b'\n_START_ARTICLE_\nClemens Brentano\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeina\n_START_PARAGRAPH_\nClemens Brentano se je rodil kot drugi sin frankfurtskega trgovca Petra Antona Brentana, po rodu Italijana (iz dru\xc5\xbeine Brentano di Tremezzu) in njegovi drugi \xc5\xbeeni Maximiliani von La Roche, ki jo je ob\xc4\x8dudoval mladi Goethe. Clemens je bil vnuk pisateljice Sophie von La Roche. Njegovo drugo ime "Maria", ki ga najdemo v razli\xc4\x8dnih leksikonih, ne sodi k njegovemu krstnemu imenu. Pogosto je njegovo ime zapisano kot Clemens von Brentano, vendar gre tu za zamenjavo z njegovim daljnim sorodnikom, diplomatom Clemensom von Brentanom (1886\xe2\x80\x931965), ki je bil prapravnuk njegovega polbrata Franza Dominicusa Brentana. \xc5\xa0tevil\xc4\x8dno dru\xc5\xbeino sta sestavljala dva brata, Georg in Christian, ter pet sester, Sophie, Ludovica, Bettina, ki je bila poro\xc4\x8dena s pesnikom Achimom von Arnimom, Kunigunde, ki je bila poro\xc4\x8dena s pravnikom Friedrichom Carlom von Savignyijem in Magdalene, ki se je poro\xc4\x8dila v dru\xc5\xbeino Guaita.\n_START_SECTION_\nPsevdonim\n_START_PARAGRAPH_\nV prvotnih objavah je uporabljal psevdonim Maria ter namesto svojega rojstnega datuma vedno navajal datum Marijinega rojstva (8. september), ki ga danes praznujemo kot Marijino brezmade\xc5\xbeno spo\xc4\x8detje. Krstili so ga za katolika. V svoji mladosti se je ve\xc4\x8dkrat preselil. \xc5\xbdivel je v Frankfurtu na Majni, Koblenzu in kratek \xc4\x8das tudi v Heidelbergu in Mannheimu.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0tudij in za\xc4\x8detki ustvarjanja\n_START_PARAGRAPH_\nPo neuspe\xc5\xa1nem \xc5\xa1olanju za trgovca (1795\xe2\x80\x931796) v mestu Bad Langensalza se je 19. maja 1797 odlo\xc4\x8dil za \xc5\xa1tudij geomorfologije na Univerzi Martina Lutra v Halle Wittenbergu, vendar je 5. junija 1798 vpisal \xc5\xa1tudij medicine na Univerzi v Jeni, ki ga pa ni dokon\xc4\x8dal, saj ga je vse bolj vleklo v literarne vode. V Jeni je spoznal predstavnike weimarske klasike, med katere spadajo Christoph Martin Wieland, Johann Gottfried von Herder, Johann Wolfgang von Goethe, ter predstavnike zgodnje romantike, kot so Friedrich Schlegel, Johann Gottlieb Fichte in Ludwig Tieck. Po letu 1800 je v Jeni zbrana skoraj vsa zgodnja romantika. Njihova dela in literarnoteoreti\xc4\x8dni spisi so Brentana spodbudili k pisanju prvih del, \xc5\xa1e posebej k romanu Godwi (Godwi), kjer najdemo nekaj njegovih najbolj znanih pesmi (Mesto Bacharach pri reki Ren (Zu Bacharach am Rheine), Glas iz daljave (Sprich aus der Ferne), Ribi\xc4\x8d je sedel v \xc4\x8dolnu (Ein Fischer sa\xc3\x9f im Kahne)). Leta 1801 je kot \xc5\xa1tudent filozofije v G\xc3\xb6ttingenu spoznal Ludwiga Achima von Arnima, s katerim sta spletla tesne prijateljske vezi in leta 1802 od\xc5\xa1la tudi na potovanje po reki Ren. Vse do leta 1811 sta se z Arnimom pogosto odpravila na dalj\xc5\xa1a potovanja. Leta 1804 se je poro\xc4\x8dil s pisateljico Sophie Mereau ter se preselil v Heidelberg, kjer sta skupaj z Arnimom za\xc4\x8dela z izdajo \xc4\x8dasopisa Zeitung f\xc3\xbcr Einsiedler (\xc4\x8casopis za pu\xc5\xa1\xc4\x8davnika) in objavila zbirko ljudskih pesmi De\xc4\x8dkov rog obilja (Des Knaben Wunderhorn). Brentanova \xc5\xbeena je leta 1806 ob rojstvu tretjega otroka umrla. \xc4\x8cez nekaj tednov se je poro\xc4\x8dil z Auguste Bu\xc3\x9fmann, vseeno pa je obdr\xc5\xbeal svoj na\xc4\x8din "pustolovskega \xc5\xbeivljenja" in posledi\xc4\x8dno se je leta 1814 njegov drugi zakon kon\xc4\x8dal z lo\xc4\x8ditvijo. Od leta 1809 se je zadr\xc5\xbeeval v Berlinu, kjer je \xc5\xbeivel pisateljsko \xc5\xbeivljenje in napisal ep v verzih z naslovom Romance z ro\xc5\xbenega venca (Romanzen vom Rosenkranz) ter delo Pravljice z Rena (Rheinm\xc3\xa4rchen). Obe deli sta iz\xc5\xa1li po njegovi smrti.\n_START_SECTION_\nNem\xc5\xa1ko kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko zdru\xc5\xbeenje\n_START_PARAGRAPH_\nBrentano je bil eden izmed ustanoviteljev nem\xc5\xa1kega kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega zdru\xc5\xbeenja Die Deutschen Tischgesellschaft, ki je od leta 1810 delovalo v antisemitskem duhu. Na antisemitizem naletimo tudi v njegovih kasnej\xc5\xa1ih delih (po letu 1810), kot je Gockel, Hinkel in Gackeleia (Gockel, Hinkel und Gackeleia). V najbolj znanem religioznem delu Grenko trpljenje (Das bittere Leiden) so zbrani skoraj vsi obrazci kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega antisemitizma. Po drugi strani pa najdemo v delu \xc5\xbdivljenje Jezusa (Das Leben Jesu), ki je nastalo isto\xc4\x8dasno, pripoved o judovstvu v \xc4\x8dasu Jezusa Kristusa, kjer to religijo sprejema. Zaradi nesoglasij s Heinrichom von Kleistom je zelo kratek \xc4\x8das sodeloval pri njegovem \xc4\x8dasopisu Berliner Abendbl\xc3\xa4tter. Leta 1811 je zapustil Berlin in nadalje prebival na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem, od leta 1813 pa tudi na Dunaju. V tem \xc4\x8dasu sta nastali drami Aloys in Imelde (Aloys und Imelde; iz\xc5\xa1lo leta 1912) in Ustanovitev Prage (Die Gr\xc3\xbcndung Prags; 1815). V avstrijski prestolnici se je preizkusil kot pisec gledali\xc5\xa1kih iger, vendar pisanje ni obrodilo sadov.\n_START_SECTION_\nBerlin\n_START_PARAGRAPH_\nPo vrnitvi v Berlin, leta 1815, se je zna\xc5\xa1el v \xc5\xbeivljenjski krizi, ki ga je pripeljala do pietisti\xc4\x8dnega prebuditvenega gibanja oz. preporoda (Erweckungsbewegung) in nazadnje nazaj h kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu. Na ta korak je vplivalo tudi poznanstvo z Luise Hensel, h\xc4\x8derko protestantskega duhovnika, ki jo je spoznal proti koncu leta 1816. Da bi se lahko poro\xc4\x8dil z Luise, je prestopil v protestantsko vero. Ko jo je zaprosil za roko, ga je zavrnila, zato se je trudil, da bi se spreobrnila in sprejela katoli\xc5\xa1ko vero, kar je leta 1818 tudi storila. Leta 1817 je opravil \xc5\xbeivljenjsko spoved in insceniral svojo odpoved posvetnemu pesni\xc5\xa1tvu, ne da bi se pesni\xc5\xa1tvu v privatnem \xc5\xbeivljenju res odpovedal. Lirika, posve\xc4\x8dena Luise Hensel, povezuje elemente zgodnjeromanti\xc4\x8dne poezije z verskimi in eroti\xc4\x8dnimi temami. Pribli\xc5\xbeno leta 1816 je nastal del Italijanskih pravljic (Italienische M\xc3\xa4rchen), med katere sodi prva verzija dela Gockel, Hinkel in Gockeleia.\n_START_SECTION_\nPisanje religioznih del\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1818 je zapustil Berlin ter naslednjih \xc5\xa1est let v vestfalskem D\xc3\xbclmnu pisal o videnjih stigmatizirane nune Anne Katharine Emmerick. Dela so iz\xc5\xa1la v 40 zvezkih. Po smrti Emmericke (1824) je prebival v razli\xc4\x8dnih mestih, od leta 1829 v Frankfurtu in od leta 1833 v M\xc3\xbcnchnu. V tem \xc4\x8dasu se je posvetil pisanju knjig, v katerih se je ukvarjal z videnji. Ta dela so Grenko trpljenje na\xc5\xa1ega Gospoda Jezusa Kristusa (Das bittere Leiden unsers Herrn Jesu Christ; 1833), \xc5\xbdivljenje svete Device Marije (Das Leben der hl. Jungfrau Maria; objavljeno po smrti leta 1852), U\xc4\x8dna leta Jezusa (Lehrjahre Jesu; 1858\xe2\x80\x931860) in Biografija Anne Katharine Emmerick (Biographie der Anna Katharina Emmerick; 1867\xe2\x80\x931870; nedokon\xc4\x8dano delo). Proti njegovi volji so jih brali kot nabo\xc5\xbena dela in jih kot taka objavljali v \xc5\xa1tevilnih izdajah po vsem svetu. Njihov vpliv je \xc5\xa1e danes opa\xc5\xbeen v delih romanskega in ameri\xc5\xa1kega katolicizma. S svojim delom Usmiljenke za stre\xc5\xbebo ubogim in bolnim (Die Barmherzigen Schwestern in Bezug auf Armen- und Krankenpflege; 1831) podpira uvedbo kongregacije sester usmiljenk Svetega Vincencija Pavelskega v Nem\xc4\x8diji. Hkrati ga uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo med vrhunce nem\xc5\xa1ke proze. Kot organizator lai\xc4\x8dne socialno-karitativne dejavnosti je imel pomembno vlogo v predzgodovini katoli\xc5\xa1kih dru\xc5\xa1tvenih dejavnosti.\n_START_SECTION_\nPozna pesni\xc5\xa1ka dela\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1833 je v M\xc3\xbcnchnu spoznal \xc5\xa1vicarsko slikarko [Emilie Linder]]. Podobno kot pri prej\xc5\xa1njih prijateljevanjih z \xc5\xbeenskami je tudi njej prizadevno dvoril in jo sku\xc5\xa1al preobrniti. Emilie je njegove zahteve zavrnila, vendar so pri njej vseeno pustile pe\xc4\x8dat. Po njegovi smrti je sprejela katoli\xc5\xa1ko vero. Njegova \xc4\x8dustva, ki jih je gojil do nje, so vplivala na njegovo pozno pesni\xc5\xa1ko delo, ki predstavlja poleg Goethejevih, H\xc3\xb6lderlinovih in Heinejevih pesmi poseben in pomemben pesni\xc5\xa1ki dose\xc5\xbeek v prvi polovici 19. stoletja (Najbr\xc5\xbe lahko pojem o zvezdah; Ich darf wohl von den Sternen singen). Tako kot lirika, posve\xc4\x8dena Emilie Linder, se tudi pravlji\xc4\x8dni romani iz leta 1830 navezujejo (roman Lepa stopala Fanferlie\xc3\x9fchen \xe2\x80\x93 Fanferlie\xc3\x9fchen Sch\xc3\xb6nef\xc3\xbc\xc3\x9fchen, ki je iz\xc5\xa1el \xc5\xa1ele posthumno ter Gockel, Hinkel in Gackeleia; iz\xc5\xa1el leta 1838) na pesni\xc5\xa1ka dela iz \xc4\x8dasa berlinske romantike (1810\xe2\x80\x931818). K njegovemu kompleksnemu in zanimivemu delu sodi pesem Alhambra (Alhambra), ki je sestavljena iz 102 kitic. Poleg teh visoko umetni\xc5\xa1kih del je ob\xc4\x8dasno deloval tudi v katoli\xc5\xa1kem krogu okrog Josepha von G\xc3\xb6rresa. Njegova verska dela so bila vedno nekoliko sporna, vendar jih ni rimsko katoli\xc5\xa1ka cerkev nikoli prepovedala. Po prvem vatikanskem koncilu je veliko nekdanjih, v tistem \xc4\x8dasu \xc5\xa1e \xc5\xbeive\xc4\x8dih, Brentanovih prijateljev in znancev izstopilo iz cerkve, po drugi strani pa so mnogi od njih ostali njeni gore\xc4\x8di zagovorniki. Zadnja leta \xc5\xbeivljenja so bila zaznamovana z melanholijo. Umrl je leta 1842, star 63 let v Aschaffenburgu, v hi\xc5\xa1i svojega brata Christiana.\n_START_SECTION_\nRecepcija\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dji del njegovih pesni\xc5\xa1kih del je ostal za \xc4\x8dasa njegovega \xc5\xbeivljenja neobjavljen in je bil izdan \xc5\xa1ele po njegovi smrti na pobudo njegove svakinje Emilie Brentano, \xc5\xbeene njegovega brata Christiana Brentana, in Josepha Merkla. Po letu 1975 so iz\xc5\xa1la Zbrana dela in pisma (S\xc3\xa4mtliche Werke und Briefe) v zgodovinsko-kriti\xc4\x8dni izdaji, mnoga od njih prvi\xc4\x8d v izvorni obliki. Najve\xc4\x8d zaslug k poznavanju Brentana in njegovih del imajo Wolfgang Fr\xc3\xbchwald, Bernhard Gajek in Konrad Feilchenfeldt. V njegov spomin je mesto Heidelberg leta 1993 podelilo prvo nagrado \xe2\x80\x93 Nagrada Clemensa Brentana.'