, od katerih so nekatere zasen\xc4\x8dene, medtem ko so tiste v majhnih zvonastih zaklju\xc4\x8dkih odprte v nebo._NEWLINE_Grobo kon\xc4\x8dano ope\xc4\x8dno fasado je mogo\xc4\x8de videti v freski Ambrogio Bergognoneja v apsidi desnega transepta, naslikane v 1492-1495 , ko se je delo na novi fasadi za\xc4\x8delo, portret Gian Galeazzo Viscontija pa predaja model Certose Bla\xc5\xbeeni Devici Mariji. Njen profil, s streho na treh ravneh, primerjajo s stolnico sv. Janeza v Monzi in San Petronio v Bologni; arhitekti so tesno sodelovali na vseh treh projektih, Borlini pripisuje obliko prvotne fasade na Certosi Giacomu da Campioneju, ki je delal v Pavii, medtem ko je njegov stric Matteo delal v Monzi. _NEWLINE_Arhitekt Giovanni Solari je pri gradnji dvojne vrste arkad ob bokih cerkve spremenil svojo podobo. Po njegovi smrti ga je v Pavii nasledil sin Guiniforte Solari, a se je delo ustavilo z njegovo smrtjo leta 1478. _NEWLINE_Leta 1492 je gradnjo prevzel Gian Giacomo Dolce Buono, ki mu je pomagal na kraju samem, takrat zaseden s stolnico v Pavii in v Milanu in drugih cerkvah, njegov nelo\xc4\x8dljivi sodelavec na obeh stolnicah, Giovanni Antonio Amadeo. V njunih rokah je bil projekt temeljito prenovljen.  Vklju\xc4\x8denih je bilo mnogo umetnikov. Portal v klasicisti\xc4\x8dnem slogu je delo Benedetto Briosca (1501). Portik ima velik lok klasicisti\xc4\x8dne oblike, ki po\xc4\x8diva na parnih korintskih stebrih, ki je vsak povezan z mo\xc4\x8dno modeliranim vencem na katerem stoji obok, konstrukcija izpeljana iz klasike, ki jo je uporabljal Brunelleschi, in tukaj dajejo krepak in presenetljiv u\xc4\x8dinek. Okras v bas-reliefu prikazuje zgodovino Certose. Nad osrednjim lokom je plitev balkon s tremi loki, nad katerimi se dviga osrednje okno._NEWLINE_Delo je bilo prekinjeno leta 1519, kot zaradi francoske okupacije Lombardije. Francoski vojaki so se utaborili okoli Certose. Oznake dela na fasadi ka\xc5\xbeejo, da se ni nadaljevalo do leta 1554, ko je bilo oblikovanje revidirano pod vodstvom Cristofora Lombarda, ki je odobril dokon\xc4\x8danje fasade nad drugo arcado; tam so marmorne intarzije zamenjane z bogato kiparsko dekoracijo spodnjega obmo\xc4\x8dja. Nekatere kon\xc4\x8dne skulpture je dodal Galeazzo Alessi.\n_START_SECTION_\nMali in veliki kri\xc5\xbeni hodnik\n_START_PARAGRAPH_\nEleganten portal s skulpturami bratov Mantegazza in Giovanni Antonio Amadea, vodi od cerkve do malega kri\xc5\xbenega hodnika (v italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini: Chiostro Piccolo.) To je majhen vrt v centru. Najo\xc4\x8ditnej\xc5\xa1a zna\xc4\x8dilnost je terakota dekoracija majhnih pilastrov, ki jih je izvedel Rinaldo de Stauris med 1463 in 1478. Nekatere arkade so okra\xc5\xa1ena s freskami Daniele Crespija, zdaj delno uni\xc4\x8dene. Omeniti je treba tudi lavabo iz poznega 14. stoletja v kamnu in terakoti, s prizori Jezusa z Samaritanko pri vodnjaku._NEWLINE_Podobne dekoracije so zna\xc4\x8dilne tudi za veliki kri\xc5\xbeni hodnik (italijansko: Chiostro Grande), ki meri okoli 125 x 100 metrov. Elegantne celice menihov so odprte na osrednji vrt. Arkade imajo stebre s plemenitimi okraski iz terakote, s tondami s portreti svetih prerokov in angelov, izmeni\xc4\x8dno v belem in roza veronskem marmorju. Neko\xc4\x8d so bile tudi slike Vincenza Foppaa, ki pa so izginile.\n_START_SECTION_\nSlike\n_START_PARAGRAPH_\nV glavni apsidi cerkve je Bergognonejeva freska, ki praznuje kronanje Marije med Francescom in Ludovicom Sforza. Druge freske s svetniki in preroki so naslikali lombardski umetniki, vklju\xc4\x8dno mladi Bernardo Zenale._NEWLINE_Certosa ima ve\xc4\x8d Bergognonejevih mojstrovin, vklju\xc4\x8dno paneli sv. Ambro\xc5\xbea (1490) in San Siro (1491) ter najpomembnej\xc5\xa1e Kri\xc5\xbeanje (1490). Druga njegova dela so zdaj v drugih muzejih po Evropi._NEWLINE_Ostale slike v cerkvi so Sveti o\xc4\x8de, panel Giovannija Battista Crespija, Il Morazzone, Guercino, Francesco Kairo in Daniele Crespi in ostanek  Peruginijevega poliptiha. [7] Original Marije in svetniki, je zdaj razstavljen in razpr\xc5\xa1en med muzeji: edini del v Certosi je Bog O\xc4\x8de z angeli. Oznanjenje je izginilo; tri plo\xc5\xa1\xc4\x8de, Marija z detetom, Sv. Mihael in Sv. Rafael s Tobiasom so na ogled v Narodni galeriji v Londonu._NEWLINE_V ju\xc5\xbenem transeptu je grobnica Gian Galeazzo Viscontija, izdelana med letoma 1494-1497, delo Giovannija Cristofora Romana in Benedetta Briosca, vendar kon\xc4\x8dana \xc5\xa1ele 1562. V severnem transeptu je grobnica Ludovica Sforze, 7. milanskega vojvode in njegove \xc5\xbeene Beatrice d'Este. Leta 1564 so nagrobne skulpture prinesli iz milanske cerkve Santa Maria delle Grazie, in veljajo za mojstrovino Cristofora Solarija.\n_START_SECTION_\nVitraji in druga dela\n_START_PARAGRAPH_\nCertosa ima pomembno zbirko obarvanih steklenih oken s karikaturami, ki so jih izdelali mojstri, ki so delovali v Lombardiji v 15. stoletju, vklju\xc4\x8dno Zanetto Bugatto, Vincenzo Foppa, Bergognone in Hans Witz._NEWLINE_Obstaja precej okrasnih kiparskih del, kot so izrezljane lesene korne klopi, marmorne sprednje strani oltarja in bronast kandelaber Annibala Fontana. Znan je tudi oltar iz poznega 16. stoletja. Kripta zakristije vsebuje med drugimi zakladi, triptih iz slonovine in povodnega konja iz slonovine, delo Baldassare degli Embriachija, ki ju je daroval Gian Galeazzo Visconti._NEWLINE_ _NEWLINE_Nova zakristija vsebuje cikel fresk bratov Sorri, ki spada v pozni sienski manierizem. Na stenah so slike avtorjev Francesco Cairo, Camilla Procaccini, il Passignano in Giulio Cesare Procaccini, medtem ko je oltarna slika iz 1524, ki so je za\xc4\x8del slikati Andrea Solario, kasneje pa zaklju\xc4\x8dil Bernardino Campi._NEWLINE_Znan je tudi refektorij, prvotno v \xc4\x8dasu gradnje uporabljen kot cerkev, ki je ohranil fresko  Zadnje ve\xc4\x8derje Ottavia Semina iz 1567 in v oboku Marija z detetom in preroki,  Bergognoneja. V Foresteria ali Palazzo Ducale, zgrajeni v 17. stoletju pod vodstvom Francesco Maria Richinija, so freske in slike Vincenza in Bernardina Campija, Bartolomeo Montagna, Bergognoneja in Bernardino Luinija."