b'\n_START_ARTICLE_\nKlotar II.\n_START_SECTION_\nFrankovska ozemlja v 6. stoletju\n_START_PARAGRAPH_\nKlotarjevo kraljestvo je bilo v ozemeljskih in politi\xc4\x8dnih okvirih, ki so se za\xc4\x8drtali leta 561 po smrti Klotarja I., sina Klodvika I. in starega o\xc4\x8deta Klotarja II.._NEWLINE_Po Klodvikovi smrti leta 511 so bila ustanovjena \xc5\xa1tiri kraljestva s prestolnicami v Reimsu, Soissonsu, Parizu in Orl\xc3\xa9ansu. Akvitanija se je delila lo\xc4\x8deno. Leta 550 je Klotar I., zadnji \xc5\xa1e \xc5\xbeivi od \xc5\xa1tirih bratov, zdru\xc5\xbeil Frankovsko kraljestvo pod svojo oblastjo in k njemu z osvojitvijo priklju\xc4\x8dil Burgundijo._NEWLINE_Po Klotarjevi smrti leta 561 se je zdru\xc5\xbeeno kraljestvo ponovno razdelilo na enak na\xc4\x8din kot leta 511, tokrat na njegove \xc5\xa1tiri sinove. Sigibert I. je dobil Reims, Hilperik I. Soissons, Haribert I. Pariz in Guntram Orl\xc3\xa9ans, h kateremu je bilo takrat priklju\xc4\x8deno tudi Burgundsko kraljestvo. Akvitanijo so tudi tokrat delili posebej. Sigibert je svojo prestolnico zelo kmalu preselil iz Reimsa v Metz, Guntram pa svojo iz Orl\xc3\xa9ans v Chalon. Po Haribertovi smrti leta 567 so si njegovo ozemlje razdelili njegovi bratje: Sigibert je dobil Pariz, Hilperik pa Rouen. Zgleda, da sta se za njuni kraljestvi ravno v tem \xc4\x8dasu prvi\xc4\x8d pojavili imeni Avstrazija in Nevstrija.\n_START_SECTION_\nKraljevski spor in Fredegundine ambicije\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 560 sta se Sigibert in Hilperik poro\xc4\x8dila s setrama Brunhildo oziroma Galsvinto, h\xc4\x8derkama iberskega vizigotskega kralja Atanagilda. Hilperik je bil \xc5\xa1e vedno zelo navezan na svojo ljubico Fredegundo, zato se je Galsvinta nameravala vrniti na o\xc4\x8detov dvor v Toledo. Leta 570 je bila umorjena. Za njeno smrt so osumili Hilperika, vendar so obto\xc5\xbebe kasneje zbledele. Hilperik se je samo nekaj dni po njenem umoru po zelo kratkem \xc5\xbealovanju uradno poro\xc4\x8dil s Fredegundo in jo povzdignil na polo\xc5\xbeaj kraljice Frankovskega kraljestva._NEWLINE_Kmalu zatem je umrl tudi Brunhildin o\xc4\x8de Atanagild, zato je ona postala edina odgovorna za ukepe proti Hilperiku. Sprva je pristala na denarno poravnavo, kmalu zatem pa se je odlo\xc4\x8dila za niz voja\xc5\xa1kih operacij. Za\xc4\x8del se je tako imenovani\xc2\xa0\xc2\xbbkraljevski spor\xc2\xab, ki se je kon\xc4\x8dal \xc5\xa1ele z Brunhildino smrtjo leta 613. Med sporom so se zvrstili naslednji pomembni dogodki: Sigibertov umor leta 575, Brunhildina aretacija in njena poroka s Hilperikovim sinom, Brunhildina vrnitev k njenemu sinu in Sigebertovemu nasledniku Hilderiku II. in Hilperikov umor leta 584._NEWLINE_Fredegunda, ki je bila ni\xc5\xbejega stanu, si je prizadevala zagotoviti svoj polo\xc5\xbeaj z odstranitvijo Meroveha in Klodvika, Hilperikovih sinov iz prej\xc5\xa1njega zakona z Audovero. Njeni lastni otroci so umrli \xc5\xbee v zgodnjih otro\xc5\xa1kih letih, zato se je njena igra izkazala kot umazana in nepotrebna. Spomladi leta 584 je ponovno rodila sina, ki bi lahko postal Hilperikov naslednik, seveda \xc4\x8de bi \xc5\xbeivel dovolj dolgo.\n_START_SECTION_\nZgodovinski viri\n_START_PARAGRAPH_\nGlavna vira podatkov za tisto obdobje sta Zgodovina Frankov Gregorja Tourskega in Fredegarjeva kronika, \xc4\x8deprav sta nekoliko pristranska. Gregor morda tudi zato, ker je bil klju\xc4\x8dna oseba v nekaj takratnih sporih. Njegova Zgodovina Frankov, napisana v poznem 6. stoletju, opisuje samo dogodke do leta 572. Avtor je zelo naklonjen kraljici Brunhildi, Sigibertu in Hilperiku in izredno sovra\xc5\xbeen do Fredegunde. Fredegarjeva kronika, ki se za\xc4\x8dne z letom 584, je po drugi strani izjemno sovra\xc5\xbena do Brunhilde. Vanjo je vklju\xc4\x8den \xc5\xbeivljenjepis Klotarja II. in njegovi dogovori z Langobardi.\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nKer so bili prvi \xc5\xa1tirje Hilperikovi in Fredegundini otroci morda umorjeni, ju je zelo skrbela usoda novorojenega sina. Po rojstvu mu zato nista dala imena in ga krstila, ampak sta \xc4\x8dakala na razvoj dogodkov v kraljestvu, ki je bilo v tistem \xc4\x8dasu polno spletk. Otrok je odra\xc4\x8dal v strogi tajnosti v kraljevi vili Vitry-en-Artois._NEWLINE_Septembra 584 je bil Hilperik I. po lovu v bli\xc5\xbeini njegove vile v Chellesu umorjen, morda na ukaz kraljice Brunhilde. Njegov umor je spro\xc5\xbeil splo\xc5\xa1nen nered in nemire. V tem \xc4\x8dasu so Avstrazijci opusto\xc5\xa1ili del Nevstrije in si prisvojili dragocene zaklade, dobrine in pomembne dokumente._NEWLINE_Hilperikovo h\xc4\x8derko princeso Rigunto je na poti v \xc5\xa0panijo, kjer naj bi se poro\xc4\x8dila s princem Rekaredom, ujel vojvoda Didier Toulou\xc5\xa1ki. Ukradli so ji doto, jo prisilili, da prekli\xc4\x8de zaroko, in jo poslali nazaj k materi. Med rivalskimi mesti se je za\xc4\x8dela vojna, v kateri so se Orl\xc3\xa9ans, Blois in Chartres postavili proti Ch\xc3\xa2teaudunu. _NEWLINE_Fredegundi je uspelo obdr\xc5\xbeati ve\xc4\x8dino dr\xc5\xbeavne zakladnice in klju\xc4\x8dne politi\xc4\x8dne osebe, med njimi generala Ansoalda in Audona, nekateri, med njimi komornik Eberul, pa so jo zapustili. Sina je odpeljala s seboj v Vitry in zaprosila burgundskega kralja Guntrama, naj ga posinovi in za\xc5\xa1\xc4\x8diti. V zamenu mu je do sinove polnoletnosti ponudila oblast v Nevstriji._NEWLINE_Hildebert II., ki je bil ob Hilperikovem umoru v Meauxu, je nameraval napasti Pariz, vendar ga je Guntram prehitel. Hildebert se je za\xc4\x8del pogajati z Brunhildo na eni strani in Guntarjem na drugi. Guntram je mnogo Hildebetovih zahtev zavrnil, med njimi vstop v Pariz in izro\xc4\x8ditev Fredegunde, ki jo je zahtevala Brunhilda zaradi njenih domnevih umorov Sigiberta I., Klodvika in Hilperika I.._NEWLINE_Guntram je sklical skup\xc5\xa1\xc4\x8dino Velike Nevstrije, ki je priznala Klotarja za Hilperikovega sina, \xc4\x8deprav je bilo o njegovi identiteti nekaj dvoma. \xc5\xa0ele takrat so ga po starem o\xc4\x8detu imenovali za Klotarja. Guntram je prevzel njegove dr\xc5\xbeavne obveznosti in uradno postal njegov krstni boter._NEWLINE_Za ponovno osvojitev nevstrijskih mest, izgubljenih po Hilperikovi smrti, je bil zadol\xc5\xbeen general Ansoald. Mesta so po osvojitvi prisegla zvestobo Guntramu in Klotarju. Guntram je posku\xc5\xa1al ponovno vzpostaviti red v nevstrijskih notranjih zadevah, verjetno v nasprotju s Fredegundinimi nasveti in morda zato, da bi pokazal svojo avtoriteto. Zaradi poroke Brunhilde z Merovehom, ki jo je opravil rouenski \xc5\xa1kof Pretekstat, je \xc5\xa1kofa prestavil in zamenjal klju\xc4\x8dne osebe v \xc5\xa1kofijskem sede\xc5\xbeu._NEWLINE_Ch\xc3\xa2teaudunski \xc5\xa1kof Promot, katerega \xc5\xa1kofija je bila po pari\xc5\xa1kem koncilu leta 573 degradirana, je v teh posegih videl kr\xc5\xa1enje kanonskega prava in zahteval svojo vrnitev iz pregnanstva, v katerem je bil do smrti Sigiberta I., in vrnitev ve\xc4\x8dine svojega zasebnega premo\xc5\xbeenja._NEWLINE_Brunhildina odposlanca vojvoda Gararik in komornik Eberon sta s pomo\xc4\x8djo \xc5\xa1kofov Gregorja Tourskega in Venancija Fortunata uspela na svojo stran dobiti mesta Limoges, Tours in Poitiers. Guntram se je na to odzval vojsko, ki je mesta takoj vrnila pod negovo in Klotarjevo oblast. Fredegundo so poslali v vilo Vaudreuil v rouenski \xc5\xa1kofiji, ker je nadzor nad njo prevzel \xc5\xa1kof Pretekstat._NEWLINE_Poleti 585 se je Guntram v vlogi Klotarjevega botra vrnil v Pariz, kot je prisegel Fredegundi. S seboj je pripeljal tri \xc5\xa1kofe in tristo nevstrijskih plemi\xc4\x8dev, ki so Klotarja priznavali za sina Hilperika I.. Krst je bil tokrat odlo\xc5\xbeen. Opravili naj bi ga na koncilu v Troyesu. Avstrazija je svojo udele\xc5\xbebo na koncilu pogojevala s Klotarjevim razdedinjenjem, zato so koncil prestavili v Burgundijo in 23. oktobra 585 Klotarja krstili._NEWLINE_Medtem, ko je bil Guntram na pohodu za osvojitev vizigotske Septimanije, je Fredegunda pobegnila iz \xc5\xa1kofovega pripora v Rouen. \xc5\xa0kofa Pretekstata so med nedeljsko ma\xc5\xa1o zabodli z no\xc5\xbeem, vendar ni takoj umrl. Fredegunda je poslala po zdravnike, da bi dobila njegovo naklonjenost, \xc5\xa1kof pa jo je kljub temu odkrito obto\xc5\xbeil, da je ona organizirala napad nanj in umore ve\xc4\x8d kraljev. Kmalu zatem je umrl._NEWLINE_Kraljica je svojo svobodo izkoristila za zbiranje podpore \xc4\x8dim ve\xc4\x8djega \xc5\xa1tevila plemi\xc4\x8dev in \xc5\xa1kofov in dosegla, da so jo kljub izgnanstvu ponovno postavili na oblast. Guntram je posku\xc5\xa1al zmanj\xc5\xa1ati njen vpliv, tako da je na svojo stran dobil del nevstrijske aristokracije in s pridobitvijo vojvode Beppol\xc3\xa8nea obdr\xc5\xbeal nevstrijsko ozemlje med Loaro in Seno. Leta 587 je mu je uspelo osvojiti mesta Angers, Saintes in Nantes. _NEWLINE_Fredegunda je ponudila mirovna pogajanja in h Guntramu poslala svoje odposlance. Guntram jih je aretiral, zaostril odnose z Nevstrijo, zbli\xc5\xbeal Brunhildo in Hildeberta II.. Z njim je sklenil Andelotsko pogodbo, da bo po smrti enega od njiju drugi nasledil njegovo kraljestvo. Guntram je leta 592 umrl in Hildebert II. je postal kralj Avstrazije in Burgundije._NEWLINE_Avstrazijsko-burgundska zveza je trajala samo do Hildebertove smrti leta 595. Njegovo kraljestvo sta si razdelila sinova Teodebert II., ki je nasledil Avstrazijo, in Teoderik II., ki je dobil Burgundijo. Brata sta se zatem skupaj odpravila na pohod proti svojemu bratrancu Klotarju II. Nevstrijskemu. Njuno zavezni\xc5\xa1tvo je trajalo do leta 599, ko se je sprevrglo v medsebojno vojno._NEWLINE_Leta 593 se je komaj devet let star Klotar II. simboli\xc4\x8dno pojavil na \xc4\x8delu nevstrijske vojske, ki naj bi uni\xc4\x8dila napadalsko vojsko avstrazijskega vojvode Vintrija. Leta 596 je nadaljeval pohod in napadel obrobje Pariza in se izkazal kot sposoben vladar. Pri Fredegundini smrti lela 597 je postal samostojen vladar Nevstrije.\n_START_SECTION_\nBitka pri Dormellesu\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 599 je za\xc4\x8del vojno proti ne\xc4\x8dakoma Teoderiku II. Burgundskemu in Teodebertu II. Avstrazijskemu. Slednji ga je v bitki pri Dormellesu blizu Montereaua porazil in ga prisilil k podpisu pogodbe, s katero se je njegovo ozemlje skr\xc4\x8dilo na pokrajine Beauvais, Amiens in Rouen, drugo pa sta si razdelila ne\xc4\x8daka. Ne\xc4\x8daka sta se takoj zatem za\xc4\x8dela med seboj vojskovati. Klotar je leta 605 napadel Teoderikovo kraljestvo, vendar ga ni uspel podrediti. Kasneje se je z njim \xc5\xa1e ve\xc4\x8dkrat vojskoval, dokler ni Teoderik konec leta 613 v Metzu umrl._NEWLINE_Leta 604 je najprej posku\xc5\xa1al osvojil izgubljeni del svojega kraljestva, kar se je kon\xc4\x8dalo s porazom. Njegovega sina Meroveha, ki je bil takrat star \xc5\xa1tiri leta, je Teoderik po bitki pri \xc3\x89tampesu ujel, potem pa ga je Bertoald na Brunhildin ukaz umoril. Klotar je leta 607 pristal, da bo boter Teoderikovega sina, ki so ga krstili za Meroveha._NEWLINE_Pribli\xc5\xbeno takrat se je Teoderik posku\xc5\xa1al poro\xc4\x8diti s \xc5\xa1pansko vizigotsko princeso Ermenbergo, h\xc4\x8derko kralja Viterika, kar je povzro\xc4\x8dilo nove politi\xc4\x8dne napetosti. Viterik se je za\xc4\x8del pogajati s Klotarjem II. in langobardskim kraljem Agilulfov za zavezni\xc5\xa1tvo. Koalicija proti Teoderiku ni bila sklenjena, kar je imelo pomembne posledice.\n_START_SECTION_\nVojna med Avstrazijo in Burgundijo (610-612)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 610 sta se Teodebert in Teoderik za\xc4\x8dela vojskovati. Na za\xc4\x8detku vojne je Teodebert nekajkrat zmagal, \xc4\x8demur je sledila Teoderikova ponudba Klotarju, da mu za pomo\xc4\x8d v vojni vrne severno Nevstrijo. Leta 612 so Teodeberta v bitkah pri Toulu in Tolbiacu v bli\xc5\xbeini K\xc3\xb6lna popolnoma zdrobili.\n_START_SECTION_\nVojna med Klotarjem in Avstrazijo-Burgundijo (613)\n_START_PARAGRAPH_\nTeoderik je po vojni skladno z dogovorom Klotarju odstopil severno Nevstrijo, potem pa se je obrnil proti njemu in se odpravil na pohod na Nevstrijo, vendar je v Metzu leta 613 umrl zaradi gri\xc5\xbee. Po njegovi smrti se je vojska takoj raz\xc5\xa1la. Brunhilda je na avstrazijski prestol posadila svojega prapravnuka Sigiberta II.._NEWLINE_V tistem \xc4\x8dasu sta majordoma Avstrazije in Burgundije Varnahar in Rado zapustila Brunhildo in njenega vnuka Sigiberta II. in celo kraljestvo izro\xc4\x8dila Klotarju. Brunhildina in Sigibertova vojska se je s Klotarjevo sre\xc4\x8dala v Aisneu, kjer sta patricij Aletej in vojvoda Rocco dezertirala in stara gospa in mladi kralj sta morala pobegniti. V bitki, ki je sledila, je Klotar osebno ubil Bertoalda in se mu ma\xc5\xa1\xc4\x8deval za umor svojega sina pred nekaj leti. Brunhildo in Sigiberta so Klotarjevi vojaki zasledovali, ju pri jezeru Neuch\xc3\xa2tel ujeli in ju skupaj s Sigibertovim mlaj\xc5\xa1im bratom Korbom na Klotarjev ukaz usmrtili. Sledila je usmrtitev mnogo drugih dru\xc5\xbeinskih \xc4\x8dlanov razen njegovega vnuka Meroveha in morda Hildeberta, ki je pobegnil._NEWLINE_Brunhildo so obto\xc5\xbeili umora desetih \xc4\x8dlanov nevstrijske kraljeve dru\xc5\xbeine in drugih frankovskih kraljevih dru\xc5\xbein in ji zato sodili. Med zasli\xc5\xa1evanji so jo izredno kruto mu\xc4\x8dili. Smrtno obsodbo so izvr\xc5\xa1ili z raz\xc4\x8detverjenjem. Klotar je po zmagi in umrtitvah postal edini vladar Frankov.\n_START_SECTION_\nKralj vseh Frankov (613-629)\n_START_PARAGRAPH_\nKlotar se je po zdru\xc5\xbeitvi vseh Frankov preselil v Pariz in pode\xc5\xbeelske vile v Alentoursu.\n_START_SECTION_\nDvorni majordomi\n_START_PARAGRAPH_\nPomemben vidik, ki se je ohranil v upravah vseh treh upravnih enot tudi po zdru\xc5\xbeitvi v enotno kraljestvo, je bila ohranitev polo\xc5\xbeaja dvornega majordoma. Majordom je bil sprva dvorjan, ki je usklajeval dogajanja na dvoru. Med kraljevskim sporom se je njegova vloga okrepila. Postal je upravitelj kraljevih posesti, ki jih je kralj predal aristokraciji. Leta 613 je bil ena od najbolj opaznih oseb v tej vlogi majordom Burgundije Varnahar, ki je bil zaslu\xc5\xbeen za Brunhildino ujetje. Na tem polo\xc5\xbeaju je bil do svoje smrti leta 626. Njegova \xc5\xbeena Berta je bila verjetno Klotarjeva h\xc4\x8derka.\n_START_SECTION_\nPari\xc5\xa1ki edikt (614)\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 614 je Klotar II. objavil Pari\xc5\xa1ki edikt, nakak\xc5\xa1no frankovsko Magno Carto, s katerim je frankovskemu plemstvu dal veliko pravic in Jude izklju\xc4\x8dil iz vseh dr\xc5\xbeavnih slu\xc5\xbeb. S prepovedjo je vso pismenost v merovin\xc5\xa1ki monarhiji dejansko prenesel pod neposredno kontrolo cerkve in zelo zadovoljil plemstvo, iz katerega so skoraj izklju\xc4\x8dno izhajali \xc5\xa1kofi. 11. \xc4\x8dlen edikta navaja, da je izdan za ponovno vzpostavitev \xc2\xbbreda in disipline v kraljestvu\xc2\xab in \xc2\xbbzatiranje uporov in nesramnosti\xc2\xab. Edikt je veljal za vsa tri frankovska kraljestva. Zaradi \xc5\xa1tevilnih zlorab dr\xc5\xbeavnih uradnikov, med katerimi so bili tudi taki, ki jih je imenoval Hilperik, so uvedli ve\xc4\x8d odlokov in zahtevo, da morajo uradniki prihajati iz regije, v kateri slu\xc5\xbebujejo._NEWLINE_Majordoma Varnahar in Rado sta Klotarja v Bonneuil-sur-Marne pri Parizu leta 617 prepri\xc4\x8dala, da je majordomstvo razglasil za do\xc5\xbeivljenjsko funkcijo. S temi ukrepi je Klotar izgubil svoje zakonodajne sposobnosti. Veliko \xc5\xa1tevilo zakonov, uveljavljenih med njegovo vladavino, je bilo verjetno posledica peticij plemi\xc4\x8dev, nad katerimi ni imel nobene oblasti in se na nanj niso ozirali.\n_START_SECTION_\nDagobert postane kralj Avstrazije (623)\n_START_PARAGRAPH_\nKlotar je leta 623 Avstrazijo prepustil svojemu mlademu sinu Dagobertu I.. Predaja je bila politi\xc4\x8dna poteza, s katero se je vodilnima avstrazijskima plemi\xc4\x8dema, \xc5\xa1kofu Arnulfu iz Metza in majordomu Pipinu I., oddol\xc5\xbeil za njuno podporo. Dagobert je postal samo delno neodvisen vladar._NEWLINE_V tistem \xc4\x8dasu je Klotar spremenil tudi notranje meje kraljestva in regijo Reims pripisal k Nevstriji. Dagobert je kljub temu, da ni bil povsem neodvisen, leta 626 izpogajal njeno vrnitev.\n_START_SECTION_\nNotranja in zunanja politika\n_START_PARAGRAPH_\nKar se rodbinskih sporov ti\xc4\x8de, Klotar ni bil nobena izjema v Merovin\xc5\xa1ki dinastiji, po drugi strani pa je bil eden od redkih Merovingov, ki ni prakticiral mnogo\xc5\xbeenstva, ampak je bil do smrti zvest samo eni \xc5\xbeeni naenkrat. Spo\xc5\xa1toval je cerkev in njene nauke in jo imel za svojo zaveznico. Zelo verjetno je posku\xc5\xa1al biti pobo\xc5\xbeen kralj, navdihnjen s svetostjo svojega strica Guntrama, ki je bil njegov za\xc5\xa1\xc4\x8ditnik in mu je prepustil svoj prestol. _NEWLINE_Leta 617 je obnovil prijateljsko pogodbo, ki je frankovske kralje povezovala z langobadskimi kralji. Zgleda, da je vodil politiko dobrih odnosov s pokristjanjenimi barbarskimi ljudstvi, dokler so imela dobre odnose s cerkvijo.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nKlotar je umrl 18. oktobra 629 star 45 let. Pokopan je bil poleg o\xc4\x8deta v baziliki Saint Vincent v Parizu, ki je bila kasneje vgrajena v cerkev Saint-Germain-des-Pr\xc3\xa9s. Vladal je dlje kot kateri koli drugi merovin\xc5\xa1ki kralj. Ob njegovi smrti je bila mo\xc4\x8d krone mo\xc4\x8dno okrnjena. Velik del mo\xc4\x8di je sam prenesel na plemstvo, s \xc4\x8dimer je odprl pot vzponu majordomov in rois fain\xc3\xa9ants \xe2\x80\x93 brezdelnih kraljev._NEWLINE_Nevstrijska aristokracija je za kralja izbrala Dagobertovega polbrata Hariberta. Dagobert je s podporo Avstrazijcev in Burgundcev kmalu zatem zavladal vsem trem kraljestvom, Haribert pa je v Akvitaniji ustanovil svoje kraljestvo.'