b'\n_START_ARTICLE_\nAkvitanska Galija\n_START_SECTION_\nAkvitanska plemena\n_START_PARAGRAPH_\nV severnih Pirnejih in na ozemlju med rekama Garumna (Garona) in Liger (Loara) od hribovja Cemmenus na vzhodu do Oceana (Atlantik) na zahodu je \xc5\xbeivelo \xc5\xa1tirinajst keltskih in dvajset akvitanskih plemen Akvitanska plemena so bila \xc5\xa1tevilna, toda majhna in nepomembna. Ve\xc4\x8dina plemen je \xc5\xbeivela ob Oceanu, nakatera pa tudi globoko na celini vse do vrhov Cemmenusa._NEWLINE_Rimljani so Galijo razdelili na province Lugdunsko Galijo, Belgijsko Galijo in Akvitanijo. Te province so zaradi dolgolasih prebivalcev imenovali tudi Gallia Comata \xe2\x80\x93 Dolgolasa Galija. Narbonsko Galijo so zaradi zna\xc4\x8dilnih hla\xc4\x8d, ki so jih nosili prebivalci, imenovali Gallia Bracata \xe2\x80\x93 Dolgohla\xc4\x8dna Galija._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina akvitanske oceanske obale je bila pe\xc5\xa1\xc4\x8dena, prekrita s tankim slojem zemlje. Prebivalci so gojili proso, \xc4\x8deprav so bili pridelki skromni. V zalivu, ki so ga posedovali Tarbelci, je bilo ve\xc4\x8d zlatih rudnikov, v katerih so kopali velike koli\xc4\x8dine ne najbolj \xc4\x8distega zlata. V notranjosti in hribovitih predelih je bila zemlja rodovitnej\xc5\xa1a. Petrokorci in Biturigi so bili mojstri v obdelavi \xc5\xbeeleza, Kadurci so proizvajali laneno platno, Rutenci in Gabali pa so imeli rudnike srebra._NEWLINE_Strabon pi\xc5\xa1e, da so bili Akvitanci premo\xc5\xbeno ljudstvo. Za kralja Arvernov Luerija je trdil, da je bil izjemno bogat in objesten in je neko\xc4\x8d med vo\xc5\xbenjo na bojnem vozu trosil zlatnike in srebrnike._NEWLINE_Rimljani so plemenske skupine imenovali pagi (ednina: pagus), ki so bili organizirani v ve\xc4\x8dje skupine, imenovane civitates. Njihovo organizacijo so kasneje prevzeli Rimljani kot osnovo za svojo lokalno upravo.\n_START_SECTION_\nAkvitanska Galija in Rimsko cesarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nGalci niso bili enovito ljudstvo. Cezar jih je delil na prave Galce (Kelte), Belge in Akvitance. Rimsko cesarstvo je hotelo za\xc5\xa1\xc4\x8dititi prosto pot do Hispanije, zato je podprlo Masalijce (Marseille) proti njihovim mejnim plemenom. Po tem posegu so Rimljani leta 121 pr. n. \xc5\xa1t. osvojili celotno ozemlje, ki so ga kasneje poimenovali Provincia oziroma Provinca. Provinca se je raztezala od Sredozemskega morja do \xc5\xbdenevskega jezera in se je kasneje po prestolnici Narbo (Narbonne) preimenovala v Narbonsko Galijo. Del Narbonske Galije je dana\xc5\xa1nja Provansa, ki je ohranila staro rimsko ime._NEWLINE_V obdobju od leta 58-50 pr. n. \xc5\xa1t. je bil velik upor Galcev proti Rimu oziroma Juliju Cezarju, ki ga je vodil Vercingetoriks. V tem \xc4\x8dasu sta bili veliki bitki pri Gergoviji in Aleziji (obe leta 52. pr. n. \xc5\xa1t.). V slednji so bili Galci popolnoma pora\xc5\xbeeni. Vercingetoriksa so ujeli in ga po nekaj letih ujetni\xc5\xa1tva razkazovali po rimskih ulicah, potem pa usmrtili. Cezar je po porazu Galcev zasedel \xc5\xa1e neosvojene dele Galije in mejo Rimskega cesarstva pomaknil na Ren._NEWLINE_Za Cezarja je bila Akvitanija trikotno ozemlje med Oceanom (Atlantik), Pireneji in reko Garono. Leta 56 pr. n. \xc5\xa1t. je s pomo\xc4\x8djo svojega generala Publija Krasa in njegovih keltskih zaveznikov osvojil skoraj celotno njeno ozemlje. Po Agripovi veliki zmagi nad akvitanskimi Galci leta 38 pr. n. \xc5\xa1t. so se za\xc4\x8deli upori, ki so trajali do leta 28-27 pr. n. \xc5\xa1t.._NEWLINE_Akvitanija je bila najmanj\xc5\xa1a od treh \xc5\xbee omenjenih galskih regij, zato jo je Avgust leta 27 pr. n. \xc5\xa1t s soglasjem galske aristokracije raz\xc5\xa1iril do reke Loare. Raz\xc5\xa1iritev je temeljila na Agripovih opazovanjih pogovornega jezika, plemen in organizacije njihovih skupnosti. Akvitanija je s tem postala rimska provinca in skupaj z Narbonsko Galijo, Lugdunsko Galijo in Belgiko postala del rimske Galije. Upravljal jo je biv\xc5\xa1i pretor in ni gostila nobene legije._NEWLINE_\xc5\xa0e bolj kot Cezar je Strabon poudarjal, da se prvobitni Akvitanci razlikujejo od drugih Galcev ne samo po jeziku, ureditvi in zakonih (lingua institutis legibusque discrepontes), ampak tudi po videzu in so zato bolj podobni Ibercem. Administrativne meje, ki jih je postavil Avgust, so ustrezale tako pravim keltskim plemenom kot prvobitnim Akvitancem in se niso spremenile vse do Dioklecijanove reorganizacije Rimskega cesarstva._NEWLINE_Arverni so se pogosto vojskovali z Rimljani z vojsko, ki je \xc5\xa1tela do \xc5\xa1tiristo tiso\xc4\x8d mo\xc5\xbe. V bojih s Kvintom Fabijem Maksimom Emilijanom in Domicijanom je vojska \xc5\xa1tela dvesto tiso\xc4\x8d mo\xc5\xbe. Arverni so meje svojega ozemlje raz\xc5\xa1irili do Narba (Narbonne) in Masilije (Marseille) in podjarmili \xc5\xa1tevilna plemena od Pirenejev in Oceana do Rena.\n_START_SECTION_\nPozno rimsko obdobje in Vizigoti\n_START_PARAGRAPH_\nRimska Galija je prenehala obstojati v poznem 3. stoletju. Zunanji pritiski na Rimsko cesarstvo so pove\xc4\x8dali notranje slabosti, zanemarjanje meje na Renu pa je spro\xc5\xbeilo vdore barbarov in dr\xc5\xbeavljansko vojno. V Galiji, Hispaniji in Britaniji je zavladala lo\xc4\x8dena linija cesarjev, ki se je za\xc4\x8dela z uzurpatorjem Postumom, vendar \xc5\xa1e ni te\xc5\xbeila k neodvisnosti od Rimskega cesarstva. Cesarstvo je posku\xc5\xa1al re\xc5\xa1iti Dioklecijan, ki je leta 293 reorganiziral rimske province. V ju\xc5\xbeni Galiji Akvitansko in Narbonsko Galijo zdru\xc5\xbeil v Diocesis Viennensis in isto\xc4\x8dasno razdelil Akvitansko Galijo na Prvo, Drugo in Tretjo Akvitanijo (Aquitania Prima, Aquitania Secunda in Aquitania Tertia) ali Novempopulano \xe2\x80\x93 De\xc5\xbeelo devetih ljudstev. Z reorganizacijo je meje vrnil na tiste, ki jih je za\xc4\x8drtal Cezar v prvotni Akvitaniji. Po reformi se je Galija stabilizirala in pove\xc4\x8dala svoj ugled. Tak\xc5\xa1no delitev so spo\xc5\xa1tovali tudi Vizigoti, ki so vdrli v Galijo v zgodnjem srednjem veku. Iz Akvitanske Galije je nastala Vojvodina Vaskonija in iz nje pokrajina Gaskonja._NEWLINE_Delitev Rimskega cesarstva na vzhodne in zahodne vladarje leta 395, je ponovno povzro\xc4\x8dila zanemarjanje meje na Renu, kar se je odrazilo s selitvijo galskega prefekta v Arelate. Leta 418 je cesar Flavij Honorij nagradil svoje vizigotske federate z dodelitvijo ozemlja v Akvitaniji, kamor so se preselili po invaziji Germanov in dr\xc5\xbeavljanjski vojni. Naselitev je potekla verjetno po pravilih za naselitev rednih rimskih vojakov (hospitalitas), \xc4\x8deprav so bili Goti rimski federati. Tak\xc5\xa1no stanje se je obdr\xc5\xbealo do smrti generala Flavija Ecija, po kateri je na zahodu nastalo zati\xc5\xa1je mo\xc4\x8di. V 460. in 470. letih so si za\xc4\x8deli Vizigoti prila\xc5\xa1\xc4\x8dati rimsko ozemlje in prodirati proti vzhodu in leta 476 osvojili \xc5\xa1e zadnje rimsko ozemlje na jugu. Nastalo je jedro bodo\xc4\x8dega Vizigotskega kraljestva, ki se je nazadnje raz\xc5\xa1irilo tudi preko Pirenejev na Iberski polotok.'