b'\n_START_ARTICLE_\nBojim se te\n_START_PARAGRAPH_\nBojim se te je povest Josipa Jur\xc4\x8di\xc4\x8da. Besedilo ima podnaslov Zgodovinska povest. Delo je prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1lo v \xc4\x8dasopisu Zvon v letu 1876.\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nV mrzli no\xc4\x8di leta 1681 je mladeni\xc4\x8d kora\xc4\x8dil \xc4\x8dez Ljubljano, od\xc5\xa1el v jezuitski samostan in tam po skrivnem hodniku v visoko sobo. Mladeni\xc4\x8da, ki mu je ime Anton, sprejme jezuit, njegov stric, ki prinese tudi hrano. Pogovarjata se o Antonovi nevesti. Ta ga je vznejevoljila s tem, da mu je na vpra\xc5\xa1anje, ali ga ljubi, odgovorila, da se ga boji. Antona je strah, da bi deklica vedela, kdo on v resnici je. Zdaj mu je ime Anton Vit, \xc5\xa1olal se je pri Jezuitih, a bo \xc5\xa1el v cesarsko slu\xc5\xbebo. Antonovega o\xc4\x8deta so obesili, zato mora mladeni\xc4\x8d nositi rde\xc4\x8do vrvico okrog pasu. A vrvice ne nosi ve\xc4\x8d, stric ga kara._NEWLINE_Kmalu je mladeni\xc4\x8d obiskal svojo zaro\xc4\x8denko, Emilijo Ravbarjevo, lepo, plemenito, a ubo\xc5\xbeno deklico. On jo vpra\xc5\xa1a, \xc4\x8de bi ga ljubila, \xc4\x8de ne bi bil plemenit. Deklica mu re\xc4\x8de, da ga ne bi ljubila. Mladeni\xc4\x8d vstane in odide. Tri dni ga ni domov, ko se vrne, je bled kot smrt. Pravi, da spet nosi vrvico in strica prosi, naj ga pelje h cerkvi, kjer naj ga posvetijo, da mu bodo lahko potem vrvico sneli. Deklica zanj prave ljubezni ni premogla._NEWLINE_\xc4\x8cez \xc5\xa1tiri leta so v cerkvi v Gradcu Antonu Tattenbachu, sinu zaradi zarote proti cesarju usmr\xc4\x8denega \xc4\x8dloveka, odvzeli vrvico in ga posvetili za duhovnika. Mladeni\xc4\x8d je bil bled in sre\xc4\x8den ni mogel biti. \xc5\xa0e \xc5\xa1tiri leta kasneje sedi mlad pater v spovednici, vanjo pride lepa mlada gospa. Pater se zdrzne, a gospa njega ne prepozna. Za njo je stalo mlado delavsko dekle, ki je prislu\xc5\xa1kovalo, kak\xc5\xa1ne grehe ima ta imenitna gospa. Dekle je sli\xc5\xa1alo o nekem starem mo\xc5\xbeu, ki je bil bogat in o nekem mladem mo\xc5\xbeu, drugega ni razumelo. Gospa z objokanimi o\xc4\x8dmi odide. Pater gre v zakristijo, kjer se med njegovimi molitvami sli\xc5\xa1i:\xc2\xa0\xc2\xbbDobro, da se me je bala!\xc2\xab.'