b'\n_START_ARTICLE_\nImunski sistem\n_START_PARAGRAPH_\nIm\xc3\xbanski sist\xc3\xa9m je organski sistem, sestavljen iz specializiranih celic, organov in procesov, ki nadzorujejo organizem in ga varujejo pred patogeni. Klju\xc4\x8dna zna\xc4\x8dilnost imunskega sistema je sposobnost razlo\xc4\x8devanja med telesu lastnimi in tujimi  molekulami, ki so izra\xc5\xbeene na povr\xc5\xa1ini celic ali plavajo v medceli\xc4\x8dnini, pri \xc4\x8demer v normalnih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah spro\xc5\xbeijo imunski odziv samo tuje. Tistim molekulam, ki spro\xc5\xbeijo imunski odziv tako, da se ve\xc5\xbeejo na specifi\xc4\x8dne imunske receptorje, pravimo antigeni. Pogosti so na bakterijah, virusih, parazitih in glivah, antigen pa je lahko tudi zdravilna u\xc4\x8dinkovina v zdravilu, pelod, razli\xc4\x8dne kemikalije, v dolo\xc4\x8denih primerih pa tudi \xc4\x8dloveku lastne molekule._NEWLINE_Pri mnogih vrstah organizmov lahko imunski sistem razdelimo na podzvrsti, kot sta prirojeni in pridobljeni imunski sistem ali humoralno in celi\xc4\x8dno imunost. V \xc4\x8dloveku predstavljajo krvno-mo\xc5\xbeganska pregrada, pregrada na meji kri-cerebrospinalna teko\xc4\x8dina in podobne pregrade na meji med telesnimi teko\xc4\x8dinami in mo\xc5\xbegani lo\xc4\x8dnico med perifernim imunskim sistemom in nevroimunskim sistemom, ki varuje mo\xc5\xbegane._NEWLINE_Patogeni so sposobni hitrega razvoja in prilagoditev, zaradi \xc4\x8desar se lahko izognejo odkritju in nevtralizaciji, ki jo spro\xc5\xbei imunski sistem, a se je vseeno razvilo mnogo obrambnih mehanizmov, ki patogene prepoznajo in onesposobijo. Tudi enostavni enoceli\xc4\x8dni organizmi posedujejo osnovna orodja v obliki encimov, ki slu\xc5\xbeijo kot za\xc5\xa1\xc4\x8dita pred oku\xc5\xbebo z bakteriofagi. Drugi osnovni mehanizmi so se razvili v starodavnih evkariontih in se ohranili v njihovih potomcih, dana\xc5\xa1njih rastlinah in nevreten\xc4\x8darjih. Te mehanizmi so fagocitoza, protimikrobni peptidi (defenzini) in sistem komplementa. Vreten\xc4\x8darji s \xc4\x8deljustjo (Gnathostomata), med katere spada tudi \xc4\x8dlovek, imajo \xc5\xa1e bolj zapleten mehanizem obrambe, saj se lahko imunski sistem skozi \xc4\x8das prilagaja, da prepozna patogene bolj u\xc4\x8dinkovito. Pridobljeni (specifi\xc4\x8dni) imunski sistem ima sposobnost ohranjanja imunskega spomina po prvem odzivu na specifi\xc4\x8den patogen. Ob vsakem naslednjem sre\xc4\x8danju z istim patogenom je odziv okrepljen. Ta proces pridobljene imunosti je osnova cepljenja._NEWLINE_Okvare imunskega sistema lahko vodijo v avtoimunske bolezni, vnetja in rakave spremembe. O imunski oslabljenosti govorimo, ko je aktivnost imunskega sistema zmanj\xc5\xa1ana, kar vodi v ponavljajo\xc4\x8de se in \xc5\xbeivljenju nevarne oku\xc5\xbebe. Pri \xc4\x8dloveku je posledica genetske bolezni, kot je huda kombinirana imunska pomanjkljivost (SCID), pridobljenih stanj, kot je HIV/AIDS, ali uporabe imunospresivnih zdravil. Avtoimunost je po drugi strani posledica prevelike aktivnosti imunskega sistema, ki napada normalno tkivo, ki ga prepoznava kot tuj organizem. Med pogostej\xc5\xa1a tak\xc5\xa1na stanja spada Ha\xc5\xa1imotov tiroiditis, revmatoidni artritis, sladkorna bolezen tipa 1 in lupus._NEWLINE_Z imunskim sistemom se znanstveno ukvarja imunologija, ki je tradicionalno panoga medicine; zaradi pomena za zdravje je najbolj raziskan \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki, vendar imajo pri odkrivanju njegovega delovanja klju\xc4\x8dno vlogo tudi poskusi na modelnih \xc5\xbeivalskih vrstah.\n_START_SECTION_\nZgodovina raziskav\n_START_PARAGRAPH_\nImunologija je veda, ki preu\xc4\x8duje sestavo in naloge imunskega sistema. Izvira iz medicine in zgodnjih \xc5\xa1tudij vzrokov za imunost pred boleznimi. Najstarej\xc5\xa1a omemba imunosti je iz \xc4\x8dasa atenske kuge leta 430 pr. n. \xc5\xa1t. Tukidid je zapisal, da so ozdraveli iz prej\xc5\xa1njih izbruhov lahko skrbeli za obolelimi brez ponovitve bolezni. V 18. stoletju je Pierre-Louis Moreau de Maupertuis eksperimentiral s strupom \xc5\xa1korpijonov in opazil, da so nekateri psi in mi\xc5\xa1i nanj odporni. To in podobna opa\xc5\xbeanja je kasneje izrabil Louis Pasteur pri razvoju cepiva in teorije, da so povzro\xc4\x8ditelji mnogih bolezni mikroorganizmi, kar je nasprotovalo do tedaj raz\xc5\xa1irjenemu prepri\xc4\x8danju, da je za bolezni odgovorna miazma (starogr\xc5\xa1ko "onesna\xc5\xbeenje, made\xc5\xbe"), strupena oblika zraka, tudi "slab/no\xc4\x8dni zrak". \xc5\xa0ele ko je Robert Koch leta 1891 izvedel svoje znamenite poskuse, so bili mikroorganizmi splo\xc5\xa1no prepoznani kot vzrok nalezljivih bolezni. Z Reedovim odkritjem virusa rumene mrzlice leta 1901 so spoznali, da lahko bolezni povzro\xc4\x8dajo tudi virusi._NEWLINE_Proti koncu 19. stoletja je pri\xc4\x8dela imunologija bliskovito napredovati z odkritji na podro\xc4\x8djih humoralne in celi\xc4\x8dne imunosti. \xc5\xa0e posebej pomembno je delo Paula Ehrlicha, ki je s teorijo stranskih verig pojasnil specifi\xc4\x8dnosti reakcije med antigenom in protitelesom, ter Ilje Me\xc4\x8dnikova, ki velja za o\xc4\x8deta celi\xc4\x8dne imunologije. Za svoje delo sta leta 1908 prejela Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Za prelomna odkritja na podro\xc4\x8dju imunologije je bilo skupno podeljenih \xc5\xbee 11 Nobelovih nagrad za fiziologijo ali medicino, vklju\xc4\x8dno s prvo, ki jo je prejel Emil von Behring za odkritje antiseruma proti toksinom tetanusa v krvi \xc5\xbeivali, oku\xc5\xbeenih s to boleznijo.\n_START_SECTION_\nPrirojeni imunski sistem\n_START_PARAGRAPH_\nMikroorganizmi in toksini, ki uspe\xc5\xa1no vstopijo v organizem, se sre\xc4\x8dajo s celicami in mehanizmi prirojenega imunskega odziva. Le-tega navadno spro\xc5\xbei vezava mikroba na receptorje za prepoznavo molekularnih vzorcev PRR (pattern recognition receptors), ki prepoznavajo komponente, prisotne pri \xc5\xa1irokem spektru mikroorganizmov.\xc2\xa0Spro\xc5\xbeijo ga tudi po\xc5\xa1kodovane celice in celice pod stresom, katerih (nekatere) signale prepoznajo prepoznajo isti receptorji kot za patogene. Prirojena obramba ni specifi\xc4\x8dna, kar pomeni, da se na patogene odzive nespecifi\xc4\x8dno.\xc2\xa0Ne zagotavlja dolgotrajne imunosti proti patogenu. V ve\xc4\x8dini organizmov je prirojeni imunski sistem dominantni sistem za za\xc5\xa1\xc4\x8dito gostitelja.\n_START_SECTION_\nPovr\xc5\xa1inske ovire\n_START_PARAGRAPH_\nOrganizme pred oku\xc5\xbebami \xc5\xa1\xc4\x8ditijo \xc5\xa1tevilne razli\xc4\x8dne zunanje bariere - mehanske, kemi\xc4\x8dne in biolo\xc5\xa1ke. Voskasta kutikula na ve\xc4\x8dini rastlinskih listov, zunanje ogrodje pri \xc5\xbeu\xc5\xbeelkah, lupina in membrane na izvaljenem jajcu in ko\xc5\xbea so primeri mehanskih ovir, ki predstavljajo prvi sloj obrambe pred oku\xc5\xbebami.\xc2\xa0Ker pa organizmi niso povsem lo\xc4\x8deni od svojega okolja, so se v okolici telesnih odprtin (plju\xc4\x8da, \xc4\x8drevesje, se\xc4\x8dila, itn.) razvili tudi drugi sistemi obrambe. Ka\xc5\xa1ljanje in kihanje predstavlja mehansko izmetavanje patogenov in drugih dra\xc5\xbeljivih snovi iz dihalnega trakta. Solze in urin izplavljajo patogene, medtem ko jih sluz v dihalnem in prebavnem traktu ujame._NEWLINE_Tudi kemi\xc4\x8dne ovire \xc5\xa1\xc4\x8ditijo pred oku\xc5\xbebami. Ko\xc5\xbea in dihalne poti izlo\xc4\x8dajo protimikrobne peptide, kot so \xce\xb2-defenzini.\xc2\xa0Encimi, kot so lizocim in fosfolipaza A2 v solzah, slini in materinem mleku so prav tako protibakterijske u\xc4\x8dinkovine.\xc2\xa0Vaginalni\xc2\xa0izlo\xc4\x8dki slu\xc5\xbeijo po menarhi kot kemi\xc4\x8dna ovira naslednje, saj postanejo rahlo kisli. Semenska teko\xc4\x8dina vsebuje defenzine in cink za ubijanje patogenov.\xc2\xa0V \xc5\xbeelodcu delujejo \xc5\xbeelod\xc4\x8dna kislina in proteaze kot mo\xc4\x8dna kemi\xc4\x8dna obramba pred zau\xc5\xbeitimi patogeni._NEWLINE_V se\xc4\x8dilih in prebavnem traktu se nahaja komensalna bakterijska flora, ki slu\xc5\xbei kot biolo\xc5\xa1ka ovira, saj poteka tekma za hrano in prostor s patogenimi organizmi, v\xc4\x8dasih tudi s spreminjanjem pH in koli\xc4\x8dine razpolo\xc5\xbeljivega \xc5\xbeeleza.\xc2\xa0Zaradi tega simbiotskega razmerja med komensali in imunskim sistemom je verjetnost, da bodo patogeni dosegli zadostno \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnost za povzro\xc4\x8ditev bolezni, zmanj\xc5\xa1ana. Ker pa ve\xc4\x8dina antibiotikov precej nespecifi\xc4\x8dno cilja na bakterije in hkrati ne u\xc4\x8dinkuje na glive, lahko peroralni antibiotiki vodijo do glivi\xc4\x8dnih oku\xc5\xbeb, kot so vaginalne kandidoze (oku\xc5\xbeba s plesnijo).\xc2\xa0Obstajajo zadostni dokazi, da lahko s probiotiki, kot so \xc4\x8diste kulture rodu Lactobacillus iz nepasteriziranega jogurta, dose\xc5\xbeemo povrnitev zdravega ravnovesja v mikrobni populaciji po \xc4\x8drevesni infekciji, podobne u\xc4\x8dinke pa lahko dose\xc5\xbeemo tudi pri bakterijskem gastroenteritisu, kroni\xc4\x8dni vnetni \xc4\x8drevesni bolezni, oku\xc5\xbebah se\xc4\x8dil in oku\xc5\xbebah po operacijah.\n_START_SECTION_\nVnetje\n_START_PARAGRAPH_\nVnetje je eden prvih odzivov imunskega sistema na oku\xc5\xbebo.\xc2\xa0Simptomi vnetja so rde\xc4\x8dina, otekanje, toplota na otip in bole\xc4\x8dine, ki so posledica pove\xc4\x8danega krvnega pretoka skozi tkivo. Vnetje proizvaja eikozanoidi in citokinov, ki se spro\xc5\xa1\xc4\x8dajo iz po\xc5\xa1kodovanih in oku\xc5\xbeenih celic. Med eikozanoide \xc5\xa1tejemo med drugim prostaglandine, ki povzro\xc4\x8dajo dvig telesne temperature\xc2\xa0in dilatacijo krvnih \xc5\xbeil, povezano z vnetjem, in levkotriene, ki pritegnejo nekatere bele krvne celice\xc2\xa0(levkocite).\xc2\xa0Pogosti citokini so interlevkini, odgovorni za komunikacijo med levkociti, kemokini, ki povzro\xc4\x8dajo kemotakso (gibanje, ki ga izzove kemi\xc4\x8dni stimulant),\xc2\xa0in interferoni s protivirusnim delovanjem, kot je zaviranje sinteze proteinov v gostiteljski celici.\xc2\xa0V\xc4\x8dasih se spro\xc5\xa1\xc4\x8dajo tudi rastni dejavniki in citotoksi\xc4\x8dni faktorji. Citokini in druge molekule privla\xc4\x8dijo imunske celice na mesto oku\xc5\xbebe in spodbujajo zdravljenje po\xc5\xa1kodovanega tkiva po odstranitvi patogenov.\n_START_SECTION_\nSistem komplementa\n_START_PARAGRAPH_\nSistem komplementa je biokemijska kaskada reakcij, usmerjenih v napad na povr\xc5\xa1ino tuje celice. Tak\xc5\xa1no ime je dobil, ker komplementira/dopolnjuje druge mehanizme ubijanja patogenov. Vklju\xc4\x8duje preko 20 proteinov in je pomembna humoralna komponenta prirojenega imunskega sistema.\xc2\xa0Veliko vrst organizmov poseduje svojevrstne sisteme komplementa, med njimi tudi ne-sesalci, kot so rastline, ribe in nekateri nevreten\xc4\x8darji._NEWLINE_Pri ljudeh ga spro\xc5\xbei vezava komplementa na protitelesa, ki so vezana na mikrobe, ali vezava proteinov sistema komplementa na ogljikove hidrate na povr\xc5\xa1ini mikroba. Tak\xc5\xa1en signal prepoznave spro\xc5\xbei hiter ubijalski odziv.\xc2\xa0Hitrost odziva je posledica oja\xc4\x8ditve, ki se zgodi zaradi sosledne proteolitske aktivacije molekul komplementa, iz katerih nastanejo nove proteaze. Po tem, ko se proteini komplementa sprva ve\xc5\xbeejo na mikrob, aktivirajo svojo proteazno aktivnost, ki posledi\xc4\x8dno aktivira druge proteaze komplementa, itn. To privede do katalitske kaskade, ki oja\xc4\x8da prvotni signal kot pri nadzorovani pozitivni povratni zanki, nastanejo pa tudi peptidi, ki privla\xc4\x8dijo imunske celice, pove\xc4\x8dajo permeabilnost kapilarne stene in opsonizirajo (obdajo) povr\xc5\xa1ino patogena, s \xc4\x8dimer ga ozna\xc4\x8dijo za uni\xc4\x8denje. Tak\xc5\xa1no oblaganje komplementa lahko direktno ubije celico zaradi motenja plazemske membrane.\n_START_SECTION_\nCeli\xc4\x8dne ovire\n_START_PARAGRAPH_\nLevkociti (bele krvne celice) delujejo kot samostojni enoceli\xc4\x8dni organizmi in predstavljajo drugo vejo prirojenega imunskega sistema.\xc2\xa0Med levkocite prirojenega imunskega sistema spadajo fagociti (nevtrofilci, makrofagi in dendriti\xc4\x8dne celice), tkivni bazofilci (mastociti), bazofilci, eozinofilci in naravne celice ubijalke. Te celice so sposobne patogene prepoznati in odstraniti, kar dose\xc5\xbeejo tako, da ve\xc4\x8dje patogene napadejo preko stika ali pa mikroorganizem obdajo in ga ubijejo.\xc2\xa0Levkociti prirojenega imunskega sistema so pomembni posredniki informacij pri razvoju limfoidnih organov in aktivaciji pridobljenega imunskega sistema._NEWLINE_Fagocitoza je pomemben del celi\xc4\x8dne prirojene imunosti. Celice, imenovane fagociti, obdajo oz. "pojejo" patogene in delce. Fagociti navadno kro\xc5\xbeijo po telesu in i\xc5\xa1\xc4\x8dejo patogene, citokini pa jih lahko privabijo na bolj specifi\xc4\x8dno mesto.\xc2\xa0Ko je patogen ujet v znotrajceli\xc4\x8dni vezikel (fagosom), pride do zdru\xc5\xbeitve z drugim veziklom, imenovanim lizosom, v fagolizosom. Patogen umre zaradi aktivnih prebavnih encimov ali spro\xc5\xa1\xc4\x8danja prostih radikalov v fagolizosom.\xc2\xa0Fagocitoza se je razvila kot na\xc4\x8din za pridobivanje hranil, kasneje v evoluciji pa je dobila tudi obrambno vlogo pred patogeni. Fagocitoza je najverjetneje najstarej\xc5\xa1a oblika gostiteljeve obrambe, saj se fagociti nahajajo tako v vreten\xc4\x8darjih kot nevreten\xc4\x8darjih._NEWLINE_Nevtrofilci in makrofagi so fagociti, ki kro\xc5\xbeijo po telesu in i\xc5\xa1\xc4\x8dejo patogene.\xc2\xa0Nevtrofilce po navadi sre\xc4\x8damo v krvnem obtoku in predstavljajo najve\xc4\x8dji dele\xc5\xbe fagocitov (50-60% vseh levkocitov). V akutni fazi vnetja (zlasti kot posledica bakterijske oku\xc5\xbebe) nevtrofilci v procesu kemotakse migrirajo proti mestu vnetja. Navadno tja prispejo prvi.\xc2\xa0Makrofagi so vsestranski celice, ki se nahajajo v tkivih in proizvajajo \xc5\xa1iroko paleto kemikalij, med drugim encime, proteine komplementa\xc2\xa0in citokinov. Delujejo tudi kot lovilci, ki izlo\xc4\x8dajo iz\xc4\x8drpane celice in druge ostanke iz telesa. Poleg tega so tudi antigen prestavitvene celice, ki aktivirajo pridobljen imunski sistem._NEWLINE_Dendriti\xc4\x8dne celice (DC) so fagociti v tkivih, ki so v stiku z zunanjim okoljem - v ko\xc5\xbei, nosu, plju\xc4\x8dih, \xc5\xbeelodcu in \xc4\x8drevesju.\xc2\xa0Ime so dobile po obliki, ki spominja na dendrite \xc5\xbeiv\xc4\x8dnega sistema z mnogimi koni\xc4\x8dastimi izrastki, a z \xc5\xbeiv\xc4\x8devjem nikakor niso povezane. Slu\xc5\xbeijo kot povezava med telesnimi tkivi ter prirojenim in pridobljenim imunskim sistem, saj predstavljajo antigene T-celicam, enim od klju\xc4\x8dnih celi\xc4\x8dnih tipov pridobljenega imunskega sistema._NEWLINE_Tkivni bazofilci (mastociti) se nahajajo v vezivnem tkivu in v mukoznih membranah, kjer posredujejo ob vnetnem odzivu.\xc2\xa0Najpogosteje jih povezujemo z alergijami in anafilaksijo.\xc2\xa0Bazofilci in eozinofilci so sorodni nevtrofilcem. Spro\xc5\xa1\xc4\x8dajo kemi\xc4\x8dne mediatorje, ki sodelujejo pri obrambi proti zajedalcem, in igrajo klju\xc4\x8dno vlogo pri alergijskih reakcijah, kot je astma.\xc2\xa0Naravne celice ubijalke (NK-celice) so levkociti, ki napadajo in uni\xc4\x8dujejo tumorske celice ter celice, oku\xc5\xbeene z virusi.\n_START_SECTION_\nNaravne celice ubijalke\n_START_PARAGRAPH_\nNaravne celice ubijalke (tudi NK-celice) so limfociti in sestavni del prirojenega imunskega sistema. Mikrobov ne napadajo direktno.\xc2\xa0NK-celice uni\xc4\x8dujejo kompromitirane gostiteljske celice, kot so tumorske celice in celice, oku\xc5\xbeene z virusi. Prepoznajo jih po stanju, imenovanem "missing self" ("manjkajo\xc4\x8de sebstvo"). Ta izraz opisuje celice z nizkim nivojem markerja PHK I na celi\xc4\x8dnem povr\xc5\xa1ju, kar se lahko zgodi ob virusni oku\xc5\xbebi gostiteljeve celice.\xc2\xa0Ime "naravne ubijalke" so dobile zaradi prvotnega mi\xc5\xa1ljenja, da za ubijanje celic preko principa\xc2\xa0missing self ne potrebujejo aktivacije. \xc5\xbde mnoga leta ostaja uganka, kako NK-celice prepoznajo tumorske celice in oku\xc5\xbeene celice. Vemo samo, da jih aktivira pomanjkanje PHK I. Normalne celice v telesu se izognejo napadu NK-celic, saj izra\xc5\xbeajo nespremenjene lastne antigene PHK, ki jih prepoznajo recceptorji, ki inhibirajo napad.\n_START_SECTION_\nPridobljeni imunski sistem\n_START_PARAGRAPH_\nPridobljeni imunski sistem se je razvil v zgodnjih vreten\xc4\x8darjih in omogo\xc4\x8da mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i imunski odziv, pojavi pa se tudi imunski spomin, pri kateremu si imunski sistem "zapomni" zna\xc4\x8dilne antigene posameznega patogenega organizma.\xc2\xa0Pridobljeni imunski odziv spro\xc5\xbei specifi\xc4\x8den antigen, kar zahteva prepoznavanje tujih molekul med procesom predstavitve antigena. Specifi\xc4\x8dnost antigenov omogo\xc4\x8da odziv, ki je ukrojen za specifi\xc4\x8den patogen ali celico, oku\xc5\xbeeno s patogenom. To sposobnost priprave odgovora ohranjajo "spominske celice".\xc4\x8ce patogen ponovno oku\xc5\xbei telo, ga spominske celice hitro odstranijo.\n_START_SECTION_\nLimfociti\n_START_PARAGRAPH_\nCelice pridobljenega imunskega sistema so posebna vrsta levkocitov, imenovane limfociti. Limfociti B in limfociti T sta veliki podskupini limfocitov, ki izhajata iz mati\xc4\x8dnih krvotvornih celic kostnega mozga. B-celice so vklju\xc4\x8dene v humoral imunski odziv, T-celice pa v celi\xc4\x8dni imunski odziv._NEWLINE_Tako B-celice kot T-celice prena\xc5\xa1ajo receptorske molekule, ki prepoznajo specifi\xc4\x8dne tar\xc4\x8de. T-celice prepoznajo tuje tar\xc4\x8de, kot so patogeni, \xc5\xa1ele ko so bili antigeni (majhni deli patogena) obdelani in predstavljeni na povr\xc5\xa1ini celice skupaj s \xc4\x8dloveku lastnim receptorjem, imenovanim poglavitni histokompatibilnostni kompleks (PHK, angle\xc5\xa1ko tudi MHC major histocompatibility complex). Obstajata dva ve\xc4\x8dja podtipa T-celic: celice ubijalke in celice pomagalke. Poleg njiju poznamo \xc5\xa1e regulatorne T-celice, ki igrajo vlogo pri uravnavanju imunskega odziva. Celice ubijalke prepoznajo samo antigene, sparjene z molekulami PHK tipa I, pomagalke in regulatorne celice pa antigene, sparjene z molekulami PHK tipa II. Dva razli\xc4\x8dna mehanizma ka\xc5\xbeeta na razli\xc4\x8dni vlogi celic ubijalk in pomagalk. Tretji in manj\xc5\xa1i podtip so\xc2\xa0\xce\xb3\xce\xb4 T-celice, ki prepoznavajo nedotaknjene antigene, ki niso povezani z receptorjem PHK.\xc2\xa0Dvojno pozitivne T-celice so v pri\xc5\xbeeljcu izpostavljene raznolikim "lastnim" antigenom. Za normalno delovanje pri\xc5\xbeeljca je potrebna zadostna koli\xc4\x8dina joda._NEWLINE_Po drugi strani so za antigen specifi\xc4\x8dni receptorji na povr\xc5\xa1ini B-celic molekule protiteles, ki prepoznajo celotne patogene brez potrebe po procesiranju antigenov. Vsaka posamezna linija B-celic izra\xc5\xbea drugo protitelo, zato predstavlja komplet vseh B-celi\xc4\x8dnih antigenskih receptorjev vsa protitelesa, ki jih telo lahko porizvede.\n_START_SECTION_\nCelice ubijalke\n_START_PARAGRAPH_\nCelice ubijalke so podskupine T-celic. Ubijajo celice, oku\xc5\xbeene z virusi (in drugimi patogeni), po\xc5\xa1kodovane celice in druge nefunkcionalne celice. Kot pri B-celicah tudi posamezni tip T-celic prepoznava specifi\xc4\x8den antigen. Celice ubijalke aktivira vezava tega specifi\xc4\x8dnega antigena v kompleksu z PHK I druge celice na T-celi\xc4\x8dni receptor (TRC). Pri prepoznavanju kompleksa PHK-antigen pomaga tudi koreceptor CD8 na T-celici. Le-ta nato potuje po telesu in i\xc5\xa1\xc4\x8de celice, kjer PHK I nosi ta antigen. Ob stiku s tak\xc5\xa1no celico sprosti citotoksi\xc4\x8dne snovi, kot so perforini, ki tvorijo pore v plazemsko membrano tar\xc4\x8dne celice, kar omogo\xc4\x8da vdor ionov, vode in toksinov v celico. Vdor toksina granulizina (proteaza) inducira apoptozo v tar\xc4\x8dni celici.\xc2\xa0Ubijanje celic preko celic ubijalk je posebej pomembno pri prepre\xc4\x8devanju razmno\xc5\xbeevanja virusov. Aktivacija T-celic se za\xc4\x8dne \xc5\xa1ele ob zelo mo\xc4\x8dnem aktivacijskem signalu po nastanku kompleksa PHK-antigen ali ob dodatnih aktivacijskih signalih celic pomagalk.\n_START_SECTION_\nCelice pomagalke\n_START_PARAGRAPH_\nCelice pomagalke uravnavajo delovanje prirojenega in pridobljenega imunskega sistema in dolo\xc4\x8dajo, kateri odziv na dolo\xc4\x8deni patogen se spro\xc5\xbei.\xc2\xa0Same po sebi niso citotoksi\xc4\x8dne (ne ubijajo oku\xc5\xbeenih celic in ne odstranjujejo patogenov). S tem ko usmerjajo druge celice nadzorujejo imunski odziv ._NEWLINE_Celice pomagalke izra\xc5\xbeajo T-celi\xc4\x8dne receptorje (TCR), ki prepoznavajo antigene, vezane na molekule PHK II. Kompleks antigen-PHK prepoznajo tudi koreceptorji CD4, ki nova\xc4\x8dijo molekule iz T-celice (npr. Lck tirozinsko kinazo), ki so odgovorne za aktivacijo celice. Pomagalke so \xc5\xa1ibkeje povezane z mehanizmom aktivacije preko kompleksa PHK-antigen kot celice ubijalke, saj je pri slednjih za aktivacijo potrebna zgolj ena povezava kompleksa s T-celi\xc4\x8dnim receptorjem, pri pomagalkah pa okoli 200-300. Pomagalke potrebujejo tudi dalj\xc5\xa1i stik z antigen predstavitveno celico za aktivacijo.\xc2\xa0Aktivacija mirujo\xc4\x8de celice pomagalke spro\xc5\xbei spro\xc5\xa1\xc4\x8danje citokinov, ki vplivajo na delovanje mnogih tipov celic. Citokinski signali celic pomagalk pove\xc4\x8dajo mikrobicidno delovanje makrofagov in aktivnost celic ubijalk.\xc2\xa0Poleg tega spro\xc5\xbei aktivacija pomagalk up-regulacijo molekul, izra\xc5\xbeenih na povr\xc5\xa1ini T-celic, npr. CD40, ki priskrbi dodaten stimulatorni signal za aktivacijo B-celi\xc4\x8dne proizvodnje protiteles.\n_START_SECTION_\nGama delta T-celice\n_START_PARAGRAPH_\nGama delta T-celice\xc2\xa0(\xce\xb3\xce\xb4 T-celice) imajo alternativni T-celi\xc4\x8dni receptor\xc2\xa0(TCR) v nasprotju s CD4+ in CD8+ (\xce\xb1\xce\xb2) T-celicami. Delijo si zna\xc4\x8dilnosti celic pomagalk, citotoksi\xc4\x8dnih T-celic in naravnih celic ubijalk. Pogoji, ki povzro\xc4\x8dijo odziv \xce\xb3\xce\xb4 T-celic, niso v celoti raziskani. Kot druge "nekonvencionalne" podskupine T-celic z nespremenljivimi receptorji TCR, kot so na CD1d omejene naravne T-celice ubijalke, \xce\xb3\xce\xb4 T-celice prehajajo mejo med prirojeno in pridobljeno imunostjo.\xc2\xa0Po eni stran so komponenta pridobljene imunosti, saj rekombinirajo gene za TCR za ustvarjanje raznolikih receptorjev in so zmo\xc5\xbene tudi tvorbe spominskih fenotipov, po drugi strani pa lahko sodelujejo tudi pri prirojenem imunskem odzivu, saj izra\xc5\xbeajo nespremenljive TCR in NK receptorje za prepoznavo manj specifi\xc4\x8dnih molekularnih vzorcev PRR (npr. V\xce\xb39/V\xce\xb42 T-celice se odzovejo na pogoste mikrobne molekule, visoko omejene\xc2\xa0V\xce\xb41+ T-celice epitelija na epitelijske celice pod stresom).\n_START_SECTION_\nLimfociti B in protitelesa\n_START_PARAGRAPH_\nB-celice prepoznajo patogen ob vezavi specifi\xc4\x8dnega tujega antigena na njihovo povr\xc5\xa1insko protitelo.\xc2\xa0Ta kompleks antigen-protitelo nato prevzame in proteolitsko obdelajo do peptidov, ki jih nato predstavijo na povr\xc5\xa1inskih molekulah PHK II. Ta kombinacija antigena in PHK privla\xc4\x8di ujemajo\xc4\x8do se T-celico pomagalko, ki izlo\xc4\x8da limfokine in B-celico aktivira.\xc2\xa0Ko se le-ta nato za\xc4\x8dne deliti, njene potomke (plazmatke) izlo\xc4\x8dajo milijone kopij protitelesa, ki prepoznava isti antigen. Protitelesa kro\xc5\xbeijo po krvi in limfi, ve\xc5\xbeejo se na patogene s tem antigenom in jih ozna\xc4\x8dijo za uni\xc4\x8denje z aktivacijo komplementa ali s privzemom in uni\xc4\x8denjem v fagocitu. Protitelesa lahko tudi direktno nevtralizirajo bakterijske toksine ali se ve\xc5\xbeejo na virusne in bakterijske receptorje, ki jih le-ti uporabljajo za oku\xc5\xbebo celice.\n_START_SECTION_\nAlternativni pridobljeni imunski sistem\n_START_PARAGRAPH_\nEvolucijski razvoj pridobljenega imunskega sistema se je zgodil v predniku vreten\xc4\x8darjev s \xc4\x8deljustjo. Mnoge klasi\xc4\x8dne molekule pridobljenega imunskega sistema (npr. protitelesa in TCR) obstajajo samo v njih. Vseeno pa pri nekaterih primitivnih vreten\xc4\x8darjih brez \xc4\x8deljusti, kot so pi\xc5\xa1kurji in glenavice, obstajajo molekule, ki izvirajo iz limfocitov. Te organizmi vsebujejo \xc5\xa1iroko paleto molekul VLR (variabilni limfocitni receptor), ki izvirajo iz enega ali dveh genov in ki naj bi vezale patogenske antigene podobno kot protitelesa z dolo\xc4\x8deno stopnjo specifi\xc4\x8dnosti.\n_START_SECTION_\nImunski spomin\n_START_PARAGRAPH_\nKo se za\xc4\x8dnejo aktivirani limfociti B in T deliti, postanejo nekateri njihovi potomci dolgo\xc5\xbeive spominske celice. Tekom \xc5\xbeivljenja neke \xc5\xbeivali si te celice zapomnijo vse specifi\xc4\x8dne patogene, s katerimi so bile v stiku, in lahko spro\xc5\xbeijo mo\xc4\x8dan odziv, \xc4\x8de pridejo z njimi v ponoven stik. Tak\xc5\xa1en odziv je "prilagojen", ker se zgodi tekom posameznikovega \xc5\xbeivljenja kot prilagoditev na oku\xc5\xbebo z nekim dolo\xc4\x8denim patogenom in kot priprava imunskega sistema na prihodnje izzive. Imunski spomin delimo na pasivni kratkotrajni in aktivni dolgotrajni spomin.\n_START_SECTION_\nPasivni spomin\n_START_PARAGRAPH_\nNovorojenci \xc5\xa1e niso bili izpostavljeni mikrobom in so posebej ob\xc4\x8dutljivi na oku\xc5\xbebe, zato jih mati oskrbuje s pasivno za\xc5\xa1\xc4\x8dito. Med nose\xc4\x8dnostjo se protitelesa dru\xc5\xbeine IgG preko posteljice prena\xc5\xa1ajo iz matere na otroka, zato imajo novorojenci v krvi visoko koncentracijo protiteles proti istim specifi\xc4\x8dnim antigenom kot njihova mati. Tudi materino mleko vsebuje protitelesa, ki se prena\xc5\xa1ajo v dojen\xc4\x8dkovo \xc4\x8drevesje, kjer ga varujejo pred bakterijskimi oku\xc5\xbebami, dokler jih ni sposoben izdelovati sam. Tak\xc5\xa1ni za\xc5\xa1\xc4\x8diti pravimo pasivna za\xc5\xa1\xc4\x8dita, saj spominske celice in protitelesa v fetusu ter dojen\xc4\x8dku \xc5\xa1e ne nastajajo, ampak vanj samo pasivno prehajajo. V medicini se lahko posameznika pasivno za\xc5\xa1\xc4\x8diti z injeciranjem seruma, pogatega s protitelesi._NEWLINE_Kmalu po rojstvu prevzame imunski sistem nalogo, ki jo bo opravljal vse \xc5\xbeivljenje: prepoznavanje patogenov, kot so zajedavski \xc4\x8drvi, virusi in bakterije.\n_START_SECTION_\nAktivni spomin in cepljenja\n_START_PARAGRAPH_\nDolgotrajni aktivni spomin se tvori\xc2\xa0 po oku\xc5\xbebi, ki aktivira limfocite B in T. Ustvarimo ga lahko tudi umetno s cepljenjem. Princip v ozadju cepljenja (imenovanim tudi imunizacija) je predstavitev antigena iz patogena za stimulacijo imunskega sistema in razvoja specifi\xc4\x8dne imunosti proti tem dolo\xc4\x8denem patogenu brez povzro\xc4\x8ditve bolezni, povezane s tem organizmom.\xc2\xa0Tak\xc5\xa1na namerna povzro\xc4\x8ditev imunskega odgovora je uspe\xc5\xa1na, ker izrablja specifi\xc4\x8dnost imunskega sistema. Ker ostajajo pri \xc4\x8dloveku nalezljive bolezni eden od glavnih razlogov smrti, predstavlja cepljenje najbolj u\xc4\x8dinkovito manipulacijo imunskega sistema, ki jo je \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo razvilo._NEWLINE_Ve\xc4\x8dina virusnih celiv temeplji na oslabljenih (atenuiranih) virusih, bakterijska pa vsebujejo neceli\xc4\x8dne komponente mikroorganizmov (npr. ne\xc5\xa1kodljive komponente toksina).\xc2\xa0Ker mnogi antigeni v neceli\xc4\x8dnih cepivih ne spro\xc5\xbeijo mo\xc4\x8dnega pridobljenega odgovora, je potrebno v bakterijska cepiva dodati adjuvanse, ki aktivirajo antigen predstavitvene celice prirojenega imunskega sistema in pove\xc4\x8dajo imunogenost.\n_START_SECTION_\nOkvare\n_START_PARAGRAPH_\nImunski sistem je izredno u\xc4\x8dinkovita struktura, ki vklju\xc4\x8duje specifi\xc4\x8dnost, spro\xc5\xbeanje po stimulu (inducibilnost) in prilagajanje. Motnje v delovanju imunskega sistema se lahko odra\xc5\xbeajo v \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1em, mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1em ali manj specifi\xc4\x8dnem delovanju. Imunsko pomanjkljivost pri \xc4\x8dloveku lahko povzro\xc4\x8dijo genetske okvare, pridobljena stanja, kot je HIV/AIDS, ali uporaba imunosupresivov, posledica \xc4\x8desar je manj\xc5\xa1a odpornost proti nalezljivim boleznim. Nasprotno motnje v regulaciji imunskega odziva povzro\xc4\x8dajo vnetne bolezni. Poleg tega se lahko imunski sistem okvari tako, da prepoznava telesu lastne molekule kot tuje, zaradi \xc4\x8desar napada lastna tkiva - posledica so avtoimunske bolezni, npr. revmatoidni artritis, lupus, idr. (odvisno od prizadetega tkiva). Stanja nezmo\xc5\xbenosti gostiteljevega imunskega sistema, da brani, lahko razdelimo v tri kategorije: imunska pomanjkljivost, avtoimunske bolezni in prob\xc4\x8dutljivostne reakcije.\n_START_SECTION_\nImunska pomankljivost\n_START_PARAGRAPH_\nDo imunskih pomanjkljivosti pride, ko je ena ali ve\xc4\x8d komponent imunskega sistema neaktivna. Sposobnost imunskega sistema, da se odzove na patogene je lahko oslabljena pri starej\xc5\xa1ih in mlaj\xc5\xa1ih, pri \xc4\x8demer za\xc4\x8dne pe\xc5\xa1ati okoli 50 leta zaradi imunosenescence. V razvitih dr\xc5\xbeavah so pogosti razlogi za oslabljen imunski sistem debelost, zloraba alkohola in drog.\xc2\xa0V dr\xc5\xbeavah v razvoju je glavni razlog nedohranjenost.\xc2\xa0Dieta brez zadostnih proteinov lahko vodi v oslabljeno celi\xc4\x8dno imunost, zmanj\xc5\xa1ano aktivnost sistema komplementa, funkcijo fagocitov, koncentracije protiteles razreda IgA in proizvodnje citokinov. Izguba pri\xc5\xbeeljca v zgodnjih letih \xc5\xbeivljenja zaradi genskih mutacij ali kirur\xc5\xa1ke odstranitve privede do hude imunske pomanjkljivosti in visoke dovzetnosti za oku\xc5\xbebe._NEWLINE_Imunske pomanjkljivosti so lahko dedne ali "pridobljene".\xc2\xa0Kroni\xc4\x8dna granulomatozna bolezen, kjer je zmanj\xc5\xa1ana sposobnost fagocitov, da uni\xc4\x8dijo patogene, je primer dedne imunske pomanjkljivosti. AIDS in nekateri tipi raka povzro\xc4\x8dajo pridobljeno pomanjkljivost.\n_START_SECTION_\nAvtoimunske bolezni\n_START_PARAGRAPH_\nDrugo stran motenj delovanja imunskega sistema predstavljajo avtoimunske okvare. Imunski sistem je preve\xc4\x8d aktiven in ne lo\xc4\x8di med telesu lastnimi in tujimi molekulami, zato napada dele telesa. T-celice in protitelesa tudi pod normalnimi pogoji reagirajo na telesu lastne peptide. Ena izmed funkcij specializiranih celic (ki se nahaja v pri\xc5\xbeeljcu in kostnem mozgu) je predstavljanje lastnih antigenov iz vsega telesa mladim limfocitom in izlo\xc4\x8devanje tistih celic, ki prepoznavajo telesu lastne antigene, s \xc4\x8dimer prepre\xc4\x8dujejo avtoimunost.\n_START_SECTION_\nPreob\xc4\x8dutljivostne reakcije\n_START_PARAGRAPH_\nPreob\xc4\x8dutljivostne reakcije so imunski odzivi, ki po\xc5\xa1kodujejo telesu lastno tkivo. Delimo jih na 4 tipe (tip I\xc2\xa0\xe2\x80\x93 IV) glede na vklju\xc4\x8dene mehanizme in \xc4\x8dasovni potek reakcije. Preob\xc4\x8dutljivost tipa I je takoj\xc5\xa1nja oz. anafilakti\xc4\x8dna reakcija, pogosto povezana z alergijami. Simptomi so lahko blago nelagodje, pa vse do smrtnega izida. Mediatorji tega tipa preob\xc4\x8dutljivosti so protitelesa tipa IgE, ki spro\xc5\xbeijo degranulacijo bazofilcev in mastocitov, ko se pove\xc5\xbeejo z antigeni.\xc2\xa0Do preob\xc4\x8dutljivosti tipa II pride, ko se protitelesa ve\xc5\xbeejo na antigene pacientovih lastnih celic in jih ozna\xc4\x8dijo za uni\xc4\x8denje. To imenujemo tudi od protiteles odvisna (tudi citotoksi\xc4\x8dna) preob\xc4\x8dutljivost. Mediirajo jo protitelesa razred IgG in IgM.\xc2\xa0Imunski kompleksi (agregati antigenov, proteini sistema komplementa ter protitelesa IgM in IgG), nalo\xc5\xbeeni v razna tkiva, spro\xc5\xbeijo preob\xc4\x8dutljivostne reakcije tipa III.\xc2\xa0Preob\xc4\x8dutljivost tipa IV (celi\xc4\x8dno posredovana oz. "zakasnjena" prob\xc4\x8dutljivost) se razvija od dva do tri dni. Reakcije tipa IV so del mnogih avtoimunskih in nalezljivih bolezni, vklju\xc4\x8dujejo pa lahko tudi alergijski kontaktni dermatitis. Te reakcije mediirajo T-celice, monociti in makrofagi.\n_START_SECTION_\nIdiopatsko vnetje\n_START_PARAGRAPH_\nVnetje je eden prvih odzivov imunskega sistema na oku\xc5\xbebo, pojavi pa se lahko tudi brez vzroka._NEWLINE_Vnetje povzro\xc4\x8dijo eikozanoidi in citokini, ki jih izlo\xc4\x8dajo po\xc5\xa1kodovane in oku\xc5\xbeene celice. Dru\xc5\xbeino eikozanoidov sestavljajo med drugim prostaglandini, ki povzro\xc4\x8dajo vro\xc4\x8dino, dilatacijo krvnih \xc5\xbeil (povezano z vnetjem) in levkotrieni, ki privla\xc4\x8dijo dolo\xc4\x8dene bele krvni\xc4\x8dke (levkocite).\xc2\xa0Med pogoste citokine spadajo interlevkini, ki so odgovorni za komunikacijo med bolimi krvni\xc4\x8dkami, kemokini, ki spodbujajo kemotaksi in interferoni s protivirusnim delovanjem, kot je zaustavitev sinteze proteinov v gostiteljskih celicah.\xc2\xa0Pride tudi do spro\xc5\xa1\xc4\x8danja rastnih in citotoksi\xc4\x8dnih dejavnikov. Citokini in druge snovi spodbujajo delovanje imunskih celic na mestu oku\xc5\xbebe in tudi celjenje po\xc5\xa1kodovanega tkiva po odstranitvi patogenov.\n_START_SECTION_\nDrugi mehanizmi in evolucija\n_START_PARAGRAPH_\nZelo verjetno je, da so vreten\xc4\x8darji prvi razvili ve\xc4\x8dkomponenten, prilagodljiv imunski sistem, saj nevreten\xc4\x8darji ne tvorijo limfocitov ali humoralnega odziva na osnovi protiteles.\xc2\xa0Veliko vrst organizmov pa vseeno uporablja mehanizme, ki delujejo kot predhodniki teh vidikov vreten\xc4\x8darske imunosti. Imunski sistem se pojavi celo v strukturno najpreprostej\xc5\xa1ih oblikah \xc5\xbeivljenja. Bakterije uporabljajo encime in ti. restrikcijsko modifikacijske sisteme za za\xc5\xa1\xc4\x8dito pred virusnimi patogeni - bakteriofagi.\xc2\xa0Prokarionti posedujejo tudi pridobljeno imunost. Preko sistema, ki uporablja sekvence CRISPR za zadr\xc5\xbeanje delov fagovega genoma, s katerim so pri\xc5\xa1li v preteklosti \xc5\xbee v stik, lahko kasneje z obliko RNA interference zavirajo virusno podvojevanje. Prokarionti imajo tudi druge mehanizme.\xc2\xa0Napadalni elementi imunskega sistema so prisotni tudi pri enoceli\xc4\x8dnih evkariontih, a je \xc5\xa1tudij o le-teh malo._NEWLINE_Vzor\xc4\x8dno prepoznavni receptorji so proteini, ki jih uporabljajo skoraj vsi organizmi za prepoznavanje molekul, povezanih s patogeni. Protimikrobni peptidi defenzini so preko evolucije ohranjene komponente prirojenega imunskega sistema v vseh rastlinah in \xc5\xbeivalih. Predstavljajo glavno obliko nevreten\xc4\x8darske sistemske imunosti.\xc2\xa0Ve\xc4\x8dina nevreten\xc4\x8darjev uporablja tudi sistem komplementa in fagocitne celice. Interferenca RNA in ribonukleaze so verjetno obstajale v neki obliki pri predniku vseh evkariontov in se ohranile pri mnogih. Igrale naj bi vlogo pri imunskem odgovoru na virusno oku\xc5\xbebo. Imunski sistem sesalcev je nadgradnja teh sistemov, ki omogo\xc4\x8da pridobljeno imunost oz. ve\xc4\x8djo u\xc4\x8dinkovitost proti \xc5\xbee znanim patogenom, a sistemi prirojene imunosti tudi pri njih ohranjajo pomembno vlogo. Skupaj sestavljajo kompleksen in \xc5\xa1e ne popolnoma razumljen splet molekul in celic, udele\xc5\xbeenih pri imunskem odzivu._NEWLINE_Za razliko od \xc5\xbeivali rastline nimajo fagocitnih celic. Mnoge rastline se odzovejo z lokalnim in sistemskim kemi\xc4\x8dnim signaliziranjem, ki potuje po rastlini.\xc2\xa0Posamezne rastlinske celice se odzovejo na molekule, povezane s patogeni - PAMP (pathogen associated molecular patterns).\xc2\xa0Ko je del rastline oku\xc5\xbeen, za\xc4\x8dne rastlina ustvarjati lokalizirano preob\xc4\x8dutljivostno reakcijo, pri kateri okoli\xc5\xa1ke celice hitro do\xc5\xbeivijo apoptozo za prepre\xc4\x8ditev \xc5\xa1irjenja bolezni v druge dele rastline. Sistemska pridobljena odpornost je vrsta obrambnega odziva v rastlini, ki nudi odpornost proti dolo\xc4\x8denem agensu za celo rastlino.\xc2\xa0RNA interferenca je zelo pomembna v sistemskem odzivu, saj lahko blokira virusno replikacijo.\n_START_SECTION_\nImunologija tumorjev\n_START_PARAGRAPH_\nDruga pomembna vloga imunskega sistema je prepoznavanje in odpravljanje tumorjev. Imenuje se tudi imunski nadzor. Tumorsko spremenjene celice izra\xc5\xbeajo druge antigene na povr\xc5\xa1ini kot zdrave celice. Imunskem sistemu delujejo tak\xc5\xa1ni antigeni tuji in njihova prisotnost spro\xc5\xbei odziv za odstranitev celic. Izra\xc5\xbeani antigeni izvirajo iz razli\xc4\x8dnih virov; nekateri so del onkogenih virusov, kot je HPV, ki povzro\xc4\x8da raka materni\xc4\x8dnega vratu, drugi pa so organizmu lastni proteini, ki se na normalnih celicah pojavljajo v malih koncentracijah, na tumorskih celicah pa v velikih. Primer tega je encim tirozinaza, ki pri vi\xc5\xa1jih koncentracijah pretvarja dolo\xc4\x8dene ko\xc5\xbene celice (npr. melanocite) v tumorje - melanome. Tretji mo\xc5\xbeni vir tumorskih antigenov so proteini, ki navadno prisotni pri regulaciji celi\xc4\x8dne rasti in pre\xc5\xbeivetja, ki pogosto mutirajo v molekule, ki inducirajo raka - onkogene._NEWLINE_Glavni odziv imunskega sistema proti tumorjem je uni\xc4\x8devanje nenormalnih celic s T-celicami ubijalkami, v\xc4\x8dasih s pomo\xc4\x8djo T-celic pomagalk. Tumorski antigeni so predstavljeni na molekulah PHK I podobno kot virusni antigeni. To omogo\xc4\x8da T-celi\xc4\x8dno prepoznavo tumorskih celic kot nenormalnih. Tudi naravne celice ubijalke ubijajo na podoben na\xc4\x8din. Sploh, \xc4\x8de je molekul PHK I na povr\xc5\xa1ju celic manj kot navadno. V\xc4\x8dasih nastanejo proti tumorjem tudi protitelesa, kar omogo\xc4\x8da uni\xc4\x8denje preko sistema komplementa._NEWLINE_Nekateri tumorji se izognejo imunskem sistemu in postanejo rakava obolenja. Tumorske celice imajo pogosto manj molekul PHK I na povr\xc5\xa1ini, s \xc4\x8dimer se izognejo nadzoru celic ubijalk. Nekateri tumorji tudi izlo\xc4\x8dajo produkte, ki inhibirajo imunski odziv, npr. citokin TGF-\xce\xb2, ki zavira aktivnost makrofagov in limfocitov. Razvije se lahko tudi imunska toleranca, ko imunski sistem preneha napadati tumorske celice._NEWLINE_Makrofagi lahko paradoksalno promovirajo tumorsko rast, ko tumorske celice izlo\xc4\x8dajo citokine za privlak makrofagov, ki potem tvorijo citokine in rastne dejavnike kot je TNF-alfa, ki spodbuja razvoj tumorjev in promovira plasti\xc4\x8dnost teh celic kot pri mati\xc4\x8dnih celicah. Kombinacija hipoksije v tumorju in citokin iz makrofagov lahko dodatno pripomore k \xc5\xa1irjenju rakavih celic, saj povzro\xc4\x8di zmanj\xc5\xa1ano proizvodnjo proteina, ki bi blokiral metastazo teh celic.\n_START_SECTION_\nFiziolo\xc5\xa1ka regulacija\n_START_PARAGRAPH_\nImunski sistem je vklju\xc4\x8den v mnoge vidike fiziolo\xc5\xa1ke regulacije v telesu. Imunski sistem je tesno prepleten z drugimi sistemi, kot sta endokrini  in \xc5\xbeiv\xc4\x8dni  sistem. Imunski sistem igra tudi poglavitno vlogo pri razvoju embria ter popravljanju in regeneraciji tkiva.\n_START_SECTION_\nHormoni\n_START_PARAGRAPH_\nHormoni lahko deluje kot imunomodulatorji, saj spreminjajo ob\xc4\x8dutljivost imunskega sistema. \xc5\xbdenski spolni hormoni so primer imunostimulatorjev tako pridobljenih kot prirojenih imunskih odgovorov. Nekatere bolezni, kot je lupus, pogosteje prizadenejo \xc5\xbeenske s pri\xc4\x8detkom sprememb v puberteti. Po drugi strani pa so mo\xc5\xa1ki spolni hormoni, kot je testosteron, imunosupresivni. Tudi drugi hormoni delujejo na imunski sistem, predvsem prolaktin, rastni hormon in vitamin D.\n_START_SECTION_\nVitamin D\n_START_PARAGRAPH_\nKo celica T sre\xc4\x8da tuji patogen, iztegne receptor za vitamin D. Ta je v bistvu signalna naprava, ki omogo\xc4\x8da vezavo celic T z aktivno obliko vitamina D, steroidni hormon kalcitriol. Celice T imajo simbiotsko razmerje z vitaminom D, ne samo zaradi tega receptorja, ampak tudi ker izra\xc5\xbeajo gen CYP27B1, ki je odgovoren za presnavljanje predhodne oblike vitamina D - kalcidiola v aktivno obliko kalcitriol. \xc5\xa0ele po tej vezavi lahko celice T opravljajo svoje namenske funkcije. Druge imunske celice, ki izra\xc5\xbeajo gen CYP27B1 so dendriti\xc4\x8dne celice, keratinociti in makrofagi._NEWLINE_Domnevajo, da je ni\xc5\xbeanje koncentracije hormonov s starostjo delno odgovorno za oslabljeni imunski odziv v starajo\xc4\x8dem se telesu. Nasprotno je pri nekaterih hormonih, katerih koncentracijo uravnava prav imunski sistem (predvsem pri \xc5\xa1\xc4\x8ditni\xc4\x8dnih hormonih). Slabljenje imunske funkcije, povezano s starostjo, je povezano z zmanj\xc5\xa1anjem koncentracije vitamina D pri starostnikih. Dogajata se dve stvari, ki negativno vplivata na koli\xc4\x8dino vitamina: starostniki se manj gibajo na Soncu (tu je pomembno sevanje UVB), zaradi \xc4\x8desar proizvedejo tudi manj holekalciferola, starostni\xc5\xa1ka ko\xc5\xbea pa tudi sama po sebi izgublja sposobnost proizvodnje vitamina D.\n_START_SECTION_\nSpanje in po\xc4\x8ditek\n_START_PARAGRAPH_\nSpanje in po\xc4\x8ditek vplivata na imunski sistem. Pomanjkanje spanja je lahko pogubno za imunske funkcije. Kompleksna povratna zanka, ki vklju\xc4\x8duje citokine, kot sta interlevkin-1 in dejavnik tumorske nekroze \xce\xb1, udele\xc5\xbeene pri imunskem odgovoru na oku\xc5\xbebo, vpliva tudi na regulacijo spanja REM in NREM. Imunski odgovor na oku\xc5\xbebo lahko tako vpliva na spalni cikel, predvsem se pove\xc4\x8da razmerjem med spanjem po\xc4\x8dasnih valov in spanjem REM._NEWLINE_Pri ljudeh s pomanjkanjem spanja ima aktivna imunizacija manj\xc5\xa1i u\xc4\x8dinek, zmanj\xc5\xa1ana je proizvodnja protiteles v primerjavi s spo\xc4\x8ditim posameznikom. Poleg tega lahko neprespanost in delo v izmenah zaradi motenj v izpostavljenosti naravni svetlobi in temi vpliva na proteine, kot je npr. NFIL3, ki je povezan z diferenciacijo celic T in cirkadianim ritmom. Tak\xc5\xa1ne motnje lahko vodijo v kroni\xc4\x8dna obolenja, kot so bolezni srca, kroni\xc4\x8dno bole\xc4\x8dino in astmo._NEWLINE_Spanje in z njim povezani cirkadiani ritem mo\xc4\x8dno uravnavajo imunolo\xc5\xa1ke funkcije teko prirojenega kot pridobljenega imunskega sistema. V zgodnji fazi spanja po\xc4\x8dasnih valov pride do padca krvnih koncentracij kortizola, adrenalina in noradrenalina, ki povzro\xc4\x8di povi\xc5\xa1anje koncentracij hormonov leptina, rastnega hormona iz hipofize in prolaktina. Te signali vzpodbujajo pro-vnetno okolje preko proizvodnje citokinov IL-1, IL-12, TNF-\xce\xb1 in INF\xce\xb3. Te citokini spodbujajo aktivacijo, proliferacijo in diferenciacijo imunskih celic. V tem \xc4\x8dasu dose\xc5\xbeejo nediferenciirane in manj diferenciirane imunske celice (naivne in centralne spominske celice T) svoj vrhunec - v \xc4\x8dasu po\xc4\x8dasi razvijajo\xc4\x8dega se pridobljenega imunskega odziva. Poleg teh u\xc4\x8dinkov hormoni leptin, rastni hormon in prolaktin podpirajo interakcijo med APC-ji in celicami T, premik ravnocesja med pomagalkami T\xe2\x82\x951/T\xe2\x82\x952 na stran T\xe2\x82\x951, proliferacijo pomagalk T\xe2\x82\x95, migracijo naivnih celic T v limfne vozle, verjetno pa podpirajo tudi tvorbo dolgotrajnega imunskega spomina preko spro\xc5\xbeitve odziva celic T\xe2\x82\x951._NEWLINE_Po drugi strani dose\xc5\xbeejo v \xc4\x8dasu budnosti vrhunec diferenciirane efektorske celice, kot so citotoksi\xc4\x8dne naravne celice ubijalke in citotoksi\xc4\x8dni limfociti T (CTL). Zaradi tega lahko u\xc4\x8dinkovito odgovorijo na vdor patogena. Pride tudi do pove\xc4\x8dane koncentracije protivnetnih molekul, kot so kortizol in kateholamini. Obstajata dve teoriji, zakaj pride do pro-vnetnega stanja med spanjem. Kot prvo bi vnetje med budnostjo vodilo v resno oslabelost fizi\xc4\x8dnih in miselnih sposobnosti. Poleg tega pa je med spanjem prisotnega ve\xc4\x8d melatonina, ki laj\xc5\xa1a oksidativen stres (deluje proti tvorbi prostih radikalov) zaradi prisotnosti vnetja.\n_START_SECTION_\nPrehrana\n_START_PARAGRAPH_\nPrevelik vnos hranil lahko vodi do sladkorne bolezni in debelosti, ki vplivata na imunske funkcije. Zmerna podhranjenost, pomanjkanje dolo\xc4\x8denih mineralov in hranil lahko oslabijo imunski odziv._NEWLINE_\xc5\xbdivila, bogata v nekaterimi ma\xc5\xa1\xc4\x8dobnimi kislinami, lahko spodbujajo zdrav imunski sistem. Podhranjenost fetusa lahko vodi v do\xc5\xbeivljenjsko oslabelost imunskega sistema.\n_START_SECTION_\nPopravila in regeneracije\n_START_PARAGRAPH_\nImunski sistem, predvsem prirojeni del, igra klju\xc4\x8dno vlogo v popravljanju tkiva po po\xc5\xa1kodbi. Klju\xc4\x8dni akterji so makrofagi in nevtrofilci, druge celi\xc4\x8dne komponente, vklju\xc4\x8dno z \xce\xb3\xce\xb4 celicami T, prirojene limfoidne celice (ILC) in regulatorne celice T (Treg), pa so prav tako pomembne. Plasti\xc4\x8dnost imunskih celic in ravnovesje med pro-vnetniMI in protivnetnimi signali so klju\xc4\x8dni vidiki u\xc4\x8dinkovitega popravila tkiva. Imunske komponente in poti so vklju\xc4\x8dene v regeneracijo tkiv tudi pri npr. dvo\xc5\xbeivkah. Glede na eno hipotezo so organizmi, ki se lahko regenerirajo, morda manj imunsko kompetentni kot organizmi, ki se ne morejo.\n_START_SECTION_\nManipulacija v medicini\n_START_PARAGRAPH_\nImunski sistem lahko manipuliramo v smeri zatiranja ne\xc5\xbeelenih odzivov (zaradi npr. avtoimunosti, alergij in zavrnjenih vsadkov) ali v smeri spodbujanja varovalnih odzivov proti patogenom, ki se izogibajo imunskem odzivu, ali raku.\n_START_SECTION_\nImunosupresija\n_START_PARAGRAPH_\nImunosupresivi so razred zdravil, s katerimi uravnavamo potek avtoimunskih bolezni ali vnetij, ko pride do prevelikih po\xc5\xa1kodb tkiva, lahko pa tudi prepre\xc4\x8dimo zavrnitev vsadka po presaditvi organa._NEWLINE_Protivnetna zdravila uporabljamo za nadzorovanje u\xc4\x8dinkov vnetja. Glukokortikoidi so najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a izmed teh zdravil, a imajo mnogo ne\xc5\xbeelenih stranskih u\xc4\x8dinkov, kot so centralna debelost, hiperglikemija in osteoporoza, zato jih je potrebno ustrezno regulirati. Ni\xc5\xbeje odmerke protivnetnih zdravil se pogosto uporablja v kombinaciji s citotoksi\xc4\x8dnimi ali imunosupresivnimi zdravili, kot sta metotreksat in azatioprin. Citotoksi\xc4\x8dna zdravila zavirajo imunski odziv z ubijanjem celic (npr. aktiviranih celic T) med delitvijo. To ubijanje pa ne lo\xc4\x8di med celicami, zato odmrejo vse celice, ki se stalno delijo, kar privede do toksi\xc4\x8dnih stranskih u\xc4\x8dinkov.  Imunosupresivna zdravila, kot so ciklosporini, prepre\xc4\x8dujejo celicam T, da bi se pravilno odzvale na signale s tem ko inhibirajo poti prenosa signalov.\n_START_SECTION_\nImunostimulacija\n_START_PARAGRAPH_\nImunoterapija raka pokriva vse na\xc4\x8dine za stimulacijo imunskega sistema v smeri napada na rakave celice.\n_START_SECTION_\nTeoreti\xc4\x8dni pristopi k imunskemu sistemu\n_START_PARAGRAPH_\nImunologija je zaradi vsakodnevne prakse zelo eksperimentalna veda, a se je vseeno \xc5\xbee od nekdaj lotevamo tudi teoreti\xc4\x8dno. Predlagane so bile \xc5\xbee mnoge teorije. Na koncu 19. in v za\xc4\x8detku 20. stoletja je potekal boj med "celi\xc4\x8dno" in "humoralno" teorijo imunosti. Po prvi Ilje Ilji\xc4\x8da Me\xc4\x8dnikova so za odziv odgovorne celice, predvsem fagociti, po drugi Roberta Kocha in Emila von Behringa pa so aktivna komponenta topne molekulske komponente, prisotne v telesnem "humorusu" - teko\xc4\x8dinah.._NEWLINE_Sredi 50. let prej\xc5\xa1njega stoletja je Frank Burnet po navdihu Nielsa Jerneja oblikoval teorijo klonske selekcije (CST "Clone Selection Therapy). Glede na CST se imunski odziv tvori zaradi razlikovanja med telesu lastnimi in tujimi snovmi: lastne "self" komponente (sestavine telesa) ne spro\xc5\xbeijo uni\xc4\x8devalnega imunskega odziva, medtem ko tuje "nonself" komponente (patogeni, vsadki drugega organizma iste species) spro\xc5\xbeijo uni\xc4\x8devalen imunski odziv. Teorijo so kasneje prilagodili novoodkritem konceptu tkivne skladnosti oz. kompleksne "dvosignalne" aktivacije celic T. Delitev "self/nonself" je dele\xc5\xbena mnogih kritik , a ostaja zelo vplivna._NEWLINE_Danes so bolj priznani novi teoretski okvirji, med njimi "avtopoetsko" stali\xc5\xa1\xc4\x8de, stali\xc5\xa1\xc4\x8de "miselne imunosti", "model nevarnosti" ("Danger Model/Theory") in teorija "diskontinuitete". Model nevarnosti, ki ga je predlagala Polly Matzinger s kolegi, je bil zelo vpliven, saj je odprl veliko razprav in izzval veliko komentarjev.\n_START_SECTION_\nNapovedovanje imunogenosti\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dja zdravila (molekule nad maso 500 Da) lahko izzovejo imunski odziv nevtralizacije, predvsem \xc4\x8de jih moramo vna\xc5\xa1ati ve\xc4\x8dkrat in v ve\xc4\x8djih odmerkih. To zmanj\xc5\xa1uje u\xc4\x8dinkovitost zdravil, ki temeljijo nna ve\xc4\x8djih peptidih in beljakovinah (ki so po navadi ve\xc4\x8dje od 6.000 Da). V nekaterih primerih zdravilna u\xc4\x8dinkovina sama po sebi ni imunogena, a se daje skupaj z imunogeno komponento, kar v\xc4\x8dasih velja pri Paklitakselu. Razvili so ra\xc4\x8dunske metode, s katerimi lahko predvidimo imunogenost pepetidov in beljakovin, zato so zelo uporabne pri snovanju terapevtskih protiteles, vrednotenju verjetne virulence mutacij delcev virusnega ovoja in validaciji predlaganih terapij, ki temeljijo na peptidih. Zgodnje tehnike so se opirale zgolj na predpostavki, da so hidrofilne aminokisline prekomerno zastopane v regijah epitopa v primerjavi s hidrofobnimi; nedavnej\xc5\xa1i razvoj temelji na tehnikah strojnega u\xc4\x8denja s podatkovnimi bazami znanih epitopov, obi\xc4\x8dajno z uporabo dobro raziskanih virusnih beljakovin za usposabljanje samega stroja. Ustanovili so tudi javno bazo podatkov za katalogiziranje epitopov, za katere vedo, da jih celice B lahko prepoznavajo. Nastajajo\xc4\x8de podro\xc4\x8dje \xc5\xa1tudij imunogenosti, ki temeljijo na bioinformatiki se imenuje tudi imunoinformatika. Imunoproteomiks je raziskovanje velikih skupin proteinov (proteomika), ki so vklju\xc4\x8deni v imunski odziv.\n_START_SECTION_\nPatogenska manipulacija\n_START_PARAGRAPH_\nUspe\xc5\xa1nost patogena temelji na njegovi sposobnosti izogibanju gostiteljevemu imunskemu sistemu. Patogeni so zato razvili razli\xc4\x8dne metode, s katerimi uspe\xc5\xa1no oku\xc5\xbeijo gostitelja, a se izogibajo odkritju in uni\xc4\x8denju s strani njegovega imunskega sistema. Bakterije pogosto premagujejo fizi\xc4\x8dne bariere z izlo\xc4\x8danjem encimov, ki presnavljajo te ovire (sekrecijski sistem tipa II). Druga mo\xc5\xbenost je, da uporabljajo sekrecijski sistem tipa III, preko katerega vstavijo v gostiteljevo celico votlo cevko, preko nje pa spu\xc5\xa1\xc4\x8dajo v celico beljakovine, ki onesposobijo gostiteljevo obrambo._NEWLINE_Pogosta tehnika izogibanja prirojenem odzivu je skrivanje znotraj gostiteljevih celic (znotrajceli\xc4\x8dna patogeneza). Pri tem pre\xc5\xbeivi patogen ve\xc4\x8dji del \xc5\xbeivljenjskega cikla v celici, kjer je obvarovan pred stikom z imunskimi celicami, protitelesi in komplementom. Primeri tak\xc5\xa1nih organizmov so virusi, bakterije Salmonella (poezani z zastrupitvami s hrano) in evkariontski zajedalci, ki povzro\xc4\x8dajo malarijo (Plasmodium falciparum) in kala-azar (Leishmania spp.). Druge bakterije, kot so Mycobacterium tuberculosis, \xc5\xbeivijo v za\xc5\xa1\xc4\x8ditni kapsuli, ki prepre\xc4\x8duje lizo sistema komplementa. \xc5\xa0tevilni patogeni izlo\xc4\x8dajo spojine, ki zmanj\xc5\xa1ujejo ali napa\xc4\x8dno usmerijo gostiteljev imunski odziv. Nekatere bakterije (uspe\xc5\xa1ne trajne oku\xc5\xbebe - kroni\xc4\x8dna Pseudomonas Aeruginosa in Burkholderia cenocepacia, zna\xc4\x8dilne za cisti\xc4\x8dno fibrozo) tvorijo biofilm, da bi se za\xc5\xa1\xc4\x8ditile pred celicami in beljakovinami imunskega sistema. Druge bakterije ustvarjajo povr\xc5\xa1inske proteine, ki se ve\xc5\xbeejo na protitelesa, zaradi \xc4\x8desar postanejo neu\xc4\x8dinkoivta; primeri so Streptococcus (protein G), Staphylococcus aureus (protein A) in Peptostreptococcus magnus (protein L)._NEWLINE_Mehanizmi, s katerimi se izogibajo pridobljenem imunskem sistemu so bolj zapleteni. Najpreprostej\xc5\xa1i je hitro menjanje neesencialnih epitopov (aminokislin in/ali sladkorjev) na povr\xc5\xa1ini patogena, pri \xc4\x8demer ostanejo esencialni zakriti. Dobimo lahko mno\xc5\xbeico organizmov istega species (z razli\xc4\x8dnimi izra\xc5\xbeenimi epitopi), ki jih imenujemo tudi antigenske variacije. Primer tega je virus HIV, ki hitro mutira, da se proteini, ki jih potrebuje za vdor v gostiteljsko celico, stalno menjajo. To spreminjanje pojasni, zakaj cepiva proti HIV ne delujejo. Parazit Trypanosoma brucei uporablja podobno strategijo, saj nenehno preklaplja med razli\xc4\x8dnimi vrstami povr\xc5\xa1inskih beljakovin, kar mu omogo\xc4\x8da, da ostane vedno korak pred odzivom protiteles. Maskiranje antigenov z gostiteljskimi molekulami je \xc5\xa1e ena pogosta strategija za izogibanje odkritju. Pri HIV je virusna ovojnica del gostiteljeve zunanje membrane, zaradi \xc4\x8desar ga imunski sistem ne prepozna kot tujek.'