b'\n_START_ARTICLE_\nHenrik I. Bavarski\n_START_SECTION_\nUpiranje bratu Otonu\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik je v za\xc4\x8detku leta 939 na obmo\xc4\x8dju Saalfelda in Turin\xc5\xa1kega gozda zbral \xc4\x8dete in z njimi odhitel v Lotaringijo, da bi se zdru\xc5\xbeil z vojsko svaka Giselberta Lotarin\xc5\xa1kega (poro\xc4\x8den je bil z Otonovo in Henrikovo sestro Gerbergo), ki je tudi bil med uporniki. Oton mu je z vojsko sledil in brez boja zavzel Henrikov grad Dortmund. Ko je bil pri prehajnju Rena pri Birtnu (blizu Xantna) preko reke \xc5\xa1ele del Otonove vojske, je Henrik napadel, vendar je bil kljub \xc5\xa1tevil\xc4\x8dni premo\xc4\x8di pora\xc5\xbeen. Henrik se je iz boja re\xc5\xa1il, a mu je udarec v roko pustil trajne posledice. Zatekel se je v Merseburg. Ko Otonova vojska mesta v dveh mesecih ni mogla zavzeti, so se domenili za predajo pod pogojem, da lahko obleganci svobodno zapustijo mesto. Henrik se je zatekel najprej k sestri Gerbergi in potem na dvor francoskega kralja Ludvika IV._NEWLINE_Pora\xc5\xbeeni so bili tudi Henrikovi souporniki. Giselbet Lotarin\xc5\xa1ki in Eberhard Fankovski sta umrla pri Andernachu. Henrik je ostal osamljen. Izbral je re\xc5\xa1itev, ki se mu je zdela najbolj\xc5\xa1a: \xc5\xa1e pred koncem leta se je prostovoljno podredil bratu. Ni se zmotil. Oton ga je za kratek \xc4\x8das vtaknil v hi\xc5\xa1ni pripor, potem pa mu je nepremi\xc5\xa1ljenost odpustil in ga celo imenoval za vojvodo Lotaringije, na vojvodski polo\xc5\xbeaj, ki se je s smrtjo Giselberta izpraznil._NEWLINE_Lotarin\xc5\xa1ko plemstvo, ki je te\xc5\xbeilo k Franciji, Henrika ni hotelo sprejeti za svojega vojvodo in ga je nagnalo. Oton je namesto njega za upravnika Lotaringije imenoval doma\xc4\x8dega plemi\xc4\x8da Otona Verdunskega; to pa je Henrika ponovno odvrnilo od brata. Povezal se je s sa\xc5\xa1kimi knezi na vzhodu kraljestva, ki so bili nezadovoljni, ker jih je Oton podredil mejnemu grofu Geru. Za\xc4\x8deli so kovati zaroto proti Otonu: ubili naj bi ga na veliko no\xc4\x8d 941 v kraljevi pala\xc4\x8di v Quedligburgu. Oton je za zaroto pravo\xc4\x8dasno zvedel. Henrika je dal zapreti v kraljevi grad v Ingelheimu, od koder je Henrik u\xc5\xa1el, vendar je \xc5\xbee ob bo\xc5\xbei\xc4\x8du v frankfurtski stolnici brata na kolenih prosil odpu\xc5\xa1\xc4\x8danja. Oton mu je ponovno odpustil. Po tem \xc4\x8dasu se Henrik Otonu ni ve\xc4\x8d upiral. Odnos med bratoma se je za\xc4\x8del zbolj\xc5\xa1evati in je s \xc4\x8dasom postal prijateljski.\n_START_SECTION_\nSodelovanje z Otonom\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde leta 937 je Oton posredoval poroko med Henrikom in h\xc4\x8derko nekdanjega bavarskega vojvode Arnulfa iz rodu Liutpoldincev, Judito. Po smrti Arnulfovega brata, bavarskega vojvode Bertolda (947), je Oton na prigovarjanje matere Matilde na izpraznjeno mesto imenoval Henrika. \xc4\x8ceprav tudi Bavarci Henrika kot tujca niso marali in so se mu upirali, je na Bavarskem vendarle uveljavil svojo oblast in se v bojih proti Ogrom izkazal kot uspe\xc5\xa1en vojskovodja._NEWLINE_Leta 951, ko je Oton pripravljal svoj prvi pohod v Italijo, je Henrik brez Otonovega pristanka vdrl v Italijo in zavzel sede\xc5\xbe oglejskega patriarha. Potem je spremljal Otona na poti preko Alp. Doletela ga je celo \xc4\x8dast, da je lahko v Pavijo, kjer se je Oton nastanil, slavnostno pripeljal Otonovo novo nevesto, italijansko kraljico Adelajdo. Po povratku domov mu je Oton na dr\xc5\xbeavnem zboru v Augsburgu (952) podelil v fevd prej\xc5\xa1nji italijanski krajini Verono in Istro. Obstaja domneva, da sta bili krajini \xc5\xbee tedaj pripojeni Koro\xc5\xa1ki (Karantaniji), saj po letu 976 nastopajo kot del Koro\xc5\xa1ke vojvodine in ne kot del Bavarske._NEWLINE_Nove razmere v rodbini, ki so nastale z Otonovo vnovi\xc4\x8dno poroko (prva \xc5\xbeena mu je leta 946 umrla), so za\xc4\x8dele vznemirjati Otonovega sina Liudolfa. Strah, da bo izgubil \xc5\xbee zagotovljeno mu Otonovo nasledstvo, da bo prevladal Adelajdin vpliv, predvsem pa vsem o\xc4\x8ditno zbli\xc5\xbeanje med ma\xc4\x8deho in stricem, so Liudolfa in njegove somi\xc5\xa1ljenike spodbudili k snovanju upora proti Otonu in \xc5\xa1e bolj proti Henriku. S svakom Konradom Rde\xc4\x8dim (poro\xc4\x8den je bil z Otonovo h\xc4\x8derko Liutgardo) sta na\xc4\x8drtovala, da bosta na sre\xc4\x8danju, ki ga je Oton sklical za veliko no\xc4\x8d 953 v Ingelheimu, zajela Henrika. Toda na\xc4\x8drt je spodletel, ker Henrika na sre\xc4\x8danje ni bilo._NEWLINE_Liutpold in Konrad sta se Otonu odkrito uprla. Ta je pod gro\xc5\xbenjo izob\xc4\x8denja od njiju zahteval, da se mu na zboru v Fritzlarju podredita. Toda na zbor nista pri\xc5\xa1la. Po prvih spopadih sta se zatekla v Mainz in Otonova in Henrikova vojska sta mesto obkolili (julija 953). Ko ga v nekaj mesecih nista mogli zavzeti, je pri\xc5\xa1lo do pogajanj, ki pa so bila neuspe\xc5\xa1na, predvsem zaradi Henrika, ki ni \xc5\xbeelel miru. Tedaj se je pokazalo, da Bavarci svojega vojvode ne podpirajo. Vsa Henrikova vojska je pono\xc4\x8di zapustila voja\xc5\xa1ki tabor in se odpravila na Bavarsko, kjer je tudi izbruhnil upor. Najprej ga je vodil palatinski grof Arnulf II. (drugi sin nekdanjega kralja Arnulfa Bavarskega), kateremu je Henrik za \xc4\x8das svoje odsotnosti prepustil namestni\xc5\xa1tvo, potem pa Liudolf, ki je zapustil Mainz. Henrikova \xc5\xbeena in otroci so bili prisiljeni de\xc5\xbeelo zapustiti._NEWLINE_Uporniki so se utaborili v Regensburgu, ki ga Otonova vojska ni mogla zavzeti in se je koncem leta vrnila domov. Ko sta se Oton in Henrik februarja 954 vrnila z ve\xc4\x8djo vojsko, so isto\xc4\x8dasno Bavarsko z vzhoda preplavili Ogri. Javno mnenje se je za\xc4\x8delo obra\xc4\x8dati v prid kralju in uporniki so bili prisiljeni skleniti premirje. Kralj se je na sre\xc4\x8danju v Langenzennu pri N\xc3\xbcrnbergu (15. julija 954) zaman trudil, da bi pripravil Liudolfa in Liutpoldince, da bi se mu podredili. Henrik pri pogajanjih ponovno ni deloval spravljivo, ampak je dra\xc5\xbeil ne\xc4\x8daka z vedno novimi o\xc4\x8ditki, tako da je ta zapustil pogajanja in nadaljeval z uporom. Ko pa je v boju padel Arnulf II., je Luidolf zapustil Regensburg. Konrad, ki mu je umrla \xc5\xbeena, Otonova h\xc4\x8derka, se je za\xc4\x8del z Otonom pogajati, pridru\xc5\xbeil se jima je tudi Liudolf in v Illertissnu so se pobotali. S tem se je upor nehal po vsej Nem\xc4\x8diji razen na Bavarskem, kjer je Henrik v Regensburgu \xc5\xa1e naprej oblegal uporne Bavarce._NEWLINE_Po veliki no\xc4\x8di 955, ko je kralj pripeljal Henriku nove oja\xc4\x8ditve, je Regensburg \xc5\xbee zelo trpel zaradi lakote. Zmaga, ki jo je Henrik izbojeval 1. maja, verjetno pri M\xc3\xbchldorfu, je zlomila zadnje mo\xc4\x8di bavarske vstaje. Tudi Oglej, ki se je pridru\xc5\xbeil vstaji, si je Henrik ponovno podredil. Z ne\xc4\x8dlove\xc5\xa1ko krutostjo se je ma\xc5\xa1\xc4\x8deval upornikom. Salzbur\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa Herolda, ki je pri\xc5\xa1el v zapor, je pustil oslepiti, oglejskega patriarha Engelfreda skopiti. Komaj pa se je vrnil z ma\xc5\xa1\xc4\x8devalnega pohoda, je mo\xc4\x8dno zbolel. Nemo\xc4\x8den je le\xc5\xbeal v bolni\xc5\xa1ki postelji med tem, ko so Ogri ponovno vdrli na Bavarsko in ko so Oton in zdru\xc5\xbeeni nem\xc5\xa1ki in \xc4\x8de\xc5\xa1ki knezi izbojevali nad njimi slavno zmago na Le\xc5\xa1kem polju (10. avgusta 955). V slutnji smrti je \xc5\xa1e enkrat obiskal mater v samostanu P\xc3\xb6hlde. 1. novembra 955 je umrl. Za njim je le malokdo \xc5\xbealoval. Pokopan je v samostanski cerkvi Niederm\xc3\xbcnster v Regensburgu, katero je dal sam zgraditi._NEWLINE_Nasledil ga je \xc5\xa1tiriletni sin Henrik II. pod regentstvom matere. Kasneje se je tudi on skoraj vse \xc5\xbeivljenje brezuspe\xc5\xa1no upiral kralju in cesarju Otonu II. Prislu\xc5\xbeil si je celo vzdevek Prepirljivec. Njegovemu sinu, torej vnuku Henrika I., pa je padla (po smrti Otona III.) cesarska krona v naro\xc4\x8dje brez prizadevanja, saj je ostal edini dedi\xc4\x8d otonskega kraljestva. Postal je cesar Henrik II. Sveti; bil je brez potomcev, zadnji cesar iz sa\xc5\xa1ke dinastije Liudolfincev.'