b'\n_START_ARTICLE_\n\xc5\xbdupnija Zre\xc4\x8de\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde pred letom 587 so pod pritiskom Slovanov propadle \xc5\xa1kofije v Ptuju (Poetovio), v Virinumu na Gosposvetskem polju, v Celju (Celeii) in Emoni, pod novim slovanskih valom pa pred letom 591 \xc5\xa1e zadnji anti\xc4\x8dni \xc5\xa1kofiji v Teurniji (St. Peter in Holz pri Spittalu a.d. Drau) in Aguntum (Lienz) ob zgornji Dravi. Cerkvena organizacija je tako v stoletjih preseljevanja narodov pri nas propadla, poskusi po\xc5\xa1iljanja misijonarjev pa niso obrodili sadov. \xc5\xa0ele zlom obrske dr\xc5\xbeave, slo\xc5\xbeen in vzajemen pristop Ogleja in Salzburga ter enotna frankovska dr\xc5\xbeava so ustvarili pogoje za uspe\xc5\xa1no misijonsko delovanje iz teh dveh cerkvenih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d. Vendar je bilo potrebno cerkveno upravo na dana\xc5\xa1njem slovenskem prostoru organizirati na novo. Iz teh \xc4\x8dasov je pomembna letnica 811, ko je v sporu med oglejskim patriarhom Ursom in salzbur\xc5\xa1kim nad\xc5\xa1kofom Arnom frankovski cesar Karel Veliki (768-814) razsodil, da se Karantanija cerkvenoupravno razdeli tako, da je Salzburgu pripadlo ozemlje severno, Ogleju pa ju\xc5\xbeno od reke Drave.  Tako so od 9. stoletja pri nas nastajale posamezne misijonarske postaje, skromne majhne cerkvice, ki so pa\xc4\x8d zado\xc5\xa1\xc4\x8dale za \xc5\xa1tevilo vernikov. Misijonar je tedaj bil gost ob\xc4\x8destva, kjer se je mudil in deloval, dokler je bil pri njem. Prav te prve misijonarske postaje, ki so v mad\xc5\xbearskih pohodih v prvi polovici 10. stoletja ve\xc4\x8dinoma propadle, so bile neke vrste temeljni kamen prihodnjih stalnih misijonarskih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d, ki so ponekod \xc5\xbee v 11., \xc5\xa1e bolj pa v 12. stoletju postale \xc5\xbeupnije. Ker so te postale matice farne organizacije v srednjem in \xc5\xa1e v novem veku, jih imenujemo pra\xc5\xbeupnije.\n_START_SECTION_\nPra\xc5\xbeupnija Konjice\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde v letih 1085\xe2\x88\x921096 se je iz o\xc4\x8ditno preobse\xc5\xbeno zasnovane ho\xc4\x8dke pra\xc5\xbeupnije izdvojila najprej konji\xc5\xa1ka pra\xc5\xbeupnija, vsaj leta 1146 pa \xc5\xa1e slivni\xc5\xa1ka pra\xc5\xbeupnija. Vse tri so leta 1146 kot pra\xc5\xbeupnije prvi\xc4\x8d pisno omenjene v isti, do danes ohranjeni listini patriarha Pelegrina (1130-1161) iz Ogleja.   _NEWLINE_Prvotno ozemlje konji\xc5\xa1ke prafare, tudi velike \xc5\xbeupnije (Grosspfarrei), je obsegalo celotno obmo\xc4\x8dje zgornje Dravinje, od njenega izvira pod Roglo do Makol. Meja je potekala po slemenih vrhov, na zahodu do Frankolovega in se nadaljevala do Bo\xc4\x8da na vzhodu, do razvodja Dravinje in Savinje. Od Rogle je meja potekala po severnem robu Pohorja do Jelovskega vrha, na tromejo konji\xc5\xa1ke, slivni\xc5\xa1ke in ho\xc5\xa1ke pra\xc5\xbeupnije in se nadaljevala nad Sv. tremi kralji, med Tinjem in \xc4\x8cadramom do potoka Lo\xc5\xbenica, do podru\xc5\xbeni\xc4\x8dnih cerkva v Ko\xc4\x8dnem in v Laporju ter se spet zaklju\xc4\x8dila pod Bo\xc4\x8dem. Ozemlje je bilo torej zelo obse\xc5\xbeno, morda celo nekoliko ve\xc4\x8dje, kakor je sedanja konji\xc5\xa1ka dekanija. _NEWLINE_Prafara Konjice je tako obsegala tudi ozemlje sedanjih \xc5\xbeupnij Zre\xc4\x8de, Polj\xc4\x8dane, Laporje, Studenice, \xc4\x8cre\xc5\xa1njice, Stranice in Skomarje._NEWLINE_Ozemeljsko se konji\xc5\xa1ka pra\xc5\xbeupnija po 13. stoletju ni spreminjala, vse do druge polovice 18. stoletja, v njenem okviru pa so postajale posamezne cerkve vse pomembnej\xc5\xa1e. Z ve\xc4\x8danjem \xc5\xa1tevila prebivalcev so iz navadnih podru\xc5\xbenic, h katerim so ob\xc4\x8dasno prihajali duhovniki iz Konjic, nastajale kaplanije, ekspoziture, vikariati in nazadnje samostojne \xc5\xbeupnije. Konji\xc5\xa1ka pra\xc5\xbeupnija in njeni \xc5\xbeupniki so imeli pomembno mesto in vlogo v oglejskem patriarhatu._NEWLINE_Po letu 1173 je kar sedem konji\xc5\xa1kih \xc5\xbeupnikov opravljalo poleg lastnega du\xc5\xa1nopastirskega dela \xc5\xa1e dela in  naloge arhidiakona savinjskega arhidiakonata. Na obse\xc5\xbenem podro\xc4\x8dju patriarhata so bili najpomembnej\xc5\xa1i \xc5\xa1kofovi pomo\xc4\x8dniki._NEWLINE_Konji\xc5\xa1ki \xc5\xbeupnik Valentin Fabri, ki je bil tudi pro\xc5\xa1t v Dobrli vasi na Koro\xc5\xa1kem, je imel ob koncu 15. stoletja v Konjicah devet duhovnih pomo\xc4\x8dnikov, ki so du\xc5\xa1nopastirsko delovali pri petindvajsetih okoli\xc5\xa1kih cerkvah.   V vizitacijskem poro\xc4\x8dilu iz leta 1545 je bila zre\xc5\xa1ka cerkev sv. Egidija imenovana med \xc5\xa1estimi podru\xc5\xbenicami (\xc4\x8cadram, sv. Kunigunda, Kebelj, Lo\xc4\x8de, \xc5\xbdi\xc4\x8de). V tem \xc4\x8dasu so Zre\xc4\x8de \xc5\xbee imele svojega kaplana, v dohodninski napovedi \xc5\xbeupnika Ga\xc5\xa1perja Hirzlerja iz leta 1542 se poimensko navaja Jorg Gesel.  Sredi 17. stoletja je bil v Zre\xc4\x8dah ustanovljen vikariat. Pri nastavljanju kaplanov in duhovnih pomo\xc4\x8dnikov je bil \xc5\xbeupnik samostojen, pri vikarjih pa je \xc5\xbee moral imeti soglasje \xc5\xa1kofa ordinarija (patriarha).\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdupnija Zre\xc4\x8de\n_START_PARAGRAPH_\nTo\xc4\x8denega datuma ustanovitve zre\xc5\xa1ke \xc5\xbeupnije ne poznamo, zato lahko o njem le sklepamo na podlagi podatkov iz razli\xc4\x8dnih virov. Ker so pri\xc4\x8deli s pisanjem \xc5\xbeupnijske kronike skoraj sto let kasneje, so v ve\xc4\x8djo oporo mati\xc4\x8dne knjige. V knjigi kr\xc5\xa1\xc4\x8denih je mogo\xc4\x8de \xc5\xbee leta 1753 za imenom krstitelja Jakoba Goloba najti oznako P.L.(parochus loci - krajevni \xc5\xbeupnik). Naslednje leto je bila v knjigo umrlih vpisana njegova smrt (19. aprilis sepultus R.D. Jakobus Golob, parochus loci). V naslednjih letih so bila zapisana imena vikarjev \xc5\xbeupnije (Jo\xc5\xbee Bartholoti, vicarium parochialem, po 1766 parochus). _NEWLINE_Profesor Jo\xc5\xbee Curk za Zre\xc4\x8de navaja ustanovitev vikariata leta 1640, \xc5\xbeupnije pa leta 1756, kar potrjuje tudi vizitacijski zapisnik iz leta 1756, kjer je za cerkev sv. Egidija zapisano, da je bila 12. avgusta (...visitata est ecclesia parochialis) . _NEWLINE_Ob ustanovitvi je bila \xc5\xbeupnija teritorialno ve\xc4\x8dja od dana\xc5\xa1nje, saj je segala od Gabrovelj do Rogle, od Kri\xc5\xbeevca do Brezja. V njej je bilo osem cerkva: \xc5\xbeupnijska cerkev sv. Egidija v Zre\xc4\x8dah, podru\xc5\xbenici Sv. Ne\xc5\xbee na Goliki, Matere Bo\xc5\xbeje na Brinjevi gori, sv. Martina nad Zlakovo, sv. Pankracija v Jamniku, sv. Kri\xc5\xbea v Kri\xc5\xbeevcu, sv. Kunigunde na Gorenju in sv. Jakoba na Resniku. Cerkvica sv. Pankracija je bila leta 1783 opu\xc5\xa1\xc4\x8dena, cerkev sv. Kri\xc5\xbea v Kri\xc5\xbeevcu pa leta 1802 poru\xc5\xa1ena.\n_START_SECTION_\nEvropska pe\xc5\xa1pot sv. Martina Tour\xc5\xa1kega\n_START_PARAGRAPH_\nOd podru\xc5\xbeni\xc4\x8dne cerkve sv. Martina v Zlakovi do \xc5\xbeupnijske cerkve sv. Egidija v  Zre\xc4\x8dah, in naprej po po trasi nekdanje \xc5\xbeeleznice do Slovenskih Konjic ter v \xc5\xbdi\xc4\x8dko kartuzijo (etapa 10) vodi Evropska pe\xc5\xa1pot sv. Martina Tour\xc5\xa1kega (Via Sancti Martini), ki jo je leta 2005 Svet Evrope proglasil za Veliko evropsko kulturno pot. Dolga je 2500\xc2\xa0km in povezuje kraje, ki so zaznamovali \xc5\xbeivljenje in \xc4\x8da\xc5\xa1\xc4\x8denja tega znamenitega svetnika.'