b'\n_START_ARTICLE_\nCharles-Eug\xc3\xa8ne Delaunay\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nDelaunay je \xc5\xa1tudiral na Sorboni (Sorbonne). Njegov u\xc4\x8ditelj je bil Biot._NEWLINE_Leta 1860 in 1867 je objavil teorijo o Luninem gibanju, izdelano po druga\xc4\x8dni osnovi kot je bila Hansenova iz leta 1838. Newcomb je pokazal, da se je njegova teorija odli\xc4\x8dno ujemala s Hansenovo. Delaunay je obravnaval gibanje Lune kot poseben primer problema treh teles. Njegova ena\xc4\x8dba neskon\xc4\x8dne vrste za iskanje Lunine lege je za prakti\xc4\x8dno uporabo konvergirala prepo\xc4\x8dasi, vendar je vzpodbudila razvoj funkcionalne analize. Teorijo je objavil v dveh knjigah s po 900 stranmi in obravnaval motnje v sistemu Zemlja-Luna-Sonce. V tem delu je nakazal na kaoti\xc4\x8dno obna\xc5\xa1anje tak\xc5\xa1nega sistema, ter pokazal na problem majhnih imenovalcev v teoriji motenj. Imenovalec, ki se pojavi v n-tem \xc4\x8dlenu razvoja motnje, lahko postane poljubno majhen, kar povzro\xc4\x8di, da je n-ti popravek lahko zelo velik ali celo ve\xc4\x8dji od popravka prvega reda. Njegove zamisli je naprej razvil Poincar\xc3\xa9._NEWLINE_Delaunay je leta 1870 postal enajsti predstojnik Pari\xc5\xa1kega observatorija, dve leti kasneje pa se je utopil pri nesre\xc4\x8di s \xc4\x8dolnom. Nasledil ga je Le Verrier, ki pa je imel le omejena pooblastila, saj je bil na tem mestu \xc5\xbee drugi\xc4\x8d, in z njegovim odnosom do drugih raziskovalcev niso bili zadovoljni._NEWLINE_Delaunay je leta 1855 postal \xc4\x8dlan Francoske akademije znanosti (Acad\xc3\xa9mie des sciences), leta 1869 pa so ga izbrali za zunanjega \xc4\x8dlana Kraljeve dru\xc5\xbebe iz Londona.\n_START_SECTION_\nNagrade\n_START_PARAGRAPH_\nV letu 1870 je za svoje znanstvene dose\xc5\xbeke prejel Zlato medaljo Kraljeve astronomske dru\xc5\xbebe (RAS).\n_START_SECTION_\nPoimenovanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo njem se imenuje krater Delaunay na Luni.'