b'\n_START_ARTICLE_\nMiha Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ek Paglovec\n_START_SECTION_\nPosojilnice\n_START_PARAGRAPH_\nKmetje so se uprli dr\xc5\xbeavi (kme\xc4\x8dki upori, na podro\xc4\x8dju kjer je deloval F. M. Paglovec tolminski upor leta 1713), dr\xc5\xbeava pa je zaradi vojn, mednarodne politike skorajda propadla. Re\xc5\xa1itev so iskali v merkantilizmu (na\xc4\x8delo: dr\xc5\xbeava je bogata, \xc4\x8de dr\xc5\xbeava veliko proizvaja in izva\xc5\xbea), denar je postajal vse bolj pomemben. Paglovec je sku\xc5\xa1al varovati cerkveno posest pred plemstvom, na novo je zgradil cerkve na svojem podro\xc4\x8dju in obnovil stare. Vest pa pravi, da je od ljudi sprejemal denar in ga obrestoval, posojal. Ta posojilnica naj bi delovala do leta 1782. Omenjene novogradnje in obnovitve cerkva naj bi vzdr\xc5\xbeeval z denarjem, ki ga je obrestoval s posojilnico. Vendar teh trditev o sposojevalnici ne moremo ne zanikati ne potrditi, saj ni ohranjenih nobenih dokazov. Eden izmed na\xc4\x8dinov pridobivanja denarja, je bil tudi ta, da je odkupil ko\xc4\x8do z njivo ter zelnikom, na posestvo odkupil podlo\xc5\xbeni\xc5\xa1ko razmerje, pozneje pa dajal posest v najem in pobiral najemnino. Skupaj je v ustanove vlo\xc5\xbeil 6600 gld, ob smrti pa zapustil 500 gld.\n_START_SECTION_\nDuhovnik\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0olal naj bi se v Ljubljani pri jezuitih, vendar ga v zborniku ni zaslediti, karkoli pridobil si je akademski naziv artium liberalium et pholosophiae magister et s. thaeologiae licenciatus. Vzornik in prijatelj mu je bil v \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija mlad \xc5\xbeupnik Leopold Rasp, ki je deloval v Kamniku. To prijateljstvo je na Paglovca mo\xc4\x8dno vplivalo, da je pri umetniku Metzingerju naro\xc4\x8dil portret Raspa, sam Rasp pa je Paglovcu poklonil posodice za sveta olja z napisom:\xc2\xa0\xc2\xbbLeop. Maximil. Rasp, Pleb.Stein. Pro VIC. S. Martni 1728\xc2\xab. Po kon\xc4\x8danem \xc5\xa1tudiju filozofije se je odlo\xc4\x8dil za \xc5\xa1tudij teologije. Leta 1702 je bil posve\xc4\x8den, po novi ma\xc5\xa1i ga je Rasp poklical k sebi za svojega pomo\xc4\x8dnika in kaplana v Kamniku. Po treh letih slu\xc5\xbebovanja v Kamniku je pri svojih 26. letih postal samostojen vikar v \xc5\xa0martnem, kjer je deloval 54 let. Poleg skrbi za \xc5\xbeupljane je skrbel tudi za mlade duhovnike, ki so te\xc5\xbeko shajali s svojimi nizkimi dohodki. Poleg tega pa je jih vzpodbujal k po\xc5\xbertvovalnemu delu za duhovno rast ljudstva. Poleg tega, da je dal sezidati nove cerkve, obnovil stare, je kupil \xc5\xa1e stolpno uro, dal sezidati zvonike, naredil novo grobnico, postavljal nove oltarje, zakristije. Pri svojem ma\xc5\xa1evanju je \xc5\xbeelel, da je bogoslu\xc5\xbeje lepo, \xc5\xbeivahno in da ljudi pritegne. Tako je leta 1706 ustanovil bratov\xc5\xa1\xc4\x8dino sv. Martina, ki je skrbela za poglabljanje verskega \xc5\xbeivljenja v \xc5\xbeupniji in prejem svetih zakramentov. Vsak mesec je imela shod, posebne govore, ki so vedno bili v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini. Pri ma\xc5\xa1ah je veljalo, da je bila pridiga lepa in zanimiva, poleg tega pa je bilo pomembno tudi lepo petje. Pridige so potekale v slovenskem jeziku, vendar ni ohranjenih nobenih zapisov, saj jih je govoril iz glave. Pomembno pa je bilo tudi petje, poleg takrat znanih cerkvenih pesmi so peli \xc5\xa1e njegove pesmi, katere so ob praznikih spremljali godci. Poudarjal je pomen ro\xc5\xbenega venca, katerega bi naj vsaka dru\xc5\xbeina molila skupaj ob ve\xc4\x8derih. \xc5\xbdupljane je vodil tudi na romanja, kjer je pridigal in skrbel za red, saj so se farani radi napili, sprli in stepli.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0olstvo\n_START_PARAGRAPH_\nVloga izobra\xc5\xbeevanja in vzgoja je vse bolj nara\xc5\xa1\xc4\x8dala, tako so se ve\xc4\x8dale tudi obveznosti duhovnikov. Medtem ko je bilo na pode\xc5\xbeelju malo \xc5\xa1ol, \xc4\x8deprav bi jo naj imela vsaka \xc5\xbeupanija, je Kamnik znan po dolgoletni tradiciji \xc5\xa1olanja. \xc5\xbdupnijski organist je pou\xc4\x8deval nem\xc5\xa1\xc4\x8dino, ra\xc4\x8dunanje in glasbo. Paglovec pa naj bi ustanovil svojo zasebno \xc5\xa1olo, vendar tudi o tem ni nobenih izsledkov, dejstvo da je \xc5\xa1ola obstajala temelji na ustnem izro\xc4\x8dilu. Paglov\xc4\x8deva \xc5\xa1ola naj bila v \xc5\xbeupni\xc5\xa1\xc4\x8du, kjer bi naj pou\xc4\x8deval skupaj s kaplanom. Gojencem je nudil stanovanje in hrano, u\xc4\x8dil jih je branje, pisanje, ra\xc4\x8dunanje, latin\xc5\xa1\xc4\x8dino. Tako je vzgojil ve\xc4\x8d potujo\xc4\x8dih u\xc4\x8diteljev, ki jih je po\xc5\xa1iljal med kme\xc4\x8dko prebivalstvo. Kdo so bili njegovi u\xc4\x8denci, ni znano, omenja se ne\xc4\x8dak Anton Vider ter Jurij Japelj, ki v svojem spisu hvali svojega u\xc4\x8ditelja kranj\xc5\xa1\xc4\x8dine. Koliko \xc4\x8dasa je \xc5\xa1olanje trajalo, kako je potekalo ni znano, jasno je le, da po smrti \xc5\xa1ola ni dobil naslednika. Poleg pou\xc4\x8devanja je veliko prispeval tudi s prevajanjem verskih knjig, vendar je avtorstvo zaradi nepodpisovanja vpra\xc5\xa1ljivo. Pomembni pa niso le prevodi, temve\xc4\x8d tudi navodila za u\xc4\x8denje slovenskega branja ter abecedno tablo, v nekaterih delih pa tudi navodilo o branju \xc5\xa1tevilk.\n_START_SECTION_\nRaba sloven\xc5\xa1\xc4\x8dine\n_START_PARAGRAPH_\nPaglovec je deloval v obdobju, ki je veljalo za mra\xc4\x8dnega, a dokumenti pri\xc4\x8dajo, da je Katoli\xc5\xa1ka cerkev zahtevala od duhovnikov uporabo slovenskega jezika. Pisali naj bi v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini predvsem uradovalna besedila, izjema je poroka Leopolda Ludvika grofa Hohenwarta in Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ke Antonije baronice Juritisch, ki je zapisana v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini. Sicer pa je mislil in govoril slovensko, zato je v\xc4\x8dasih opaziti da je latin\xc5\xa1\xc4\x8dino poslovenil. Ko je pisal v sloven\xc5\xa1\xc4\x8dini ni me\xc5\xa1al gorenjsko-dolenjskih prvin, ampak je ukinjal dolenjske in nem\xc5\xa1ke izraze.\n_START_SECTION_\nCerkveni pesmarici (1729 in 1752)\n_START_PARAGRAPH_\nGre za Paglov\xc4\x8devi zbirki cerkvenih pesmi. Imenovali sta se Cantilenae variae partim antiquae partim novae in hunc libellum transcriptae in Misionske katoli\xc5\xa1 kar\xc5\xa1\xc4\x8danske pejsme. Prve ni objavil, ostala je v rokopisu oz. v prepisu njegovega ne\xc4\x8daka Antona Vidra iz leta 1729, drugo pa je izdal jezuit Primo\xc5\xbe Lavren\xc4\x8di\xc4\x8d leta 1752._NEWLINE_Pesmarici je napisal za pastoralne potrebe, sicer pa se z glasbo ni posebej ukvarjal. Prvo pesmarico je nameraval natisniti, a tega ni storil, kar ga je zelo mu\xc4\x8dilo, da jo je omenil celo v oporoki, kjer je zapisal, da naj jo shranijo v arhivu \xc5\xbeupnijske cerkve na \xc5\xa0utni ali v ljubljanski biblioteki, ker bo morda neko\xc4\x8d \xc5\xbeelel natisniti njegovo delo.\n_START_SECTION_\nPaglov\xc4\x8deva matrikula (1752)\n_START_PARAGRAPH_\nMatrikula je vrsta liturgi\xc4\x8dni koledar, opravilnik oz. seznam liturgi\xc4\x8dnih opravil. Eno izmed teh je napisal Franc Mihael Paglovec, pisal je od leta 1752, njegov rokopis obsega kar 122 strani. V njej so zajeta vsa opravila, ki so jih opravljali na dolo\xc4\x8den praznik.\n_START_SECTION_\nEvangelia inu branie (1741)\n_START_PARAGRAPH_\nPrva izdaja nedeljskih in prazni\xc4\x8dnih beril je iz\xc5\xa1la leta 1741 v Ljubljani z naslovom Evangelia inu branie. V njej so navodila za branje, pesmi, Catechismus ali podvuzhenie eniga Christiana in molitve: kako obuditi vero, upanje in ljubezen, pouk za spoved in obhajilo, navodilo za krst v sili in poglavje o kr\xc5\xa1\xc4\x8danski pravi\xc4\x8dnosti in poslednje re\xc4\x8di. Lekcionar naj bi bil namenjen duhovnikom, da bi la\xc5\xbeje prenesli Bo\xc5\xbejo besedo ljudstvu. Dejstvo, da je prevajal iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine potrjuje to, da se prevod ujema z latinskim besedilom Svetega pisma in besedilom Rimskega misala.\n_START_SECTION_\nPesem o dekalogu\n_START_PARAGRAPH_\nPaglov\xc4\x8deva pesem je sestavljena iz \xc5\xa1estvrsti\xc4\x8dnih kitic s starodavnim klicem po vsaki vrstici:Kyrie eleison, ki je bil dolgo redni dodatek cerkvenim pesmim. Ker so kmalu za\xc4\x8deli peti\xc2\xa0\xc2\xbbma\xc5\xa1no pesem\xc2\xab\xc2\xa0je Paglov\xc4\x8deva pesem o dekalogu kmalu pri\xc5\xa1la iz rabe.\n_START_SECTION_\nTobijeve bukve (1733)\n_START_PARAGRAPH_\nTobijeve knjige so kratko starozavezno prozno besedilo, ki je prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1lo leta 1733 pod naslovom Tobijeve bukve. Ta knjiga je namenjena pou\xc4\x8devanju branja, za kar je dokaz beseda\xc2\xa0\xc2\xbbpodvu\xc4\x8denju\xc2\xab, ki se pojavi v predgovoru. Pri prevajanju se je opiral na Dalmatinov prevod Biblije.\n_START_SECTION_\nHoja za Kristusom in Sveta voiska\n_START_PARAGRAPH_\nV Hoji za Kristusom je veliko duhovnosti devotio moderne, kar je duhovno gibanje, ki je hotelo svet, prenoviti v Kristusu. Razlaga kako \xc5\xbeiveti Kristusov evangelij v svetu in nad svetom. Pred Paglovcem so delo prevedli \xc5\xbee Andrej Jankovi\xc4\x8d 1664, Matija Kastelic 1678, Hipolit leta 1719. V predgovoru Paglovec svetuje naj si ljudje vsak dan vzamejo \xc4\x8das za branje, bo\xc5\xbeji nauk, naj Boga prosijo za lu\xc4\x8d in milost. Da bi ljudje la\xc5\xbeje brali Thomasa Kempenzarja Bukve, doda kratek Abecednik\xc2\xa0\xc2\xbbTablo teh pushtabov iz katerih se more hdu lehko brati.\xc2\xab\xc2\xa0_NEWLINE_Sveta voiska Lovrenca Scupolija je preprosta knjiga, ki razlaga kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko popolnost, kako je potrebno vse delati iz ljubezni do Boga. Paglov\xc4\x8deva izdaja je nastala 1747.'