b'\n_START_ARTICLE_\nRenormalizacija\n_START_PARAGRAPH_\nRenormalizacija se v kvantni teoriji polja, statisti\xc4\x8dni mehaniki in teoriji samopodobnih geometri\xc4\x8dnih struktur nana\xc5\xa1a na zbirko tehnik, ki se uporabljajo za iskanje limite kontinuuma._NEWLINE_Pri opisovanju prostora in \xc4\x8dasa kot kontinuuma so nekatere statisti\xc4\x8dne in kvantnomehanske konstrukcije slabo definirane. Za njihovo definicijo je treba pazljivo obravnavati limito kontinuuma._NEWLINE_Renormalizacija dolo\xc4\x8da povezave med parametri v teoriji, ko se parametri, ki opisujejo na lestvicah velikih razdalj, razlikujejo od parametrov, ki opisujejo na majhnih razdaljah. Renormalizacijo so najprej razvili v kvantni elektrodinamiki (QED) da so imeli neskon\xc4\x8dni integrali v teoriji motenj fizikalni smisel. V za\xc4\x8detku so nekateri njeni tvorci na njo gledali le kot verjetni, za\xc4\x8dasni postopek, kasneje pa so jo sprejeli kot pomembno, s samim sabo neprotislovno orodje na mnogih podro\xc4\x8djih fizike in matematike._NEWLINE_Glavna zamisel renormalizacije je v popravku izvirne Lagrangeeve funkcije v kvantni teoriji polja z neskon\xc4\x8dnim nizom proti\xc4\x8dlenov, ozna\xc4\x8denimi s Feynmanovi grafi, ki pretvarjajo razvoj motenj v teoriji. V postopku renormalizacije motenj se proti\xc4\x8dlen v za\xc4\x8detni Lagrangeevi funkciji uvede za vsako divergenco na Feynmanov diagram. V nekaterih primerih se lahko vse potrebne proti\xc4\x8dlene dobi s spreminjanjem parametrov, ki se pojavijo v izvirni Lagrangeevi funkciji. Spreminjanje parametrov in njihova zamenjava z divergentnimi vrstami je mo\xc5\xbeno, ker niso opazljive koli\xc4\x8dine kot druge kon\xc4\x8dne fizikalne koli\xc4\x8dine. Eden od problemov kateregakoli renormalizacijskega postopka je sistemati\xc4\x8dna obravnava vgnezdenih in prekrivajo\xc4\x8dih divergenc v ve\xc4\x8dzankastih diagramih.'