b'\n_START_ARTICLE_\nGimnazijka\n_START_SECTION_\nZgodba\n_START_PARAGRAPH_\nPostavljeni smo v 3. letnik ljubljanske gimnazije leta 1965. Ada pripravi doma zabavo, na katero je povabljena tudi njena prijateljica Jelka, ki zanosi. O nose\xc4\x8dnosti no\xc4\x8de govoriti in jo spretno prikriva. O\xc4\x8de jo ob koncu \xc5\xa1olskega leta pospremi na vlak do Pariza, kjer bo izpopolnila svoje znanje franco\xc5\xa1\xc4\x8dine. Med potjo razmi\xc5\xa1lja o preteklosti, \xc5\xa1e posebej se spominja tete Katre s \xc5\xa0tajerske. Dru\xc5\xbeina Gramont in njihova slu\xc5\xbekinja Franchon jo lepo sprejmeta. Med enomese\xc4\x8dnimi po\xc4\x8ditnicami si Jelka ogleda pari\xc5\xa1ke znamenitosti, zelo pa se nave\xc5\xbee na slu\xc5\xbekinjo, ki ji stoji ob strani vse do poroda sina Francoisa. Kasneje se preseli k sinu gospe Franchon v severno Francijo. Jelki tam ni v\xc5\xa1e\xc4\x8d in je zelo nesre\xc4\x8dna, ker hrepeni po Alpah in zelenih dolinah, priklenjena pa je v rudarskem naselju._NEWLINE_Kon\xc4\x8dno do\xc4\x8daka dan, ko jo pride iskat o\xc4\x8de in se z letalom odpeljeta proti Ljubljani. Mati Marjeta je razo\xc4\x8darana. Sprva svojo h\xc4\x8di celo zavra\xc4\x8da, kasneje pa se umiri, saj izve, da za nose\xc4\x8dnost ni kriva Jelka sama, ampak gostje na Adini zabavi. Materi tudi ni prav, da je Jelka nose\xc4\x8dnost skrivala in da je ni vpra\xc5\xa1ala za nasvet. Jelkinih te\xc5\xbeav pa \xc5\xa1e kar ni konec, saj se zaplete pri vpisu v 4. letnik. V tistem \xc4\x8dasu je bilo nenavadno, da bi nose\xc4\x8de dijakinje in mame hodile v \xc5\xa1olo, vendar jo na koncu le sprejmejo. Dru\xc5\xbeina Stropnik pokli\xc4\x8de teto Katro za pomo\xc4\x8d pri gospodinjskih opravilih. Jelka je sre\xc4\x8dna, ker je spet doma v Ljubljani, kjer se lahko sprehaja po njej dobro poznanih poteh in ker ima ob sebi teto Katro.\n_START_SECTION_\nKritika in literarna zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\n"Bolj znana je \xc5\xa1e povest Gimnazijka (1967), v kateri pisatelj ne prikazuje ljudi v socialni stiski, ampak h\xc4\x8derko premo\xc5\xbenih in povzpetni\xc5\xa1kih, a neodgovornih star\xc5\xa1ev, ki zanosi in se nato soo\xc4\x8di s svojo\xc2\xa0\xc2\xbbsramoto\xc2\xab. Razplet, kljub misli na samomor, ni tragi\xc4\x8den: po odhodu v Pariz se z otrokom vrne domov in nadaljuje \xc5\xa1olanje. Gimnazijka je torej predvsem slika te\xc5\xbeavne poti dekleta sodobnega \xc4\x8dasa in kritika dvoli\xc4\x8dnosti in brezsr\xc4\x8dnosti ljudi, ki jo obdajajo; kriti\xc4\x8dno osvetlitev dobiva dru\xc5\xbeba tudi prek lika partizana Krta." (Poga\xc4\x8dnik 2001: 445)_NEWLINE_"Ingoli\xc4\x8d je s svojim zadnjim romanom "Gimnazijka" skorajda razburil slovenske duhove, zlasti \xc5\xa1e mladi rod. Romanu na eni strani pritrjujejo, na drugi pa ugotavljajo, da tu mlada generacija \xc5\xa1e vedno ni prikazana v svoji najgloblji zna\xc4\x8dilnosti. A naj bo tako ali druga\xc4\x8de, eni ugotovitvi tu ni mogo\xc4\x8de oporekati; z romanom je Ingoli\xc4\x8d dregnil v aktualen in pere\xc4\x8d problem na\xc5\xa1e resni\xc4\x8dnosti, ga potem dvignil na dovolj visoko stopnjo dru\xc5\xbebene pomembnosti ter raz\xc5\xa1iril v splo\xc5\xa1nej\xc5\xa1i prikaz sredine, ki take probleme povzro\xc4\x8da." (\xc5\xa0ifrer 1968: 76)_NEWLINE_"Ingoli\xc4\x8dev roman pa ni pomemben samo zaradi Jelkine zgodbe, \xc4\x8detudi tak\xc5\xa1na, kot je, pomeni spri\xc4\x8do svoje pere\xc4\x8de aktualnosti eno od bolj\xc5\xa1ih pisateljevih pripovedi. \xc5\xa0e zanimivej\xc5\xa1i sta v romanu splo\xc5\xa1nej\xc5\xa1a miselna atmosfera, v katero je fabula zavita, ter moralna podoba dru\xc5\xbebe, iz katere se dviga dekletova tragedija. Ingoli\xc4\x8d se ka\xc5\xbee kot navidez hladen in objektiven registrator razli\xc4\x8dnih mnenj, pogledov in odnosov, v resnici pa ne more zakriti osebnega \xc4\x8dutenja od vseh tistih moralnih disonancah, ki se spro\xc5\xa1\xc4\x8dajo in ka\xc5\xbeejo od Jelkini zgodbi. Vzporedno z razvojem glavne fabule se torej kar sama od sebe pojavljajo nekatera vpra\xc5\xa1anja splo\xc5\xa1ne \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke morale, ki so sicer ad hoc postavljena, so pa tako bistvena za obstoj \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke dru\xc5\xbebe in za po\xc4\x8dutje slehernega \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega bitja, da v romanu dobivajo \xc5\xbee \xc5\xa1ir\xc5\xa1e humanisti\xc4\x8dno obele\xc5\xbeje. Kak\xc5\xa1na je dru\xc5\xbeba, s katero se mora spoprijemati mlado, nose\xc4\x8de dekle? Kak\xc5\xa1ni so ljudje, ki to dru\xc5\xbebo sestavljajo? Kako bodo na dekletov nesre\xc4\x8dni delikt reagirali ljudje iz njene najbli\xc5\xbeje okolice? Pisatelj ta vpra\xc5\xa1anja razre\xc5\xa1uje ne po nekih naprej za\xc4\x8drtanih teoremih, pa\xc4\x8d pa hodi iskat vzroke in posledice, nasprotja in soglasja v zakladnico svojega \xc5\xbeivljenjskega spoznanja. Ta spoznanja so resni\xc4\x8dna, njegova in dovolj odkrito izra\xc5\xbeena. Pomenijo bolj\xc5\xa1i del njegovega ustvarjanja in "Gimnazijke" \xc5\xa1e posebej in so pristni izraz \xc4\x8dasa in razmer. Iz tak\xc5\xa1nih osnov po navadi rasejo dela trajnej\xc5\xa1e vrednosti." (\xc5\xa0ifrer 1968: 76)'