b'\n_START_ARTICLE_\nNavidezni sij\n_START_PARAGRAPH_\nNav\xc3\xaddezni s\xc3\xadj ali nav\xc3\xaddezna magnit\xc3\xbada (oznaka m) zvezde, planeta ali drugega nebesnega telesa je v astronomiji sij (izsev), kot se ga vidi z Zemlje. Navidezni sij torej ozna\xc4\x8duje jakost svetlobe, ki se jo vidi s prostim o\xc4\x8desom, oziroma svelobni tok na dani razdalji astronomske enote v fizikalnem merilu.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detki merjenja izseva zvezd\n_START_PARAGRAPH_\nMed prvimi opazovalci je bil Hiparh, ki je razdelil zvezde po siju v \xc5\xa1est razredov. \xc5\xa0esti razred je najte\xc5\xbeje viden, prvi pa najsvetlej\xc5\xa1i. \xc5\xa0ele v 19. stoletju so to\xc4\x8dno dolo\xc4\x8dili magnitudo. Uporabili so detektor, ki je sprejemal enako koli\xc4\x8dino izsevane svetlobe kot \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko oko ter izmerili, da je vsaka naslednja magnituda 2,5-krat te\xc5\xbeje zaznavna. S prostim o\xc4\x8desom se lahko na jasnem in svetlobno neonesna\xc5\xbeenem nebu vidi nekaj ve\xc4\x8d kot 2500 svetlobnih virov, ve\xc4\x8dinoma zvezd.\n_START_SECTION_\nNavidezni siji nebesnih teles\n_START_PARAGRAPH_\nNajsvetlej\xc5\xa1e zvezde imajo navidezni sij pribli\xc5\xbeno \xe2\x88\x921, Sonce ima povpre\xc4\x8dni navidezni sij \xe2\x88\x9226,8 in Luna \xe2\x88\x9212,6. Naj\xc5\xa1ibkej\xc5\xa1e zvezde, ki jih oko \xc5\xa1e zazna, imajo navidezni sij 6, a se ta spreminja glede na opazovalne pogoje. V zelo dobrih pogojih (temna no\xc4\x8d, brez Lune na nebu, brez svetlobnega onesna\xc5\xbeenja) lahko naraste tudi do magnitude 8. S povpre\xc4\x8dnimi binokularji se lahko dose\xc5\xbee navidezni sij 10\xe1\xb5\x90, s srednje velikimi daljnogledi pa tudi 15\xe1\xb5\x90.'