b'\n_START_ARTICLE_\nKako pisati literarno zgodovino danes\n_START_SECTION_\nPredstavitev problematike\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 2001 je iz\xc5\xa1el zadnji sistemati\xc4\x8dni pregled slovenske knji\xc5\xbeevnosti Slovenska knji\xc5\xbeevnost 3, ki nudi ob\xc5\xa1iren pregled nacionalne knji\xc5\xbeevnosti od druge svetovne vojne naprej, zajema liriko, prozo in dramatiko, slovensko knji\xc5\xbeevnost v zamejstvu, poleg tega pa vsebuje vpogled tudi v mladinsko in prevodno knji\xc5\xbeevnost ter predstavi knji\xc5\xbeevne programe ter revije in literarno teorijo in kritiko. Ob izidu je Slovenska knji\xc5\xbeevnost 3 v medijih in predvsem med akademiki spro\xc5\xbeila mnogo pomislekov in ogor\xc4\x8denja glede svoje sestave: temu kritiku niso bile v\xc5\xa1e\xc4\x8d metode ali oznake stilnih smeri, drugemu ni ugajal uvod, tretji je na\xc5\xa1teval, kateri pomembni pisatelji in pisatelji bi v literarni zgodovini morali biti vsaj omenjeni, \xc4\x8de se jim \xc5\xbee ni posvetilo cele strani s fotografijo, in se razburjali nad nekaterimi zapisanimi zaklju\xc4\x8dki; prito\xc5\xbeili so se tudi literarni ustvarjalci, \xc4\x8de\xc5\xa1 da jih omenjajo razni svetovno znani leksikoni, ne pa slovenski pregled literarnega ustvarjanja._NEWLINE_Kritike bi se dalo poenostaviti v slede\xc4\x8do ugotovitev: literarna zgodovina sodobne slovenske knji\xc5\xbeevnosti je seveda potrebna in jo je mogo\xc4\x8de napisati, vendar ne tako kot v obravnavani knjigi, temve\xc4\x8d\xc2\xa0\xc2\xbbzagotovo druga\xc4\x8de\xc2\xab. Spri\xc4\x8do omenjenih napadov je mogo\xc4\x8de razumeti pla\xc5\xa1nost nekaterih literarnih zgodovinarjev pri nas, ki ob izdaji svojih del poudarjajo, da je napisano zgolj eden izmed pogledov na problematiko. Slednje se vendarle zdi nepotrebno: znanstvene raziskave pa\xc4\x8d vedno temeljijo na posameznikovih hipotezah oziroma lastnih presojah ob\xc4\x8dutljivih vpra\xc5\xa1anj (v tem primeru izbora obravnavanih literatov).\n_START_SECTION_\nRazlogi za dvom o pisanju literarne zgodovine\n_START_PARAGRAPH_\nIzvor negativnega odziva na pregled slovenskega literarnega snovanja gre iskati v nevo\xc5\xa1\xc4\x8dljivosti prezrtih ali tistih, ki niso bili pripu\xc5\xa1\xc4\x8deni k sodelovanju, a dejstvo je, da literarne zgodovine ni lahko pisati. Veda je v krizi, teoretiki prevpra\xc5\xa1ujejo na\xc4\x8dine njene rekonstrukcije, nekateri so celo mnenja, da se je sploh ne da ve\xc4\x8d pisati oziroma da je postala nepotrebna. Razlog za tak\xc5\xa1no stali\xc5\xa1\xc4\x8de je po mnenju Janka Kosa duhovni horizont v zahodni kulturi, ki je podlaga tudi dogajanju v sodobni literarni vedi. Sestavljajo ga pojmi nihilizem, dekadenca in anarhizem. Z nihilizmom prihaja v literarnovedno raziskovanje prepri\xc4\x8danje, da ni\xc2\xa0\xc2\xbbni\xc4\x8d resni\xc4\x8dno\xc2\xab\xc2\xa0in da\xc2\xa0\xc2\xbbresnice\xc2\xab\xc2\xa0torej ni, razen te, ki je \xc4\x8disto subjektivna in relativna, da ni najvi\xc5\xa1jih\xc2\xa0\xc2\xbbvrednot\xc2\xab\xc2\xa0in ne razlike med vi\xc5\xa1jimi in ni\xc5\xbejimi\xc2\xa0\xc2\xbbvrednotami\xc2\xab; dekadenca tudi v literarni vedi pomeni stanje avtodestrukcije, ko njen nosilec pospe\xc5\xa1uje svoj lastni razkroj in\xc2\xa0\xc2\xbbpropad\xc2\xab, pri tem pa u\xc5\xbeiva in je tak u\xc5\xbeitek edini motor njegovega delovanja; anarhizem pa se v literarni vedi uveljavlja z ustvarjanjem nereda, poljubnosti, samovolje in neodgovorne igrivosti, ki mu pomeni pravo\xc2\xa0\xc2\xbbsvobodo\xc2\xab._NEWLINE_Poskus pisanja literarne zgodovine danes je Marija Mitrovi\xc4\x87 poimenovala energija zablode, citat pa si je sposodila od ruskega formalista Viktorja \xc5\xa0klovskega, ki je s to besedno zvezo poimenoval svoj leta 1981 napisani literarnozgodovinski poskus. V uvodu v knjigo se \xc5\xa0klovski poigrava z zadregami modernega literarnega zgodovinopisja. Gre za nujo povezovanja fragmentov v celoto, opisovanje medsebojnih kontaktov med pisatelji in permanentni dvom o literarnozgodovinskem diskurzu. Spra\xc5\xa1uje se, ali je pisanje literarne zgodovine sploh mogo\xc4\x8de, ali so notranje poti si\xc5\xbeejev in njihovih transformacij dovolj vidne in stabilne, da bi jih bilo mogo\xc4\x8de opisati, in sklene, da je pisati literarno zgodovino nekaj nemogo\xc4\x8dega, a hkrati nujno potrebnega.\n_START_SECTION_\nRazlogi za nujnost pisanja literarne zgodovine\n_START_PARAGRAPH_\nPredmet literarne zgodovine je predvsem razvoj ustvarjalnosti, njenih konvencij in umetni\xc5\xa1kih programov v lu\xc4\x8di literarnozgodovinskega procesa. Ukvarja se tudi z oblikovanjem literarne kulture oziroma literarnega \xc5\xbeivljenja in njegovih ustanov. Zanima se za recepcijo literarnih del pri literarnem ob\xc4\x8dinstvu in vlogo teh v posameznih obdobjih. Delo literarnozgodovinske stroke je v precej\xc5\xa1ni meri namenjeno njej sami; zlasti kadar gre za dejavnost, ki poteka v univerzitetnih in znanstvenoraziskovalnih institucijah, so njeni rezultati namenjeni njenemu obnavljanju in razvoju. Zunaj o\xc5\xbejega kroga stroke se literarnozgodovinske obravnave uporabljajo v t. i. literarnem \xc5\xbeivljenju, se pravi v krogu literarne produkcije, distribucije in recepcije ter v vzgojnoizobra\xc5\xbeevalni praksi na vseh stopnjah \xc5\xa1olskega sistema. Potencialni bralci in uporabniki literarne zgodovine so literarni strokovnjaki (univerzitetni profesorji, kritiki, raziskovalci, publicisti, prevajalci, zalo\xc5\xbeniki, tudi sami literarni avtorji), strokovnjaki s sorodnih podro\xc4\x8dij, predvsem iz filolo\xc5\xa1kih, zgodovinskih, kulturnih, umetnostnih ved, \xc5\xa1ir\xc5\xa1i krog zainteresiranih bralcev (tako imenovano kulturno ob\xc4\x8dinstvo) ter u\xc4\x8ditelji (predvsem sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine in tujih jezikov), \xc5\xa1tudenti in dijaki._NEWLINE_Pri literarnozgodovinskih pregledih starej\xc5\xa1e literature gre za znane, \xc5\xbee ve\xc4\x8dkrat obdelane in ovrednotene korpuse. Tak\xc5\xa1ne raziskave ne prina\xc5\xa1ajo veliko novega gradiva, ampak izpopolnjujejo ali spreminjajo problemske osvetlitve in sinteti\xc4\x8dne povezave. Naslovniki od tak\xc5\xa1nih del pri\xc4\x8dakujejo modifikacijo dotlej veljavnih pogledov na problematiko, bolj poredko zgolj njihovo potrditev bodisi korenito spremembo. Potreba po modifikaciji je utemeljena najprej v sprotnem nastajanu novih literarnih pojavov \xe2\x80\x93 del, gibanj, smeri \xe2\x80\x93, pri njihovem uveljavljanju pa se perspektive, v katerih se sprejemnikom ka\xc5\xbee dotedanja, starej\xc5\xa1a literatura, neizogibno spreminjajo. Druga\xc4\x8de je pri novej\xc5\xa1i, \xc5\xa1e neobdelani in nastajajo\xc4\x8di literaturi. Z njo se ukvarjata sprotna kritika in esejistika, literarna zgodovina pa \xc5\xa1ele za njima. Kljub temu pri\xc4\x8dakujejo bralci tudi od nje takoj\xc5\xa1en sistemati\xc4\x8dni pregled in opis gradiva ter vzpostavljanje referen\xc4\x8dnih shem, ki naj omogo\xc4\x8dajo obvladovanje eksplozivno nara\xc5\xa1\xc4\x8dajo\xc4\x8de nove literarne pojavnosti, in njeno prvo ovrednotenje._NEWLINE_V preteklosti je bila literarna zgodovina zaradi svojega zdru\xc5\xbeevalnega pristopa postavljena na piedestal humanisti\xc4\x8dnih znanosti, saj je s popisom kulturnega ustvarjanja dokazovala kulturno mo\xc4\x8d nezgodovinskih narodov, ki se v dobi oblikovanja in rasti nacionalizma niso mogli pohvaliti z vojnimi uspehi in vladarji ali pa sploh niso imeli lastne suverene dr\xc5\xbeave \xe2\x80\x93 tak\xc5\xa1ni pa so bili tudi Slovenci. Te\xc5\xbeav literarnega zgodovinopisja so se zavedali od samega za\xc4\x8detka. Gre za polemiko med Kidri\xc4\x8dem in Slodnjakom, ki sta napisala vsak svoj pogled na razvoj slovenske literature, njuni deli pa izkazujeta razli\xc4\x8dna pogleda na problematiko: Slodnjakov Pregled slovenskega slovstva (1934) je napisan bolj esejisti\xc4\x8dno, celo patriotsko vzneseno ter torej izrecno nacionalideolo\xc5\xa1ko afirmativno, Kidri\xc4\x8d pa se je v svoji Zgodovini slovenskega slovstva (1929\xe2\x80\x931938) sistemati\xc4\x8dno trudil za izrazito znanstvenost in kolikor je mogo\xc4\x8de nevtralno in strogo dokumentarno podprto reprezentacijo kulturnega in literarnozgodovinskega procesa.\n_START_SECTION_\nZadrege pisanja literarne zgodovine danes\n_START_PARAGRAPH_\nPreden se pisec literarne zgodovine odlo\xc4\x8di za raziskovanje, mora ustre\xc4\x8di nekaterim kriterijem, katerih pomembnost je arbitrarna. Janko Kos pri\xc4\x8dakuje, da literarni zgodovinar \xc5\xbee v izhodi\xc5\xa1\xc4\x8du ve, kje so meje med literarnimi, polliterarnimi in neliterarnimi deli. Ob tem je potrebno tudi zavedanje, da raziskovanje, razumevanje in razlaganje velikih procesov, ki sestavljajo literarno zgodovino, ni mogo\xc4\x8de brez vrednotenja, torej vrednostne selekcije pomembnega in manj pomembnega, vi\xc5\xa1jega in ni\xc5\xbejega, umetni\xc5\xa1kega in neumetni\xc5\xa1kega. K tak\xc5\xa1ni vrednostni hierarhiji sodi tudi utemeljitev in uporaba literarnega kanona._NEWLINE_Tak\xc5\xa1nemu pogledu malo ugovarja, predvsem pa ga dopolnjuje Marija Mitrovi\xc4\x87, saj poudarja spremembe, ki so se zgodile na podro\xc4\x8dju literature in vplivajo na pojmovanje literarne zgodovine: pojem teksta se je izredno raz\xc5\xa1iril, literarno zgodovino zdaj zanima tudi zunajliterarni tekst v funkciji konteksta; temeljito so se spremenile meje med elitno in neelitno knji\xc5\xbeevnostjo: obe sta v temeljih tradicije in verjetno je ravno trivialna produkcija bolj vplivala na zavest ljudi kot elitna; knji\xc5\xbeevnost ni ve\xc4\x8d institucija in pisatelji niso ve\xc4\x8d tribuni in bardi, ki spreminjajo svet._NEWLINE_Literarna zgodovina mora reagirati na spremembe v na\xc4\x8dinu \xc5\xbeivljenja in dojemanju sveta okrog nas, ve\xc4\x8d kot sto let stari vzorci so danes v mnogo\xc4\x8dem pre\xc5\xbeiveti. Postmodernisti\xc4\x8dni pogled je uvedel pojem\xc2\xa0\xc2\xbbkonca zgodovine\xc2\xab\xc2\xa0kot enovitega napredka, spoznavno-vrednostno, ideolo\xc5\xa1ko in estetsko pluralnost ter kulturno policentri\xc4\x8dnost. Za dvom o nadaljnjem obstoju literarne zgodovine kot sinteti\xc4\x8dnega in normativnega \xc5\xbeanra je odlo\xc4\x8dilen predvsem postmoderni razpad velikih pripovedi, ki je privedel do dekonstrukcije totalitet; koherenca, zasnovana na tradicionalni pripovedi, je postala spoznavno in vrednostno sporna. Literarni zgodovini je s tem ne le vzeta njena naloga utemeljevanja kulturne vrednosti nekega naroda, ampak se pojavi tudi zahteva, da sestopi z vzvi\xc5\xa1enega akademskega piedestala na polje poljudnosti, sicer je v dana\xc5\xa1njem potro\xc5\xa1ni\xc5\xa1kem svetu nih\xc4\x8de ne potrebuje ve\xc4\x8d. Tu se utemeljuje potreba po uporabi pripovedi: brez so\xc4\x8dnih zgodovinskih zgodb je literarna zgodovina le nizanje podatkov, kar pa je tr\xc5\xbeno nezanimivo. Lai\xc4\x8dno ob\xc4\x8dinstvo od nje pri\xc4\x8dakuje odgovore ne le na spoznavna, temve\xc4\x8d tudi na ideolo\xc5\xa1ka, eti\xc4\x8dna, tj. vrednostna vpra\xc5\xa1anja; to se pravi, da \xc5\xbeeli od literarne zgodovine \xc5\xa1e vedno dobiti pribli\xc5\xbeno tisto, kar je dajala v svoji\xc2\xa0\xc2\xbbzlati\xc2\xab\xc2\xa0dobi. Zdi se, da je sinteti\xc4\x8dna literarna zgodovina danes lahko uspe\xc5\xa1na samo \xc5\xa1e na sekundarni ravni, v oblikah, ki z vidika najstro\xc5\xbejih spoznavnokriti\xc4\x8dnih in metodolo\xc5\xa1kih zahtev veljajo za degradirane._NEWLINE_Danes je prisotno postmoderno zavedanje, da upodobitev preteklosti ni zvesta odslikava resni\xc4\x8dnosti; preteklost je ubeseditvena konstrukcija, odvisna od razlo\xc4\x8devanja dogodkov in dejstev kot pomenljivih kulturnih enot iz gmote izgubljenega \xc4\x8dasa, od izbire nekaterih za fabulativno predstavitev, od si\xc5\xbeejskega povezovanja ter pripovedoval\xc4\x8deve fokalizacije in ideolo\xc5\xa1ko-vrednostne perspektive. Pisec literarne zgodovine se mora zavedati svoje vpetosti v vrednostni sistem in ne more ve\xc4\x8d prevzeti vsevednega polo\xc5\xbeaja preteklih historiografov, ki so zgodovinske dejavnike predstavili kot klju\xc4\x8dne elemente svoje pripovedi; uveljavlja se razli\xc4\x8dnost pogledov, prikazane so prezrte \xc5\xbeivljenjske zgodbe in prej na rob potisnjene skupnosti, kot so \xc5\xbeenske, geji in lezbijke, temnopolti, nekdanji koloniziranci ter druga\xc4\x8de depriviligirani._NEWLINE_Razse\xc5\xbenosti podro\xc4\x8dja, ki ga danes imenujemo literatura, so tako velike, da si je te\xc5\xbeko predstavljati vedo, ki bi ga zajela, zato je premik s filolo\xc5\xa1kih, biografskih, zgodovinskih, sociolo\xc5\xa1kih tem k tekstu razumljiv. A razumeti literarni tekst pomeni postaviti ga v kontekst. Od bralca se pri\xc4\x8dakuje, da si bo pridobil vpogled ne le v literarno umetnino, ampak tudi v umetnost nasploh, v religijo, medije, ustno tradicijo. Ker je kontekst (ne le umetni\xc5\xa1ki, ampak tudi dru\xc5\xbebeni in zgodovinski, psiholo\xc5\xa1ki in antropolo\xc5\xa1ki) zelo pomemben za razumevanje literarnega besedila, bralec nujno potrebuje pomo\xc4\x8d, ki mu jo lahko da le moderna literarna zgodovina.\n_START_SECTION_\nTuji primeri pisanja literarne zgodovine v dana\xc5\xa1njem \xc4\x8dasu\n_START_PARAGRAPH_\nSodobni literarnozgodovinski priro\xc4\x8dniki so iz posameznih \xc4\x8dlankov, ki so izbrani na tak na\xc4\x8din, da tvorijo nekak\xc5\xa1no zgodbo, ki ponekod \xc5\xa1e poteka kronolo\xc5\xa1ko, v najnovej\xc5\xa1ih primerih pa tudi tak potek ni ve\xc4\x8d neizogiben. Lep primer dana\xc5\xa1nje literarne zgodovine je pregled History of the Literary Cultures in East-Central Europe, v kateri je gradivo razdeljeno na pet razdelkov: 1. Temporalni vozli (kristalizacija dogajanja okrog prelomnih letnic, na primer 1848, 1918, 1945, 1989 itd.), 2. Topografije literarnih kultur (opozicija doma\xc4\x8dijske literature in literarne emigracije, mesto kot prizori\xc5\xa1\xc4\x8de hibridne identitete), 3. Institucijski vozli (literarna zgodovina, cenzura itd.), 4. Periodizacijske konvencije, 5. Figuralni vozli (pisatelj kot nacionalna ikona, \xc5\xbeenska identiteta itd.). Samo eno poglavje se torej opira na kronologijo, pa \xc5\xa1e tu gre samo za prelomne letnice, ki definirajo dogajanje do prihodnje prelomne letnice. Ostala poglavja nudijo \xc5\xa1tevilne fragmentarne zgodbe, ki se po metodi bli\xc5\xbeajo kulturnim \xc5\xa1tudijam. Bistven podatek je, da v tem primeru ne gre za nacionalno literarno zgodovino, temve\xc4\x8d za nadnacionalno (Srednja in Vzhodna Evropa)._NEWLINE_Precej druga\xc4\x8den je koncept, ki so ga ubrali v priro\xc4\x8dniku A New History of French Literature, ki \xc5\xa1teje ve\xc4\x8d kot tiso\xc4\x8d strani in obsega skoraj dvesto \xc4\x8dlankov. Ti so razvr\xc5\xa1\xc4\x8deni kronolo\xc5\xa1ko, vendar je izbor obravnavanih letnic precej naklju\xc4\x8den, razmiki med letnicami neenakomerni, teme \xc4\x8dlankov pa zelo razli\xc4\x8dne, saj segajo od literature do dru\xc5\xbeabnih dogodkov ali institucij. Naslov vsakega poglavja je sestavljen iz treh podatkov: najprej letnica, potem opis teme in nazadnje kratek komentar, npr.: 1989 / praznovanje dvestote obletnice francoske revolucije / Kako biti Francoz? O obletnici revolucije \xc4\x8dlanek ne govori prakti\xc4\x8dno ni\xc4\x8desar, pa\xc4\x8d pa ve\xc4\x8d o pisateljih, ki v romanih izra\xc5\xbeata strah, da francoski jezik izginja. Tak\xc5\xa1en pregled pomeni za nekatere kritike dokon\xc4\x8den razkroj literarne zgodovine, drugim pa precej uspe\xc5\xa1en poskus re\xc5\xa1evanja iz krize. Glavni pridr\xc5\xbeek je, da v tako \xc5\xa1irokem pregledu noben francoski pisatelj ni obravnavan celostno, temve\xc4\x8d samo v povezavi s problemom, ki ga nakazuje naslov. Pa\xc4\x8d pa je knjiga privla\xc4\x8dna za bralce; pregled zelo o\xc4\x8ditno pri\xc4\x8duje o tem, da dana\xc5\xa1nja literarna zgodovina zapu\xc5\xa1\xc4\x8da podro\xc4\x8dje znanosti in prehaja na podro\xc4\x8dje, ki uporablja literarne metode in se bli\xc5\xbea eseju, saj urednik uvaja zelo oseben ton pripovedovanja.\n_START_SECTION_\nSklep\n_START_PARAGRAPH_\nTe\xc5\xbeave, v katerih se je zna\xc5\xa1la literarna zgodovina \xe2\x80\x93 skupaj z ob\xc4\x8dim zgodovinopisjem \xe2\x80\x93, sklenejo Juvanove besede: razgaljenje pripovedne izdelanosti preteklosti; zavest, da je zgodovina s svojimi obdobji vred totaliteta odprte in kontradiktorne vrste, zlo\xc5\xbeena iz divergentnih (samo)percepcij; ugotovitev, da so v preteklosti drug ob drugem in v neenakih ritmih potekali razli\xc4\x8dni procesi, so\xc4\x8dasno pa so obstajale mnogotere temporalnosti; spoznanje, da je raziskoval\xc4\x8deva perspektiva na nekdanjost nujno pristranska; mu\xc4\x8dno dejstvo, da zgodovinopisje izgublja bralce, \xc4\x8de je hermeti\xc4\x8dno zaprto v \xc5\xbeargon in raziskovalne cilje specialistov; izguba iluzije, da je v zgodovinopisju mogo\xc4\x8de zagotoviti popolno znanstvenost in objektivnost._NEWLINE_Ob vseh teh problemih ni napa\xc4\x8den prostodu\xc5\xa1en nasvet Silvije Borovnik, kako pisati literarno zgodovino danes: preprosto tako, da jo pa\xc4\x8d napi\xc5\xa1e\xc5\xa1 \xe2\x80\x93 \xc4\x8deravno ve\xc5\xa1, da se je bodo nato kritiki lotili s skalpelom in pinceto, nato pa \xc5\xa1e z vsemi topovi. A dejstvo je, da sodobna literarna zgodovina ne more biti zbirka imen in register del. Temu cilju slu\xc5\xbeijo razli\xc4\x8dne enciklopedije in literarni slovarji. Glede na obstoj razli\xc4\x8dnih vrst prikazov in konceptualizacij literature obstaja potreba po razli\xc4\x8dnih literarnih zgodovinah.'