b'\n_START_ARTICLE_\nDunajski kongres\n_START_PARAGRAPH_\nDunajski kongres je bil zbor veleposlanikov glavnih evropskih politi\xc4\x8dnih sil, ki je potekal na Dunaju od 1. novembra 1814 do 9. junija 1815, s predsedujo\xc4\x8dim avstrijskim dr\xc5\xbeavnikom Klemensom Wenzlom von Metternichom. Namen kongresa je bil za\xc4\x8drtati nove meje na politi\xc4\x8dnem zemljevidu Evrope po voja\xc5\xa1kem porazu Napoleonove Francije in njegovem izgonu na otok Elbo._NEWLINE_Razprava je potekala tudi v \xc4\x8dasu povratka Napoleona iz izgnanstva in njegovem ponovnem prevzemu oblasti v Franciji marca 1815. Kon\xc4\x8dna listina kongresa je bila podpisana devet dni pred zadnjim porazom Napoleona v bitki pri Waterlooju._NEWLINE_Kongres je zadeval oblikovanje celotne Evrope po napoleonskih vojnah, z izjemo mirovnih pogojev s Francijo, ki so bili \xc5\xbee dolo\xc4\x8deni s pari\xc5\xa1kim mirovnim sporazumom, podpisanim 30. maja 1814.\n_START_SECTION_\nUdele\xc5\xbeenci\n_START_PARAGRAPH_\nNa kongresu je sodelovalo ve\xc4\x8d predstavnikov dr\xc5\xbeav. Avstrijo sta zastopala zunanji minister Metternich in njegov namestnik baron Wessenberg. Prusijo sta predstavljala kancler Karl August von Hardenberg in diplomat Wilhelm von Humboldt. Ruski car Aleksander I. je ve\xc4\x8dinoma sam zastopal svojo dr\xc5\xbeavo, \xc4\x8deprav je imel v uradni delegaciji kot vodjo imenovanega zunanjega ministra grofa Nesselrodeja. Veliko Britanijo je na za\xc4\x8detku predstavljal zunanji minister lord Castlereagh, februarja 1815 mu je sledil vojvoda Wellingtonski, na koncu pa \xc5\xa1e grof Clancartyjski. Francoskega kralja Ludvika XVIII. je zastopal njegov zunanji minister Charles Maurice de Talleyrand-Perigord._NEWLINE_V za\xc4\x8detku so predstavniki zmagovitih strani posku\xc5\xa1ali izlo\xc4\x8diti francosko delegacijo iz resnih pogajanj, vendar se je Talleyrandu uspelo spretno vriniti med udele\xc5\xbeence \xc5\xbee po dobrem mesecu pogajanj. Na nekaterih podro\xc4\x8djih so delegati glavnih sil sodelovali tudi z delegacijami \xc5\xa0panije (predstavnik markiz Labradorski), Portugalske (grof Palmelski), \xc5\xa0vedske (Carl L\xc3\xb6wenhielm) in predstavniki nem\xc5\xa1kih de\xc5\xbeel Bavarske, Hannovra in W\xc3\xbcrttemberga.\n_START_SECTION_\nPoljsko-sa\xc5\xa1ka kriza\n_START_PARAGRAPH_\nNajspornej\xc5\xa1i predmet razprave je bila tako imenovana poljsko-sa\xc5\xa1ka kriza. Rusi in Prusi so predlagali sporazum, po katerem bi ve\xc4\x8dina pruskih in avstrijskih delov Poljske pripadla Rusiji, ki bi na tem ozemlju ustanovila neodvisno Poljsko kraljestvo s carjem Aleksandrom kot njenim kraljem. V zameno bi Prusi dobili celotno Sa\xc5\xa1ko, katere kralj je izgubil oblast zaradi prepozne odvrnitve od Napoleona. Avstrijci, Francozi in Angle\xc5\xbei so tej odlo\xc4\x8ditvi nasprotovali in se s tajnim sporazumom 3. januarja 1815 dogovorili tudi o vstopu v vojno, da bi prepre\xc4\x8dili rusko - pruski na\xc4\x8drt, \xc4\x8deprav nobena od podpisnic tega sporazuma ni bila resno pripravljena za to. Rusi na to niso reagirali, tako je ta dogovor padel v vodo. S tem je Rusija dobila ve\xc4\x8dino Napoleonovega Var\xc5\xa1avskega vojvodstva kot Poljskega kraljestva, imenovanega Kongresno kraljestvo. Veliko vojvodstvo Poznan je postalo del Prusije, medtem ko je Krakov postal svobodno mesto. Prusija je dobila skoraj polovico sa\xc5\xa1kega ozemlja, preostanek pa je bil vrnjen sa\xc5\xa1kemu kralju Frederiku Avgustu I.\n_START_SECTION_\nOstale spremembe\n_START_PARAGRAPH_\nPoglavitni rezultati dunajskega kongresa, poleg potrditve francoske izgube ozemlja, aneksiranega v letih 1795-1810, ki je bil sklenjen s pari\xc5\xa1kim mirovnim sporazumom, so bili ozemeljsko pove\xc4\x8danje Rusije na ra\xc4\x8dun Poljske in delov Prusije; le-ta je pridobila Westfalijo in severno Porenje; potrditev zdru\xc5\xbeitve iz skoraj 300 nem\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeav Sveto rimskega cesarstva (razvezanega 1806) na 31, ki so oblikovale Nem\xc5\xa1ko zvezo pod vodstvom Prusije in Avstrije._NEWLINE_Predstavniki kongresa so se sporazumeli o \xc5\xa1tevilnih drugih ozemeljskih spremembah. Norve\xc5\xa1ka je pre\xc5\xa1la od Danske k \xc5\xa0vedski. Avstrija je dobila Lombardsko-bene\xc5\xa1ko kraljestvo, medtem ko je preostanek severne Italije pre\xc5\xa1el v roke Habsbur\xc5\xbeanom (Veliko vojvodstvo Toskana, Modensko in Parmsko vojvodstvo). Pape\xc5\xbe je obnovil Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo. Sardinsko kraljestvo je obnovilo celinske posesti in pridobilo nadzor nad nekdanjo Genovsko republiko. V ju\xc5\xbeni Italiji je Napoleonovemu svaku Joachimu Muratu prvotno bilo dovoljeno obdr\xc5\xbeati Neapeljsko kraljestvo, vendar je bil zaradi kasnej\xc5\xa1e podpore Napoleonu v stotih dnevih odstavljen; Ferdinand IV. Neapeljski se je tako vrnil na prestol._NEWLINE_Pod oran\xc5\xa1kim princem je bila vzpostavljena velika Nizozemska, vklju\xc4\x8dno s starimi zdru\xc5\xbeenimi pokrajinami in nekdanjim avstrijskim ozemljem ju\xc5\xbene Nizozemske._NEWLINE_Zdru\xc5\xbeeno kraljestvo je prejelo dele Zahodne Indije na ra\xc4\x8dun Nizozemske in \xc5\xa0panije in zadr\xc5\xbealo nekdanje nizozemske kolonije (Cejlon, Kapska kolonija, prav tako tudi Malto in Helgoland). V okviru Pari\xc5\xa1kega mirovnega sporazuma je dobila protektorat nad Jonskim oto\xc4\x8djem in Sej\xc5\xa1eli.'