b'\n_START_ARTICLE_\nOljno slikarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nOljno slikarstvo je proces barvanja s pigmenti s sredstvom za su\xc5\xa1enje olja kot veziva. Pogosto uporabljena su\xc5\xa1ilna olja so laneno olje, makovo olje, orehovo olje in olje \xc5\xbeafranike. Izbira olja daje oljni barvi vrsto lastnosti, kot je koli\xc4\x8dina rumenenja ali \xc4\x8das su\xc5\xa1enja. Nekatere razlike, odvisne od olja, so vidne tudi v sijaju barv. Umetnik lahko uporablja ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih olj v isti sliki, odvisno od \xc5\xbeelenih specifi\xc4\x8dnih pigmentov in u\xc4\x8dinkov. Tudi same barve razvijejo posebno konsistenco glede na medij. Olje lahko kuhamo s smolo, kot je smola iz borovcev ali kadila, da se ustvari lak, ki je cenjen po svojem telesu in sijaju._NEWLINE_\xc4\x8ceprav se je oljna barva prvi\xc4\x8d uporabljala za budisti\xc4\x8dne slike v zahodnem Afganistanu nekje med 5. in 10. stoletjem, ni bila bolj znana vse do 15. stoletja. Njegova uporaba se je morda v srednjem veku preselila proti zahodu. Oljna barva je s\xc4\x8dasoma postala glavni medij za ustvarjanje umetni\xc5\xa1kih del, saj so njegove prednosti postale splo\xc5\xa1no znane. Prehod se je za\xc4\x8del z zgodnjim nizozemskim slikarstvom v severni Evropi, po koli\xc4\x8dini renesan\xc4\x8dnih oljnih slikarskih tehnik pa je skoraj v celoti zamenjal uporabo tempera barv v ve\xc4\x8dini Evrope._NEWLINE_V zadnjih letih je na voljo oljna barva, ki se me\xc5\xa1a z vodo. Barve, topne v vodi ali z dodanimi emulgatorji, ki omogo\xc4\x8dajo red\xc4\x8denje z vodo in ne z razred\xc4\x8dilom, omogo\xc4\x8dajo, kadar je barva dovolj razred\xc4\x8dena, zelo hiter \xc4\x8das su\xc5\xa1enja (1-3 dni) v primerjavi s tradicionalnimi olji (1) \xe2\x80\x933 tedne.\n_START_SECTION_\nTehnike\n_START_PARAGRAPH_\nTradicionalne tehnike oljnega slikanja se pogosto za\xc4\x8dnejo s skico predmeta na platno z ogljem ali razred\xc4\x8deno barvo. Oljna barva se obi\xc4\x8dajno me\xc5\xa1a z lanenim oljem, umetni\xc5\xa1kimi mineralnimi \xc5\xa1piriti ali drugimi topili, da se barva razred\xc4\x8di in hitreje ali po\xc4\x8dasneje su\xc5\xa1i. (Ker ta topila red\xc4\x8dijo olje v barvi, se lahko uporabijo tudi za \xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denje \xc4\x8dopi\xc4\x8dev.) Temeljno pravilo uporabe oljne barve je \xe2\x80\x9emastno nad pusto\xe2\x80\x9c, kar pomeni, da mora vsaka dodatna plast barve vsebovati ve\xc4\x8d olja kot plast spodaj, da se omogo\xc4\x8di pravilno su\xc5\xa1enje. \xc4\x8ce vsak dodatni sloj vsebuje manj olja, bo kon\xc4\x8dna barva razpokala in se lupila. To pravilo ne zagotavlja trajnosti; kakovost in vrsta olja vodita do mo\xc4\x8dnega in stabilnega barvnega filma. Obstaja veliko drugih medijev, ki se lahko uporabljajo z oljem, vklju\xc4\x8dno s hladnim voskom, smolami in laki. Ti dodatni mediji lahko pomagajo slikarju pri prilagajanju prosojnosti barve, sijaju barve, gostoti ali "telesu" barve in sposobnosti barve, da zadr\xc5\xbei ali prikrije \xc4\x8dopi\xc4\x8d. Ti vidiki barve so tesno povezani z izrazno zmogljivostjo oljne barve._NEWLINE_Obi\xc4\x8dajno se je barva prenesla na povr\xc5\xa1ino slike s \xc4\x8dopi\xc4\x8di, vendar obstajajo tudi druge metode, vklju\xc4\x8dno z uporabo paletnih no\xc5\xbeev in krp. Oljna barva ostaja mokra dlje kot mnogi drugi materiali umetnikov, kar umetniku omogo\xc4\x8da, da spremeni barvo, teksturo ali obliko figure. V\xc4\x8dasih lahko slikar celo odstrani celo plast barve in za\xc4\x8dne znova. To lahko naredimo s krpo in nekaj terpentina za nekaj \xc4\x8dasa, medtem ko je barva mokra, vendar je treba strjeni sloj \xc4\x8dez nekaj \xc4\x8dasa postrgati. Oljna barva se su\xc5\xa1i zaradi oksidacije, ne izhlapevanja in je obi\xc4\x8dajno suha na dotik v razponu dveh tednov (nekatere barve se su\xc5\xa1ijo nekaj dni). Na splo\xc5\xa1no je dovolj suha, da se lakira v \xc5\xa1estih mesecih do enega leta.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav zgodovina tempere (pigmenta, pome\xc5\xa1anega z beljaki ali jaj\xc4\x8dnimi rumenjaki, ki so jih nato naslikali na ometani odsek) in sorodnih medijev v Evropi ka\xc5\xbee, da je bilo oljno slikanje tam odkrito neodvisno, obstajajo dokazi, da se je \xc5\xbee nekaj stoletij prej uporabljalo v Afganistanu.  Zunanje povr\xc5\xa1ine in povr\xc5\xa1ine, kot so za\xc5\xa1\xc4\x8dita - tako tiste, ki so se uporabljale na turnirjih, kot tiste, ki so bile obe\xc5\xa1ene kot okraski - so bile bolj trpe\xc5\xbene, \xc4\x8de so bile barvani v medijih na oljni osnovi, kot pa v tradicionalnih tempera barvah._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina renesan\xc4\x8dnih virov, zlasti Giorgio Vasari, pripisuje severnoevropskim slikarjem iz 15. stoletja in zlasti Jan van Eycku \'izum\' slikanja z oljnimi mediji na lesenih plo\xc5\xa1\xc4\x8dah . Vendar pa Theophilus (Roger of Helmarshausen?) V svoji razpravi, o raznih umetnostih, napisani leta 1125, jasno daje navodila za slikanje na oljni osnovi. V tem obdobju je bilo verjetno uporabljeno za barvanje skulptur, rezbarij in lesene opreme, morda posebej za zunanjo uporabo. Toda zgodnje nizozemsko slikarstvo z umetniki, kot sta Van Eyck in Robert Campin v 15. stoletju, sta prva naredila olje kot obi\xc4\x8dajni medij za slikanje in raziskala uporabo plasti in glazur, sledila jim je preostala severna Evropa in \xc5\xa1ele nato Italija._NEWLINE_Zgodnja dela so bile \xc5\xa1e vedno tabelne slike, vendar je konec 15. stoletja platno postalo bolj priljubljeno kot osnova, saj je bilo cenej\xc5\xa1e, la\xc5\xbeje, dovoljevalo je ve\xc4\x8dja dela in ni zahtevalo zapletenih predhodnih slojev gesso (fin sloj ometa, bela me\xc5\xa1anica barv, ki sestoji iz veziva, pome\xc5\xa1anega s kredo, sadro, pigmentom ali katero koli kombinacijo teh). Benetke, kjer je bilo lahko dostopno platno, so bile vodilne pri dobavi platna. Tudi majhne kabinetne slike so bile narejene na kovinskih, predvsem bakrenih plo\xc5\xa1\xc4\x8dah. Te podloge so bile dra\xc5\xbeje, vendar zelo trdne, kar je omogo\xc4\x8dilo zapletene podrobnosti. Za ta namen so bile pogosto uporabljene tiskarske plo\xc5\xa1\xc4\x8de. Priljubljenost olja se je \xc5\xa1irila po severnem delu Italije, za\xc4\x8den\xc5\xa1i v Benetkami konec 15. stoletja. Do leta 1540 je prej\xc5\xa1nja metoda slikanja na plo\xc5\xa1\xc4\x8de (tempera) \xc5\xbee skoraj izumrla, \xc4\x8deprav so Italijani \xc5\xa1e naprej uporabljali fresko na osnovi krede za stenske poslikave, ki je bila manj uspe\xc5\xa1na in trajna v bla\xc5\xbejih severnih podnebjih.\n_START_SECTION_\nSestavine\n_START_PARAGRAPH_\nSamo laneno olje izvira iz lanenega semena. Platno, "podpora" za oljno sliko, prav tako prihaja iz rastline lan. Olje \xc5\xbeafranike (Carthamus tinctorius) ali orehovo ali makovo olje se v\xc4\x8dasih uporablja pri oblikovanju svetlej\xc5\xa1ih barv, kot je bela, ker manj "rumeni" pri su\xc5\xa1enju kot laneno olje, vendar imajo rahlo pomanjkljivost pri po\xc4\x8dasnej\xc5\xa1em su\xc5\xa1enju in morda ne zagotavljajo najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e barve. Laneno olje se posu\xc5\xa1i rumeno in lahko spremeni barvni odtenek._NEWLINE_Nedavni napredek na podro\xc4\x8dju kemije je ustvaril sodobne oljne barve, ki se lahko me\xc5\xa1ajo z vodo in jih lahko uporabimo in o\xc4\x8distimo z vodo. Majhne spremembe v molekularni strukturi olja ustvarjajo to lastnost, ki se me\xc5\xa1a z vodo.\n_START_SECTION_\nPodpora za oljno sliko\n_START_PARAGRAPH_\nTradicionalno umetni\xc5\xa1ko platno je narejeno iz lanene tkanine, a cenej\xc5\xa1a bomba\xc5\xbena tkanina postala priljubljena. Umetnik najprej pripravi lesen okvir, ki je lahko nastavljiv ali tog. Platno (nosilec) se nato potegne \xc4\x8dez lesen okvir in se zategne ali spne tesno na zadnji rob. Potem umetnik dolo\xc4\x8di "velikost", in izolira platno od kislih lastnosti barve. Tradicionalno je bilo platno prekrito s plastjo \xc5\xbeivalskega lepila (sodobni slikarji bodo uporabljali lepilo za kun\xc4\x8djo ko\xc5\xbeo) kot velikost in napolnjeno s svin\xc4\x8deno belo barvo, v\xc4\x8dasih z dodano kredo. Plo\xc5\xa1\xc4\x8de so bile pripravljene z gesso, me\xc5\xa1anico lepila in krede._NEWLINE_Sodobni akrilni gesso je narejen iz titanovega dioksida z akrilnim vezivom. Pogosto se uporablja na platnu, medtem ko pravi gesso ni primeren za platno. Umetnik lahko nanese ve\xc4\x8d plasti gessona, vsakega  gladko brusi ko se posu\xc5\xa1i. Akrilni gesso je zelo te\xc5\xbeko brusiti. Eni proizvajalci delajo "peskljiv" akrilni gesso, vendar je namenjen samo za plo\xc5\xa1\xc4\x8de in ne za platno. Gesso je mogo\xc4\x8de narediti posebne barve, vendar je ve\xc4\x8dina kupljenih gessojev belih. Plast gesso, odvisno od debeline, bo po navadi dal oljni barvi porozno povr\xc5\xa1ino. Prekomerne ali neenakomerne plasti so v\xc4\x8dasih vidne na povr\xc5\xa1ini dokon\xc4\x8danih slik kot sprememba, ki ni zaradi barve._NEWLINE_Standardne velikosti za oljne slike so bile postavljene v Franciji v 19. stoletju. Standarde je uporabljala ve\xc4\x8dina umetnikov, ne samo Francozov, kot je bilo - in o\xc4\x8ditno \xc5\xa1e vedno - podprto z glavnimi dobavitelji materialov umetnikov. Velikost 0 (toile de 0) do velikosti 120 (toile de 120) je razdeljena na lo\xc4\x8dene "mere" za figure (figure), pokrajine (paysage) in morjem (marine), ki bolj ali manj ohranjajo diagonalo. Tako figura 0 ustreza vi\xc5\xa1ini s pokrajino 1 in morjem 2._NEWLINE_\xc4\x8ceprav so bile uporabljene povr\xc5\xa1ine, kot so linolej, lesena plo\xc5\xa1\xc4\x8da, papir, skrilavec, stisnjen les, masonit in karton, je od 16. stoletja dalje najbolj priljubljena povr\xc5\xa1ina platno, \xc4\x8deprav so mnogi umetniki uporabljali panel \xc5\xa1e v 17. stoletju in kasneje. Panel je dra\xc5\xbeji, te\xc5\xbeji, te\xc5\xbeji za prevoz in nagnjen k deformaciji ali razcepitvi v slabih pogojih.\n_START_SECTION_\nPostopek\n_START_PARAGRAPH_\nOljna barva je narejena z me\xc5\xa1anjem barvnih pigmentov z oljnim medijem. Razli\xc4\x8dne barve so narejene ali kupljene vnaprej pripravljene, preden se za\xc4\x8dne barvanje, vendar se nadaljnji odtenki barve obi\xc4\x8dajno pridobijo z me\xc5\xa1anjem majhnih koli\xc4\x8din skupaj, ko je postopek barvanja v teku. Za dr\xc5\xbeanje in me\xc5\xa1anje barv razli\xc4\x8dnih barv se uporablja tradicionalna umetni\xc5\xa1ka paleta, ki je tradicionalno tanka lesena deska v roki. Pigmenti so lahko poljubno \xc5\xa1tevilo naravnih ali sinteti\xc4\x8dnih snovi z barvo, kot so sulfidi za rumene ali kobaltove soli za modro. Tradicionalni pigmenti so temeljili na mineralih ali rastlinah, vendar so se mnogi pokazali kot nestabilni v dalj\xc5\xa1em \xc4\x8dasovnem obdobju; videz mnogih starih slik se danes zelo razlikuje od izvirnika. Sodobni pigmenti pogosto uporabljajo sinteti\xc4\x8dne kemikalije. Pigment se zme\xc5\xa1a z oljem, obi\xc4\x8dajno lanenim, vendar se lahko uporabijo tudi druga olja. Razli\xc4\x8dna olja se su\xc5\xa1ijo druga\xc4\x8de, kar ustvarja razli\xc4\x8dne u\xc4\x8dinke._NEWLINE_Tradicionalno so umetniki me\xc5\xa1ali lastne barve iz surovih pigmentov, ki so jih pogosto pripravili in zmleli sami. To je ote\xc5\xbeilo prenosljivost in ohranilo ve\xc4\x8dino slikarskih dejavnosti v studiu. To se je spremenilo v 1800-ih, ko so tube oljne barve postale \xc5\xa1iroko dostopne po ameri\xc5\xa1kem slikarju portretov Johnu Goffeju, ki je izna\xc5\xa1el stisljivo ali zlo\xc5\xbeljivo kovinsko cev leta 1841 (leto rojstva Clauda Moneta). Umetniki so lahko hitro in preprosto me\xc5\xa1ali barve, kar je prvi\xc4\x8d omogo\xc4\x8dilo razmeroma udobno pleneristi\xc4\x8dno (v naravi) slikarstvo (skupni pristop v francoskem impresionizmu)._NEWLINE_\xc4\x8copi\xc4\x8d je najpogosteje uporabljen za uporabo barve, pogosto preko skiciranega obrisa predmeta slike (ki je lahko v drugem mediju). \xc4\x8copi\xc4\x8di so narejeni iz razli\xc4\x8dnih vlaken za ustvarjanje razli\xc4\x8dnih u\xc4\x8dinkov. Na primer, narejeni s pra\xc5\xa1i\xc4\x8dje \xc5\xa1\xc4\x8detine, se lahko uporabijo za drznej\xc5\xa1e premike in impasto teksture. Dihurjeva ali mungova dlaka je mehka in fina ter primerna za portrete in podrobna dela. \xc5\xa0e dra\xc5\xbeji so \xc4\x8dopi\xc4\x8di iz soboljevine) ali podlacice. Najbolj kakovostni \xc4\x8dopi\xc4\x8di se imenujejo "kolinsky sable"; ta vlakna so vzeta iz repa sibirske podlasice. Te \xc5\xa1\xc4\x8detine so superfine, so mehke na otip in imajo dober spomin (vrnejo se na prvotno to\xc4\x8dko, ko se \xc4\x8dopi\xc4\x8d dvigne s platna), znane umetnikom kot snap \xc4\x8dopi\xc4\x8di. Vlakna brez snap, kot so veveri\xc4\x8dja, obi\xc4\x8dajno ne uporabljajo slikarji olja._NEWLINE_V zadnjih nekaj desetletjih je bilo prodanih veliko sinteti\xc4\x8dnih \xc4\x8dopi\xc4\x8dev. Ti so zelo trpe\xc5\xbeni in lahko zelo dobri, pa tudi stro\xc5\xa1kovno u\xc4\x8dinkoviti._NEWLINE_\xc4\x8copi\xc4\x8di so v razli\xc4\x8dnih velikostih in oblik in se uporabljajo za razli\xc4\x8dne namene. Na primer, okrogel je koni\xc4\x8dast, in se uporablja za podrobno delo. Plo\xc5\xa1\xc4\x8dat se uporablja za nanos \xc5\xa1irokih barvnih odsekov. "Bright" je ploski \xc4\x8dopi\xc4\x8d s kraj\xc5\xa1imi dla\xc4\x8dicami, ki se uporablja za "\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denje". "Filbert" je ploski \xc4\x8dopi\xc4\x8d z zaobljenimi vogali. "Egbert" je zelo dolg in redek filbert \xc4\x8dopi\xc4\x8d. Umetnik lahko nana\xc5\xa1a barvo tudi s paletnim no\xc5\xbeem, ki je ravno kovinsko rezilo. Paletni no\xc5\xbe se lahko uporablja tudi za odstranjevanje barve s platna, kadar je to potrebno. Za nanos ali odstranitev barve se lahko uporabijo razli\xc4\x8dna nekonvencionalna orodja, kot so krpe, spu\xc5\xbeve in bomba\xc5\xbene krpice. Nekateri umetniki nana\xc5\xa1ajo barve celo s prsti._NEWLINE_Slikarji so tradicionalno uporabljali barve v slojih, znanih kot "glazure", metoda, ki se preprosto imenuje "posredno slikanje". Ta metoda je bila najprej izpopolnjena s prilagoditvijo tehnike slikanja jaj\xc4\x8dne tempere, uporabili pa so jo flamski slikarji v severni Evropi s pigmentnimi podlagami v lanenem olju. V zadnjem \xc4\x8dasu se je ta pristop imenoval "me\xc5\xa1ana tehnika" ali "me\xc5\xa1ana metoda". Prvi sloj (spodnji premaz) je polo\xc5\xbeen, pogosto naslikan z jaj\xc4\x8dno tempero ali terpentinsko razred\xc4\x8deno barvo. Ta plast pomaga pri "toniranju" platna in prekrivanju bele barve. Mnogi umetniki uporabljajo to plast za risanje kompozicije. Ta prvi sloj se lahko pred nadaljevanjem prilagodi, kar je prednost pred metodo "risanja", uporabljeno v freski. Ko se ta plast posu\xc5\xa1i, lahko umetnik nadaljuje s slikanjem "mozaika" barvnih vzorcev od najtemnej\xc5\xa1ega do najla\xc5\xbejega. Meje barv so med seboj pome\xc5\xa1ane, ko se zaklju\xc4\x8di "mozaik", nato pa se pusti, da se posu\xc5\xa1i, preden se uporabijo podrobnosti._NEWLINE_Umetniki v kasnej\xc5\xa1ih obdobjih, kot je bila impresionisti\xc4\x8dna doba (konec 19. stoletja), so se pogosto raz\xc5\xa1irili na metodo mokro na mokro, tako da so mokro barvo na platnu me\xc5\xa1ali brez renesan\xc4\x8dnega pristopa plastenja in zasteklitve. Ta metoda se imenuje tudi "alla prima". Metoda je nastala zaradi nastanka slikanja na prostem, namesto v notranjosti studia, ker zunaj umetnik ni imel \xc4\x8dasa, da bi vsak sloj barve posu\xc5\xa1il, preden je dodal novo plast. Ve\xc4\x8d sodobnih umetnikov uporablja kombinacijo obeh tehnik, da doda drzno barvo (mokro na mokro) in pridobi globino plasti skozi zasteklitev._NEWLINE_Ko je slika kon\xc4\x8dana in se posu\xc5\xa1i do enega leta, umetnik pogosto zape\xc4\x8dati delo s plastjo laka, ki je obi\xc4\x8dajno narejena iz kristalov smole, raztopljenih v terpentinu. Tak\xc5\xa1ne lake lahko odstranimo, ne da bi pri tem motili oljno sliko, da bi omogo\xc4\x8dili \xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denje in ohranjanje. Nekateri sodobni umetniki se odlo\xc4\x8dijo, da ne bodo lakirali svojega dela in pustijo povr\xc5\xa1ino nelakirano.'