b"\n_START_ARTICLE_\nRichard Phillips Feynman\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nNjegov o\xc4\x8de, Melville Arthur Feynman, je bil trgovski potnik v manj\xc5\xa1i tovarni z uniformami, mati, Lucille, rojena Phillips, pa gospodinja. O\xc4\x8de je bil iz Minska, oba star\xc5\xa1a sta bila litvaka. Feynman je pozno za\xc4\x8del govoriti \xc5\xa1ele ob svojem tretjem rojstvem dnevu. Ko je odrasel, je govoril z newyor\xc5\xa1kim naglasom, tako zelo, da so njegovo obna\xc5\xa1anje imeli za spakovanje in pretiravanje, njegova prijatelja Pauli in Bethe pa sta neko\xc4\x8d izjavila, da je govoril \xc2\xbbkot iz topa\xc2\xab. V \xc5\xa1olo je Feynman hodil v rojstnem kraju in si pridobil sloves, da uspe\xc5\xa1no popravlja radijske sprejemnike._NEWLINE_Po srednji \xc5\xa1oli je leta 1935 za\xc4\x8del \xc5\xa1tudirati matematiko na Tehni\xc5\xa1ki visoki \xc5\xa1oli MIT v Cambridgeu, Massachusetts. Presedlal je na elektrotehniko in nazadnje na fiziko, iz katere je diplomiral leta 1939. V svoji diplomi je predlagal izviren in trajen pristop k ra\xc4\x8dunanju sil v molekulah. Kot najbolj\xc5\xa1emu \xc5\xa1tudentu v fiziki in matematiki vsaj v zadnjih petih letih \xe2\x80\x93 v nekaterih drugih predmetih je bil slab\xc5\xa1i \xe2\x80\x93 so mu svetovali, naj nadaljuje \xc5\xa1tudij na drugi \xc5\xa1oli in mu priporo\xc4\x8dili Univerzo Princeton. V Princetonu je njegov mentor postal Wheeler, znan po svojem delu v jedrski fiziki in pozneje v splo\xc5\xa1ni teoriji relativnosti. Skupaj z Bohrom je postavil okvir za teorijo cepitve uranovega jedra. Po\xc4\x8dasni nevtroni cepijo le la\xc5\xbeji izotop urana, uran 235, hitri nevtroni pa tudi te\xc5\xbejega, uran 238, ki ga je v naravnem uranu 99,27\xc2\xa0%._NEWLINE_Po izbruhu 2. svetovne vojne se je Feynman v Princetonu pridru\xc5\xbeil skupini, ki si je prizadevala dobiti uran, obogaten z la\xc5\xbejim izotopom. Leta 1943 so skupino priklju\xc4\x8dili skrivnemu Projektu Manhattan, na\xc4\x8drtu za izdelavo jedrske bombe v Los Alamosu. Pred tem je leta 1942 Feynman uspe\xc5\xa1no zagovarjal svoje doktorsko delo. V Los Alamosu je fizikalni oddelek vodil Oppenheimer, teoreti\xc4\x8dni fiziki pa je na\xc4\x8deloval Bethe. Feynman je postal vodja skupine, ki je raziskovala teoreti\xc4\x8dna vpra\xc5\xa1anja od pridobivanja la\xc5\xbejega uranovega izotopa do pojavov ob eksploziji bombe. K skupini so sodili tudi ra\xc4\x8dunarji, ki so imeli vlogo dana\xc5\xa1njega ra\xc4\x8dunalnika. Uporabljali so mehani\xc4\x8dne ra\xc4\x8dunske stroj\xc4\x8dke in si podajali izide na preluknjanih karticah. Feynman je postal znan po tem, da se je resno lotil vsakega problema in jih veliko tudi re\xc5\xa1il. Po vojni ga je leta 1946 Bethe povabil za profesorja na Univerzo Cornell v Ithaci v zvezni dr\xc5\xbeavi New York. Tu je bil do leta 1950, ko je pre\xc5\xa1el na Tehni\xc5\xa1ko visoko \xc5\xa1olo Caltech v Pasadeni, Kalifornija in ostal tam do smrti.\n_START_SECTION_\nFeynman kot osebnost\n_START_PARAGRAPH_\nBil je zelo nenavadna osebnost. Med drugim ni priznal avtoritete in ni ni\xc4\x8desar verjel vnaprej, o vsem se je \xc5\xbeelel prepri\xc4\x8dati sam na svoj na\xc4\x8din. Proti volji star\xc5\xa1ev se je leta 1941 poro\xc4\x8dil z dekletom, katerega dnevi so bili \xc5\xa1teti. \xc5\xbdena je za jetiko umrla leta 1945. Poleg o\xc4\x8deta in matere je najbolj vplivala na Feynmana. \xc5\xa0tudirala je umetnost, izdajala \xc5\xa1olski \xc4\x8dasopis in za \xc5\xa1tudij slu\xc5\xbeila s pou\xc4\x8devanjem klavirja. Feynman je odklanjal umetnost in filozofijo, ki jo je imel za prazno govorjenje. Odklonil je tudi judovsko vero star\xc5\xa1ev, \xc4\x8de\xc5\xa1 da si zgodbe v njenih knjigah nasprotujejo. Po njem je vsaka re\xc4\x8d v matematiki bodisi trivialna bodisi nemogo\xc4\x8da, oziroma da lahko matematiki doka\xc5\xbeejo samo trivialne izreke. Ko je namre\xc4\x8d neko\xc4\x8d gostoval na In\xc5\xa1titutu za vi\xc5\xa1ji \xc5\xa1tudij v Princetonu, je med popoldanskim pitjem \xc4\x8daja in kave pogosto prisluhnil klepetu matematikov in skoraj vedno je \xc5\xa1lo pribli\xc5\xbeno takole: Prvi matematik je drugemu vneto nekaj pojasneval in pisal po tabli, medtem ko ga je drugi stalno prekinjal z vzkliki \xc2\xbbTo je nemogo\xc4\x8de!\xc2\xab, \xc2\xbbNe, to je zares nemogo\xc4\x8de!\xc2\xab. Tako sta se prepirala \xc4\x8detrt ali pol ure, potem pa je tisti drugi nenadoma veselo ugotovil: \xc2\xbbAh, saj to je vendar trivialno!\xc2\xab\xc2\xa0Po \xc5\xbeenini smrti je bil osamljen in se je spustil v veliko dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8din z \xc5\xbeenskami. Pred njim niso bile varne niti \xc5\xbeene prijateljev in \xc5\xa1tudentov. Leta 1952 se je poskusil ustaliti in se je poro\xc4\x8dil vdrugo s profesorico arheologije Mary Louise Bell. Toda zakon je \xc5\xa1el kmalu narazen leta 1956. _NEWLINE_Leta 1954 je kot tretji fizik dobil ameri\xc5\xa1ko nagrado Alberta Einsteina. Leta 1956 je v svojem slavnem predavanju prvi\xc4\x8d spregovoril o mo\xc5\xbenostih molekularne tehnologije: \xc2\xbbKar se mene ti\xc4\x8de, zakoni fizike ne nasprotujejo temu, da bi bilo stvari mogo\xc4\x8de graditi atom za atomom.\xc2\xab\xc2\xa0Obljubljal je majcene robote, ki bi lahko popravljali bolne telesne celice. Imenoval jih je 'peroralni kirurgi'. Njegove zamisli so ponudile snov za gradove v oblakih in so ga kasneje nepravilno navajali. Leta 1958 se je udele\xc5\xbeil konference o miroljubni uporabi jedrske energije in je med kopanjem ob \xc5\xbdenevskem jezeru spoznal Angle\xc5\xbeinjo, ki je \xc5\xbeelela pobegniti iz malomestnega okolja in ob delu spoznati svet. To je bil za\xc4\x8detek razgibane zgodbe, ki je preko zapletov z vizo dekle nazadnje pripeljala v Ameriko. Poro\xc4\x8dila sta se leta 1960. Rodil se jima je sin in pozneje sta posvojila deklico. Feynman je postal dru\xc5\xbeinski o\xc4\x8de in je znal ravnati z otroki, vendar se je \xc5\xa1e naprej zanimal za veliko stvari. V Los Alamosu je pri\xc5\xa1el na glas, da zna odpirati blagajne, v katerih naj bi fiziki hranili tajne dopise in ugotovitve. Feynman je po premisleku, s posku\xc5\xa1anjem in spretnostjo, ki si jo je pridobil, odprl nekaj blagajn, kar ni bilo pretirano te\xc5\xbeko. Vendar se je glas o tem raz\xc5\xa1iril na vse strani. Preden je za\xc4\x8del delo na Caltechu, je bil najprej nekaj tednov in potem vse leto v Riu de Janeiru. Nau\xc4\x8dil se je toliko portugal\xc5\xa1\xc4\x8dine, da je lahko predaval na tamkaj\xc5\xa1nji univerzi. \xc5\xbde prej se je navdu\xc5\xa1il za bobnanje, zdaj pa je sodeloval v ansamblu, pridno vadil in z njim uspe\xc5\xa1no nastopil na karnevalu. Pokazalo se je, da ima za bobnanje pravi dar. Pozneje je sam in skupaj z drugimi velikokrat nastopil kot bobnar na bongu in drugih bobnih. _NEWLINE_Leta 1960 je Feynman izkoristil za spoznavanje drugega podro\xc4\x8dja. V znani skupini na Caltechu se je lotil raziskovanja v genetiki in bil tudi pri tem uspe\xc5\xa1en. Nato se je oprijel slikarstva. Neki slikar ga je v zameno za ure iz kvantne mehanike pou\xc4\x8deval o slikarstvu. Feynman je priredil odmevno razstavo in prodal ve\xc4\x8d slik. Na svoji ko\xc5\xbei je hotel preskusiti nekatere trditve. Dal se je zapreti v veliko podvodno posodo in se v popolnem miru navadil opazovati sebe od zunaj. Spra\xc5\xa1eval se je, kako delujejo mo\xc5\xbegani in uvidel, da tu ne gre za ni\xc4\x8d nenavadnega. Do enakega sklepa je pri\xc5\xa1el tudi na sre\xc4\x8danju z Urijem Gellerjem, ki si je pred Feynmanom zaman prizadeval ukriviti klju\xc4\x8d \xc2\xbbz mo\xc4\x8djo volje\xc2\xab. Feynman se ni menil za javne zadeve. \xc4\x8ceprav je bil najbolje pla\xc4\x8dani profesor na Caltechu, ni hodil na seje in ni pisal prijav za raziskovalne naloge. Tako stali\xc5\xa1\xc4\x8de so mu \xc5\xa1tevilni kolegi zamerili. Ko sta njegova otroka obiskovala \xc5\xa1olo, je sodeloval v odboru za u\xc4\x8dbenike zvezne dr\xc5\xbeave Kalifornije. Odklonil je novo matematiko in povzro\xc4\x8dil vihar, ko je razkril nepremi\xc5\xa1ljenost zalo\xc5\xbenikov pri izdajanju u\xc4\x8dbenikov. Najprej je \xc5\xbeelel odkloniti Nobelovo nagrado in posku\xc5\xa1al izstopiti iz ameri\xc5\xa1ke akademije znanosti. Po nagradi je stavil, da deset let ne bo sprejel nobene \xc2\xbbodgovorne dol\xc5\xbenosti\xc2\xab, zaradi katere \xc2\xbbbi moral drugim osebam dajati navodila, kaj naj naredijo\xc2\xab. Leta 1976 je zadovoljen sprejel deset dolarjev za dobljeno stavo. Dve leti pred smrtjo je ravnal druga\xc4\x8de, ko se je dal imenovati v Reaganovo komisijo, ki je raziskala nesre\xc4\x8do raketoplana Challenger. Po posvetovanju z in\xc5\xbeenirji je hitro ugotovil, da je bilo za nesre\xc4\x8do krivo tesnilo, ki je zaradi nizke temperature zgubilo pro\xc5\xbenost in dopustilo, da je u\xc5\xa1el plamen iz pogonske rakete s trdim gorivom. Na zasedanju komisije, ki ga je prena\xc5\xa1ala televizija, je kos tesnila zvil in vtaknil v vodo z ledom; kos je nekaj \xc4\x8dasa ostal zvit, tudi ko ga je vzel iz vode. Pozneje se je zavzel za in\xc5\xbeenirje, ki so opozarjali na pomanjkljivosti, in obto\xc5\xbeil vodstvo ameri\xc5\xa1kega vesoljske agencije NASA, da iz \xc5\xbeelje po uspehih in podpori politikov opozoril ni upo\xc5\xa1tevalo._NEWLINE_\xc5\xbde leta 1978 je zbolel. Iz trebuha so mu odstranili velik tumor. Malo pred tem so za rakom operirali tudi \xc5\xbeeno. \xc4\x8cez tri leta se je tumor ponovil in to pot je bila operacija te\xc5\xbeavnej\xc5\xa1a. Odstranili so mu tudi ledvico in vranico. Pozneje je izbruhnila \xc5\xa1e druga oblika raka, ki je prizadela kri. Morda je bila bolezen povezana s sodelovanjem pri poskusni eksploziji prve jedrske bombe. Kljub temu je Feynman \xc5\xa1e naprej predaval. Proti koncu leta 1987 se je razvil tretji tumor in odpovedala mu je tudi preostala ledvica. Tedaj se je odlo\xc4\x8dil, da se ne bo ve\xc4\x8d zdravil. Pred smrtjo je izjavil: \xc2\xbbNe bi maral umreti vdrugo, tako dolgo\xc4\x8dasno je.\xc2\xab_NEWLINE_Feynman je rad pripovedoval zgodbe, v katerih je nastopal kot junak. V mislih jih je predeloval in ponovno pripovedoval. V pogovoru se je nenavadno hitro in duhovito odzval. Pozneje se je pokazalo, da je ve\xc4\x8dino izjav skrbno premislil in pripravil vnaprej. To velja tudi za nekatere zgodbe; zbrane so v dveh knjigah, ki jih imamo lahko za nekak\xc5\xa1no avtobiografijo. Knjigi je sicer napisal in uredil Ralph Leihton, sin fizika Roberta Leightona. S Feynmanom sta skupaj bobnala, pa je zgodbe ve\xc4\x8dkrat sli\xc5\xa1al. Prva knjiga Zagotovo se \xc5\xa1alite, gospod Feynman. Dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8dine radovednega zna\xc4\x8daja (Surely You're Joking, Mr. Feynman! Adventures of a Curious Character), (Unwin Paperbacks, London 1986), je postala uspe\xc5\xa1nica leta 1985, druga Kaj ti mar, kaj mislijo drugi. Nadaljnje dogodiv\xc5\xa1\xc4\x8dine radovednega zna\xc4\x8daja (What Do You Care What Other People Think?) je iz\xc5\xa1la po smrti. Naslov prve je vzet po vzkliku strah zbujajo\xc4\x8de dekanove \xc5\xbeene z Univerze Cornell, ko je Feynman na vpra\xc5\xa1anje, ali \xc5\xbeeli v \xc4\x8daj smetano ali limono, odgovoril: \xc2\xbbOboje\xc2\xab. Naslov druge je izrek Feynmanove prve \xc5\xbeene. Leta 1995 je iz\xc5\xa1el podroben \xc5\xbeivljenjepis z naslovom Genij: \xc5\xbdivljenje in znanost Richarda Feynmana ter drugih, ki ga je napisal James Gleick. Ne glede na razgibano \xc5\xbeivljenje bo Feynman ostal znan po svojem delu v fiziki. Tudi pri tem je posku\xc5\xa1al biti po vsej sili samosvoj. Nekateri njegovi prijatelji mislijo, da ga je izrecna \xc5\xbeelja po izvirnosti kdaj tudi zavrla in osamila. Lahko bi ga celo onemogo\xc4\x8dila, \xc4\x8de ne bi bil tako bister in delaven. Primerjajo ga z nekom, ki rine v hribe bos, ker ho\xc4\x8de pokazati, da je to mogo\xc4\x8de. Le malo je bral fizikalne revije in tudi svojih redkih doktorantov ni spodbujal, da bi brali. Lahko si mislimo, da je bil za okolico pogosto neprijeten in je poleg ob\xc4\x8dudovanja zbujal tudi strah in odpor. Nekaj \xc5\xa1tudentov je zaradi njega pustilo fiziko ali pre\xc5\xa1lo s teoreti\xc4\x8dne na eksperimentalno. Feynman se je zameril celo nekaterim najtesnej\xc5\xa1im sodelavcem, \xc4\x8deprav se je posku\xc5\xa1al dr\xc5\xbeati pravila: \xc2\xbbDaj mu ve\xc4\x8d priznanja, kot mu gre.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nFeynman kot znanstvenik\n_START_PARAGRAPH_\nKot drugi znani teoreti\xc4\x8dni fiziki je Feynman vtisnil svoj pe\xc4\x8dat \xc5\xa1tevilnim delom fizike. V prvem \xc4\x8dlanku leta 1939 je s svojim profesorjem obravnaval gibanje vesoljskih delcev pod vplivom magnetnega polja zvezd v galaksiji. Istega leta je pod naslovom Sile v molekulah iz\xc5\xa1la njegova diplomska naloga. Doktorskemu delu leta 1942 je sledilo nekaj del iz Los Alamosa, ki jih ni bilo mogo\xc4\x8de objaviti. Leta 1945 je skupaj z Wheelerjem objavil \xc4\x8dlanek Sodelovanje z absorberjem kot mehanizem sevanja. Wheeler je namre\xc4\x8d mislil, da njunega skupnega dela Feynman ne more predlo\xc5\xbeiti kot doktorsko delo. \xc4\x8clanek obravnava sevanje elektrona, najla\xc5\xbejega naelektrenega delca, katerega delovanje na druge naelektrene delce opi\xc5\xa1emo navadno z elektri\xc4\x8dnim poljem. Prva te\xc5\xbeava je v tem, da energija v polju naraste \xc4\x8dez vse meje, \xc4\x8de si mislimo, da elektron postaja vse manj\xc5\xa1i. Na drugi strani pa za zdaj ka\xc5\xbee, da elektronu ne moremo prirediti kon\xc4\x8dne razse\xc5\xbenosti. Tu je \xc5\xa1e druga te\xc5\xbeava. Polje elektrona deluje tudi na njegov naboj. Ni mogo\xc4\x8de preprosto privzeti, da polje elektrona ne deluje na naboj, iz katerega izvira, saj prav s tem delovanjem pojasnimo sevanje elektrona, \xc4\x8de ga premaknemo. Wheeler in Feynman sta se posku\xc5\xa1ala odpovedati polju in privzeti, da elektroni delujejo na daljavo zgolj na druge elektrone. To se je obneslo, \xc4\x8de sta poleg zakasnjenega delovanja upo\xc5\xa1tevala \xc5\xa1e vnaprej\xc5\xa1nje delovanje. Zakasnitev je lahko pojasniti: \xc4\x8de premaknemo elektron, motnja potrebuje nekaj \xc4\x8dasa, da dospe do drugih oddaljenih elektronov. Uvedba vnaprej\xc5\xa1njega delovanja, to je motnje, preden premaknemo elektron, pa se nam upira. Taka v \xc4\x8dasu simetri\xc4\x8dna slika pripelje do vseh znanih ugotovitev in se izogne te\xc5\xbeavam z neomejeno energijo polja ali delovanjem elektrona nase. Privzeti je treba le, da je vsenaokoli dovolj snovi, ki absorbira izsevano valovanje. Feynman je o tem predaval in Einstein, ki je tedaj delal v Princetonu, je zamisel lepo sprejel. Feynmana in Wheelerja, ki sta ga obiskala, je celo opozoril, da je imel pred tridesetimi leti podobno zamisel. Slediti bi morala odlo\xc4\x8dilna poteza, opis bi bilo treba prevesti v kvantno mehaniko, v kateri elektrona ni mogo\xc4\x8de opisati tako, kot opisujemo velika telesa. Toda to jima ni uspelo, \xc4\x8deprav je Wheeler sprva trdil druga\xc4\x8de. Feynmana to ni posebej prizadelo. Med razmi\xc5\xa1ljanjem o novih re\xc5\xa1itvah se je tako izpopolnil, da je lahko sprejel neko Diracovo misel in jo dalje razvil. Gibanje teles so lahko obravnavali na dva na\xc4\x8dina: ali tako, da so za vsak trenutek in kraj posebej dolo\xc4\x8dili silo drugih teles, ali tako, da so upo\xc5\xa1tevali celotno gibanje po vseh mogo\xc4\x8dih poteh in dejansko pot izbrali z zahtevo, da je koli\xc4\x8dina, imenovali so jo akcija, najve\xc4\x8dja ali najmanj\xc5\xa1a. Svetloba potuje na primer iz to\xc4\x8dke v drugo to\xc4\x8dko po poti, za katero porabi najkraj\xc5\xa1i \xc4\x8das. Feynman je upo\xc5\xa1teval vse mogo\xc4\x8de poti elektrona iz to\xc4\x8dke v drugo to\xc4\x8dko, izra\xc4\x8dunal akcijo in zahteval, da dose\xc5\xbee najve\xc4\x8djo ali najmanj\xc5\xa1o vrednost. Tako je na dotlej neznan na\xc4\x8din pri\xc5\xa1el do znane osnovne ena\xc4\x8dbe kvantne mehanike, ki jo je \xc5\xbee leta 1926 postavil Schr\xc3\xb6dinger. Kakor je zna\xc4\x8dilno za kvantno mehaniko, pri tem ni dobil dolo\xc4\x8dene poti, ampak samo verjetnost za prehod od prve do druge to\xc4\x8dke. Feynman je avtor renormalizacijske teorije, ki so jo najprej za potrebe kvantne mehanike razvili \xc5\xa1e Dyson, Schwinger in drugi fiziki. Proti koncu 40. let je imel vodilno vlogo pri razvoju kvantne elektrodinamike. Za to svoje delo je leta 1965 prejel Nobelovo nagrado za fiziko, ki jo je delil \xc5\xa1e s Tomonago in Schwingerjem. Zelo znan je tudi po Feynmanovih grafih, s katerimi lahko zelo nazorno opi\xc5\xa1emo interakcije med osnovnimi delci, ter po svojih predavanjih Feynmanova predavanja iz fizike za prvi in drugi letnik \xc5\xa1tudentov na visoki tehni\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli Caltech v letih 1961 do 1963. Tri rde\xc4\x8de knjige, ki sta jih uredila Ralph Leighton in Mathew Sands, so prava zakladnica za fizika. Za za\xc4\x8detnike pa so prezahtevne. Tako je na predavanja prihajalo vse manj za\xc4\x8detnikov, a predavalnica je ostala polna, ker so njihova mesta zasedli raziskovalci. V knjigah so iz\xc5\xa1li \xc5\xa1e zapiski \xc5\xa1estih drugih Feynmanovih predavanj, ki so jih sestavili ve\xc4\x8dinoma poslu\xc5\xa1alci. Napisal je \xc5\xa1e Lastnosti fizikalnega zakona (The Character od Physical Law), 1967 in QED - Kvantna elektrodinamika: \xc4\x8cudna teorija svetlobe in snovi (QED: The Strange Theory of Light and Matter), 1985.\n_START_SECTION_\nPoimenovanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo njem se imenuje asteroid glavnega pasu 7495 Feynman."