b"\n_START_ARTICLE_\nDragocena vezava\n_START_PARAGRAPH_\nDragocena vezava ali vezava z nakitom knjig je razko\xc5\xa1na knji\xc5\xbena platnica, ki uporablja kovinske izdelke iz zlata ali srebra, draguljev ali slonovine, poleg obi\xc4\x8dajnega materiala za vezavo knjig, kot so usnje, \xc5\xbeamet ali druge tkanine. Dejanska tehnika vezave knjig je enaka kot pri drugih srednjeve\xc5\xa1kih knjigah, pri \xc4\x8demer so folije, obi\xc4\x8dajno iz veluma (vrsta pergamenta), zlepljene skupaj in vezane na lesene platnice. Kovinska oprema dragocene vezave se nato obi\xc4\x8dajno pritrdi na te plo\xc5\xa1\xc4\x8de. Zdi se, da so dragocene vezave obstajale vsaj od pozne antike, \xc4\x8deprav \xc5\xa1e vedno ni primerov, ki bi bili ohranjeni, tudi  zgodnjesrednjeve\xc5\xa1ki primeri so zelo redki. Do konca srednjega veka so jih manj uporabljali, nekaj pa jih je na Zahodu nastajalo vse do dana\xc5\xa1njih dni, \xc5\xa1e veliko pa jih je na obmo\xc4\x8djih, kjer je prevladovalo vzhodno pravoslavje. Vezave so bile v glavnem uporabljene za velike iluminirane rokopise, zlasti evangeliarije, namenjene za oltar in za uporabo v cerkveni slu\xc5\xbebi, ne pa za \xc5\xa1tudij v knji\xc5\xbenici._NEWLINE_Velika ve\xc4\x8dina teh knjig je bila kasneje uni\xc4\x8dena, saj so dragoceno zlato in dragulje odstranili roparji ali lastniki, ko so potrebovali gotovino. Drugi so se ohranile brez draguljev, mnoge pa niso ve\xc4\x8d pripete na knjigo ali pa so bili prestavljene v drugo knjigo.  Nekatere so shranjene v ve\xc4\x8djih knji\xc5\xbenicah - na primer knji\xc5\xbenica Morgan v New Yorku, knji\xc5\xbenica John Rylands v Manchestru, Britanska knji\xc5\xbenica v Londonu, Bavarska dr\xc5\xbeavna knji\xc5\xbenica v M\xc3\xbcnchnu in Francoska narodna knji\xc5\xbenica v Parizu. Ker izrezljane slonovine, ki je bila pogosto uporabljana po navadi ni mogo\xc4\x8de reciklirati, so ohranjene v veliko ve\xc4\x8djem \xc5\xa1tevilu, kar daje bolj\xc5\xa1o predstavo o \xc5\xa1tevilu, ki je neko\xc4\x8d obstajalo. Drugi primeri so zapisani v dokumentarnih virih, vendar knjige, \xc4\x8deprav so ohranjene naslovnice, ne. Knjiga iz Kellsa je po ropu izgubila vezavo, usoda manjkajo\xc4\x8de platnice knjige iz Lindisfarna pa ni zapisana._NEWLINE_V vzhodnih pravoslavnih cerkvah se dragocena vezava \xc5\xa1e vedno izdeluje, predvsem za liturgi\xc4\x8dne evangelijske knjige, vse do dana\xc5\xa1njih dni in obstajajo v \xc5\xa1tevilnih razli\xc4\x8dnih umetni\xc5\xa1kih slogih. Drugi slogi vezave z dragulji in obi\xc4\x8dajno biseri imajo prevleko iz \xc5\xbeameta ali drugega tekstila, na katero so dragulji pri\xc5\xa1iti ali kako druga\xc4\x8de pritrjeni. Bolj verjetno je, da gre za zasebne knjige pomembnih oseb, zlasti molitvenike \xc5\xbeenskih plemkinj, lahko vklju\xc4\x8dujejo tudi vezenje.\n_START_SECTION_\nTehnika in izdelava\n_START_PARAGRAPH_\nTehnike izdelave dragocenih vezav so se skozi zgodovino razvijale skladno z razvojem tehnologij in metodami, ki se uporabljajo pri ustvarjanju knjig. V 4. stoletju kr\xc5\xa1\xc4\x8danske dobe so rokopisi na papirusu ali velumskih zvitkih najprej splo\xc5\xa1\xc4\x8dili in se spremenili v knjige z izrezanimi stranmi, ki so jih povezali skozi luknje, zarezane na njihovem robu. V 5. stoletju so knjige na ta na\xc4\x8din sestavljali z usnjenimi trakovi, da so bile vezave mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e in trajnej\xc5\xa1e z lesenimi deskami, name\xc5\xa1\xc4\x8denimi na vrhu in na dnu, da so ostale strani ravne. Ti trakovi so bili nato vezani v deske in v celoti prekrite z usnjem. _NEWLINE_Plo\xc5\xa1\xc4\x8de so ponudile prilo\xc5\xbenost za okrasne ornamente, s kovinskimi ohi\xc5\xa1ji postavljenimi v les, za vstavitev draguljev, gem in kamnov.  Pokrivni material bi nato ro\xc4\x8dno polo\xc5\xbeili \xc4\x8dez ogrodje in ga razrezali okoli oboda ohi\xc5\xa1ja, da bi razkrili dragulje. Knjige, ki so jih po navadi vezali, so bili evangeliji in druge verske knjige, narejene za uporabo v cerkvi. V srednjem veku je odgovornost za ustvarjanje okra\xc5\xa1enih knjig pre\xc5\xa1la na kovinarje in cehe, ne na knjigovezce, ki so delali z zlatimi, srebrnimi ali bakrenimi listi, da bi ustvarili nakit in emajlirane plo\xc5\xa1\xc4\x8de, ki so bile lo\xc4\x8deno pribite v lesene deske.\n_START_SECTION_\nDruge oblike\n_START_PARAGRAPH_\nKovinsko ohi\xc5\xa1je za knjige je vsebovalo tudi kovinske zaponke, ki so knjigo zaprle, ko ni v uporabi in izolirane kovinske elemente, ki so krasili usnje ali tekstil, ki so bili v poznej\xc5\xa1em srednjem veku zelo raz\xc5\xa1irjeni v knji\xc5\xbenicah. Okrasne zaponke ali pa\xc5\xa1\xc4\x8dki so bili okra\xc5\xa1eni z dragulji ali kovino v tehniki  repouss\xc3\xa9 od 12. stoletja naprej, zlasti na Nizozemskem in v Nem\xc4\x8diji.  Na \xc5\xa0kotskem in Irskem od 9. stoletja ali prej so bile knjige, ki so veljale za relikvije samostanskih voditeljev, polo\xc5\xbeene v okra\xc5\xa1eno kovinsko relikviarno \xc5\xa1katlo, imenovano cumdach (stara irska izgovorjava [\xcb\x88ku\xe1\xb9\xbddax] ali knji\xc5\xbeno sveti\xc5\xa1\xc4\x8de) in potem najverjetneje niso bile uporabljene kot knjige. Te so bile celo v bitki speljane kot nekak\xc5\xa1en standard, ki jih je vojak nosil okoli vratu kot za\xc5\xa1\xc4\x8ditni amulet. V tem \xc4\x8dasovnem obdobju so bile kot nakit ali \xc5\xa1katle z dragulji, v katerih so bile spravljene majhne izdaje Korana._NEWLINE_V 16. stoletju so bile v modi 'knjige iz zlata': majhne, pobo\xc5\xbene knjige, okra\xc5\xa1ene z dragulji ali emajliranimi platnicami, ki jih je angle\xc5\xa1ki dvor nosil kot pas ali okoli vratu kot kos nakita. Te kose lahko vidimo na portretih iz obdobja in zapisih draguljev iz \xc4\x8dasov vladanja Henrika VIII. in Edvarda VI.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nDragocene vezave so bile razko\xc5\xa1je, dostopno samo bogatim elitam, naro\xc4\x8dili so jih bogati zasebni zbiralci, cerkve in vi\xc5\xa1ja duhov\xc5\xa1\xc4\x8dina in kralji, pogosto pa so jih naro\xc4\x8dili za predstavitev kraljevim ali plemi\xc5\xa1kim osebam. Najzgodnej\xc5\xa1a omemba je v pismu svetega Hieronima iz leta 384, kjer \xc2\xbbprezirljivo pi\xc5\xa1e o bogatih kristjanih, katerih knjige so na vijoli\xc4\x8dnem velumu napisane v zlatu in oble\xc4\x8dene z dragulji ...\xc2\xab.  Vsaj od 6. stoletja jih vidimo v mozaikih in drugih slikah, na primer ikono Kristusa Pantokratorja iz 6. stoletja iz samostana svete Katarine in znameniti mozaik Justinijana I. v baziliki San Vitale v Raveni. Plo\xc5\xa1\xc4\x8de iz slonovine, pogosto postavljene na sredino platnic, so bile prilagojene v slogu konzulskih diptihov in res je bil velik del ohranjenih primerov ponovno uporabljen na platnicah knjig v srednjem veku. Nekatere vezave so bile ustvarjene, da vsebujejo relikvije svetnikov in te velike knjige so bile v\xc4\x8dasih videti obe\xc5\xa1ene z zlatimi palicami in so jih nositi v javnih procesijah bizantinskih cesarjev.  Zlasti v keltskem kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu Irske in Britanije so razmeroma navadne knjige, ki so pripadale samostanskim svetnikom, obravnavane kot relikvije in jih je mogo\xc4\x8de o\xc5\xbeivljati z dragoceno vezavo ali postaviti v relikviarij._NEWLINE_Dragulji in zlato ne ustvarjajo zgolj vtisa bogastva, \xc4\x8deprav je bil to zagotovo del njihovega namena, ampak so slu\xc5\xbeili obema, da so v verskem kontekstu ponudili napoved okra\xc5\xa1ene narave nebesnega mesta, za nekatere vrste draguljev pa naj bi veljalo, da imajo dejanske \xc4\x8dude\xc5\xbene lastnosti v razli\xc4\x8dnih 'znanstvenih', medicinskih in magi\xc4\x8dnih vidikih, kot so dolo\xc4\x8deni v priljubljenih lapidarnih knjigah . (Lapidarij je besedilo, pogosto celotna knjiga, ki daje 'informacije o lastnostih in vrlinah dragih in poldragih kamnov', to je delo o gemologiji) Ve\xc4\x8d liturgi\xc4\x8dnih knjig z dragoceno vezavo je mogo\xc4\x8de prikazati z besedilno analizo, da nimajo bistvenih delov obi\xc4\x8dajnega besedilnega aparata 'delujo\xc4\x8de' razli\xc4\x8dice njihovega besedila, kot sta Knjiga iz Kellsa in Codex Aureus iz Echternacha. Morda so jih uporabljali za branje pri slu\xc5\xbebah, toda v samostanu so bili v bistvu del cerkvene opreme, ne pa knji\xc5\xbenice; Kot ka\xc5\xbeejo zapisi iz opatije Kells, je bila knjiga iz Kellsa v zakristiji._NEWLINE_Bizantinske in zahodne srednjeve\xc5\xa1ke dragocene vezave v slogu pogosto niso povsem poenotene. Razen dokon\xc4\x8danja v razli\xc4\x8dnih obdobjih in v\xc4\x8dasih v razli\xc4\x8dnih dr\xc5\xbeavah so bili elementi odstranjeni in preoblikovani za druge zvezke ali pa so bili s \xc4\x8dasom ponastavljeni z novimi deli . Na primer, naslovnica na Lindauskih evangelijih prihaja iz razli\xc4\x8dnih delov ju\xc5\xbene Nem\xc4\x8dije, spodnja ali zadnja platnica pa je nastala v 8. stoletju (prej kot knjiga, ki jo zdaj krasijo), medtem ko je bila zgornja ali sprednja platnica dokon\xc4\x8dana v 9. stoletju; obe imata pozla\xc4\x8deno kovino, okra\xc5\xa1eno z dragulji. Ni znano, kdaj so bile prvi\xc4\x8d uporabljene v tem rokopisu. _NEWLINE_Zunaj samostanov so bili v nastajajo\xc4\x8dem cehu knjigovezcev srednjega veka pogosto omejeni z zakonom glede koli\xc4\x8dinskih omejitev pri uporabi draguljev. \xc4\x8ceprav to ni bistveno vplivalo na izdelavo okrasitve knjig, je vseeno nalo\xc5\xbeilo dovoljeno \xc5\xa1tevilo draguljev, odvisno od polo\xc5\xbeaja ali ranga naro\xc4\x8dnika za delo.  Skoraj nobena zgodnjesrednjeve\xc5\xa1ka angle\xc5\xa1ka vezava ni pre\xc5\xbeivela razpada samostanov in angle\xc5\xa1ke reformacije, ko so cerkvene knji\xc5\xbenice v Angliji zasegli in dragocene vezave odstranili z aktom, da bi \xc2\xbbodstranili in pla\xc4\x8dali v kraljevo zakladnico vse zlato in srebro, ki so ga na\xc5\xa1li na pobo\xc5\xbenih knjigah\xc2\xab. Primerljive upodobitve niso bile tako temeljite v celinski protestantski reformaciji, vendar je ve\xc4\x8dina vezav pre\xc5\xbeivela na katoli\xc5\xa1kih obmo\xc4\x8djih, ki so se izognila kasnej\xc5\xa1i vojni in revolucijam. _NEWLINE_Kljub poenostavitvi knji\xc5\xbene produkcije zaradi tiskanja, se je umetni\xc5\xa1ka tradicija dragocene vezave knjig nadaljevala v Angliji, \xc4\x8deprav manj pogosto in v enostavnej\xc5\xa1ih oblikah.  Razko\xc5\xa1ni vezavi je \xc5\xa1e vedno dajal prednost angle\xc5\xa1ki dvor, kar je razvidno iz zapisov o zasebni knji\xc5\xbenici kraljice Elizabete I., ki se je zavzela za \xc5\xbeametno vezavo. Paul Hentzner je ob obisku kraljeve knji\xc5\xbenice leta 1598 pripomnil na \xc2\xbbknjige, vezane z \xc5\xbeametom razli\xc4\x8dnih barv, \xc4\x8deprav v glavnem rde\xc4\x8de barve, z zaponkami iz zlata in srebra; nekatere imajo v svoji vezavi bisere in drage kamne\xc2\xab. V celotnem 16. in 17. stoletju se je slog razvil tako, da je v knjigovezni\xc5\xa1tvu uporabil \xc5\xbeamet, saten, svilo in platno, manj pa je bilo draguljev, ve\xc4\x8d vezenja, kovinske niti, biserov in ble\xc5\xa1\xc4\x8dic."