b'\n_START_ARTICLE_\nTektonski nariv Sardona\n_START_SECTION_\nSvetovna dedi\xc5\xa1\xc4\x8dina\n_START_PARAGRAPH_\nNarivni prelomi te vrste so pogosti v \xc5\xa1tevilnih gorskih verigah po vsem svetu, vendar je prelomnica Glarus dobro dostopen primer in ima kot taka pomembno vlogo pri razvoju geolo\xc5\xa1kega znanja o nastanku gora. Iz tega razloga je bilo obmo\xc4\x8dje, v katerem je bil nariv najden, razgla\xc5\xa1en za geotop, geolo\xc5\xa1ko UNESCO-vo svetovno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino, pod imenom \xc5\xa0vicarska tektonska Arena Sardona (Swiss Tectonic Arena Sardona). Obmo\xc4\x8dje te tektonske arene zajema 32.850 hektarjev prete\xc5\xbeno gorate pokrajine v 19 skupnostih med Surselvo, Linthtalom in Walenseejem. V areni je ve\xc4\x8d vrhov vi\xc5\xa1jih od 3000 metrov, kot so Surenstock (njegovo retoromansko ime je Piz Sardona, od tod ime pojava), Ringelspitz in Pizol._NEWLINE_V letu 2006 je \xc5\xa1vicarska vlada pripravila prvi predlog za razglasitev regije iz seznama svetovne dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine pri Mednarodni zvezi za ohranitev narave (IUCN). IUCN potem ni na\xc5\xa1la razloga za izredno ali univerzalno vrednoto in predlog zavrnila. \xc5\xa0vica je pripravila novo utemeljitev, tokrat je bila v marcu 2008 uspe\xc5\xa1na. Regija je bila razgla\xc5\xa1ena za svetovno dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino v juliju 2008, saj \xc2\xbbobmo\xc4\x8dje prikazuje izjemen primer gorske zgradbe kot posledico trka kontinentov in ima odli\xc4\x8dnih geolo\xc5\xa1kih odsekov tektonskih pnarivov.\xc2\xab\xc2\xa0_NEWLINE_Ameri\xc5\xa1ki prirodoslovni muzej v New Yorku prikazuje rekonstrukcijo polnega obsega Glarusovega nariva.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi naravoslovec, ki je preu\xc4\x8deval Glarusov nariv je bil Hans Conrad Escher von der Linth (1767-1823). Odkril je, v nasprotju s Stenovim zakonom superpozicije, da so starej\xc5\xa1e skale nad mlaj\xc5\xa1imi v nekaterih izdankov v Glarusu. Njegov sin Arnold Escher von der Linth (1807-1872), prvi profesor geologije na ETH v Z\xc3\xbcrichu, je kartiral strukturo bolj podrobno in ugotovil, da je nastal velik nariv. V \xc4\x8dasu, ko je ve\xc4\x8dina geologov verjela v teorijo geosinklinale, ki navaja, da so gore nastale z vertikalnimi premiki v Zemljini skorji. Escher von der Linth je imel zato te\xc5\xbeave z razlago velikosti narivnega preloma. Leta 1848 je pozval britanskega geologa Rodericka Murchisona, mednarodno avtoriteto, da pride in pogleda strukturo. Murchison je bil seznanjen z ve\xc4\x8djimi narivnimi prelomi na \xc5\xa0kotskem in se je strinjal z Escherjevo razlago. Vendar se je Escher sam po\xc4\x8dutil negotov o svoji ideji in ko je objavil svoje izsledke leta 1866 je razlagal Glarusov nariv kot dve veliki obrnjeni antiklinali. Ta hipoteza je bila precej absurdna, kot je sam priznal zasebno._NEWLINE_Escherjev naslednik kot profesor v Z\xc3\xbcrichu, Albert Heim (1849-1937), je sprva vztrajal pri razlagi svojega predhodnika o dveh antiklinalah. Vendar pa so nekateri geologi podpirali idejo o narivu. Eden od njih je bil Marcel Alexandre Bertrand (1847-1907), ki je razlagal strukturo kot nariv leta 1884, po branju Heimsovega stali\xc5\xa1\xc4\x8da.  Bertrand je poznal Faille du Midi (Variski\xc4\x8dna orogeneza), velik narivni prelom v belgijskih Ardenih. Britanski geologi so za\xc4\x8deli priznavati naravo nariva v \xc5\xa0kotskem vi\xc5\xa1avju. Leta 1883 je Archibald Geikie sprejel, da je Vi\xc5\xa1avje sistem narivov . \xc5\xa0vicarska geologa Hans Schardt in Maurice Lugeon sta nato leta 1893 odkrila, da so plasti jurskih kamnin na vrhu mlaj\xc5\xa1e molasse v zahodni \xc5\xa0vici in trdila, da je struktura Alp velik kup pokrovov, veliki plo\xc5\xa1\xc4\x8d skal, ki so bile narinjene druga vrh druge.  Na prelomu stoletja je bil tudi Heim prepri\xc4\x8dan o novi teoriji. On in drugi \xc5\xa1vicarski geologi so \xc5\xbee za\xc4\x8deli podrobnej\xc5\xa1e kartiranje pokrovov \xc5\xa0vice. Od tega trenutka dalje so geologi za\xc4\x8deli priznavati velike narive na \xc5\xa1tevilnih gorskih verigah po vsem svetu._NEWLINE_Vendar pa \xc5\xa1e vedno niso razumeli, od kod so velike sile, ki so premaknile pokrove, pri\xc5\xa1le. \xc5\xa0ele s prihodom teorije tektonskih plo\xc5\xa1\xc4\x8d v 1950-ih je bilo to pojasnjeno. V tektoniki plo\xc5\xa1\xc4\x8d, vodoravno premikanje tektonskih plo\xc5\xa1\xc4\x8d nad Zemljino mehko astenosfero povzro\xc4\x8da horizontalne sile znotraj skorje. Trenutno geologi menijo, da je ve\xc4\x8dina gorskih verig nastala s konvergen\xc4\x8dnim gibanjem tektonskih plo\xc5\xa1\xc4\x8d.'