b'\n_START_ARTICLE_\nGrad Vuzenica\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nGrad naj bi okoli leta 1210, vsekakor pa pred 1238, zgradil Kolon I. Vuzeni\xc5\xa1ki oziroma \xc5\xbdalemski (Kolon iz \xc5\xbdalma (Saldenheima) pri Celovcu, kot se je imenoval do takrat, iz rodu Tru\xc5\xa1enjskih. Bil je sin grofice Matilde, katere drugi mo\xc5\xbe je bil Henrik Tru\xc5\xa1enjski.  Pod njim pa se je za\xc4\x8delo razvijati naselje obrtnikov in rokodelcev; kraj je bil sede\xc5\xbe prafare. Posredno lahko sklepamo o obstoju gradu ob omembi viteza  Pillung imenovanega po vuzeni\xc5\xa1kem gradu (Pillungus miles de Saldenhouen).  Leta 1288 naletimo na neposredno omembo gradu kot \xc2\xbbhvs an deme purkperge ze Seldenhoven\xc2\xab. Fevdalni gospodar so bili Spanheimi, kasneje pa so ta fevd podarili \xc5\xa0entpavelskemu benediktinskemu samostanu. Novi trg je ustanovil Kolon III. Vuzeni\xc5\xa1ki okoli leta 1280 nad grajskim gri\xc4\x8dem in Dravo ter mu pred letom 1288 priskrbel tr\xc5\xa1ke pravice z ni\xc5\xbejim sodstvom. 1359 se prvi\xc4\x8d izrecno omenjata vuzeni\xc5\xa1ki grad in stolp nad njim (die vest Saeldenhofen vnd der turn, der darob leyt), ki je verjetno imel funkcijo \xc2\xbbpropugnaculuma\xc2\xab. V tem \xc4\x8dasu je bil tu \xc5\xbeupnik Veriand Vuzeni\xc5\xa1ki, ki je pozneje postal opat \xc5\xa1entpavelskega samostana. Leta 1359 je dobila gospo\xc5\xa1\xc4\x8dina tudi svoje de\xc5\xbeelno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de. _NEWLINE_Vuzeni\xc5\xa1ki gospodje so bili politi\xc4\x8dno in voja\xc5\xa1ko precej pomembni in aktivni. Kolon II. se omenja v listini iz 1248. Kolon III. Vuzeni\xc5\xa1ki se je leta 1278 na cesarjevi strani \xe2\x80\x93 skupaj z \xc5\xbdovne\xc5\xa1kim - udele\xc5\xbei bitke med cesarjem Rudolfom Habsbur\xc5\xa1kim proti \xc4\x8de\xc5\xa1kemu kralju Otokarju. Temu Kolonu, katerega brat je opravljal funkcijo \xc5\xa1tajerskega de\xc5\xbeelnega glavarja, je kr\xc5\xa1ki \xc5\xa1kof leta 1285 dal v fevd grad Tru\xc5\xa1nje. Kolon VIII. je bil glavar Pordenonski in \xc5\xa1tajerski de\xc5\xbeelni glavar (1363-1367). Leta 1359 je Kolon V. zadnji Vuzeni\xc5\xa1ki in zadnji Tru\xc5\xa1enjski, obljubil Gline\xc5\xa1kemu z medsebojno dedno pogodbo vuzeni\xc5\xa1ki grad in stolp nad njim ter trg z vsemi pritiklinami kot svojo pravo svobodno posest. Vendar pa je bila Kolonova \xc2\xbbsvobodna posest\xc2\xab\xc2\xa0o\xc4\x8ditno sporna, saj si je grad lastil kot vrhovni fevdni lastnik tudi \xc5\xa1entpavelski samostan. Samostan je namre\xc4\x8d obljubil vojvodi Rudolfu IV. in njegovim dedi\xc4\x8dem grad Vuzenico kot posest, ki jo je imel Kolon od samostana v najemu._NEWLINE_Leta 1366 je Kolo VIII.  Vuzeni\xc5\xa1ki (Chollo von Saldenhofen), de\xc5\xbeelni glavar \xc5\xa0tajerske,  ki je za\xc5\xa1el v ogromne dolgove, grad in gospostvo predal svojima stricema grofoma Ulriku in Hermanu Celjskima. _NEWLINE_Po smrti Kolona VIII. leta 1374 se je leta 1376 Viljem iz Glaneka poravnal s Celjskimi grofi in Wolfgangom von Walsee glede svojih zahtevkov do gradu in gospostva za kompenzacijo pri Tru\xc5\xa1enjskih uradih na \xc5\xa0tajerskem. Naslednjega leta pa sta bratranca Wofgang in Ulrik von Walsee prodala svoj dele\xc5\xbe stricem Celjskim grofom, ki so posest dokon\xc4\x8dno prevzeli. Celjski upravnik gradu in gospo\xc5\xa1\xc4\x8dine je postal Hans Liechtenstein Nikolsburg, ki je med 1374 in 1378 prevzemal de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbeje in \xc5\xa1entpavelske fevde, navadno vezane na Vuzenico. Zadnji celjski oskrbnik je bil Wolfgang Schrampf.  Vendar pa so Celjski Vuzenico \xc5\xa1e priznavali za \xc5\xa1entpavelski fevd, ne pa ve\xc4\x8d njihovi nasledniki Habsbur\xc5\xbeani, ki so se je 1456 polastili, kljub temu, da sta Friderik in sin Ulrik Celjska 1451 gospo\xc5\xa1\xc4\x8dino Vuzenica skupaj s trgom in grajsko mitnico predala bratoma Wolfgangu in Reinbrechtu von Walsee._NEWLINE_Habsbur\xc5\xbeani so grad upravljali z oskrbniki. Cesar Friderik  ga je \xc5\xbee 1457 dal v oskrbo Frideriku Verlu, leto kasneje Gebhard Puescher za dobo treh let. De\xc5\xbeelnokne\xc5\xbeji oskrbnik med letoma 1463 in 1480 je bil Ulrik Ivni\xc5\xa1ki, nasledil ga je Lenart Pre\xc5\xbeinski - Presinger. Leta 1489 je bil cesarski upravitelj na gradu Benedikt Satel, po njegovi smrti leta 1497 je prevzel mesto Kri\xc5\xa1tof Steinacher, a \xc5\xbee naslednje leto je cesar podelil grad Wolfgangu Grabenskemu. Na ukaz kralja Maksimilijana I. je bil leta 1498 grad uni\xc4\x8den. Leta 1509 ga je dobil v zastavo \xc5\xbdiga Ivni\xc5\xa1ki (Eibiswalder), upravnik tudi na Ivniku, za posojilo, ki ga dal cesarju za nakup gospostva Weinburg.  Leta 1515 je cesar Maksimilijan \xc5\xbdigi Ivni\xc5\xa1kemu na tem gospostvu odpisal 1000 renskih fl. za njegovo udele\xc5\xbebo v vojni z Bene\xc4\x8dani v Furlaniji.  Ivni\xc5\xa1ki gospodje so ostali v posesti gradu do 1568. _NEWLINE_Leta 1515 je vojskovodja de\xc5\xbeelnih stanov Jurij Herberstein  pri Vuzenici razgnal tam zbrane \xc4\x8dete kme\xc4\x8dkih puntarjev, leta 1532 pa so po okolici Vuzenice pusto\xc5\xa1ila tur\xc5\xa1ka krdela._NEWLINE_Leta 1570 so grad in gospostvo dobili  v zastavo baroni Kri\xc5\xa1tof von Kollnitz in njegova dva sinova do\xc5\xbeivljenjsko, \xc4\x8de ga v 15 letih dvorna komora nebi izpla\xc4\x8dala. Leta 1586 je posest kupil v polno last baron Lenart, zadnji iz rodu Kollnitzov, ki ni imel potomcev po mo\xc5\xa1ki liniji in je \xc5\xbee naslednje leto umrl. Lenart, ki je umrl 1587 je v ime vzel tudi \xc2\xbbVuzeni\xc5\xa1ki\xc2\xab\xc2\xa0in je bil nosilec visokih polo\xc5\xbeajev na Koro\xc5\xa1kem (vrhovni dedni de\xc5\xbeelni lovski mojster, svetnik in komornik nadvojvode Karla Avstrijskega. _NEWLINE_Vuzeni\xc5\xa1ki grad s pritiklinami je nato kupil Matija Amman pl. Ammansegg.  Ammani so gospodovali na gradu do ok. 1646, ko ga je Ana Regina, vdova po \xc5\xbdigi Frideriku Ammanu, prinesla v zakon najprej svojemu drugemu mo\xc5\xbeu Frideriku Caraduziju in nato 1656 svojemu tretjemu mo\xc5\xbeu Hansu Karlu Kemetarju, ki je bil zadnji grajski lastnik vuzeni\xc5\xa1ke gospo\xc5\xa1\xc4\x8dine. Ta je vso svojo posest 1663 prodal konventu samostana dominikank v Radljah (Marenbergu). Ob koncu 17. stoletja je bil grad \xc5\xa1e povsem ohranjen. 1782 je bil marenber\xc5\xa1ki samostan razpu\xc5\xa1\xc4\x8den, grad pa je pre\xc5\xa1el v roke verskega sklada. Med poznej\xc5\xa1imi zasebnimi lastniki se omenjajo Edvard Maggi, Feliks Schmitt in 1881 Karel Fritscher. Nadalje so imeli v posesti gospostvo z gradom Wildensteini, Auffensteini, Hofmann, Attems in Jabornigg._NEWLINE_Grad je za\xc4\x8del propadati po letu 1782 in ni bil ve\xc4\x8d naseljen razen grajskega stolpi\xc4\x8da. Zadnji lastnik propadajo\xc4\x8dega gradu je bil Oskar von Pistor, slikar in portretist. Do leta 1972 je v grajskem renesan\xc4\x8dnem stolpi\xc4\x8du \xc5\xbeivela dru\xc5\xbeina Otokarja Pistorja, sina Oskarja pl. Pistorja, akademskega slikarja, ki se je poro\xc4\x8dil z doma\xc4\x8dinko Ano Verdnik.'