b'\n_START_ARTICLE_\nSkriptorij\n_START_PARAGRAPH_\nSkriptorij (latinsko scriptorium) je bil v srednjem veku prostor, zlasti v samostanih, za pisanje ali prepisovanje rokopisov (dobesedno prostor za pisanje), v katerem so ro\xc4\x8dno pisali, prepisovali in ilustrirali sveta in profana besedila. V znanstveni literaturi se skriptorij uporablja tudi kot sinonim ustvarjalnih programov pisanja in za opredelitev porekla izdelkov:\xc2\xa0\xc2\xbbrokopis iz skriptorija ...\xc2\xab._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina skriptorijev je bila sestavni del samostanov, bilo pa je tudi nekaj posvetnih delavnic pisanja, najve\xc4\x8d v 14./15. stoletju, saj se je povpra\xc5\xa1evanje po knjigah pove\xc4\x8dalo. Samostanski skriptoriji so delali predvsem v zgodnjem srednjem veku skoraj izklju\xc4\x8dno za potrebe lastne institucije ali aristokratov._NEWLINE_Mnoga dela gr\xc5\xa1ke in rimske knji\xc5\xbeevnosti so ohranjena, zahvaljujo\xc4\x8d prepisovalskim aktivnostim srednjeve\xc5\xa1kih samostanov._NEWLINE_Z izumom tiska s premi\xc4\x8dnimi \xc4\x8drkami, je bila kultura skriptorijev skoraj v celoti nadome\xc5\xa1\xc4\x8dena s tipografijo.\n_START_SECTION_\nV Bizancu\n_START_PARAGRAPH_\nPo padcu Zahodnega rimskega cesarstva so v bizantinskem ali vzhodnem rimskem cesarstvu gore\xc4\x8de gojili u\xc4\x8denje: v vsej svoji zgodovini so bili \xc5\xa1tevilni samostanski skriptoriji odprti za svetopisemske/evangeljske iluminacije in skupaj s kopirnicami so kopirali \xc5\xa1tevilne klasi\xc4\x8dne in helenisti\xc4\x8dne tekste stoletja pred zahodom. Dokumenti, kot so tisti v meni\xc5\xa1ki skupnosti na gori Atos, ka\xc5\xbeejo, da je samostan izdeloval vse vrste iluminacij.\n_START_SECTION_\nKasiodorov skriptorij v Vivariju\n_START_PARAGRAPH_\nSamostan Viarij, zgrajen v drugi \xc4\x8detrtini 6. stoletja pod nadzorom Kasiodora, v ju\xc5\xbeni Italiji, je vseboval namensko zgrajen skriptorij, ker se je zavestno posku\xc5\xa1alo zbirati, kopirati in ohranjati besedila._NEWLINE_Kasiodorov opis skriptorija ka\xc5\xbee, da so izdelovali in hranili oljenke, imeli son\xc4\x8dno in vodno uro. Skriptorij naj bi vseboval tudi mize za menihe, da so lahko sedeli in kopirali besedila, kot tudi potrebne \xc4\x8drnilnike, no\xc5\xbee za izdelavo peres in peresa. Kasiodor je ustanovil tudi knji\xc5\xbenico, kjer je, na koncu rimskega imperija, posku\xc5\xa1al latinske bralce u\xc4\x8diti gr\xc5\xa1\xc4\x8dine in ohraniti besedila, tako sveta kot posvetna, za prihodnje generacije. Kot neuradni knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar je Kasiodor zbral ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo rokopisov, pisal tudi razprave, namenjene pou\xc4\x8devanju svojih menihov v ustrezni uporabi besedil. Na koncu pa je bila knji\xc5\xbenica iz Vivarija razpr\xc5\xa1ena in izgubljena, \xc4\x8deprav je bila dejavna \xc5\xa1e okoli leta 630.\n_START_SECTION_\nBenediktinski skriptorij\n_START_PARAGRAPH_\nKasiodorov sodobnik, Benedikt Nursijski, je tudi dovolil svojim menihom brati dela poganov v samostanu, ki ga je ustanovil na Monte Cassinu leta 529. Z vzpostavitvijo knji\xc5\xbenice tu se je za\xc4\x8dela tradicija benediktinskih skriptorijev, kjer so kopirali besedila ne samo za dejansko potrebo delovanja skupnosti, ampak je slu\xc5\xbeilo tudi kot delo za roke in misli v prostem \xc4\x8dasu in s tem proizvodnjo dragocenih izdelkov. Sveti Hieronim je izjavil, da bi lahko bili izdelki skriptorija vir prihodka za samostanske skupnosti, vendar je Benedikt opozoril:\xc2\xa0\xc2\xbb\xc4\x8ce obstajajo kvalificirani delavci v samostanu, naj delajo svojo umetnost v vsej poni\xc5\xbenosti\xc2\xab._NEWLINE_V zgodnjih benediktinskih samostanih je bil prostor za pisanje dejansko koridor, odprt proti osrednjemu \xc5\xa1tirikotniku samostana. V prostoru je bilo lahko pribli\xc5\xbeno dvanajst menihov, ki so bili za\xc5\xa1\xc4\x8diteni samo s steno za njimi in obokom zgoraj. Samostani zgrajeni kasneje v srednjem veku so postavili skriptorij v notranjosti, v bli\xc5\xbeini kuhinje ali poleg calefaktorija (prostor z ognji\xc5\xa1\xc4\x8dem). Toplota v poznej\xc5\xa1ih skriptorijih je slu\xc5\xbeila kot spodbuda menihom za voljo do dela prepisovanja besedil (ker je bil samostan neogrevan)._NEWLINE_Znamenit benediktinski\xc2\xa0\xc2\xbbna\xc4\x8drt sv. Galla\xc2\xab\xc2\xa0(danes ohranjena v samostanski knji\xc5\xbenici v Sankt Gallenu) je srednjeve\xc5\xa1ki na\xc4\x8drt idealiziranega samostana iz 819-826 in ka\xc5\xbee skriptorij in knji\xc5\xbenico v severovzhodnem vogalu glavnega telesa cerkve; to se ne odra\xc5\xbea v dokazih o ohranjenih samostanov. \xc4\x8ceprav namen na\xc4\x8drta ni znan, jasno ka\xc5\xbee, da je bilo za\xc5\xbeeleno imeti skriptorij znotraj \xc5\xa1ir\xc5\xa1ega kompleksa samostanskih struktur na za\xc4\x8detku 9. stoletja.\n_START_SECTION_\nCistercianski skriptorij\n_START_PARAGRAPH_\nZa skriptorije cistercijanskega reda se zdi, da so bili podobni benediktinskim. Mati\xc4\x8dni samostan Citeaux, eden od najbolj dokumentiranih visoko srednjeve\xc5\xa1kih skriptorijev, je razvil\xc2\xa0\xc2\xbbhi\xc5\xa1ni slog\xc2\xab\xc2\xa0v prvi polovici dvanajstega stoletja, ki se je \xc5\xa1iril vzporedno s cistercijanskim redom po Burgundiji in zunaj nje. Leta 1134 je cistercijanski red dolo\xc4\x8dil, da so morali menihi v skriptoriju mol\xc4\x8dati, kot bi morali v kri\xc5\xbenem hodniku. Vendar pa obstajajo dokazi, da so v poznem 13. stoletju omogo\xc4\x8dali nekaterim menihom opravljati pisanje v majhni celici,\xc2\xa0\xc2\xbbki ne bi mogla ... vsebovati ve\xc4\x8d kot eno osebo\xc2\xab. Te celice so imenovali skriptoriji zaradi kopiranja v njih, \xc4\x8deprav to ni bila njihova primarna funkcija.\n_START_SECTION_\nKartuzijanski skriptorij\n_START_PARAGRAPH_\nKartuzijani pogled na kopiranje verskih besedil je bil kot njihovo misijonsko delo za veliko Cerkev; stroga osamljenost kartuzijanskega reda je zahtevala, da se ro\xc4\x8dno delo menihov izvaja v okviru njihovih posameznih celic, tako se je veliko menihov ukvarjalo s transkripcijo besedil. V resnici je bila vsaka celica opremljena kot soba za kopiranje, s pergamentom, peresi, \xc4\x8drnilom in ravnilom. Guigues du Pin ali Guigo, arhitekt odredbe je opozoril, da\xc2\xa0\xc2\xbbnaj bratje skrbijo za knjige, ki jih prejmejo iz omare, da jih ne uma\xc5\xbeejo z dimom ali drugo umazanijo, knjige so tako reko\xc4\x8d ve\xc4\x8dna hrana na\xc5\xa1e du\xc5\xa1e; \xc5\xbeelimo da se jih najbolj skrbno hrani in najbolj zavzeto izdeluje\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nPravila Saint Ferr\xc3\xa9ola\n_START_PARAGRAPH_\nMeni\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje v srednjem veku je bilo strogo osredoto\xc4\x8deno na molitve in ro\xc4\x8dna dela. V zgodnjem srednjem veku je bilo veliko poskusov, da bi dolo\xc4\x8dili organizacijo in rutinsko delo meni\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. Montalembert navaja en tak dokument iz \xc5\xa1estega stoletja, Pravila Saint Ferreola, kot predpis, da\xc2\xa0\xc2\xbbkdor ne preorje zemlje s plugom, bi moral popisati pergament s prsti\xc2\xab, kar pomeni, da je bilo delo pismoukov primerljivo z naporom kmetijstva in drugim zunanjim delom. Drug primer Montalemberta je pisarjev zapis, ki pravi:\xc2\xa0\xc2\xbbKdor ne ve, kako pisati, si domi\xc5\xa1lja, da to ni delo, vendar pa ti prsti dr\xc5\xbeijo ne samo pero ampak celotno utrujeno telo\xc2\xab.\n_START_SECTION_\nKasiodorov Institut\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav \xc5\xa1e ni bilo samostanskih pravil, je Kasiodor napisal svoje Institute kot u\xc4\x8dni vodnik za menihe v Vivariju, samostanu, ki ga je ustanovil na ozemlju svoje dru\xc5\xbeine v ju\xc5\xbeni Italiji. Klasi\xc4\x8dno izobra\xc5\xbeen rimski spreobrnjenec Kasiodor je ob\xc5\xa1irno pisal o pisarjevih opravilih. Opozarja na pretirano prizadevne pismouke, da preverijo svoje kopije s starodavnimi, zanesljivimi primerki in pazijo, da ne bi spremenili besed v svetih spisih zaradi slovni\xc4\x8dnih ali slogovnih napak. Izjavil je, da\xc2\xa0\xc2\xbbje vsako Gospodovo delo, ki ga je pisar napisal, rana, povzro\xc4\x8dena Satanu\xc2\xab\xc2\xa0in da\xc2\xa0\xc2\xbbz branjem bo\xc5\xbeanskega pisanja koristno bistri svoj um in s kopiranjem Gospodovih zapovedi jih raz\xc5\xa1irja dale\xc4\x8d naokoli\xc2\xab. Pomembno je omeniti, da je Kasiodor vklju\xc4\x8dil klasi\xc4\x8dne tekste o starem Rimu in Gr\xc4\x8diji v samostanske knji\xc5\xbenice. To je bilo verjetno posledica njegove vzgoje, a je bilo kljub temu nenavadno za samostan tistega \xc4\x8dasa. Ko so njegovi menihi kopirali ta besedila, jih je Kasiodor spodbujal k spremembi besedila tako slovnico kot slog.\n_START_SECTION_\nPravila Sv. Benedikta\n_START_PARAGRAPH_\nBolj znana samostanska razprava iz 7. stoletja so pravila svetega Benetikta Nursijskega, ki ne omenjajo dela transkripcije po imenu, \xc4\x8deprav je njegova institucija, samostan Montecassino, razvil enega izmed najbolj vplivnih skriptorijev v 11. stoletju, ki je proslavil opatijo kot\xc2\xa0\xc2\xbbnajve\xc4\x8dje sredi\xc5\xa1\xc4\x8de proizvodnje knjig v ju\xc5\xbeni Italiji v visokem srednjem veku\xc2\xab. Tukaj se je razvila in izpopolnila zna\xc4\x8dilna beneventanska pisava\xc2\xa0\xc2\xbbCassinese\xc2\xab\xc2\xa0pod opatom Desideriusom._NEWLINE_Pravila svetega Benedikta izrecno zahtevajo od menihov, da imajo dostop do knjig v \xc4\x8dasu dveh ur obveznega dnevnega branja in v postnem \xc4\x8dasu, ko je moral vsak menih prebrati knjigo v celoti. Tako je imel vsak samostan lastno obse\xc5\xbeno zbirko knjig, ki se je nahajala bodisi v armariumu (knji\xc5\xbeni skrinji) ali bolj tradicionalni knji\xc5\xbenici. Vendar je bil v srednjem veku edini na\xc4\x8din, da pridobijo ve\xc4\x8djo koli\xc4\x8dino knjig, kopiranje knjig, v praksi pa je to pomenilo, da je moral samostan imeti na\xc4\x8din za prepis besedil. Alternativni prevod Benediktovih strogih navodil za molilnice kot prostora za tiho, spo\xc5\xa1tljivo molitev dejansko namiguje na obstoj skriptorija. V 52. poglavju pravil Benedikt svari:\xc2\xa0\xc2\xbbNaj bo molilnica to, kar je ne pustite, da se dela ali hrani kaj drugega\xc2\xab. Vendar se beseda condatur prevaja kot shranjevanje in sestavljanje ali pisanje, tako ostane vpra\xc5\xa1anje namere Benedikta za proizvodnjo rokopisov dvoumna. Zgodnji komentarji na benediktinska pravila opisujejo delo prepisovanja kot skupno delo skupnosti, zato je mo\xc5\xbeno tudi to, da Benedikt ni omenil skriptorija po imenu, ker je bila to sestavna vloga samostana.\n_START_SECTION_\nTrithemiusova Hvalnica pisarjem\n_START_PARAGRAPH_\nOpat Johannes Trithemius iz Sponheima je leta 1492 napisal pismo, De laude Scriptorum (Hvalnica pisarjem), za Gerlacha, opata Deutza, za opis utemeljenosti kopiranja besedil. Trithemius trdi, da je kopiranje besedil osrednji model meni\xc5\xa1kega izobra\xc5\xbeevanja z utemeljitvijo, da je prepis omogo\xc4\x8dal menihu globlje premi\xc5\xa1ljevanje in popolnej\xc5\xa1e razumevanje besedila. Med razlogi za prepisovanje rokopisov navaja zgodovinski precedens starodavnih pisarjev in nadvlada prepisovanja nad drugimi ro\xc4\x8dnimi deli. Omenjeni zapisi so \xc5\xa1e posebej pomembni, ker so bili napisani po tem, ko so natisnjeni papirji postali popularni. Trithemius obravnava konkuren\xc4\x8dno tehnologijo na slede\xc4\x8di na\xc4\x8din:\xc2\xa0\xc2\xbbNatisnjena knjiga je narejena iz papirja in kot papir bo hitro izginila. Ampak pisarjevo delo s pergamentom zagotavlja trajen spomin zase in za svoje besedilo\xc2\xab. Trithemius prav tako meni, da je obstajajo dela, ki se ne tiskajo, ampak jih je vredno kopirati.\n_START_SECTION_\nProizvodni postopki\n_START_PARAGRAPH_\nPred za\xc4\x8detkom prepisovanja knjige je bilo treba s pogodbo dolo\xc4\x8diti izvajalce in na\xc4\x8drtovanje knjige ter se deloma dogovoriti tudi za zelo drage potro\xc5\xa1ne materiale (na primer zlato, pigmente itd)._NEWLINE_Osnova za pisanje je bila razrezana na velikost dvojne strani in skriptor - pisar, ki je bil obi\xc4\x8dajno menih, je narisal \xc4\x8drto, ki je ozna\xc4\x8devala pisanje in s tem dolo\xc4\x8dil vi\xc5\xa1ino vrstice ter dolo\xc4\x8dene omejitve vrstic. Porazdelitev besedila na strani so izra\xc4\x8dunali in dolo\xc4\x8dili z zahtevanim \xc5\xa1tevilom. Potem je pisar pri\xc4\x8del z dejanskim pisanjem, vendar je izpustil sijajne za\xc4\x8detne \xc4\x8drke ali jih samo nazna\xc4\x8dil. Pri velikih naro\xc4\x8dil je sodelovalo ve\xc4\x8d pisarjev, ki so delali vzporedno na razli\xc4\x8dnih delih besedila ali ustreznega odlomka sli so glasno narekovali in ve\xc4\x8d pisarjem tako, da je nastalo ve\xc4\x8dje \xc5\xa1tevilo izvodov. Ko je bil glavni tekst kon\xc4\x8dan, so izdelali za\xc4\x8detne \xc4\x8drke in druge poudarke, kar je bilo delo rubrikatorja. Rubrikacija je bil eden od \xc5\xa1tevilnih korakov v srednjeve\xc5\xa1kem procesu pisanja rokopisov. Rubrikatorji so bili specializirani pisarji, ki so dobili besedilo od prvotnega pisarja in ga dopolnili z dodatnim besedilom z rde\xc4\x8dim \xc4\x8drnilom za poudarek. Izraz rubrikacija prihaja iz latinske besede rubrico \xe2\x80\x93 v\xc2\xa0\xc2\xbbrde\xc4\x8di barvi\xc2\xab._NEWLINE_Barva na mejah in na drugi strani iluminacije je bila takrat predmet ilustratorjev. Pisar in rubrikator sta bila pogosto ena in ista oseba, medtem ko je bila kombinacija pisarja in ilustratorja veliko redkej\xc5\xa1a. V ve\xc4\x8dini so bili ilustratorji specializirani obrtniki._NEWLINE_Kon\xc4\x8dni rokopisi so unikatni primeri, ki se hranijo v obliki zvitkov (v pozni antiki) ali kodeksov (od 5. stoletja naprej) v arhivih in knji\xc5\xbenicah. Kodeksi so bili izdelani v knjigoveznicah. Ve\xc4\x8dinoma so zdru\xc5\xbeili 4-5 dvojnih strani v eno plast (Quaternio, Quinio) in zvezali posamezne plasti v knji\xc5\xbeni blok. Za\xc5\xa1\xc4\x8ditni pokrov je bil pogosto izdelan iz tankih lesenih desk, iz reliefnega usnja (prevle\xc4\x8den z \xc5\xbeeleznimi linijami, v \xc4\x8dasu gotike s plo\xc5\xa1\xc4\x8do in/ali valj\xc4\x8dnim \xc5\xbeigom) ali kasneje tudi v pergament, pogosto so bile opremljene s knji\xc5\xbenim zapiralom in okovjem. Zapleteno oblikovane so bile predvsem liturgi\xc4\x8dne knjige, saj so imele vezavo iz plemenitih kovin (srebro, pozla\xc4\x8den baker, emajl, slonovina, dragi in poldragi kamni, svila, brokat) in so predstavljale mojstrovine zlatarske in knjigove\xc5\xa1ke umetnosti.'