b'\n_START_ARTICLE_\nKriti\xc4\x8dna socialna psihologija\n_START_PARAGRAPH_\nKriti\xc4\x8dna socialna psihologija je znanost ali veda, ki se ukvarja z vpra\xc5\xa1anjem, kak\xc5\xa1no naj bi bilo mesto psihologije v sodobni dru\xc5\xbebi in kako naj se loti svojega problemskega polja, da bo zares odgovarjala na stiske, krize in zadovoljila potrebo po samorazumevanju sodobnega \xc4\x8dloveka.\n_START_SECTION_\nKriza socialne psihologije\n_START_PARAGRAPH_\nDo sedemdesetih je bila v svetu uveljavljena socialna psihologija, za katero pa so tedaj Michel Foucault in drugi avtorji iz vidika poststrukturalizma in modernih teorij za\xc4\x8deli opozarjati, da ne dekonstruira in prekinja svojih opresivnih funkcij. Problem naj bi bil predvsem v obstranskosti in ne-obravnavi razmerij mo\xc4\x8di in oblasti, ideologije, jezika in zgodovine. Parker utemeljuje tezo, da bi socialna psihologija morala postati politi\xc4\x8dna (povezovati raziskovanje s spremembo v ljudeh) in si nazaj priboriti svoj emancipatori\xc4\x8dni potencial. Prvi korak v to je prenehanje z idejo, da smo politi\xc4\x8dno nevtralni, saj na\xc5\xa1a dognanja ne le opisujejo, temve\xc4\x8d tudi spreminjajo svet in razmerja v njem. Kontinuirane krize, ki pretresajo svet socialne psihologije, so del same strukture in dvojnosti dojemanja subjekta v njej. Subjekt je namre\xc4\x8d tretiran kot mehanisti\xc4\x8den, reduciran je na svoje vedenjske odzive, v statistiki zgolj na \xc5\xa1tevilko. Po drugi strani pa je subjekt dojet kot samostojna entiteta, s \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko naravo in svobodno voljo, oziroma s \xc4\x8dlove\xc5\xa1kim delovanjem (human agency). Izven problemov subjekta se socialna psihologija ne ukvarja s klju\xc4\x8dnimi, s stroko povezanimi problemi oblasti, ideologije in zgodovine na dva na\xc4\x8dina: z zanikanjem razvoja v drugih sorodnih disciplinah (sociologija) in represijo lastne preteklosti in nesoglasij v njem. \xc4\x8ce pogledamo filozofijo znanosti in Kuhnovo analizo strukture paradigem znanosti, jasno vidimo, da obema deloma strukture paradigme socialna psihologija ne ustreza \xe2\x80\x93 napredku k resnici (ki zdrsne v relativizem) in enaki percepciji skozi \xc4\x8das. Ravno zaradi tega, ker socialna psihologija raziskuje objekt, ki se spreminja skozi \xc4\x8das in kulturo, namre\xc4\x8d socialno realnost. Paradigme socialne psihologije, ki konstruirajo na\xc5\xa1e videnje ljudi in sveta, so predvsem prepri\xc4\x8devalne. \xc4\x8ce si zastran tega pogledamo alternativo v psihologiji, ethogeniko (ethogenics, iz ethos \xe2\x80\x93 karakter in genos \xe2\x80\x93 rod), ki ima v programu tri glavne to\xc4\x8dke: idejo pozunanjenega reda, opis tega reda kot dramo in razumevanje socialnih pravil. Glavni predstavnik te smeri je Rom Harre, ki se je opiral na mikro sociologijo oz. sociolo\xc5\xa1ko socialno psihologijo. Smer se osredoto\xc4\x8da na razumevanje na\xc4\x8dinov dru\xc5\xbebene dominacije in reda v dru\xc5\xbebi. Kot je rekel Harre:\xc2\xa0\xc2\xbbSamo v posebnih situacijah prakti\xc4\x8dno dominira socialno \xc5\xbeivljenje.\xc2\xab\xc2\xa0Najpomembnej\xc5\xa1e vodilo te smeri je dojemanje subjekta v raziskovanju kot \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega bitja z vsemi svojimi zna\xc4\x8dilnostmi. V tem se lepo poka\xc5\xbee njihova razre\xc5\xa1itev prej predstavljenega dualizma subjekta v psihologiji. \xc5\xa0e vedno pa to ne ka\xc5\xbee na paradigmatski presek v socialni psihologiji. V psihologiji namre\xc4\x8d razmerja mo\xc4\x8di vidimo le individualisti\xc4\x8dno, znotraj posameznika, zanemarimo pa ideologijo, ki je celosten u\xc4\x8dinek razmerij mo\xc4\x8di v diskurzu in socialni realnosti. Gledanje na ta na\xc4\x8din nam zgolj izbri\xc5\xa1e prave, celostne poglede na razmerja mo\xc4\x8di, saj to reduciramo na posameznikovo lastnost. S tem izgine tudi potencialen upor proti dru\xc5\xbebenim razmeram.\n_START_SECTION_\nVznik kriti\xc4\x8dne socialne psihologije\n_START_PARAGRAPH_\nKriti\xc4\x8dna socialna psihologija se je razvijala in oblikovala kot nasprotni pol tradicionalni pozitivisti\xc4\x8dni psihologiji, ki se zana\xc5\xa1a predvsem na kvantitativno in eksperimentalno metodologijo. Spears  ji nadeva pridevnik kriti\xc4\x8dna, ker predpostavlja, da psihologija na splo\xc5\xa1no ne dosega zadostne mere samo-kriti\xc4\x8dnosti. Kritika psihologov pozitivisti\xc4\x8dnih tradicij se namre\xc4\x8d nana\xc5\xa1a le na objekt merjenja, kriti\xc4\x8dna socialna psihologija pa poudarja premalo kriti\xc4\x8dno in premalo reflektirano vlogo znanstvenikov in psihologov pri konstrukciji in produkciji znanja. V skladu s tem se je razvijala tudi njena metodologija, ki je bolj kvalitativna in hermenevti\xc4\x8dna. Kljub temu pa je znotraj stroke glede metodologije nekaj nere\xc5\xa1enih vpra\xc5\xa1anj, ki \xc5\xa1e niso dosegla konsenza, saj so nekateri kriti\xc4\x8dni socialni psihologi \xc5\xa1e vedno prista\xc5\xa1i kvantitativne metodologije. Kriti\xc4\x8dna socialna psihologija vklju\xc4\x8duje polja kot so konstruktivizem (konstrukcija znanja \xe2\x80\x93 kaj je objektivno; do kak\xc5\xa1ne mere sami konstruiramo znanje; kje postane objektivno?), analiza diskurza, kritika individualizma in kritika predpostavke univerzalnosti \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke narave._NEWLINE_Njen razvoj je treba v dolo\xc4\x8deni meri pripisati uporu ameri\xc5\xa1kemu individualisti\xc4\x8dnemu in eksperimentalnemu pristopu. Spears  navaja, da se je pojavila mo\xc4\x8dna potreba po vklju\xc4\x8devanju socialnih in socialno kontekstualnih dejavnikov in vidikov pri razumevanju ljudi in njihovega vedenja. V 60. letih se je tako v splo\xc5\xa1nem uporni\xc5\xa1kem in revolucionarnem duhu samo-kritike znanosti za\xc4\x8dela razvijati smer psihologije, ki je pozitivisti\xc4\x8dno tradicijo ozna\xc4\x8dila za sredstvo represije in aparat dru\xc5\xbebene kontrole in regulacije (npr. Rosier). S tem so se odprla tudi vrata drugim znanostim na podro\xc4\x8dje psihologije, kot so sociologija, socialna teorija, kritika ideologije, lingvisti\xc4\x8dna filozofija, itd. Kriti\xc4\x8dna socialna psihologija tako poudarja pomen samo-refleksije in samo-analize v izogib temu, da bi psihologija reproducirala obstoje\xc4\x8de dru\xc5\xbebene nepravi\xc4\x8dnosti, kakor jih je v preteklosti velikokrat \xe2\x80\x93 npr. utrjevanje rasizma, zaradi nereflektiranih\xc2\xa0\xc2\xbbraziskav\xc2\xab\xc2\xa0o neumnej\xc5\xa1ih, manj sposobnih, manj vrednih, temnopoltih ljudeh in utrjevanje spolne neenakopravnosti. Hkrati s tem, ko se je kriti\xc4\x8dna socialna psihologija odprla drugim znanostim, pa se je odprl prepad med njo in konvencionalno psihologijo. Kritika je bila o\xc4\x8ditno preve\xc4\x8d izolirana in partikularna \xe2\x80\x93 obstoje\xc4\x8de paradigme ni uspela pretresti do te mere, da bi pri\xc5\xa1lo do ve\xc4\x8djih paradigmatskih sprememb oz. znanstvene revolucije. Tako kriti\xc4\x8dna socialna psihologija \xc5\xa1e danes ostaja malodane osamljena, a vseeno vztrajno stremi k spremembam v smeri izpolnjevanja emancipatori\xc4\x8dne vloge psihologije. V zgodnjih 90. letih ji je namre\xc4\x8d uspelo oblikovati lastno metodo in paradigmo, ki lahko konvencionalno psihologijo izzove tako iz empiri\xc4\x8dnega, kakor tudi s produktivnega vidika. Ve\xc4\x8dji vzpon in odobravanje je dosegla le v dolo\xc4\x8denih mikro-okoljih kot sta ZDA in \xc5\xa0panija.\n_START_SECTION_\nKriti\xc4\x8dna socialna psihologija v Sloveniji\n_START_PARAGRAPH_\nSlovenija je bila skozi zgodovino vpeta v razli\xc4\x8dne politi\xc4\x8dne in posledi\xc4\x8dno akademske ideologije, ki so soustvarjale usmerjenost raziskovanj. Ko je bil pri nas ustanovljen oddelek za psihologijo, akademski svet \xc5\xa1e ni bil usmerjen v raziskovanje problemov oz v aspektov, ki jih je razvijala kriti\xc4\x8dna psihologija. Takrat je na na\xc5\xa1em podro\xc4\x8dju prevladovala behavioristi\xc4\x8dna in pozitivisti\xc4\x8dna psihologija, saj so psihologi prevzemali vzorce iz ameri\xc5\xa1ke literature. Psihologija v Sloveniji si je torej status znanosti pridobivala s posvajanjem naravoslovnih metod. V \xc5\xa1estdesetih letih Slovenija sicer \xc5\xa1e ni bila samostojna in avtonomna dr\xc5\xbeava, je pa na svojem obmo\xc4\x8dju dobila nekaj novih avtonomnih medijev, preko katerih so \xc5\xa1irili svoj glas uporni\xc5\xa1tva in kritike tedanjih dru\xc5\xbebenih razmer. Na takratna gibanja je vplival tudi marksizem, predvsem na skupine mladih levi\xc4\x8darjev. Sredi 1970 se za\xc4\x8dnejo objavljati teoreti\xc4\x8dna dela, ki predstavljajo za\xc4\x8detek kriti\xc4\x8dne psihologije. Eno izmed teh je delo Mirjane Ule, Od kritike h kriti\xc4\x8dni psihologiji. Pojavijo se tudi emancipatorne oblike terapevtskih praks in posvetovanj ter problematiziranje delitve psihologije in sociologije. Poleg Radia \xc5\xa1tudent vzniknejo tudi novi \xc4\x8dasopisi, ki so dali prostor za reflektiranje psihologije in njene dru\xc5\xbebe Na Slovenijo je imela vpliv Frankfurtska \xc5\xa1ola, nem\xc5\xa1ka kriti\xc4\x8dna psihologija na berlinski Freie univerzi, ki je odpirala vpra\xc5\xa1anje psihologije v dru\xc5\xbebi. V tem \xc4\x8dasu je \xc5\xa1tudij psihologije potekal le na Univerzi v Ljubljani na Filozofski fakulteti, ki je bazirala na modelu eksperimentalne psihologije in z njo razvijala psihologijo, ki ni reflektirala socialnih pogojev. Nekaterim \xc5\xa1tudentom, ki so bili v tem \xc4\x8dasu del teh emancipatornih gibanj, taka usmeritev ni bila v\xc5\xa1e\xc4\x8d, saj so \xc5\xbeeleli prevpra\xc5\xa1evati dru\xc5\xbebeni ustroj in ne zgolj zbirati psiholo\xc5\xa1kih dejstev. Preko njih so se v psihologijo vpeljevali marksisti\xc4\x8dna in freudo-lakanovska teorija v slovenski prostor (najvidnej\xc5\xa1i predstavniki so Rastko Mo\xc4\x8dnik, Mladen Dolar in Alenka Zupan\xc4\x8di\xc4\x8d). Kriti\xc4\x8dna psihologija v Sloveniji se je razvila iz dveh razli\xc4\x8dnih pogledov: kot nasprotje pozitivizmu in objektivizmu klasi\xc4\x8dnega behaviorizma in nevropsihologije; kot nasprotje predpostavke o zavestni in njenemu avtonomnemu subjektu.'