b'\n_START_ARTICLE_\nPevcu\n_START_PARAGRAPH_\nPevcu je pesem Franceta Pre\xc5\xa1erna, prvi\xc4\x8d objavljena v Illyrisches Blatt 9. junija 1838 pod naslovom Oser\xc4\x8denje. Naslov je pesnik kasneje spremenil in nad pesmijo zapisal Pevca to\xc5\xbeba in Pevski stan, vendar je nato naslov popravil v Pevcu. (Pre\xc5\xa1eren 1996: 243) Pesem je nastala ob koncu njegove najbolj ustvarjalne dobe in povezuje bivanjsko s pesni\xc5\xa1ko tematiko (Paternu 1977: 153\xe2\x80\x93154).\n_START_SECTION_\nOkoli\xc5\xa1\xc4\x8dine nastanka\n_START_PARAGRAPH_\nPesem je na prvi pogled enostavna, vendar gre za vsebinsko in formalno zahtevno delo. V njej se je skozi perspektivo pesnika opredelil do temeljnih \xc5\xbeivljenjskih vpra\xc5\xa1anj o pesnikovi usodi v svetu ter o njegovem bivanju med\xc2\xa0\xc2\xbbnebom\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbpeklom\xc2\xab\xc2\xa0\xc4\x8dlove\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. (Paternu 1977: 153) Ni izrazil le nekega trenutnega razpolo\xc5\xbeenja, pa\xc4\x8d pa stalnej\xc5\xa1e stanje svojega duha, na kar opozarja tudi dejstvo, da je malo pred smrtjo drugo kitico pesmi kot posvetilo zapisal v knjigo, ki jo je podaril gostilni\xc4\x8darki Ne\xc5\xbei Majerjevi. Torej je imela pesem tudi zanj poseben pomen. (Ko\xc5\xa1ir 1990: 112) Ozadje nastanka je povezano z vedno ve\xc4\x8djim zamiranjem literarnega \xc5\xbeivljenja v Ljubljani in dokon\xc4\x8dno resignacijo nad \xc4\x8cbelico (Paternu 1977: 154) ter z osamljenostjo po \xc4\x8copovi smrti leta 1835, z dokon\xc4\x8dnim neuspehom v ljubezni do Primi\xc4\x8deve Julije in z za\xc4\x8detkom brezperspektivnega razmerja z Ano Jelov\xc5\xa1kovo (Kos 1996: 82), ki jo je spoznal leta 1837. Njegova ljubezen do Ane ni bila iskrena, saj je z dvorjenjem njej \xc5\xbeelel dra\xc5\xbeiti Julijo, isto\xc4\x8dasno pa je dvoril \xc5\xa1e nekaterim dekletom (Kidri\xc4\x8d 1938: 293\xe2\x80\x93294), nikoli se nista poro\xc4\x8dila, rodili so se jima trije nezakonski otroci. O slovenskih razmerah pa je Pre\xc5\xa1eren pisal v pismu \xc4\x8celakovskemu 22. avgusta 1836, v katerem je poudaril tudi ob\xc4\x8dutenje osamljenosti in izlo\xc4\x8denosti pod pritiskom konservativnih sil in cenzure (Paternu 1977: 154). Vendar biografska dejstva sama na sebi ne pojasnjujejo duha pesmi, potrebno je upo\xc5\xa1tevati tudi \xc5\xa1ir\xc5\xa1e ozadje pesnikovega \xc5\xbeivljenjskega ob\xc4\x8dutja in nazora. Slednji temelji v usodnem spopadu med \xc5\xbeeleno in uresni\xc4\x8dljivo predstavo o svetu, med ob\xc4\x8dutenjem lastne vrednosti in krivi\xc4\x8dnim prezirom, ki mu ga ka\xc5\xbee svet. (Kos 1996: 82) V Pevcu Pre\xc5\xa1eren obravnava nekatera temeljna vpra\xc5\xa1anja o \xc4\x8dlove\xc5\xa1kem in pesni\xc5\xa1kem \xc5\xbeivljenju, postavljena tudi v Sonetih nesre\xc4\x8de, Glosi, Prostem srcu in Krstu pri Savici. V Glosi, drugi najbolj vidni pesmi o pesni\xc5\xa1kem poklicu, je \xc5\xbeivljenje pesnika kot v Pevcu nesre\xc4\x8dno in trpe\xc4\x8de, vendar se mu Glosa zoperstavlja z vero v samozadostnost pesni\xc5\xa1ke domi\xc5\xa1ljije, v Pevcu pa je razmerje druga\xc4\x8dno. V sredi\xc5\xa1\xc4\x8de je postavljena tema pesnikovega trpljenja, iz katerega se ne more umakniti v harmoni\xc4\x8dni svet pesni\xc5\xa1ke lepote. V Pevcu ljubezenska tematika ni ve\xc4\x8d prisotna, saj se v celoti umakne bivanjski in pesni\xc5\xa1ki tematiki. Tematski premik je opazen \xc5\xbee v Prostem srcu, ki predstavlja prehod od ljubezenske v \xc5\xa1ir\xc5\xa1o, filozofsko tematiko. Premik v bivanjsko tematiko pa viden tudi v Sonetih nesre\xc4\x8de in Krstu pri Savici. (Paternu 1977: 153\xe2\x80\x93154)\n_START_SECTION_\nVsebina\n_START_PARAGRAPH_\nPesem je vsebinsko dvodelna, sestavljena iz treh in dveh kitic, pri \xc4\x8demer prvi del nasprotuje drugemu in temo o trpljenju razvija na druga\xc4\x8den na\xc4\x8din. Prve tri kitice govorijo o trpljenju na konflikten na\xc4\x8din, nasproti pa postavljajo temo upiranja trpljenju. V vsak za\xc4\x8detni verz je postavljena nedolo\xc4\x8dna oseba (\xc2\xbbKdo zna\xc2\xab,\xc2\xa0\xc2\xbbKdo ve\xc2\xab,\xc2\xa0\xc2\xbbKdo u\xc4\x8di\xc2\xab), ki naj bi obvladala negativne mo\xc4\x8di (\xc2\xbbno\xc4\x8d temno /\xe2\x80\xa6/ ki tare duha\xc2\xab,\xc2\xa0\xc2\xbbkragulja /\xe2\x80\xa6/ ki kljuje srce\xc2\xab), ki uni\xc4\x8dujejo \xc4\x8dlovekov pokon\xc4\x8dni duh. Nedolo\xc4\x8dna oseba predstavlja voljo, \xc5\xbeeljo oz. misel k zmagi, ki se zoperstavlja brezupnemu trpljenju. Vpra\xc5\xa1anja so retori\xc4\x8dna, saj je klicani Kdo lahko tudi nekdo, ki ga ni, lahko je Nih\xc4\x8de (Paternu 1994: 167). Drugi del za\xc4\x8detnega verza so trije glagoli (\xc2\xbbKdo zna\xc2\xab,\xc2\xa0\xc2\xbbKdo ve\xc2\xab,\xc2\xa0\xc2\xbbKdo u\xc4\x8di\xc2\xab), ki se po Paternujevem mnenju stopnjujejo, tako da vsak naslednji pomeni intenzivnej\xc5\xa1o stopnjo obvladovanja negativnih sil: znati \xe2\x80\x93 vedeti \xe2\x80\x93 u\xc4\x8diti. Tako se stopnjujejo tudi ostali glagoli:\xc2\xa0\xc2\xbbrazj\xc3\xa1snit\xe2\x80\x99\xc2\xab\xc2\xa0no\xc4\x8d temno \xe2\x80\x93\xc2\xa0\xc2\xbbodgnati\xc2\xab\xc2\xa0kragulja \xe2\x80\x93\xc2\xa0\xc2\xbbizbrisat\xe2\x80\x99\xc2\xab\xc2\xa0iz spomina in glagoli, ki predstavljajo mo\xc4\x8d in razse\xc5\xbenost negativnih sil: najprej se polastijo duha, nato srca in spomina, obvladujejo sedanjost, preteklost in prihodnost. Upirajo\xc4\x8di se\xc2\xa0\xc2\xbbKdo\xc2\xab\xc2\xa0ostaja osamljen, kar se ka\xc5\xbee tudi grafi\xc4\x8dno v uvodnih verzih kitic, obdaja pa ga v vsaki kitici obse\xc5\xbenej\xc5\xa1a gmota nasprotnih mo\xc4\x8di. Razumevanje in razlaganje\xc2\xa0\xc2\xbbKdo-ja\xc2\xab\xc2\xa0in njegove zmogljivosti je pri bralcih razli\xc4\x8dno, od mo\xc5\xbenosti, da je pesnik tisti, ki zna\xc2\xa0\xc2\xbbno\xc4\x8d temno razjasnit\xc2\xab, do \xc4\x8disto nasprotne mo\xc5\xbenosti, da je ne zna razjasniti nih\xc4\x8de. (Paternu 1977: 154\xe2\x80\x93155)_NEWLINE_\xc4\x8cetrta kitica prekine dramati\xc4\x8dno napetost, ki je svoj vrh dosegla v tretji kitici. V njej lirski subjekt z distance pou\xc4\x8di samega sebe, da mora pesnik sprejeti\xc2\xa0\xc2\xbbnebo\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbpekel\xc2\xab\xc2\xa0\xc4\x8dlovekovega bivanja, sprejeti mora ve\xc4\x8dni nemir in trpljenje. Nazor sprejemanja \xc5\xbeivljenjske disharmonije in trpljenja ter vztrajanja v mu\xc4\x8dni danosti se je pri Pre\xc5\xa1ernu uveljavil postopoma in ozna\xc4\x8dil drugo obdobje njegove romantike, ki je sledilo dotedanji poeziji upiranja trpljenju. V ozadju tega nazora je romanti\xc4\x8dni mit poeta in njegovega stanu, vendar ne ve\xc4\x8d Orfeja, ki odre\xc5\xa1uje sebe in spreminja svet v harmonijo in lepoto, pa\xc4\x8d pa Prometeja, ki mora prena\xc5\xa1ati trpljenje \xe2\x80\x93 gre za premik od orfejstva k prometejstvu, ki je opazen na prehodu od Sonetnega venca do pesmi Pevcu. Polo\xc5\xbeaj lirskega subjekta na koncu pesmi je podoben tistemu iz sklepnega soneta Sonetov nesre\xc4\x8de \xc4\x8cez tebe ve\xc4\x8d ne bo sovra\xc5\xbena sre\xc4\x8da, kjer se je prvi\xc4\x8d posku\xc5\xa1al odre\xc4\x8di to\xc5\xbebi nad trpljenjem in sprejeti \xc5\xbeivljenjsko danost ravnodu\xc5\xa1no (\xc2\xbbnaprej me sre\xc4\x8da gladi, ali tepi, / me tnalo najdla bo\xc5\xa1 neob\xc4\x8dutljivo\xc2\xab). (Paternu 1977: 156\xe2\x80\x93157)\n_START_SECTION_\nKompozicija\n_START_PARAGRAPH_\nPesem je simetri\xc4\x8dna: sestavljena je iz petih kitic, katerih prva in zadnja obsegata dva, druga in \xc4\x8detrta tri, tretja kitica pa \xc5\xa1tiri verze. Vendar zgradba vsebine zunanjo simetrijo kitic podira, saj antiteti\xc4\x8dna enota zavzema tri kitice, katarzi\xc4\x8dna pa dve, torej gre za razmerje devetih in petih verzov. (Paternu 1977: 165)_NEWLINE_Zunanja podoba kompozicije povezuje likovno oblikovanost z vsebino pesmi, kar je najbolj vidno v strmem kiti\xc4\x8dno prostorskem nara\xc5\xa1\xc4\x8danju besedila, ki izpoveduje muko trpljenja, in nato v kr\xc4\x8denju besedila, ki izpoveduje sprejemanje trpljenja. Gre skorajda za t. i. carmen figuratum oz. likovno pesem. Avgust \xc5\xbdigon je menil, da bi se iz pesmi dalo prepoznati obris spominske plo\xc5\xa1\xc4\x8de, natan\xc4\x8dneje napisa na spominski plo\xc5\xa1\xc4\x8di, ki je vklesan tako, da je poudarjena ena sama vertikala in pet razli\xc4\x8dno krepkih horizontal, ki se tanj\xc5\xa1ajo proti vrhu in dnu, v sredi\xc5\xa1\xc4\x8du pa nosijo svojo te\xc5\xbeo. Lahko bi \xc5\xa1lo tudi za ve\xc4\x8dkratni kri\xc5\xbe. Simbolna vsebina zarisanega lika ni samostojna, ampak odvisna od vsebine besedila. Torej je pesem carmen figuratum v vsebinsko zahtevni, a likovno izra\xc5\xbeeni obliki, kakr\xc5\xa1na se kasneje pojavlja tudi pri Josipu Stritarju in Simonu Gregor\xc4\x8di\xc4\x8du. Josip Puntar je poreklo Pre\xc5\xa1ernovega likovnega pesnjenja razlagal ob Langejevi poetiki. V Pevcu je razbral vzorec trikotne oz. jaj\xc4\x8daste oblike, narejen po na\xc4\x8delu matemati\xc4\x8dno natan\xc4\x8dne piramidalne simetrije. Do svoje ugotovitve je pri\xc5\xa1el ob raziskovanju helenisti\xc4\x8dnih in aleksandrinskih tekstov v obliki pi\xc5\xa1\xc4\x8dalke, sekire, kril, \xc5\xbertvenika, lastovi\xc4\x8djega gnezda. Avgust \xc5\xbdigon je izvor iskal v italijanski renesansi, s katero se je Pre\xc5\xa1eren seznanil preko \xc4\x8copa, France Kidri\xc4\x8d pa pri Langu in Gottholdu. Vendar pesmi Pre\xc5\xa1ren ni docela pri\xc5\xa1teval za carmen figuratum, saj bi jo v Poezijah sicer verjetno uvrstil med\xc2\xa0\xc2\xbbrazli\xc4\x8dne poezije\xc2\xab\xc2\xa0in ne med\xc2\xa0\xc2\xbbpesmi\xc2\xab. (Paternu 1977: 165\xe2\x80\x93166)_NEWLINE_Pevcu se s svojim posebnim, nevezanim in dinami\xc4\x8dnim ustrojem oddaljuje od Pre\xc5\xa1ernovih dotedanjih vezanih klasi\xc4\x8dnih oblik, predvsem soneta in stance, po drugi strani pa izbira nov, \xc5\xa1e stro\xc5\xbeji gradbeni red. Kljub na videz samostojni, \xc4\x8disto individualni tvorbi, lahko v pesmi prepoznamo obris soneta. Pevcu ima kot sonet 14 verzov in tudi antiteti\xc4\x8dni prelom dveh vsebinskih delov je blizu obi\xc4\x8dajne notranje meje soneta (devet proti pet verzov namesto osem proti \xc5\xa1est verzov). (Paternu 1977: 166\xe2\x80\x93167 )\n_START_SECTION_\nSlog\n_START_PARAGRAPH_\nBoris Paternu je izpostavil dvodelnost pesmi tudi glede na vi\xc5\xa1ino intonacije pri branju oz. recitiranju, na kar je opozoril \xc5\xbee Jo\xc5\xbee Topori\xc5\xa1i\xc4\x8d. Pri branju pesmi bodo prve tri kitice, ki vsebujejo spopad s trpljenjem, izgovorjene z vi\xc5\xa1jo intonacijo kot sklepni kitici, kjer se spopad preneha. Jo\xc5\xbee Topori\xc5\xa1i\xc4\x8d je nara\xc5\xa1\xc4\x8danje intonacije primerjal z vsakdanjim ob\xc4\x8devanjem, v katerem ob ponovljenem vpra\xc5\xa1anju drugi\xc4\x8d izgovorimo vpra\xc5\xa1anje z vi\xc5\xa1jim glasom ali ve\xc4\x8djo mo\xc4\x8djo (Topori\xc5\xa1i\xc4\x8d 1958/59: 136). Intonacija od prve do tretje kitice torej nara\xc5\xa1\xc4\x8da, v zadnjih dveh pa se spu\xc5\xa1\xc4\x8da. Znotraj kitic pa je ravno obratno: v prvih treh kiticah po najbolj poudarjenih prvih verzih intonacija pada, v zadnjih dveh kiticah pa je na za\xc4\x8detku intonacija ni\xc5\xbeja in nato nara\xc5\xa1\xc4\x8da. Torej v prvem delu, kjer intonacija nara\xc5\xa1\xc4\x8da, znotraj kitic intonacija pada, v drugem delu, kjer intonacija pada, pa znotraj kitic nara\xc5\xa1\xc4\x8da. Intonacijski potek tako ustreza vsebinski dinamiki prvega in drugega dela (upor \xe2\x80\x93 popu\xc5\xa1\xc4\x8danje, popu\xc5\xa1\xc4\x8danje \xe2\x80\x93 vztrajanje). (Paternu 1977: 161\xe2\x80\x93162)_NEWLINE_Opazno izrazno sredstvo je tudi glasovna instrumentacija. V prvih besedah vsake kitice\xc2\xa0\xc2\xbbKd\xc3\xb3 \xe2\x80\x93 Kd\xc3\xb3 \xe2\x80\x93 Kd\xc3\xb3 \xe2\x80\x93 Kd\xc3\xb3 \xe2\x80\x93 Stan\xc3\xba\xc2\xab\xc2\xa0so vokali o \xe2\x80\x93 o \xe2\x80\x93 o \xe2\x80\x93 o \xe2\x80\x93 u, v kon\xc4\x8dnih rimanih vokalih pa a \xe2\x80\x93 a \xe2\x80\x93 e \xe2\x80\x93 e \xe2\x80\x93 e \xe2\x80\x93 i \xe2\x80\x93 i \xe2\x80\x93 i \xe2\x80\x93 i \xe2\x80\x93 o \xe2\x80\x93 o \xe2\x80\x93 o \xe2\x80\x93 u \xe2\x80\x93 u. V prvih treh kiticah sta si vokala vsake kitice v glasovnem nasprotju, kar se ujema z antiteti\xc4\x8dno vsebino, v zadnjih dveh kiticah pa se izena\xc4\x8dita. (Paternu 1977: 162\xe2\x80\x93163)_NEWLINE_Teoretskih virov glasovnega barvanja pri Pre\xc5\xa1ernu je ve\xc4\x8d. Razpravljanja o evfoniji ter temeljnih barvnih in psiholo\xc5\xa1kih lastnostih vokalov A. W. Schlegla so bila objavljena prepozno, da bi jih Pre\xc5\xa1eren lahko poznal, podobna razmi\xc5\xa1ljanja pa bi lahko poznal iz starej\xc5\xa1ih Klopstockovih Fragmentov o jeziku in pesni\xc5\xa1ki umetnosti ali nem\xc5\xa1ke slovnice A. F. Bernhardija. Bernhardi je npr. a-ju pripisoval blaga \xc4\x8dustva, e-ju vznemirjenost, i-ju nagla in mo\xc4\x8dna \xc4\x8dustva, o-ju bolj umirjena in u-ju neprijetna \xc4\x8dustva. Druga mo\xc5\xbena razlaga je povezava s starej\xc5\xa1imi evfoni\xc4\x8dnimi postopki. Vokalna igra a \xe2\x80\x93 e \xe2\x80\x93 i \xe2\x80\x93 o \xe2\x80\x93 u, potekajo\xc4\x8da po sklepnih, rimanih vokalih, tako da se vsaka izmed petih kitic skozi vse verze kon\xc4\x8duje s svojim rimanim vokalom (prva z a-jem, druga z e-jem, tretja z i-jem, \xc4\x8detrta z o-jem in peta z u-jem), sega v srednji vek, razvil jo je nem\xc5\xa1ki pesnik Walter von der Vogelweide. Najstarej\xc5\xa1i vir pa je latinski biblijski citat (Pridigar 1,2) o minljivost vsega\xc2\xa0\xc2\xbbVanitas vanitatum, et omnia vanitas\xc2\xab\xc2\xa0(\xc2\xbbni\xc4\x8devost ni\xc4\x8devosti in vse je ni\xc4\x8devost\xc2\xab), ki nosi v sebi vseh pet temeljnih vokalov. Pre\xc5\xa1eren je v tem \xc4\x8dasu svojega ustvarjanja za osrednje pesnitve jemal podobe in prispodobe prav iz tega obmo\xc4\x8dja evropske in doma\xc4\x8de srednjeve\xc5\xa1ke pesni\xc5\xa1ke tradicije, kar se ka\xc5\xbee tudi v metaforiki. Sklepni podobi pekla in neba sta vzeti iz kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega mita, podoba kragulja pa iz anti\xc4\x8dne topike o Prometeju. (Paternu 1977: 162\xe2\x80\x93164)\n_START_SECTION_\nRazli\xc4\x8dne razlage\n_START_PARAGRAPH_\nPevcu spada skupaj s Soneti nesre\xc4\x8de in Krstom pri Savici med najbolj nedore\xc4\x8dena mesta v Pre\xc5\xa1ernovi poeziji, zato obstaja ve\xc4\x8d razli\xc4\x8dnih razlag, zlasti o sklepnem delu pesmi. Ivan Prijatelj je pesem Pevcu imenoval\xc2\xa0\xc2\xbbPre\xc5\xa1ernova alfa in omega\xc2\xab, ki ne nosi naklju\xc4\x8dno vokalov od a do u, in v njej prepoznaval v Krstu pri Savici izgubljeno, nato pa spet pridobljeno\xc2\xa0\xc2\xbbmo\xc5\xa1ko silo\xc2\xab. Avgust \xc5\xbdigon je pojavom v pesmi nadel metafizi\xc4\x8dne in misti\xc4\x8dne razse\xc5\xbenosti. Pevcu je razlagal kot nekak\xc5\xa1no pesnikovo prvoosebno transkribcijo \xc4\x8crtomirovega\xc2\xa0\xc2\xbbspreobrnjenja\xc2\xab\xc2\xa0iz pogana v duhovnika. V njej naj bi Pre\xc5\xa1eren dokon\xc4\x8dno razvozlal svojo krizo in razre\xc5\xa1il uganko trpljenja, saj naj bi prav v njem spoznal\xc2\xa0\xc2\xbbblagoslov\xc2\xab. Josip Vidmar je pesem \xc5\xa1tel za\xc2\xa0\xc2\xbbzaklju\xc4\x8dek Pre\xc5\xa1ernove najrazko\xc5\xa1nej\xc5\xa1e ustvarjalnosti\xc2\xab. Poudaril je Pre\xc5\xa1ernovo pojmovanje pesni\xc5\xa1kega dela, ki pesniku nalaga prena\xc5\xa1ati pekel \xc5\xbeivljenja, saj je pomembna njegova dol\xc5\xbenost in ne muke. Torej gre za podreditev vsega osebnega vi\xc5\xa1jemu zakonu \xc5\xbeivljenja, kar je imenoval pesnikova zrelost. Anton Slodnjak je pesem razlagal na ozadju ljubezenske biografije. S pesmijo naj Pre\xc5\xa1eren ne bi izrazil le pripravljenosti, da sprejme neskladnost \xc5\xbeivljenja, ampak tudi odlo\xc4\x8ditev, da nadaljuje razmerje z Ano Jelov\xc5\xa1kovo. Juraj Martinovi\xc4\x87 je v pesmi odkril sizifovske miselne razse\xc5\xbenosti, zavest nemo\xc4\x8di, da bi spremenil svoj polo\xc5\xbeaj, zavest o absurdnosti uporni\xc5\xa1tva. Katarzi\xc4\x8dni moment razlaga kot sprejemanje \xc4\x8dlovekovega bistva, ki je obstajanje v neobvladljivem polo\xc5\xbeaju absurda. (Paternu 1977: 158\xe2\x80\x93160)'