b'\n_START_ARTICLE_\nHeinrich Julius Tode\n_START_SECTION_\nOtro\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v vasici Zollenspieker v hambur\xc5\xa1ki soseski Vierlanden ob Labi o\xc4\x8detu Johannu Dieterichu Todeju, pristojbinskem uradniku, in materi Agnese Marie, h\xc4\x8deri pridigarja Christiana Schl\xc3\xb6pkena iz Lauenburga. \xc5\xbde kot otrok se je zanimal za rastlinstvo in imel svoj mali vrti\xc4\x8dek. Po o\xc4\x8detovi smrti leta 1744 se je mati z 9 otroki preselila v Hamburg, kjer je dru\xc5\xbeina \xc5\xbeivela od vdovske podpore (Witwen-Versorgungsanstalt). Ker le-ta ni zado\xc5\xa1\xc4\x8dala, se je Tode \xc5\xbee kot najstnik pre\xc5\xbeivljal z in\xc5\xa1truiranjem. Kljub temu je za kratek \xc4\x8das opustil \xc5\xa1olanje, ker si je po obisku Johaneuma zamislil, da bi postal slikar - mati ga je le pregovorila, naj kon\xc4\x8da za\xc4\x8deto \xc5\xa1olanje.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0olanje\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1755 se je vpisal na Akademsko gimnazijo Hamburg, kjer so ga pou\xc4\x8devali Hermann Samuel Reimarus, Michael Richey in Heinrich Gottlieb Schellhaffer. Navdu\xc5\xa1eni nad njegovo marljivostjo in znanjem so mu priskrbeli \xc5\xa1tipendijo, kar je \xc5\xa1e okrepilo veljavo, ki jo je bil v vi\xc5\xa1jih krogih vzbudil z uspe\xc5\xa1nim pedago\xc5\xa1kim delom. V letih 1757-1761 je v G\xc3\xb6ttingenu \xc5\xa1tudiral teologijo. Ob koncu \xc5\xa1tudija mu je uspelo izdati prvi spis, Elegije.\n_START_SECTION_\nCerkvene in druge slu\xc5\xbebe\n_START_PARAGRAPH_\nTakoj po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju je sprejel slu\xc5\xbebo doma\xc4\x8dega u\xc4\x8ditelja pri tovarnarju Joachimu Rudolphu Bentschneiderju v Pritzieru (Mecklenburg). Pri delu s tovarnarjevimi tremi otroki je bil zelo uspe\xc5\xa1en in menda naj bi mu prav zato \xc5\xa1e istega leta ponudili, naj zamenja pastorja v tamkaj\xc5\xa1nji cerkvi. Ker je Tode ponudbo sprejel, ga je prej\xc5\xa1nji pastor o\xc4\x8drnil pred va\xc5\xa1ko srenjo in zoper njega za\xc4\x8del dolgo pravdo. Kasneje so mu namenili polo\xc5\xbeaj dekana pri cerkvi sv. Katarine v Hamburgu, a Tode je ni hotel sprejeti, ker je bil v Pritzieru ravno sredi raziskovanja gliv, hkrati pa sta se z nekdanjo u\xc4\x8denko Helene Dorotheo Bentschneider zaro\xc4\x8dila in leta 1764 poro\xc4\x8dila. V tem \xc4\x8dasu je Todeja vzel pod za\xc5\xa1\xc4\x8dito Maximilian von Sch\xc3\xbctz in ga, da bi se umaknil pred govoricami, povabil na svoje posestvo v Warlitzu. V svesti Todejevega matemati\xc4\x8dnega znanja in umetni\xc5\xa1kih nagnjenj mu je zaupal gradnjo in opremljanje podru\xc5\xbeni\xc4\x8dne cerkve Sv. Trojice v Warlitzu. Tode je projekt vodil v letih 1765-1768; dana\xc5\xa1nja cerkev je soraj v celoti ohranila podobo iz njegovih na\xc4\x8drtov, vklju\xc4\x8dno s simboliko. Prav tu se je Tode seznanil s skladateljem Johannom Christophom Schm\xc3\xbcglom, \xc4\x8digar o\xc4\x8de je bil v Pritzieru in Warlitzu organist, orglarjem Johannom Georgom Steinom in drugimi uveljavljenimi umetniki. Prek njih je zanj izvedel mecklenbur\xc5\xa1ki vojvoda Friderik Dobri, ljubitelj cerkvene glasbe, in pri Todeju naro\xc4\x8dil ve\xc4\x8d besedil za kantate in oratorije. Ker so jih uglasbili znani skladatelji, kot so Johann Wilhelm Hertel, Johann Gottlieb Naumann in Antonio Rosetti, je tudi Tode na Nem\xc5\xa1kem zaslovel kot izvrsten libretist. Leta 1772 je izdal \xc5\xa1e brevir s pesmimi za doma\xc4\x8do rabo. Hkrati se je ukvarjal z glivami. V svoji knjigi Fungi Mecklenburgenses Selecti, iz\xc5\xa1li v dveh zvezkih, je uvajal dvojno latinsko poimenovanje in urejal sistematiko, opisal pa je tudi \xc5\xa1tevilne mikroskopsko majhne glive in jih predstavil s kakovostnimi bakrorezi.\n_START_SECTION_\nStarost\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1783 je bil imenovan za pro\xc5\xa1ta, za stolni\xc4\x8dnega pridigarja, superindendenta in \xc5\xa1e nekaj drugih funkcij. Leta 1793 se je preselil v Schwerin. Toda zdi se, da ga je menjava okolja in pisarni\xc5\xa1ko delo napravilo vse bolj melanholi\xc4\x8dnega; tik pred smrtjo je hotel uni\xc4\x8diti vsa svoja dela - tako je bila izgubljena tudi knjiga Fungi Speziale, za katero so bili bakrorezi \xc5\xbee v pripravi. Sodobni viri pravijo, da je bil izredno preprost in nedomi\xc5\xa1ljav (najbr\xc5\xbe se prav zato po njem ni ohranila nobena slika), vendar pa svojeglav in ob\xc4\x8dutljiv, z velikim ob\xc4\x8dutkom za so\xc4\x8dloveka. Umrl je 30. decembra 1797, pokopan pa je bil v schwerinski stolnici 8. januarja 1798.'