b'\n_START_ARTICLE_\nKraljevina Italija\n_START_SECTION_\nUstanovitev kraljevine\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1847 je Karel Albert, kralj Sardinije, uradno priklju\xc4\x8dil kraljevini vsa posestva Savojske dinastije, ki so se nahajala v Savoji, Piemontu in Liguriji. Dejansko je bilo obratno: Sardinija je postala sestavni del Savojskih posesti, saj je s priklju\xc4\x8ditvijo popolnoma izgubila pravno in administrativno neodvisnost. Ostalo je le ime, najbolj vidna komponenta zdru\xc5\xbeitve: ogromno ozemlje se je imenovalo Kraljevina Sardinija._NEWLINE_Zedinjenje Italije je v bistvu pomenilo priklju\xc4\x8ditev raznih dr\xc5\xbeav in dr\xc5\xbeavic, ki so se nahajale na Apeninskem polotoku, Kraljevini Sardiniji. Z osvojitvijo Kraljevine Dveh Sicilij in dobrega dela Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave in po plebiscitih, ki so ji dodelili Toskano, je Sardinija leta 1861 zavladala skoraj celotnemu polotoku in se preimenovala v Kraljevino Italijo.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dna ureditev\n_START_PARAGRAPH_\nKraljevina Italija je bila ustavna monarhija, ki je slonela na Albertinski ustavi iz leta 1848. Na \xc4\x8delu dr\xc5\xbeave je bil kralj, ki je predstavljal zakonodajno, sodno in izvr\xc5\xa1ilno oblast. Kralj je imenoval vlado, ki je bila odgovorna samo njemu in ne parlamentu. Imel je zadnjo besedo v zunanji politiki in pri imenovanju voja\xc5\xa1kih ministrov. Prvi kralj je bil Viktor Emanuel II., ministrski predsednik je bil Cavour._NEWLINE_Za Albertinsko ustavo je zna\xc4\x8dilno, da je "kratka in jedrnata". Lahko bi rekli, da so ustavni zakoni le nekak\xc5\xa1ne nepreklicne smernice, po katerih naj se specifi\xc4\x8dna zakonodaja ravna. Prav to je tista velika prednost Albertinske ustave, ki je dovolila, da se zakonodaja naslednjih desetletij vse do danes opira nanjo in ni podvr\xc5\xbeena vplivu neitalijanskih ustavnih zakonov. Zaradi ustavne fleksibilnosti je Kraljevina Italija postopoma pre\xc5\xa1la iz ustavne monarhije na parlamentarno monarhijo.\n_START_SECTION_\nGospodarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nKraljevina Italija je bila po razse\xc5\xbenosti in naseljenosti med najve\xc4\x8djimi evropskimi dr\xc5\xbeavami, saj je 22 milijonov ljudi poseljevalo 259.320\xc2\xa0km\xc2\xb2. Vendar ji to \xc5\xa1e ni zagotavljalo pomembnosti v mednarodnih odnosih, ker je bila ekonomsko in politi\xc4\x8dno nerazvita: gospodarske, socialne in kulturne razlike, ki jih je podedovala ob ustanovitvi, so bile velika zapreka za unitarno politiko. Poleg industrializiranih predelov, ki so se naglo razvijali predvsem v velikih mestih, so bila v dr\xc5\xbeavi zelo obse\xc5\xbena kmetijska obmo\xc4\x8dja z nesodobnim gospodarjenjem, ki ni sprejemalo sprememb. Z namenom, da se uvede po vsej dr\xc5\xbeavi enotna gospodarska politika, je bila zakonodaja biv\xc5\xa1e Kraljevine Sardinije sprejeta za celotno Italijo, pri \xc4\x8demer ni bilo dovolj upo\xc5\xa1tevano dejstvo, da kmetijstvo ju\xc5\xbenih predelov ni moglo vzdr\xc5\xbeati standardov severnih pokrajin. Odpor kme\xc4\x8dkega prebivalstva se je kmalu pokazal z gverilskimi akcijami in nato z razbojni\xc5\xa1tvom, ki je za vedno zaznamovalo italijanski jug._NEWLINE_Moderni raziskovalci so pri\xc5\xa1li do nekaterih presenetljivih zaklju\xc4\x8dkov v zvezi z italijanskim BDP od zedinjenja dalje. Najpomembnej\xc5\xa1i podatki so trije: v trenutku zedinjenja ni bilo ve\xc4\x8djih razlik med severnim BDP in ju\xc5\xbenim; razhajanje sever-jug se je za\xc4\x8delo z modernizacijo industrije okoli leta 1880 in je raslo vse do prve svetovne vojne; razlike so se poglobile v \xc4\x8dasu fa\xc5\xa1izma. To grobo poenostavljenje zgodovinskih podatkov je najbolj zgovoren opis gospodarstva Kraljevine Italije.\n_START_SECTION_\nPolitika 1861-1914\n_START_PARAGRAPH_\nOb nastanku je Italija podedovala ve\xc4\x8d te\xc5\xbekih problemov, ki so bili na primer standardizacija zakonodaje, pomanjkanje dr\xc5\xbeavnih rezerv, uvedba enotne valute, nepismenost in rev\xc5\xa1\xc4\x8dina prebivalstva, splo\xc5\xa1no pomanjkanje [[infrastruktura|infrastrukture]. Kmalu se je pojavil \xc5\xa1e "ju\xc5\xbeni problem" (questione meridionale) zaradi gospodarskega razhajanja sever-jug. Posebnega pomena je bil tudi "rimski problem" (questione romana), to je nere\xc5\xa1eno teritorialno vpra\xc5\xa1anje s Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo, ki je povzro\xc4\x8dilo odlo\xc4\x8dno nasprotovanje vladi s strani italijanskega klera._NEWLINE_Prva italijanska vlada je bila sestavljena iz bogatih me\xc5\xa1\xc4\x8danov in zemlji\xc5\xa1kih posestnikov, ki so se lotili re\xc5\xa1evanja problemov z vi\xc5\xa1anjem davkov. Leta 1876  je bila vlada odpoklicana, in sicer ne od kralja, temve\xc4\x8d prvi\xc4\x8d v zgodovini od parlamenta. Nastopila je levi\xc4\x8darska vlada, ki je mejnik v italijanski politiki, tudi zaradi kraljeve smrti leta 1878. Pod naslednikom Umbertom I. je vlada Depretis trenutno prezrla probleme dr\xc5\xbeavne bilance in se posvetila demokratizaciji. Veliko investicij je bilo nalo\xc5\xbeenih v javno \xc5\xa1olstvo, modernizacijo infrastruktur in podporo industriji. Po tragi\xc4\x8dni izku\xc5\xa1nji z epidemijo kolere 1884-1885, ki je zahtevala skoraj 18 tiso\xc4\x8d \xc5\xbertev, je vlada Crispi ustanovila pri notranjem ministrstvu Urad za javno zdravstvo, s \xc4\x8dimer so zdravniki nadomestili administrativne kadre. Zakon iz leta 1888 je utemeljil na\xc4\x8delo, po katerem je dr\xc5\xbeava odgovorna za zdravje svojih dr\xc5\xbeavljanov._NEWLINE_Od leta 1901 so si sledile vlade pod predsedstvom Giolittija, ki so uvedle ve\xc4\x8d novosti, predvsem socialnega zna\xc4\x8daja. Izdanih je bilo ve\xc4\x8d zakonov o za\xc5\xa1\xc4\x8diti dela, volilna pravica je bila raz\xc5\xa1irjena na vse mo\xc5\xa1ko prebivalstvo, podr\xc5\xbeavljene so bile \xc5\xbeeleznice in zavarovalnice. Dr\xc5\xbeavni dolgovi so se zni\xc5\xbeali, infrastrukture so bile modernizirane, industrija se je razvila. Tudi Italija je do\xc5\xbeivljala svojo Belle Epoque.\n_START_SECTION_\nKolonialna politika\n_START_PARAGRAPH_\nOd samega za\xc4\x8detka si je Italija prizadevala raz\xc5\xa1iriti svoje ozemlje na prekomorske de\xc5\xbeele, kot je bilo sicer tedaj splo\xc5\xa1no v navadi. Po nekaj neuspelih poskusih ji je leta 1882 uspelo pridobiti Asabski zaliv in po umiku Egip\xc4\x8danov iz Afri\xc5\xa1kega roga je sporazum z Angle\xc5\xbei dovolil zasedbo Massaue. Od leta 1890 se je ozemlje imenovalo Kolonija Eritreja. Prodiranje Italije proti notranjosti Afrike se je postopoma nadaljevalo. Leta 1905 je bila progla\xc5\xa1ena kolonija Somalija. Za pridobitev Libije je Italija nastopila proti Osmanskemu cesarstvu, vendar ji je uspelo kolonizirati le njene obrobne dele; samo po prvi svetovni vojni so bili dodeljeni Italiji ve\xc4\x8dji deli dana\xc5\xa1nje Libije. Podobno se je zgodilo z Egejskimi otoki, ki so bili pod italijansko zasedbo le od 1912. do 1915., vendar jih je Italija neformalno obdr\xc5\xbeala do leta 1923.'