b'\n_START_ARTICLE_\nLudwig Tieck\n_START_SECTION_\nMladost, \xc5\xa1tudij in prvi uspehi\n_START_PARAGRAPH_\nLudwig Tieck je odra\xc5\xa1\xc4\x8dal v Berlinu z o\xc4\x8detom, ki je bil u\xc4\x8ditelj, mlaj\xc5\xa1im bratom Friedrichom in mlaj\xc5\xa1o sestro Sophie. Od leta 1782 se je \xc5\xa1olal na Gimnaziji Friedricha-Wederscha pod vodstvom Freidricha Gedikeja, kjer se je navezal na Wilhelma Heniricha Wackenroderja. \xc5\xa0tudiral je zgodovino, filologijo, staro in novo literaturo v nem\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelah Halle (Saale) (1792), G\xc3\xb6ttingen (1792 - 1793, 1793 - 1794), Erlangen (1793, skupaj z Wackenroderjem). S \xc5\xa1tudijem se je \xc5\xbeelel izoblikovati v svobodnega pisatelja, saj se je \xc5\xbee takrat iz\xc4\x8drpno ukvarjal s Shakespearjem. V \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija v Erlangnu je Tieck skupaj z Wackenroderjem potoval v N\xc3\xbcrnberg, skozi frankovski del \xc5\xa0vice do gorovja Fichtelgebirge, obiskala pa sta tudi baro\xc4\x8dni grad Schloss Weissenstein v Pommersfeldernu. Do\xc5\xbeivetja s teh potovanj je kasneje opisal v slavnih potopisih._NEWLINE_Svoje prvo pesni\xc5\xa1ko delo je napisal \xc5\xbee v Berlinu, \xc5\xa1e pred za\xc4\x8detkom \xc5\xa1tudija. Leta 1794 je Tieck prekinil \xc5\xa1tudij in se vrnil nazaj v Berlin (do 1799). V zbirki kratkih zgodb Nojeva peresa (Strau\xc3\x9ffedern, od 1795) je objavljal trivialno literaturo in literarne eksperimente v duhu poznej\xc5\xa1ega razsvetljenstva, nekatera prozaisti\xc4\x8dna dela je napisal skupaj s sestro Sophie._NEWLINE_Njegove prve pripovedi in romani: Pripoved brez pustolov\xc5\xa1\xc4\x8din (izdal pod psevdonimom Peter Lebrecht, eine Geschichte ohne Abenteuerlichkeiten) (1795, 2 zvezka) , William Lovell (1795-96, v treh zvezkih) in Abdallah (1796). Po tem delu pa je viden prehod k pravi romantiki, ki se odra\xc5\xbea v predelavi starih ljudskih pregovorov in pravljic, zbranih v delu Ljudske pravljice (Volksm\xc3\xa4rchen, Berlin 1798, 3 zvezki). V tem delu so vidne dramati\xc4\x8dno-satiri\xc4\x8dne kot tudi preproste pripovedne prvine. Z umetni\xc5\xa1kim romanom Popotovanja Franca \xc5\xa0ternbalda (Franz Strenbalds Wanderungen, dokon\xc4\x8dano 1797, izdano 1798) je Tieck za\xc4\x8drtal smernice romanti\xc4\x8dnim romanom (Novalis, Joseph von Eichendorff)._NEWLINE_Konec leta 1797 se je Tieck prvi\xc4\x8d sre\xc4\x8dal s Friedrichom Schleglom. Po poroki s h\xc4\x8derko pridigarja Alberti leta 1798 v Hamburgu, se je od 1799\xef\x80\xad1800 zadr\xc5\xbeeval v Jeni, kjer je spletel prijateljstvo z bratoma Schlegel (August Wilhelm in Friedrich Schlegel), Novalisom, s Clemensom Brentanom, z Johannom Gottliebom Fichtejem in Friedrichom Schellingom._NEWLINE_Tako imenovani jenski zgodnji romantiki sta pripadala tudi August in Friedrich Schlegel. Za Schleglove razvijajo\xc4\x8de teorije je Tieck prispeval literarne primere (in obratno)._NEWLINE_Spoznal je tudi Goetheja in Schillerja. Leta 1801 se je skupaj s Friedrichom Schleglom preselil v Dresden._NEWLINE_Sodeloval je pri spisih Wackenroderja.\n_START_SECTION_\nZiebingen\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1801 se je Tieck s svojo dru\xc5\xbeino na povabilo starega znanca Burgsdorffa preselil na njegovo kmetijo v Ziebingen, vzhodno od Frankfurta (na Odri), kjer je s prekinitvami \xc5\xbeivel do leta 1819._NEWLINE_Od leta 1803 je delno \xc5\xbeivel v Berlinu, delno pa na posestvu grofa Finkensteina Ziebingen pri Frankfurtu, kamor se je tudi vrnil s potovanja po Italiji, katerega je izkoristil v \xc5\xa1tudijski namen \xe2\x80\x94 preu\xc4\x8deval je rokopise, shranjene v Vatikanu. V tem obdobju je iz\xc5\xa1lo: Princ Zerbino, ali potovanje po dobrem okusu (Prinz Zerbino, oder die Reise nach dem guten Geschmack, 1799), Popotovanja Franca \xc5\xa0ternbalda (Franz Sternbalds Wanderungen, Berlin, 1798; poveli\xc4\x8devan roman staronem\xc5\xa1ke umetnosti, pri zasnovah katerega je sodeloval tudi njegov prijatelj Wackenroder), Romanti\xc4\x8dne poezije (Romantische Dichtungen, Jena, 1799 - 1800, 2 zvezka) z \xc5\xbealoigro \xc5\xbdivljenje in smrt svete Genovefe (Leben und Tod der heil. Genoveva, separat, Berlin, 1820), veseloigra Cesar Oktavij (Caiser Octavianus, Jena, 1804; predelana po ljudski knjigi). V na\xc5\xa1tetih delih se avtor brez zadr\xc5\xbekov ka\xc5\xbee kot pravi romantik._NEWLINE_Poleg tega je objavil prevod \xc4\x8cudovite prigode don Kihota bistroumnega plemi\xc4\x8da iz Man\xc4\x8de (Don Quixote von Cervantes, 1799-1801; sl. 1965), prevedel \xc5\xa1tevilne negotove dele Shakespearja, z naslovom Staroangle\xc5\xa1ko gledali\xc5\xa1\xc4\x8de (Altenglisches Theater, 1811), predelal delo Ulricha von Lichtensteina Usluga \xc5\xbeenske (Frauendienst, T\xc3\xbcbing, 1812) ter prav tako izbrane dramatske igre Rosenpluta, Hansa Sachsa, Ayrerja, Gryphiusa in Lohensteina (Nem\xc5\xa1ko gledali\xc5\xa1\xc4\x8de, Deutsches Theater, Berlin 1817, 2 zvezka), izdal zbirko pravljic in iger z naslovom Phantasus (1812-17, 3 zvezki; 2. izdaja: 1844-45, 3 zvezki), ki jo je dopolnil z novimi zgodbami in pravlji\xc4\x8dnimi igrami Fortunat. Prav s to zbirko je Tieck v nem\xc5\xa1kih bralcih ponovno vzbudil veliko zanimanje. Pravljice in zgodbe, kot so Zvesti Ekart (Der getreue Ecker), Vile (Die Elfen), Pokal (Der Pokal), Blondinec Ekbert (Der blonde Eckbert) itd. so \xc5\xbee zaradi pesni\xc5\xa1kih prvin veljale za posebne. V \xc4\x8dasu vojne leta 1813 je pesnik \xc5\xbeivel v Pragi. Po vojni je veliko potoval v London in Pariz, s \xc4\x8dimer je \xc5\xbeelel pridobiti navdih za pisanje pomembnega dela o Shakespearju, ki pa ga nikoli ni dokon\xc4\x8dal.\n_START_SECTION_\nDresden\n_START_PARAGRAPH_\nOd 1819\xe2\x80\x931841 je \xc5\xbeivel v Dresdnu. Kljub temu, da se je Tieck zaradi duhovne razcepljenosti dojemanja manj vredne dresdenske literature zna\xc5\xa1el v nasprotujo\xc4\x8dem si polo\xc5\xbeaju, mu je z ve\xc4\x8dernimi predavanji o dramatiki, poznanimi po vsej Nem\xc4\x8diji, uspelo najti krog privr\xc5\xbeencev, ki so odlo\xc4\x8dno priznavali njegove umetni\xc5\xa1ke nazore._NEWLINE_Kot dramaturg Dvornega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da (Hoftheater) si je Tieck v 1820ih letih pridobil veliko veljavnost, ki pa mu je bila zaradi spletk in la\xc5\xbei malovrednih nasprotnikov pogosto odvzeta. Vse od selitve v Dresden je pesnik pisal izklju\xc4\x8dno v obliki novele. Z zbranim delom Novele (Novellen, Berlin, 1852-54, 12 zvezkov) je pokazal svoj velik talent pripovedovanja. Prispeval je resni\xc4\x8dna umetni\xc5\xa1ka dela, v katerih je pesni\xc5\xa1ke naloge re\xc5\xa1il s \xc4\x8distimi poeti\xc4\x8dnimi oblikami, nasprotno pa si je s \xc5\xa1tevilnimi drugimi deli utiral pot s problemati\xc4\x8dno pogovorno novelistiko, kjer epi\xc4\x8dni element ostaja v ozadju in je pripoved samo sredstvo za obrazlo\xc5\xbeitev dolo\xc4\x8denih mnenj in vzgojnih na\xc4\x8del. Najpomembnej\xc5\xa1a dela iz prve kategorije so: Slike (Die Gem\xc3\xa4lde), Popotniki (Die Reisenden), Starec z gora (Der alte vom Berge), Ljudje s pode\xc5\xbeelja (Die Gesellschaft auf dem Lande), Zaroka (Die Verlobung), Glasbeno trpljenje in radost (Musikalische Leiden und Freuden), \xc5\xbdivljenje v izobilju (Des Lebens \xc3\x9cberflu\xc3\x9f) in druge._NEWLINE_Gr\xc5\xa1ki cesar (Der griechische Kaiser) Smrt pesnika (Der Tod des Dichters) in predvsem nekon\xc4\x8dan Upor v Cevenennu (Aufruhr in den Cevennen) so zgodovinska dela z velikim pomenom. V vseh teh novelah ne o\xc4\x8dara le s preprosto milino, temve\xc4\x8d tudi z raznolikostjo likov, ki se odlikujejo po \xc5\xbeivahnem, iskrivem zna\xc4\x8daju in z globokoumnostjo poeti\xc4\x8dne ideje. Tudi v proznih novelah je Tieck dokazal svoje mojstrstvo. Njegovo zadnje veliko delo, Vitoria Akorombona (Vittoria Accorombona, 1840) je nastalo pod vplivom nove francoske romantike in je kljub uporabljeni barvitosti dajalo prete\xc5\xbeno neprijeten vtis._NEWLINE_V \xc4\x8dasu Dresden\xc5\xa1kega obdobja je bil Tieck zelo aktiven tudi v drugih literarnih dejavnostih. Leta 1826 je izdal in dodelal A.W. Schleglov nedokon\xc4\x8dan prevod o Shakespearju ter izdal Spise iz zapu\xc5\xa1\xc4\x8dine (Berlin 1821) in Zbrana dela (Gesammelten Werke) Heinricha v. Kleista (Berlin 1826, 3 zvezki). K delom Gottfrieda Schabelsa Otok Felsenburg (Die Insel Felsenbug, Breslau 1827), Lenza Zbrani spisi (Gesammelte Schriften, 1828), Shakespearja Shakespearjova pred\xc5\xa1ola (Shakespeares Vorschule, Leipz. 1823-29, 2 zvezka) in drugim je Tieck napisal dragocene predgovore in razprave. Napisal je tudi delo Dramatur\xc5\xa1ki listi (Dramaturgischen Bl\xc3\xa4tter, 1826/1852, samostojna izdaja 1852) v katerem kritizira dramaturgijo.\n_START_SECTION_\nBerlin\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1841 je kralj Friedrich Wilhelm IV. povabil pesnika v Berlin. Zaradi bolezni je bil Tieck priklenjen na posteljo in zaradi smrti svojih prijateljev zelo osamljen. \xc5\xbdivel je \xc4\x8dastno, brezskrbno, predvsem pa umirjeno. Umrl je 28. aprila 1853. Njegovi Kriti\xc4\x8dni spisi (Kritischen Schriften, 2 zvezka) so iz\xc5\xa1li leta 1848._NEWLINE_Tieckove raznolike protislovne narave ne moremo pripisati zgolj njegovi neskladnosti ustvarjanja (v katerem se racionalizem 18. stoletja in misti\xc4\x8dna romantika nenehno bojujeta) , temve\xc4\x8d tudi improvizaciji naklju\xc4\x8dnih trenutkov (odvisni od njegovega talenta). Prav improvizacija pa mu ni dopu\xc5\xa1\xc4\x8dala jasnega oblikovanja duhovitih in \xc5\xbeivih idej.'