b'\n_START_ARTICLE_\nRuski imperij\n_START_SECTION_\nVladanje Petra Velikega\n_START_PARAGRAPH_\nRuski carstvo lahko imenujemo tudi Ruski imperij odkar (22. oktobra 1721) je ruski senat na proslavi zmage nad \xc5\xa0vedi v veliki severni vojni imenoval Petra Velikega z latinskim imenom za cesarja - imperator. Novi naziv ni le uskladil rusko poimenovanje mnogonarodnostne dr\xc5\xbeave z evropsko politi\xc4\x8dno tradicijo, ampak je tudi poudaril nov na\xc4\x8din Petrovega vladanja: Peter ni bil le dedni naslednik vladajo\xc4\x8de dinastije in "o\xc4\x8de" svojim podlo\xc5\xbenikom, kot mnogi njegovi predhodniki, temve\xc4\x8d resni\xc4\x8dni suveren-imperator in prvi slu\xc5\xbeabnik dr\xc5\xbeave. Rusiji je na ste\xc5\xbeaj odprl dostop do evropskega znanja, tehnologije in kulture in ji s tem nakazal smer razvoja za naslednji dve stoletji. Svoje delo je opravil ve\xc4\x8dinoma \xc5\xbee pred letom 1721.\n_START_SECTION_\nPetrove vojne in zunanja politika\n_START_PARAGRAPH_\nPeter Veliki (car v letih 1682-1725, do leta 1696 formalno skupaj s slaboumnim polbratom Ivanom V.) je osebno zavladal leta 1689. Najprej je \xc5\xbeelel zavarovati ju\xc5\xbeno mejo dr\xc5\xbeave, ki so jo ogro\xc5\xbeali vpadi Krimskih Tatarov, vazalov Osmanskih Turkov, in odpreti Rusiji izhod na \xc4\x8crno morje. Prvi poskus (1695), da bi osvojil Azov, mu ni uspel, ker ni imel mornarice, ki bi pristani\xc5\xa1\xc4\x8de obkolila tudi z morske strani. Zato je pozimi v Vorone\xc5\xbeu ob Donu zgradil ladjevje in v napadu naslednje leto (1696) uspel._NEWLINE_Peter je v letih 1697/98 skoraj leto dni z veliko delegacijo potoval po Evropi, se seznanjal z moderno strojegradnjo in ladjedelni\xc5\xa1tvom, se zanimal za metode upravljanja dr\xc5\xbeave, za znanstvene dose\xc5\xbeke, nakupoval knjige, najemal strokovnjake in vzpodbujal diplomatska pogajanja za kri\xc5\xbearsko vojno proti Turkom. A Evropa se je pripravljala na \xc5\xa1pansko nasledstveno vojno in za vojno s Turki ni bila navdu\xc5\xa1ena. Peter je sklenil zvezo s Sa\xc5\xa1ko-Poljsko in Dansko proti \xc5\xa0vedski, ki je pripeljala do velike severne vojne (1700-21). Ta je bila potem Petrova glavna skrb skoraj ves \xc4\x8das njegovega vladanja. Vojna, ki se je za\xc4\x8dela s hudim porazom proti mlademu \xc5\xa1vedskemu kralju Karlu X., je dolgo \xc4\x8dasa vezala nase vse razpolo\xc5\xbeljive materialne in \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke vire carstva in v veliki meri vplivala tudi na Petrove odlo\xc4\x8ditve in ukrepe v doma\xc4\x8di politiki. \xc5\xa0ele po veliki zmagi nad Karlom X. v bitki pri Poltavi (1709) je Peter lahko posvetil ve\xc4\x8d pozornosti temeljitim spremembam v ruskih upravnih institucijah._NEWLINE_Karel X., ki je po porazu pri Poltavi na\xc5\xa1el zato\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8de v Istanbulu, je Turke nagovoril k novi vojni z Rusijo (1710-11). Peter je poleti 1711 nespametno dopustil, da je njegovo 40.000 glavo vojsko ob reki Prut obkolila \xc5\xa1e veliko ve\xc4\x8dja tur\xc5\xa1ka vojska. Tur\xc5\xa1ki vezir je Petrovo vojsko spustil iz obro\xc4\x8da, a Peter se je moral odpovedati Azovu in ga poslej ni ve\xc4\x8d posku\xc5\xa1al zavzeti._NEWLINE_Vojna s \xc5\xa0vedi ob in na Balti\xc5\xa1kem morju pa se je nadaljevala in se kon\xc4\x8dala \xc5\xa1ele po smrti Karla X. z mirom v Nystadtu (1721), ki je Petru prinesel nadzor nad Finskim zalivom in vzhodnim delom Balti\xc5\xa1kega morja ter mu priznal oblast nad  obbaltskimi de\xc5\xbeelami severno od Zahodne Dvine, ki so imele \xc5\xbee zahodno dr\xc5\xbeavno ureditev, socialno strukturo in kulturno tradicijo. Trgovanje in sodelovanje z zahodno Evropo je postalo la\xc5\xbeje in pristani\xc5\xa1\xc4\x8da, kot sta Riga in Ravel (danes Talin), poleg Sankt Peterburga, so lahko nadomestila velik del leta v led vklenjena pristani\xc5\xa1\xc4\x8da Belega morja (Murmansk, Arhangelsk)._NEWLINE_Od leta 1714 je Peter po\xc5\xa1iljal raziskovalne odprave v  Centralno Azijo in na obmo\xc4\x8dje Kaspijskega morja, kar je leta 1722 omogo\xc4\x8dilo, da je ruska vojska prodrla v Perzijo. Leta 1723 so Perzijci Rusom, v zameno za voja\xc5\xa1ko pomo\xc4\x8d proti Turkom, prepustili zahodno in ju\xc5\xbeno obalo Kaspijskega morja (ki pa so jo Rusi leta 1732 izgubili).\n_START_SECTION_\nReforme Petra Velikega\n_START_PARAGRAPH_\nPeter Veliki je \xc5\xbeelel Rusijo po znanju in kulturi \xc4\x8dim bolj pribli\xc5\xbeati Evropi. \xc5\xbdelel je ustvariti dru\xc5\xbebo, v kateri bi vsak dr\xc5\xbeavljan slu\xc5\xbeil dr\xc5\xbeavi, vsak na svoj na\xc4\x8din, glede na znanje in sposobnosti in polo\xc5\xbeaj v dru\xc5\xbebi. To je pomenilo popoln zasuk v tradiciji, navadah, \xc4\x8dutenju in verski tradiciji ruskega ljudstva. Zato se je neprestano sre\xc4\x8deval z nerazumevanjem in odporom. Pri svojih zahtevah je bil pogosto (zlasti ob vojnih razmerah) neu\xc4\x8dakan in nasilen in njegov racionalni na\xc4\x8din vladanja so mnogi razumeli kot vladanje Antikrista. Kljub temu je uspel vnesti v rusko dru\xc5\xbebo socialne, institucionalne in intelektualne trende, ki so prevladovali v Rusiji naslednji dve stoletji in so \xc5\xbee v drugi polovici 18. stoletja, predvsem na nivoju plemstva, popolnoma spremenili rusko dru\xc5\xbebo._NEWLINE_Peter se je najprej lotil reformiranja vojske, ki jo je preoblikoval po evropskih zgledih. Najel je evropske poveljnike. Ustanovil je oficirsko \xc5\xa1olo za plemi\xc4\x8de, navadne vojake pa je rekrutiral iz kme\xc4\x8dkega prebivalstva in ni\xc5\xbejega me\xc5\xa1\xc4\x8danstva. Voja\xc5\xa1ka slu\xc5\xbeba je trajala vse \xc5\xbeivljenje. Dal je pretopiti cerkvene zvonove v topove in vojsko oboro\xc5\xbeil s pu\xc5\xa1kami in topovi doma\xc4\x8de izdelave. Zgradil je mornarico. Po zmagi nad \xc5\xa0vedi je vojsko razporedil po vsej Rusiji v garnizone, ki jih je prepustil v vzdr\xc5\xbeevanje lokalnemu prebivalstvu. Nova ureditev vojske je povzro\xc4\x8dila zmedo, ker so se pristojnosti poveljnikov garnizonov prekrivale s pristojnostmi pokrajinskih oblasti._NEWLINE_Peter je vpeljal  julijanski koledar. Ukinil je bojarsko dumo in organiziral skoraj povsem novo centralno upravo, ki jo je sestavljalo 9 (kasneje 12) kolegijev, od katerih je bil vsak poobla\xc5\xa1\xc4\x8den za svoje podro\xc4\x8dje in je moral Petrove ukaze prevesti v zakonodajo. Kolegije je koordiniral in nadzoroval senat. Rusijo je razdelil v 50 pokrajin - gubernij; glubernijske oblasti so imele upravne, voja\xc5\xa1ke in sodne pristojnosti. Mesta so dobila svoje samouprave._NEWLINE_Za dobro izpeljavo reform pa je Petru manjkalo zanesljivih in \xc5\xa1olanih ljudi, ki bi se znali dr\xc5\xbeati postavljenih pravil in opravljati svoje delo odgovorno v korist dr\xc5\xbeave. Da bi se temu pribli\xc5\xbeal, je vzpostavil register \xc5\xa1tirinajstih slu\xc5\xbebenih stopenj, v katerega so bili razvr\xc5\xa1\xc4\x8deni uslu\xc5\xbebenci na dvoru, upravi in vojski. Uslu\xc5\xbebenci so napredovali od \xc5\xa1tirinajste stopnje navzgor z znanjem, izku\xc5\xa1enostjo in zaslugami. Sistem je tako omogo\xc4\x8dil napredovanje tudi tistim, ki niso bili rojeni kot plemi\xc4\x8di. Z osmo stopnjo (prva \xc4\x8dastni\xc5\xa1ka stopnja) so avtomati\xc4\x8dno pridobili dedni plemi\xc5\xa1ki naslov. Evidenco uslu\xc5\xbebencev po razredih je vodil poseben urad, podrejen senatu. Vsi plemi\xc4\x8di so bili obvezani slu\xc5\xbeiti dr\xc5\xbeavi kot dr\xc5\xbeavni uslu\xc5\xbebenci ali oficirji, na polo\xc5\xbeajih in lokacijah, kjer so bili potrebni._NEWLINE_Peter je zahteval, da se vsi plemi\xc5\xa1ki sinovi izobrazijo. Izobrazba je bila pogoj za slu\xc5\xbebo. Pri starih bojarjih je ta radikalna sprememba povzro\xc4\x8dilo ogor\xc4\x8denje in odpor, a s \xc4\x8dasom, po generaciji ali dveh, je postalo \xc5\xa1olanje plemi\xc5\xa1kih otrok samoumevno, na\xc4\x8din plemi\xc5\xa1kega \xc5\xbeivljenja. Ob koncu 18. stoletja plemi\xc4\x8d ni veljal za polnoletnega in se ni smel poro\xc4\x8diti, dokler ni opravil dr\xc5\xbeavnega izpita._NEWLINE_Teh sprememb pa niso bili dele\xc5\xbeni ni\xc5\xbeji sloji prebivalstva, ki so z rokami opravljali svojemu polo\xc5\xbeaju ustrezno delo in pla\xc4\x8devali davke. Da bi prepre\xc4\x8dil izmikanje davkom, je Peter vezal davke na mo\xc5\xa1ko glavo in gospodarje zadol\xc5\xbeil za pobiranje davka od svojih "du\xc5\xa1". Kmetje so postali zgolj postavka na dav\xc4\x8dnem seznamu; mo\xc5\xbeno jih je bilo prestaviti na drugo lokacijo, prodati ali zamenjati glede na potrebe in kaprice gospodarja (posestnika, cerkve, dr\xc5\xbeave). Tla\xc4\x8dani so bili v polo\xc5\xbeaju su\xc5\xbenjev. V Petrovi dr\xc5\xbeavi se je izgubil tradicionalni ob\xc4\x8dutek osebne povezanosti ruskega mu\xc5\xbeika s carjem._NEWLINE_Veliko pozornosti je Peter posve\xc4\x8dal \xc5\xa1olstvu. Pospe\xc5\xa1eval je ustanavljanje lai\xc4\x8dnih \xc5\xa1ol, od splo\xc5\xa1nih do oficirskih; ker so plemi\xc4\x8di \xc5\xa1e vedno bolj zaupali samostanskim \xc5\xa1olam, so dobili na lai\xc4\x8dnih \xc5\xa1olah prostor tudi otroci vojakov, uradnikov in duhovnikov. Plemi\xc5\xa1ki sinovi so veliko \xc5\xa1tudirali v tujini. Peter je v Rusijo vabil tuje strokovnjake in umetnike. Vzpodbujal je prevode tehni\xc5\xa1kih, zgodovinskih in potopisnih del v ru\xc5\xa1\xc4\x8dino._NEWLINE_Kot racionalen \xc4\x8dlovek se Peter ni dosti menil za cerkev in jo je videl le kot sredstvo nadzora in vzgojno ustanovo. Ko je leta 1700 patriarh umrl, ni imenoval novega. Leta 1721 je vzpostavil novo cerkveno upravno organizacijo: sveto sinodo, sestavljeno iz nekaj imenovanih cerkvenih prvakov in carjevega lai\xc4\x8dnega predstavnika, ki je imel vodilno vlogo. Cerkvenim institucijam je natan\xc4\x8dno dolo\xc4\x8dil u\xc4\x8dni program, ki je bil primernej\xc5\xa1i za bodo\xc4\x8de uradnike kot duhovnike. Duhovnike je postavil v vlogo verskih uradnikov, ki naj dr\xc5\xbeavi pomagajo uveljavljati njene zakone, posebno tiste proti starovercem. Preprosti ljudje so tako \xc4\x8dutili Petrovo dr\xc5\xbeavo kot prisilo, nasprotno tradiciji; mnogi kot vladanje Antikrista._NEWLINE_Razvoj vojske je potegnil za seboj napredek v tehnologiji, metalurgiji, razvijale so se vedno nove obrtne delavnice. Peter je z zakonodajo pospe\xc5\xa1eval razvijanje podjetni\xc5\xa1tva in trgovine. Podjetnikom je dovolil, da so od veleposestnikov kupovali tla\xc4\x8dane in jim dodeljeval kmete  iz dr\xc5\xbeavnih posesti. Zunanja trgovina se je v njegovem \xc4\x8dasu posedmerila, pobrani davki potrojili. Vzpodbujal je vse gospodarske dejavnosti, gradnjo dvorcev, tovarn, trdnjav, ladjedelnic, prekopov, zgradb, muzejev, knji\xc5\xbenic. Posebno poglavje je bila gradnja Sankt Peterburga, za katerega je leta 1706 sam dolo\xc4\x8dil mesto v mo\xc4\x8dvirju ustja reke Neve; leta 1712 je \xc5\xbee tja prenesel prestolnico dr\xc5\xbeave. Tam so si morali zgraditi zidane hi\xc5\xa1e in se tja preseliti plemi\xc4\x8di, ki so slu\xc5\xbeili na dvoru. Leta 1725 je bil dograjen Peterhof, "ruski Versailles".\n_START_SECTION_\nOd Petra Velikega do Katarine Velike (1725-62)\n_START_PARAGRAPH_\nPetru je sledilo nekaj slabotnih vladarjev, ki so vladali pod vplivom svoje okolice in dopustili, da so Petrove reforme zamrle. Petrovo delo je nadaljevala \xc5\xa1ele Katarina II., Velika._NEWLINE_Katarina I., (1725-27), Petrova \xc5\xbeena, je ustanovila vrhovni tajni svet, ki naj bi vladal v njenem imenu in v katerega je imenovala \xc5\xa1est Petrovih sodelavcev s knezom Men\xc5\xa1ikovim na \xc4\x8delu; s tem je odvzela veljavo senatu in sveti sinodi, v katerih so bili najvi\xc5\xa1ji posvetni in cerkveni veljaki. V njenem \xc4\x8dasu je za\xc5\xbeivela v Sankt Peterburgu akademija znanosti, ki jo je pripravil \xc5\xbee Peter Veliki. Kapitan Bering je odkril Beringov preliv._NEWLINE_Popolnoma nemo\xc4\x8den vladar je bil mladoletni Peter II. (1727-30) , sin Petrovega sina Alekseja Petrovi\xc4\x8da, umrlega v je\xc4\x8di. Peter II. je pri\xc5\xa1el na prestol dvanajstleten, umrl pa je petnajstleten za o\xc5\xa1picami._NEWLINE_Za njim so ruski veljaki za carico izbrali Ano (1730-40), h\xc4\x8derko Ivana V., za katero so mislili, da bo najbolj vodljiva. A so se zmotili. Ana se je osvobodila pritiska svojih pokroviteljev in zavladala samostojno, kot priti\xc4\x8de ruskemu carju. Bila je \xc5\xbeena tedaj \xc5\xbee umrlega vojvode Kurlandije in Semigalije, Friedricha (III.) Wilhelma Kettlerja. Rusom ni zaupala in se je pri vladanju opirala na baltske Nemce. Na petrograjski dvor je prinesla razko\xc5\xa1no zahodno modo, ki so ji ruski dvorjani sku\xc5\xa1ali slediti. Rusija je v njenem \xc4\x8dasu posredovala pri izvolitvi sa\xc5\xa1kega volilnega kneza za poljskega kralja Avgusta III._NEWLINE_Ana ni imela otrok in je prestol zapustila dvomese\xc4\x8dnemu sinu svoje ne\xc4\x8dakinje Ane Leopoldovne, Ivanu VI. (1740/41), ki je imel nem\xc5\xa1kega o\xc4\x8deta (knez Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenb\xc3\xbcttel, ne\xc4\x8dak cesarja Karla VI.). A Rusi so imeli dovolj Nemcev in \xc5\xbeivahni h\xc4\x8derki Petra Velikega, Elizabeti (ki je dotlej vladanje ni zanimalo), ni bilo te\xc5\xbeko \xc4\x8dez eno leto s pomo\xc4\x8djo garde izvesti dr\xc5\xbeavni udar in prevzeti oblast._NEWLINE_Elizabeta (1741-61) je ukinila vrhovni tajni svet in ponovno aktivirala senat, ki je ponovno postal vrhovno upravno telo dr\xc5\xbeave. A ker je vodenje prepu\xc5\xa1\xc4\x8dala svojim svetovalcem in ljubimcem, so bile finance dr\xc5\xbeave vse \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1e. Rusija se je v njenem \xc4\x8dasu uveljavila v zunanji politiki, ki jo je vodil knez Aleksej Petrovi\xc4\x8d Bestu\xc5\xbeev-Rjumin. Po vojni s \xc5\xa0vedi (1741-43) je Rusija dobila del ju\xc5\xbene Finske. Voja\xc5\xa1ki ugled ruske vojske je zlasti narasel v tretji \xc5\xa1lezijski vojni (1756-63), v kateri se je Rusija zelo uspe\xc5\xa1no bojevala na strani Avstrije proti pruskemu kralju Frideriku Velikem._NEWLINE_Tudi Elizabeta je bila brez otrok. \xc5\xbde takoj po prevzemu oblasti je za svojega naslednika dolo\xc4\x8dila svojega ne\xc4\x8daka Karla Petra Ulricha (sina svoje sestre Ane Petrovne in vojvode Karla Friderika von Holstein-Gottorp), ki je prevzel rusko ime Peter Fjodorovi\xc4\x8d. A Peter III. (vladal 6 mesecev v letu 1762) je zrasel v \xc4\x8duda\xc5\xa1kega obo\xc5\xbeevalca Friderika Velikega in po tetini smrti, ko je bil pruski kralj tik pred porazom proti ruski vojski, je z njim sklenil mir in celo zavezni\xc5\xa1tvo. S tem, s sovra\xc5\xa1tvom do ruskega plemstva in pravoslavne cerkve, ki ji je odvzel zemljo, ter z maltretiranjem svoje \xc5\xbeene Sofije Avguste Frederike von Anhalt-Zerbst-Dornburg, z ruskim imenom Katarina Aleksejevna, se je zameril Rusom; po polletnem vladanju so njegovi nasprotniki izvedli dr\xc5\xbeavni udar v korist njegove \xc5\xbeene, ki je postala carica Katarina II.\n_START_SECTION_\nVladanje Katarine Velike in sina Pavla (1762-1801)\n_START_PARAGRAPH_\nKatarina II. (1762-96), triintridesetletna izobra\xc5\xbeena u\xc4\x8denka  francoskih enciklopedistov, je bila prava naslednica doktrine Petra Velikega. \xc5\xa0e pred prevzemom oblasti je zapisala, da je naloga dobre vlade, da podpira splo\xc5\xa1no dobrobit naroda s tem, da zagotavlja varnost ljudi in lastnine. S prihodom na oblast se je takoj poglobile v dr\xc5\xbeavne posle in najprej uredila finance.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0iritev imperija\n_START_PARAGRAPH_\nKatarina je leta 1764 s podporo vojske na izpraznjeni prestol poljskega kralja pripeljala sovjega kandidata Stanislava Poniatowskega. S tem je vpletla Rusijo v poljske notranje spore in nato \xc5\xa1e v vojno s Tur\xc4\x8dijo. Ruska vojska je zavzela trdnjavo Hotin (september 1769) in nato prodrla v podonavske kne\xc5\xbeevine. S tem je posegla v avstrijske interese. Avstrija, Rusija in Prusija so svoje medsebojne ozemeljske ra\xc4\x8dune poravnale s prvo delitvijo Poljske (1772). Preostali del Poljske je moral ponovno sprejeti rusko pokroviteljstvo._NEWLINE_Rusi so zmagali v rusko-tur\xc5\xa1ki vojni (1768-74) in z mirom v K\xc3\xbc\xc3\xa7\xc3\xbck Kaynarca dobili pristani\xc5\xa1\xc4\x8di Azov in Kerch, ki sta jim omogo\xc4\x8dala vstop vojnega in trgovskega ladjevja v \xc4\x8crno morje, raz\xc5\xa1irili svoje ozemlje do Ju\xc5\xbenega Buga, dobili Kabardijo na Kavkazu in tudi dejansko oblast nad (formalno sicer neodvisnim) Krimskim kanatom, ki so ga leta 1783 priklju\xc4\x8dili Rusiji._NEWLINE_Leta 1787 je ponovno izbruhnila vojna s Tur\xc4\x8dijo in naslednje leto so tudi \xc5\xa0vedi napovedali Rusiji vojno. Rusko stisko so nameravali izkoristiti tudi Poljaki. Sklenili so zvezo s Prusijo in za\xc4\x8deli s preoblikovanjem notranjega ustroja dr\xc5\xbeave s ciljem, da se osvobodijo ruskega pritiska. A Rusija je tako \xc5\xa1vedsko-rusko vojno (1788-90) kot tudi rusko-tur\xc5\xa1ko vojno (1787-92) kon\xc4\x8dala v svoj prid, slednjo predvsem po zaslugi vojskovodij Suvorova in Potemkina._NEWLINE_Z mirom v Jasi (januar 1792) je Tur\xc4\x8dija Rusiji priznala leta 1783 aneksirano ozemlje nekdanjega Krimskega kanata in tudi ozemlje ob \xc4\x8crnem morju med Ju\xc5\xbenim Bugom in Djestrom z Odeso in O\xc4\x8dakovim. Poljsko upiranje se je kon\xc4\x8dalo z drugo delitvijo Poljske (1792) in po ponovnem uporu pod vodstvom Tadeusza Kosciuszka s popolno likvidacijo poljske dr\xc5\xbeave. Rusija je v treh delitvah Poljske dobila ves njen vzhodni del in Livonijo do Baltskega morja in reke Nemen. Rusija je presegla obseg, o katerem je sanjal Peter Veliki._NEWLINE_Malo pred smrtjo je Katarina poslala na pohod proti Perziji vojsko 20.000 mo\xc5\xbe, ki se je ustavila v Derbentu in Bakuju. S tem je za\xc4\x8dela vojno na Kavkazu, s katero so se ukvarjali njeni nasledniki.\n_START_SECTION_\nReforme Katarinine Velike\n_START_PARAGRAPH_\nPeter Veliki je uspel modernizirati dr\xc5\xbeavno upravo le na najvi\xc5\xa1jem nivoju, medtem ko je lokalno upravo prepustil zemlji\xc5\xa1kim gospodom in tradicionalnim pode\xc5\xbeelskim ob\xc4\x8dinam. Katarina je leta 1767 ustanovila zakonodajno komisijo, v kateri so bili predstavniki vseh slojev razen tla\xc4\x8danov, ki naj bi zbrala informacije in predloge, ki bi pripomogli k spremembi lokalne uprave, a jo je \xc5\xbee naslednje leto razpustila. Po uporu Puga\xc4\x8deva (1773-74), ki je jasno opozoril na odtujenost kmetstva in neprimernost obstoje\xc4\x8de lokalne uprave, je leta 1775 izdala Zakon o pokrajinah, ki ga je leta 1785 dopolnila z Listino o pravicah plemstva in me\xc5\xa1\xc4\x8danov. Ti zakoni so potem veljali do sredine 19. stoletja._NEWLINE_Po novih zakonih je bilo ozemlje imperija na novo razdeljeno na gubernije, po \xc5\xa1tevilu prebivalcev pribli\xc5\xbeno enake dele ne glede na tradicijo in ekonomske povezave. Kot namestniki carice so jih vodili gubernatorji. Gubernijske pisarne so bile oblikovane kot podalj\xc5\xa1ek centralne uprave. Uradnike so iz svoje sredine volili na pode\xc5\xbeelju plemi\xc4\x8di in v mestih vi\xc5\xa1ji sloji me\xc5\xa1\xc4\x8danov. Skrbeli so za upravne, policijske in sodne zadeve, za pobiranje davkov in za izvajanje ukazov s centralnega nivoja. Vzporedno so imele svoje voljene predstavnike tudi stanovske in interesne skupine, ki so re\xc5\xa1evale probleme in manj\xc5\xa1e spore na svojih podro\xc4\x8djih. Ni\xc5\xbeji sloji in tla\xc4\x8dani niso imeli nikogar, ki bi poskrbel zanje in jih \xc5\xa1\xc4\x8ditil._NEWLINE_Katarina Petrovega sistema centralne uprave ni spreminjala, le da so vse ve\xc4\x8dji vpliv dobivali predsedniki kolegijev. Zelo je porasel vpliv vodje senata, katerega polo\xc5\xbeaj je kar \xc4\x8detrt stoletja zasedal cari\xc4\x8din zaupnik, knez Vjazemskij. Z vrha je delovanje uprave, tako kot prej Peter Veliki,  nadzirala, koordinirala in re\xc5\xa1evala konflikte Katarina sama, dokler ni, ko se je \xc5\xbee nekoliko postarala, to delo prepustila na novo ustanovljenemu dr\xc5\xbeavnemu svetu._NEWLINE_Sodna ureditev imperija je bila zastarela, iz leta 1649. Leta 1767je ob sklicu zakonodajne komisije, ki naj bi spreminjala tudi ta zakon, Katarina skicirala navodilo, ki je v glavnem sledilo mislecem nem\xc5\xa1ke politi\xc4\x8dne filozofije in naravno pravnim normam; navodilo je postavljalo dol\xc5\xbenosti pred pravice, poudarjalo odgovornost za blaginjo naroda in spodbujanje osebnih interesov znotraj veljavnega pravnega reda. Komisija je bila naslednje leto razpu\xc5\xa1\xc4\x8dena in zakon ni bil izdelan, Katarinini napotki pa so vso prvo polovico 19. stoletja opozarjali na potrebnost politi\xc4\x8dne in zakonske modernizacije Rusije._NEWLINE_Katarinina socialna politika je plemi\xc4\x8de, ki jih je \xc5\xbee Peter III. odvezal slu\xc5\xbeenju dr\xc5\xbeavi, posku\xc5\xa1ala vzpodbuditi k ekonomskim dejavnostim in zmanj\xc5\xa1ati njihovo odvisnost od dr\xc5\xbeavnih slu\xc5\xbeb. Posestnikom je dala pravico izkori\xc5\xa1\xc4\x8danja povr\xc5\xa1inskih in podzemskih virov na svojih posestvih ter prodajanja pridelkov in tla\xc4\x8danskega dela. Leta 1765 je vzpodbudila ustanovitev Svobodnega ekonomskega dru\xc5\xbeenja, ki je podjetnikom omogo\xc4\x8dalo poceni kredite in dostop do najmodernej\xc5\xa1ih tujih poljedelskih orodij. Mnogi plemi\xc4\x8di so sledili tem vzpodbudam in se vrnili na de\xc5\xbeelo, kar pa je ni\xc5\xbejim slojem in tla\xc4\x8danom prineslo le ve\xc4\x8dje delovne obveznosti in ve\xc4\x8dje priganjanje k delu._NEWLINE_Listina iz leta 1785 je ni\xc5\xbejemu plemstvu po gubernijah omogo\xc4\x8dila ustanavljanje stanovskih zdru\xc5\xbeenj; ta so iz svoje sredine volila predstojnike in uradnike, ki so skrbeli za lokalne institucije (\xc5\xa1ole, siroti\xc5\xa1nice itn.). Nova ureditev je pove\xc4\x8dala interes za lokalne zadeve in vzpodbudila dru\xc5\xbeabno \xc5\xbeivljenje._NEWLINE_Katarina cerkvi ni vrnila ozemelj, ki jih je cerkvi odvzel \xc5\xbee Peter III.; s sekularizirano cerkveno zemljo in tla\xc4\x8dani na njej je nagrajevala svoje ljubljence._NEWLINE_Kme\xc4\x8dka rev\xc5\xa1\xc4\x8dina je vodila k uporom, med katerimi je bil najve\xc4\x8dja vstaja pod vodstvom kozaka Puga\xc4\x8deva v letih 1773-74, ki je zajel ves vzhodni del evropske Rusije in jasno pokazal razpolo\xc5\xbeenje ruskega naroda in njegovo sovra\xc5\xbenost do petrograjskega dvora._NEWLINE_V \xc4\x8dasu vladanja Katarine Velike se je veliko gradilo, nara\xc5\xa1\xc4\x8dalo je \xc5\xa1tevilo urbanih centrov, obnavljala so se  stara mesta. S plemi\xc4\x8di in uradniki so prihajali na de\xc5\xbeelo obrtniki, trgovci, umetniki. \xc5\xbde Peter III. je izdal zakon, ki je dovolil kmetom prodajanje njihovih izdelkov v bli\xc5\xbenjih mestih; vzniknil je razred malih trgovcev; listina iz 1785 je to dejavnost podprla z upravno ureditvijo.\n_START_SECTION_\nDuhovni razvoj in vznik narodne zavesti\n_START_PARAGRAPH_\nPeter Veliki je vzpodbujal \xc5\xa1olanje in izobra\xc5\xbeevanje predvsem v tehni\xc4\x8dnih vedah, ki so bile potrebne za vojsko in dr\xc5\xbeavno upravo. Po nekaj generacijah je postala v plemi\xc5\xa1kih krogih izobrazba osebna potreba in na\xc4\x8din za pridobivanja ugleda v dru\xc5\xbebi. V 1760-tih letih je v petrograjskih salonih raslo zanimanje za umetni\xc5\xa1ka in kulturna dela. V 1780-tih so \xc5\xbee bili na razpolago ruski prevodi klasikov evropske literature. Bogati so najemali doma\xc4\x8de u\xc4\x8ditelje za vzgojo svojih otrok in otrok revnih sorodnikov. Raz\xc5\xa1irile so se voja\xc5\xa1ke, pomorske in splo\xc5\xa1ne \xc5\xa1ole. Petrogajska akademija in Moskovska univerza sta se uvrstili med pomembne evropske ustanove._NEWLINE_Tudi programi cerkvenih \xc5\xa1ol so bil primeri za prakti\xc4\x8dne poklice. Iz teolo\xc5\xa1kih akademij so prihajali prvi doma\xc4\x8di akademiki, u\xc4\x8denjaki in znanstveniki. Veliko strokovnjakov je prihajalo tudi iz tujine. Mnogi so u\xc4\x8dili na petrograjski akademiji in moskovski univerzi._NEWLINE_Ruski plemi\xc4\x8di so postali dovzetni za misli francoskih racionalistov ter nem\xc5\xa1kih naravoslovcev in filozofov. Brali so najrazli\xc4\x8dnej\xc5\xa1e avtorje, kot so Descartes, Jean-Jacques Rousseau,  Leibniz, Samuel von Pufendorf, Christian Wolff, se zanimali za prostozidarstvo in nem\xc5\xa1ki pietizem. Izobra\xc5\xbeenci so se za\xc4\x8deli zavedati svoje odgovornosti do dru\xc5\xbebe in za\xc4\x8deli razmi\xc5\xa1ljati, kako jo izbolj\xc5\xa1ati. Mnogi so prihajali do zaklju\xc4\x8dka, da napredek v morali ni mogo\xc4\x8d brez izbolj\xc5\xa1anja gmotnega polo\xc5\xbeaja \xc4\x8dloveka, kar je pripeljalo do filantropije in socialnih aktivnosti. Mnogi so pri\xc5\xa1li do prepri\xc4\x8danja, da je treba skrb za \xc4\x8dloveka postaviti pred skrb za dr\xc5\xbeavo._NEWLINE_Vzporedno se je budila tudi narodna zavest in ponos, da so se Rusi po zaslugi vzpodbude Petra Velikega uspeli sami dvigniti na kulturni in politi\xc4\x8dni nivo velike evropske dr\xc5\xbeave; da je izobra\xc5\xbeen Rus postal "pravi sin domovine", ki skrbi za svoje sodr\xc5\xbeavljane. In pomembno je, da do tega ni pri\xc5\xa1el le s posnemanjem zahoda, ampak je to sad razvoja ruske zgodovine. Zbudilo se je zanimanje za rusko zgodovino in pri\xc5\xa1lo je do prvih doma\xc4\x8dih zgodovinopisnih del._NEWLINE_Novi ob\xc4\x8dutek narodnostnega ponosa in osebne samozavesti se je po eni strani ujemal s Katarininimi prizadevanji v korist plemstva; pripravljena je bila pospe\xc5\xa1evati interese posameznih skupin in razredov prebivalstva in jim na njihovih podro\xc4\x8djih prepu\xc5\xa1\xc4\x8dati \xc4\x8dim ve\xc4\x8d samostojnosti; ni pa se odrekala svojim pristojnostim na podro\xc4\x8djih, kjer bi lahko bil ogro\xc5\xbeen obstoj re\xc5\xbeima in dr\xc5\xbeave. Iz izku\xc5\xa1enj je bila prepri\xc4\x8dana, da ljudstvo potrebuje razsvetljenega vladarja, ki mu ka\xc5\xbee pravo pot._NEWLINE_Kako mo\xc4\x8dno jo je prestra\xc5\xa1ila francoska revolucija, se je pokazalo ob izidu potopisa Potovanje iz Sankt Peterburga v Moskvo, Aleksandra Radi\xc5\xa1\xc4\x8deva, leta 1790. Radi\xc5\xa1\xc4\x8dev, ki se je vrnil iz Nem\xc4\x8dije, je bil na pomembnem polo\xc5\xbeaju v vladni slu\xc5\xbebi. Opisal je socialne razmere, kot jih je videl na potovanju, posebno raz\xc4\x8dlove\xc4\x8denje podlo\xc5\xbenikov in korupcijo njihovih gospodarjev, in opozoril, da razmere niso le gro\xc5\xbenja stabilnosti obstoje\xc4\x8de ureditve, ampak tudi pre\xc5\xbeivetju naroda. Katarina je, razjarjena, Radi\xc5\xa1\xc4\x8deva izgnala v Sibirijo. Postal je prvi politi\xc4\x8dni mu\xc4\x8denik ruske elite. Knjiga in avtorjeva usoda sta napovedovala antagonizem med inteligenco in oblastjo, ki je bil v Rusiji stalnica 19. stoletja._NEWLINE_._NEWLINE_Katarina je pred smrtjo dala pripraviti listino, v kateri je za svojega naslednika imenovala svojega vnuka Aleksandra. Toda Aleksander listine ni hotel uporabiti. Tako je svojo mater nasledil sin Pavel, intelektualno in \xc4\x8dustveno nesposoben za vladarja.\n_START_SECTION_\nPavlovo vmesno obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nPavel (1796-1801), muhast in neuravnove\xc5\xa1en, je bil strastno naklonjen vojski in je sovra\xc5\xbeil vse, kar je ustvarila njegova mati. Dvor je bil kar naenkrat poln vojakov. Sku\xc5\xa1al je vladati s pomo\xc4\x8djo svojih ljubljencev, ne glede na tradicijo in uveljavljeni sistem. Sovra\xc5\xbeil je plemstvo in bil naklonjen podlo\xc5\xbenikom; tlako je omejil na tri dni v tednu, a ukrepa nih\xc4\x8de ni upo\xc5\xa1teval. Kmalu si je nakopal sovra\xc5\xbenost petrograjske gospode, pa tudi naroda._NEWLINE_Njegove zunanjepoliti\xc4\x8dne poteze so bile polne nasprotujo\xc4\x8dih si odlo\xc4\x8ditev. Slavnega ruskega vojskovodjo Suvorova je z vojsko poslal v Italijo, da se je boril na strani druge protifrancoske koalicije, potem pa se je sprl z Avstrijci in sklenil zavezni\xc5\xa1tvo z Napoleonom proti Veliki Britaniji. V kratkem je proti Rusiji obrnil vse njene nekdanje zaveznike, \xc5\xa1e najbolj Britance, ki so za\xc4\x8deli proti Pavlu plesti zaroto. Marca 1801 so zarotniki iz vrst visokih uradnikov na dvoru in iz garde Pavla umorili. Nastop njegovega sina Aleksandra I. je napovedal novo stoletje in novo obdobje v zgodovini Ruskega imperija.\n_START_SECTION_\nVladanje Aleksandra I. (1801-25)\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander I. (1801-25) je sklenil mir s Francijo in Britanijo in obnovil normalne razmere z Avstrijo. V dr\xc5\xbeavni upravi je kolegije iz \xc4\x8dasa Petra Velikega zamenjal z ministrstvi, ni pa postavil prvega ministra, ki bi njihovo delo koordiniral. Njegovo upanje, da se bo lahko posvetil notranjim reformam v korist ljudstva, je zmotila Napoleonova napadalna politika.\n_START_SECTION_\nVojne z Napoleonom. Osvojitve v Aziji\n_START_PARAGRAPH_\nRusija se je priklju\xc4\x8dila tretji protifrancoski koaliciji (Velika Britanija, Rusija, Avstrija, \xc5\xa0vedska), a preden so lahko Avstrijci in Rusi zdru\xc5\xbeili vse svoje \xc4\x8dete, jih je Napoleon zvabil v spopad in pri Slavkovu prepri\xc4\x8dljivo zmagal (1805)._NEWLINE_Naslednje leto je vojno Napoleonu napovedala Prusija in bila katastrofalno pora\xc5\xbeena v bitki pri Jeni in Auerst\xc3\xa4dtu (1806). Aleksander je leto za tem prisko\xc4\x8dil Prusom na pomo\xc4\x8d, a je bil, po dveh porazih pri Pruskem Eylauu in pri Friedlandu, prisliljen v Tilsitu z Napoleonom skleniti mir (1807). Rusija pri tem ni izgubila svojih ozemelj. Cesarja sta uradno postala zaveznika in si razdelila svet v interesni sferi. To je Aleksandru omogo\xc4\x8dilo nadaljnja osvajanja. V finski vojni (1808-09) je \xc5\xa0vedom iztrgal veliko vojvodino Finsko in v rusko-tur\xc5\xa1ki vojni (1806-12) dobil od Turkov Besarabijo (ozemlje med Prutom in Dnjestrom, t. j. vzhodno polovico kne\xc5\xbeevine Moldavije, ki je bila tur\xc5\xa1ki vazal). Vzporedno je na Kavkazu potekala rusko-perzijska vojna (1804-13) za oblast nad Gruzijo in manj\xc5\xa1imi kavka\xc5\xa1kimi kne\xc5\xbeevinami; v vojni je Rusija utrdila svojo oblast v Gruziji (ki se je leta 1801 sama priklju\xc4\x8dila ruskemu imperiju), Dagestanu, Azerbajd\xc5\xbeanu z Bakujem in delu severne Armenije. Rusija je imela neomejen dostop do \xc4\x8crnega in Kaspijskega morja._NEWLINE_Rusko-francosko zavezni\xc5\xa1tvo, ki nikdar ni bilo iskreno, se je vse bolj krhalo. Napoleona so skrbeli ruski strate\xc5\xa1ki nameni z morskima o\xc5\xbeinama Bospor in Dardanele, Aleksander pa je v Var\xc5\xa1avski vojvodini (po Napoleonovem na\xc4\x8drtu obnovljeni Poljski) videl mo\xc4\x8dno Napoleonovo voja\xc5\xa1ko zaveznico. Rusija je leta 1810 prenehala upo\xc5\xa1tevati Napoleonovo celinsko zaporo in za\xc4\x8dela trgovati z Veliko Britanijo. Aleksandrov poskus leta 1811, da bi Poljake pridobil na svojo stran, ni uspel. Junija 1812 je Napoleon z vojsko, sestavljeno iz francoskih, motiviranih poljskih, odklonilno razpolo\xc5\xbeenih avstrijskih in pruskih enot napadel Rusijo. Prodrl je do Moskve, potem pa so Rusi v veliki domovinski vojni Francoze pregnali iz Rusije in skupaj z zavezniki \xc4\x8detrte koalicije (Rusija, Prusija, Avstrija, Velika Britanija, \xc5\xa0vedska), po dobljeni osvobodilni vojni (1813-15), 31. marca 1814 vkorakali v Pariz._NEWLINE_Aleksander je veljal za re\xc5\xa1itelja Evrope. Na dunajskem kongresu (1815) se je zavzemal za obnovitev velike Poljske, sestavljene iz ozemelj, ki so si jih ob delitvah Poljske prilastile Rusija, Prusija in Avstrija, a sta temu nasprotovali Avstrija in Velika Britanija. Ustanovljena je bila Kongresna kraljevina Poljska (zmanj\xc5\xa1ana Var\xc5\xa1avska vojvodina), formalno avtonomna, z Aleksandrom kot poljskim kraljem. Aleksander je kraljevini dal oktroirano ustavo. Odkar je \xc5\xa0vedska z mirom v Kielu (1814) priznala suverenost Rusije nad Finsko, je bil Aleksander tudi uradni finski veliki knez. Na njegovo pobudo je bila ustanovljena sveta aliansa._NEWLINE_Rusija je iz\xc5\xa1la iz vojne kot najve\xc4\x8dja evropska kopenska sila in je ugled velesile, ki se je je treba bati, u\xc5\xbeivala vso prvo polovico 19. stoletja. V zgodnjem 19. stoletju je imperij trdno stopil tudi na tla Aljaske.\n_START_SECTION_\nNotranje razmere in reforme\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander I. je leta 1802 kolegije na dr\xc5\xbeavnem nivoju nadomestil z osmimi ministrstvi (kopenska vojska, mornarica, zunanje zadeve, sodstvo, notranje zadeve, finance, trgovina, prosveta). Prosvetno ministrstvo je leta 1804 izdelalo zakon o razvoju \xc5\xa1tirinivojskega javnega \xc5\xa1olstva, od osnovne \xc5\xa1ole do univerze. Ustanovljenih je bilo ve\xc4\x8d vi\xc5\xa1jih \xc5\xa1ol in univerz, srednje \xc5\xa1ole v ve\xc4\x8dini pokrajinskih sredi\xc5\xa1\xc4\x8d. Ker je primanjkovalo denarja, je bilo malo storjenega na ni\xc5\xbejih nivojih. Aleksander I. se je zavedal, da Rusija od vseh reform najbolj potrebuje odpravo tla\xc4\x8danstva, a so \xc5\xbee manj\xc5\xa1e izbolj\xc5\xa1ave polo\xc5\xbeaja tla\xc4\x8danov vzbudile med plemstvom tolik\xc5\xa1en odpor, da si ni upal dalje._NEWLINE_Leta 1809 je Mihael Speranski, ob\xc4\x8dudovalec Napoleona, Aleksandru pripravil na\xc4\x8drt preoblikovanja Rusije v ustavno monarhijo z narodno skup\xc5\xa1\xc4\x8dino in piramido posvetovalnih in voljenih teles. A se je plemstvo tovrstnim razmi\xc5\xa1ljanjem tako uprlo, da je moral Speranski zapustiti Sankt Peterburg. Car se je odlo\xc4\x8dil, da je v danih razmerah (napovedovala se je vojna z Napoleonom) najbolje, ne posegati v tradicionalne upravne institucije._NEWLINE_Po vojni se je Aleksander odpovedal idealom razsvetljenstva in za\xc4\x8del iskati re\xc5\xa1itve dru\xc5\xbebenih problemov v misticizmu. Sam se je posve\xc4\x8dal le \xc5\xa1e zunanji politiki, upravljanje dr\xc5\xbeave pa je prepustil konservativcem, ki jih je zmaga v vojni politi\xc4\x8dno okrepila. Vodilno vlogo je dobil Aleksandru brezmejno vdani general Aleksej Andrejevi\xc4\x8d Arak\xc4\x8dejev. Tako kot car se je tudi on mo\xc4\x8dno bal revolucije. Dr\xc5\xbeavo je upravljal povsem po voja\xc5\xa1ko in jo nadzoroval s tajno policijo, kar je vodilo v ovadu\xc5\xa1tvo in korupcijo. V cerkvi so pri\xc5\xa1li do veljave razli\xc4\x8dni pravoslavni mistiki._NEWLINE_A mladi izobra\xc5\xbeeni Rusi, ki so bili z vojsko v Evropi, so zahtevali reforme, ki jih je Aleksander sicer ves \xc4\x8das obljubljal, a ni\xc4\x8desar storil. Pojavljale so se prostozidarske lo\xc5\xbee in tajna dru\xc5\xa1tva. Med njimi so nekatera pri\xc5\xa1la do zaklju\xc4\x8dka, da je mo\xc5\xbeno priti do sprememb le z revolucijo. Za\xc4\x8deli so pripravljati atentat na carja, ko je ta nenadoma umrl (1825).\n_START_SECTION_\nVladanje Nikolaja I. (1825-54)\n_START_PARAGRAPH_\nKo bi morala vojska 26. decembra 1825 javno prise\xc4\x8di novemu carju Nikolaju I., so se vojaki uprli. Upor, poznan kot upor dekabristov, so Nikolaju zvesti vojaki krvavo zadu\xc5\xa1ili.\n_START_SECTION_\nNotranje zadeve\n_START_PARAGRAPH_\nNeljubi dogodek je dal pe\xc4\x8dat vsemu Nikolajevemu vladanju. Avtokrat po izgledu in vedenju, se je ves \xc4\x8das bal revolucije, sprememb. Nezaupljiv do plemstva je sku\xc5\xa1al vse storiti sam. Nehal je upo\xc5\xa1tevati ustaljene upravne institucije in njihove funkcije prenesel na "osebno pisarno njegovega veli\xc4\x8danstva", ki je s \xc4\x8dasom dobila \xc5\xa1est novih oddelkov, od katerih je bil najpomembnej\xc5\xa1i tretji oddelek, ki je imel nadzor nad politi\xc4\x8dno policijo, cenzuro in vojsko. Nikolaj se je za vodenje dr\xc5\xbeavnih poslov najraje poslu\xc5\xbeeval prilo\xc5\xbenostnih odborov, sestavljenih iz njegovih malo\xc5\xa1tevilnih zaupnikov, in posebnih odposlancev, ki so njegove ukaze izvr\xc5\xa1evali neposredno, hitro in natan\xc4\x8dno. To pa je vodilo v korupcijo._NEWLINE_V tak\xc5\xa1nih razmerah ni moglo priti do nobenih pomembnih reformnih sprememb. Nikolaj je sicer Aleksandrovemu reformatorju Mihaelu Speranskemu dal nalogo, da je zbral vse ruske zakone in \xc5\xa1e veljavne med njimi izdal v 14. knjigah (\xd0\xa1\xd0\xb2\xd0\xbe\xd0\xb4 \xd0\xb7\xd0\xb0\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xbd\xd0\xbe\xd0\xb2 \xd0\xa0\xd0\xbe\xd1\x81\xd1\x81\xd0\xb8\xd0\xb9\xd1\x81\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xb9 \xd0\xb8\xd0\xbc\xd0\xbf\xd0\xb5\xd1\x80\xd0\xb8\xd0\xb8), ki so leta 1835 postali obvezni zakonik Rusije. Tem je dodal \xc5\xa1e 15. knjigo, drakonsko strogi kazenski zakonik._NEWLINE_Kot Aleksander se je tudi Nikolaj zavedal nevzdr\xc5\xbenosti ruskega tla\xc4\x8danstva, a je menil, da bi bilo \xc5\xa1e huje, \xc4\x8de bi sku\xc5\xa1al v to pose\xc4\x8di. Po dolgem oklevanju pa je vendarle imenoval generala Pavla Kiseljova za vodjo ministrstva za dr\xc5\xbeavne posesti (na dr\xc5\xbeavnih posestvih je \xc5\xbeivela pribli\xc5\xbeno polovica kmetov, ki so veljali za svobodne, a so bili omejeni v gibanju) in mu dovolil, da je ustvaril upravni sistem, ki je segal vse do va\xc5\xa1kih upravnih enot (volost), katerim so na\xc4\x8delovali voljeni \xc5\xbeupani. V teh enotah je predvidel tudi sodi\xc5\xa1\xc4\x8da za razre\xc5\xa1evanje sporov med kmeti, v na\xc4\x8drtu so bile \xc5\xa1ole, ustanove za zdravstveno oskrbo, skladi\xc5\xa1\xc4\x8da za rezerve hrane. A ponovno je bilo pri plemstvu preve\xc4\x8d odpora, da bi se sistem lahko uveljavil.\n_START_SECTION_\nRazvoj gospodarstva\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav so se oblasti upirale spremembam, pa je z novimi znanji in tehnologijami kapitalizem \xc5\xbee vdiral v Rusijo. Dr\xc5\xbeava je podpirala industrijo z za\xc5\xa1\xc4\x8ditnimi carinami. Bogati rudniki na Uralu so bili v 18. stoletju med velikimi proizvajalci surovega \xc5\xbeeleza v Evropi. Razvijala sta se bomba\xc5\xbena industrija in rafinerije sladkorja. Ustanavljali so posebne \xc5\xa1ole za napredek za pou\xc4\x8devanje znanj, potrebnih v trgovini, tehniki, gozdarstvu. Mo\xc4\x8dno je narasel izvoz \xc5\xbeita. Leta 1851 so zgradili prvo \xc5\xbeeleznico na trasi Sankt Peterburg-Moskva._NEWLINE_Mo\xc4\x8dno je nara\xc5\xa1\xc4\x8dalo \xc5\xa1tevilo mestnega prebivalstva, katerega gonilna sila so bili trgovci, ki jih je dr\xc5\xbeava podpirala z zakoni. V posameznih industrijskih centrih, npr. v Ivanovem s tekstilno industrijo v centralni Rusiji, so se pojavljali zametki delavskega razreda. Ostali prebivalci mest so bili majhnimi trgovci in umetniki, ki so skupaj s podlo\xc5\xbeniki \xc5\xbeiveli v mestih z dovoljenjem gospodarjev kot hi\xc5\xa1ni slu\xc5\xbeabniki in prilo\xc5\xbenostni delavci.\n_START_SECTION_\nDru\xc5\xbeba in kultura\n_START_PARAGRAPH_\nV ruskem imperiju, z mnogimi narodi in verami, so bili med narodnostmi tradicionalno privilegirani Rusi in med verami pravoslavje; nekoliko ni\xc5\xbee so kotirala ostala kr\xc5\xa1\xc4\x8danska verovanja, \xc5\xa1e ni\xc5\xbee muslimani in najni\xc5\xbee judje. A car Nikolaj ni maral tak\xc5\xa1nega razvr\xc5\xa1\xc4\x8danja. Zanj je bila glavna poslu\xc5\xa1nost. Car je od vseh pri\xc4\x8dakoval, da bodo poslu\xc5\xa1ni, ni pa od ne-Rusov pri\xc4\x8dakoval, da bodo postali Rusi. Najbolj je mrzil Poljake, ker mu niso bili lojalni in so se upirali. Tudi ni videl rad, da so se Ukrajinci progla\xc5\xa1ali za poseben narod._NEWLINE_Leta 1833 je Nikolajev prosvetni minister, grof Sergej Uvarov, dobil od carja privoljenje, da je v Kijevu ustanovil novo univerzo z namenom, da skozi \xc5\xa1olstvo \xc5\xa1iri ruski jezik in rusko kulturo na ra\xc4\x8dun polj\xc5\xa1\xc4\x8dine in ukrajin\xc5\xa1\xc4\x8dine. Nasprotno je bil ruski uradnik v Rigi grajan, ko je car izvedel, da sku\xc5\xa1a \xc5\xa1iriti ru\xc5\xa1\xc4\x8dino med baltskimi Nemci. Od tam so prihajali odli\xc4\x8dni oficirji in uradniki in car je pustil, da so vladali tamkaj\xc5\xa1njim Estoncem in Litovcem._NEWLINE_Sicer pa so bili ruski uradniki slabo izobra\xc5\xbeeni, nezanesljivi, slabo pla\xc4\x8dani in podkupljivi; odlo\xc4\x8danje in odgovornost so potiskali vse vi\xc5\xa1e, vse do carjeve mize. Tak\xc5\xa1na centralizacija odlo\xc4\x8danja je pomenila po\xc4\x8dasnost. K tej so prispevali tudi nasprotujo\xc4\x8di si, velikokrat diskriminacijski zakoni._NEWLINE_Okrog izobra\xc5\xbeevanja se car Nikolaj I. ni kaj dosti trudil, ker ni \xc5\xbeelel, da bi bilo za vse dostopno. Na srednjih in visokih \xc5\xa1olah so \xc5\xa1tudirali v glavnem plemi\xc5\xa1ki sinovi in sinovi bogatih me\xc5\xa1\xc4\x8danov. A so se vendarle v \xc4\x8dasu carja Nikolaja I. v Rusiji pojavljali poznani znanstveniki, kot sta zgodovinarja Sergej Solovjov in Timofej Granovski, pravnika Kaveljin in Rjetkin, zdravnik Nikolaj Pirogov, slavisti Sreznjevski, Bodanski, Lavrovski itn. O\xc4\x8ditno pa je Nikolajev \xc4\x8das, ki ga imajo zgodovinarji za temno obdobje ruske zgodovine, vzpodbudil k ustvarjanju tudi mnoge literate, kot so pisatelji in pesniki Pu\xc5\xa1kin, Lermontov, Gogolj, Dostojevski, Turgenjev, Gon\xc4\x8darov, ukrajinski pesnik Taras \xc5\xa0ev\xc4\x8denko in knji\xc5\xbeevni kritik Belinski_NEWLINE_Izoblikovali sta se dve intelektualni smeri: slovanofilska in zahodna. Slovanofili so videli bodo\xc4\x8dnost Rusije v tradiciji ruskega ljudskega \xc5\xbeivljenja in so se \xc5\xbeeleli izogniti zahodnemu kapitalizmu, liberalizmu in vsaki obliki demokracije. Obl\xc3\xa1sti so bili ljub\xc5\xa1i kot zahodnjaki, ki so \xc5\xbeeleli iti po poti Evrope, kapitalizma in liberalizma._NEWLINE_Nekako isto\xc4\x8dasno pa so se oblikovala tudi ruska revolucionarna razmi\xc5\xa1ljanja, katerih utemeljitelji so bili Bakunin, Hercen in Belinski.\n_START_SECTION_\nNikolajeva zunanja politika\n_START_PARAGRAPH_\nNikolaj I. se je z vojno prvi\xc4\x8d sre\xc4\x8dal leta 1826 na podro\xc4\x8dju Kavkaza, ob vdoru perzijske vojske v Karabah. V protinapadu so Rusi prodrli vse do Urmijskega jezera. Z mirom v Turkman\xc4\x8daju (februar 1828) je Rusija dobila armensko pokrajino Erevan; meja s Perzijo je bila dolo\xc4\x8dena na reki Aras. Leta 1840 je dobila pod svoj vpliv tudi pastirska ljudstva Kazahstana. V Aziji je Rusija \xc5\xa1irila svoj vpliv na ra\xc4\x8dun Angle\xc5\xbeev._NEWLINE_Nikolaj se je za\xc4\x8del javno progla\xc5\xa1ati za za\xc5\xa1\xc4\x8ditnika kristjanov, zlasti tistih pod tur\xc5\xa1ko oblastjo. Leta 1826 je pritisnil na sultana Mahmuda II. (ki je ravnokar razpustil jani\xc4\x8darsko vojsko), da mora izpolniti do Moldavije, Vla\xc5\xa1ke in Srbov obveznosti, ki jih je prevzel z mirom v Bukare\xc5\xa1ti (1812). Ob tej prilo\xc5\xbenosti si je zagotovil tudi svobodno plovbo ruskih ladij skozi Bospor in Dardanele. Leta 1827 se je pridru\xc5\xbeil ultimatu Anglije, Francije in Tur\xc4\x8diji, s katerim so za Gr\xc4\x8dijo zahtevale avtonomijo. Potem ko Tur\xc4\x8dija na ultimat ni odgovorila, je ruska mornarica sodelovala v Jonskem morju v bitki pri Navarinu (danes Pylos, 20. oktober 1827). Tur\xc4\x8dija je zato ruskim vojnim ladjam prepovedala plovbo skozi o\xc5\xbeini, na kar je Rusija napovedala Tur\xc4\x8diji vojno._NEWLINE_V rusko-tur\xc5\xa1ki vojni (1828-29) je Rusija prodrla na Balkanu do Odrina in skozi Gruzijo v severno Anatolijo v Mali Aziji. Z mirom v Odrinu (1829) je dobila velik del \xc4\x8drnomorske obale z delto Donave in pravico do protektorata nad Moldavijo in Vla\xc5\xa1ko, dokler ji Tur\xc4\x8dija ne bi pla\xc4\x8dala velike od\xc5\xa1kodnine. Tur\xc4\x8dija je morala ruskim vojnim ladjam zagotoviti prosto plovbo skozi o\xc5\xbeini med \xc4\x8crnim in Sredozemskim morjem. Voja\xc5\xa1ko nemo\xc4\x8dni sultan Mahmud II., ki ga je ogro\xc5\xbeal njegov vazal, egiptovski sultan, je leta 1832 Nikolaja prosil za za\xc5\xa1\xc4\x8dito in jo dobil. S tem je Rusija postala popoln gospodar re\xc5\xbeima plovbe skozi o\xc5\xbeini. Evropskim silam to ni bilo v\xc5\xa1e\xc4\x8d in leta 1841 je pri\xc5\xa1lo do sporazuma med Rusijo, Veliko Britanijo, Francijo, Avstrijo, Prusijo in Tur\xc4\x8dijo, po katerem so bile Dardanele zaprte za vse vojne ladje, razen tur\xc5\xa1kih in v primeru vojne tudi vojnih ladij tur\xc5\xa1kih zaveznic._NEWLINE_Leta 1830 je na Poljskem izbruhnila vstaja proti ruskemu re\xc5\xbeimu, ki se je naslednje leto razvila v poljsko-rusko vojno, v kateri uporni Poljaki niso imeli mo\xc5\xbenosti za zmago. Evropo je preplavila mno\xc5\xbeica poljskih emigrantov, ki so \xc5\xa1irili mr\xc5\xbenjo proti Rusom in njihovem carju._NEWLINE_Nikolaj, od vsega za\xc4\x8detka nenaklonjen demokrati\xc4\x8dnim gibanjem, je v letih 1848 in 1849 pomagal zatreti revolucije v Bukare\xc5\xa1ti in na Ogrskem. Njegovo ro\xc5\xbeljanje z oro\xc5\xbejem je vse bolj vznemirjalo tudi vlade evropskih velesil, \xc5\xa1e posebej ker so Nikolajeve nediplomatske izjave dale slutiti, da namerava Rusiji pripojiti velik del Tur\xc4\x8dije. Ko je leta 1853 ruska vojska zasedla Moldavijo in Vla\xc5\xa1ko in je ruski admiral Nahimov pri Sinopu potopil tur\xc5\xa1ko \xc4\x8drnomorsko ladjevje, so se na Dunaju sestali predstavniki velikih sil in od Nikolaja zahtevali, da kon\xc4\x8da vojno. Ker je car poziv zavrnil in se tudi ni odzval na osebno pismo Napoleona III., so se vojske Tur\xc4\x8dije, Francije in Britanije septembra 1854 izkrcale na Krimskem polotoku in za\xc4\x8dele oblegati Sevastopol. Tik pred njegovim padcem, leto dni kasneje, je Nikolaj umrl._NEWLINE_Poraz v krimski vojni (1854-56) je tudi doma\xc4\x8di ruski javnosti, ki je bila dotlej zaverovana v nepremagljivost ruske vojske, razkrila vse slabosti tedanjega ruskega imperija.\n_START_SECTION_\nVladanje Aleksandra II. (1855-81)\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander II. je prevzel vodenje ruskega imperija v nezavidljivem polo\xc5\xbeaj. Vojska je bila tik pred porazom v krimski vojni. V dr\xc5\xbeavi, ki je v zadnjih desetletjih \xc5\xa1e pove\xc4\x8dala dru\xc5\xbebeni in socialni zaostnek za Evropo, je v tisku in javnosti po dolgotrajni cenzuri  izbruhnil val nezadovoljstva._NEWLINE_Z mirom v Parizu, leta 1856, je smela Rusija obdr\xc5\xbeati prisotnost svoje vojne mornarice v \xc4\x8crnem morju le simboli\xc4\x8dno. Zapustiti je morala vse utrdbe ob njem, se odre\xc4\x8di delu Besarabije in protektoratoma nad Moldavijo in Vla\xc5\xa1ko. Ker je bilo o\xc4\x8ditno, da dr\xc5\xbeava potrebuje velike notranje spremembe, Aleksandru ni preostalo drugega, kot da se takoj loti reform.\n_START_SECTION_\nObdobje reform\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander II. je za za\xc4\x8detek osvobodil politi\xc4\x8dne zapornike in sibirske pregnance, omilil polo\xc5\xbeaj judov in pravoslavnih sekt, omejil barbarsko srednjeve\xc5\xa1ko kaznovanje, odpravil prepovedi potovanj v tujino, omilil strogost ruske oblasti na Poljskem. Obljubil je temeljite reforme in pozval prebivalstvo k sodelovanju. Javna razprava je hitro pokazala, da je tla\xc4\x8danstvo tisto, ki najbolj ovira razvoj ruske dru\xc5\xbebe. Tla\xc4\x8dani so bili kmetje na privatnih zemlji\xc5\xa1\xc4\x8dih, ki so imeli obveznosti do dr\xc5\xbeave in zemlji\xc5\xa1kega gospoda, ki je bil prakti\xc4\x8dno tudi njihov gospodar. Tak\xc5\xa1nih je bilo tedaj \xc5\xa1e skoraj polovica._NEWLINE_Aleksander je za\xc4\x8del plemstvo prepri\xc4\x8devati, "da je bolje odpraviti tla\xc4\x8danstvo od zgoraj, kot \xc4\x8dakati, da se podlo\xc5\xbeniki za\xc4\x8dno osvobajati sami od spodaj". Za zgled so Aleksander, nekateri \xc4\x8dlani carske dru\xc5\xbeine in nekateri snovalci reform osvobodili svoje kmete (med njimi notranji minister Nikolaj Aleksejevi\xc4\x8d Miljutin, ki je reforme na\xc4\x8drtoval, in napredni veleposestnik Jurij Samarin). S tem pot nazaj ni bila ve\xc4\x8d mogo\xc4\x8da. Zagrizena javna razprava pa se je razvnela o tem, na kak\xc5\xa1en na\xc4\x8din in koliko zemlje lahko kmetje dobijo._NEWLINE_Debate je leta 1861 presekal Aleksander z izdajo Uredbe o osvoboditvi kmetov od tla\xc4\x8danske odvisnosti. Po njej so postali kmetje svobodni; zemljo in hi\xc5\xa1o so si lahko odkupili, za kar jim je vlada obljubila posojilo. Uredba je bila kompromis, s katerim so bili vsi nezadovoljni. Za plemi\xc4\x8de je bila reforma preve\xc4\x8d radikalna, za kmete nezadostna. Kmetje so dobili slabo zemljo ali pa so jo dobili premalo za pre\xc5\xbeivetje. Dokler je niso pla\xc4\x8dali, so bili \xc5\xa1e naprej odvisni od zemlji\xc5\xa1kega gospoda. Marsikateri kmet je bil na slab\xc5\xa1em kot prej. Mnogi \xc5\xa1e po dvajsetih letih niso mogli zemlje odpla\xc4\x8dati. Vsekakor pa je imela osvoboditev kmetov velik psiholo\xc5\xa1ki u\xc4\x8dinek._NEWLINE_Zemlja zemlji\xc5\xa1kih gospodov je pre\xc5\xa1la na dr\xc5\xbeavo. Tradicionalne kme\xc4\x8dke ob\xc4\x8dine, po rusko imenovane_NEWLINE_mir ali ob\xc5\xa1\xc4\x8dina,_NEWLINE_so dobile nalogo, da v imenu dr\xc5\xbeave razdelijo zemljo med osvobojene kmete._NEWLINE_Leta 1864 je bil uzakonjen celovit sistem lokalne uprave in sodstva (zemstvo), ki je vzpostavil povezavo med dr\xc5\xbeavno upravo in mirom. V vsaki guberniji in vsakem okraju je bila ustanovljena voljena predstavni\xc5\xa1ka skup\xc5\xa1\xc4\x8dina (zemskoe sobranje) in lokalna uprava (zemskaja uprava). Na izvolitev delegatov so imeli bogatej\xc5\xa1i ve\xc4\x8dji vpliv. Uprava je imela nalogo, da izvaja ukaze centralne uprave, re\xc5\xa1uje lokalne probleme, razporeja denar za lokalne potrebe (\xc5\xa1ole, zdravstveno in socialno oskrbo). Za pobiranje davkov (ki je bilo dotlej v pristojnosti zemlji\xc5\xa1kega gospoda) je po novem skrbel dr\xc5\xbeavni uradnik._NEWLINE_Zemstva so imela tudi svoja sodi\xc5\xa1\xc4\x8da, organizirana po evropskem (najve\xc4\x8d francoskem) vzoru; sodnikov se ni dalo kar odstaviti, vpeljana je bila porota, sojenja so postala javna, telesne kazni niso bile povsem odpravljene, bile pa so mo\xc4\x8dno omejene, ustanovljena so bila prizivna sodi\xc5\xa1\xc4\x8da. Tudi mir je dobil sodi\xc5\xa1\xc4\x8de za manj\xc5\xa1e spore. Velika slabost sodne ureditve pa je bila pravica notranjega ministrstva, da je lahko brez sodbe preganjalo ljudi, ki so se zdeli oblasti politi\xc4\x8dno nevarni._NEWLINE_Leta 1870 so tudi mesta dobila predstavni\xc5\xa1ke skup\xc5\xa1\xc4\x8dine, dume._NEWLINE_V 1860-tih in 1870-tih letih je potekala tudi reforma vojske, ki jo je vodil general Dimitrij Aleksejevi\xc4\x8d Miljutin (brat notranjega ministra, vojni minister v obdobju 1861-81). Leta 1874 je bila vpeljana splo\xc5\xa1na voja\xc5\xa1ka obveznost; enaindvajsetletniki so bili vpoklicani za 6 let (namesto prej\xc5\xa1njih 25); ker je dr\xc5\xbeava potrebovala le kako tretjino voja\xc5\xa1kih obveznikov, se ni bilo te\xc5\xbeko odkupiti. Izbolj\xc5\xa1ale so se voja\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole, ki so postale teoreti\xc4\x8dno dostopne za vse sloje, a v njih so se \xc5\xa1e vedno \xc5\xa1olali v glavnem le plemi\xc4\x8di._NEWLINE_Najva\xc5\xbenej\xc5\xa1a je bila reforma izobra\xc5\xbeevanja. Ustanavljali so nedeljske \xc5\xa1ole namenjene opismenjevanju neukega ljudstva. \xc5\xa0tevilo \xc5\xa1ol se je v \xc4\x8dasu vladanja Aleksandra II. potrojilo. Leta 1863 so dobile univerze avtonomijo. Tudi \xc5\xa1tevilo \xc5\xa1tudentov se je potrojilo.\n_START_SECTION_\nAleksandrova nepriljubljenost\n_START_PARAGRAPH_\nUredba o osvoboditvi kmetov je bila za mnoge kmete in napredne izobra\xc5\xbeence veliko razo\xc4\x8daranje. Kmetje so pred reformo razmi\xc5\xa1ljali takole: "mi smo va\xc5\xa1i, zemlja pa je na\xc5\xa1a". Sedaj so morali pla\xc4\x8dati za nekaj, za kar so od nekdaj mislili, da je njihova pravica._NEWLINE_\xc5\xbde ob prvih reformah je tudi liberalno plemstvo zase zahtevalo neko vrsto posvetovalne skup\xc5\xa1\xc4\x8dine ne nivoju dr\xc5\xbeave, a car in ljudje okrog njega so to odklonili, \xc4\x8de\xc5\xa1 da mora ostati princip avtokracije nedotaknjen, da bi car "z zvezanimi rokami" ne mogel izvajati "na\xc4\x8drtov, ki jih mora opravljati v prid ljudstva".Ta odlo\xc4\x8ditev, sprejeta v za\xc4\x8detku 1860-tih let, je bila velika napaka. Rusija je s tem izgubila mo\xc5\xbenost izmenjave politi\xc4\x8dnih mnenj in u\xc4\x8denja demokrati\xc4\x8dnega dialoga ter se odrekla sodelovanju mnogih talentiranih ljudi._NEWLINE_\xc5\xbde kmalu se je za\xc4\x8delo pojavljati izra\xc5\xbeanje nezadovoljstva, kro\xc5\xbeili so listi\xc4\x8di z razli\xc4\x8dnimi zahtevami po spremembah, po ustavi, tudi s pozivi k vstaji. Nemir v dru\xc5\xbebi, zlasti na univerzah, se je pove\xc4\x8dal leta 1863 v podporo vstaji na Poljskem. Ruska vlada je sku\xc5\xa1ala vse to zaustaviti s prepovedmi i omejitvami, univerzi v Petrogradu in Moskvi sta bili nekaj \xc4\x8dasa celo zaprti. Nihilizem, ki je bil tedaj raz\xc5\xa1irjen med rusko mladino, se je iz svetovnega nazora prelevil v revolucionarno gibanje. Prihajalo je do politi\xc4\x8dnih nemirov, spopadov \xc5\xa1tudentov s policijo, zapiranja in obsodb. Leta 1866 je bil v Sankt Peterburgu izvr\xc5\xa1en poskus atentata na Aleksandra II. in naslednje leto ponovno v Parizu. Ti dogodki so zaustavili Aleksandrovo voljo do reform in ga usmerili na pot konservativne politike.\n_START_SECTION_\nKonservativno obdobje\n_START_PARAGRAPH_\nV 1870-tih letih se je revolucionarna dejavnost nadaljevala. Nekateri mladi revolucionarji so sku\xc5\xa1ali za sodelovanje pridobiti kmete, a ti sploh niso razumeli, k \xc4\x8demu jih nagovarjajo; pri\xc5\xa1li so do zaklju\xc4\x8dka, da se bodo morali dejanj lotiti sami. Leta 1876 so se za\xc4\x8dele pojavljati tajne zarotni\xc5\xa1ke organizacije._NEWLINE_Vojna s Tur\xc4\x8dijo (1877-78), ki je bila po voja\xc5\xa1ki plati uspe\xc5\xa1na, je \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1ala \xc5\xbeivljenjske pogoje in razpolo\xc5\xbeenje do carja, kateremu so o\xc4\x8ditali, da je za pogajalsko mizo zapravil, kar so v boju pridobili generali. Prihajalo je do novih demonstracij in posledi\xc4\x8dno do povra\xc4\x8dilnih ukrepov dr\xc5\xbeave in do mno\xc5\xbei\xc4\x8dnih sodnih procesov. Leta 1879 se je pojavila Ljudska volja, radikalna frakcija zarotni\xc5\xa1ke organizacije, ki je sprejela teror za svoje osnovno borbeno sredstvo; zadala si je nalogo, da prevzame oblast v svoje roke in jo potem preda ljudstvu; njen prvi cilj je bil uboj carja._NEWLINE_Odtlej so spopadi med oblastjo in teroristi samo \xc5\xa1e eskalirali. Aleksander je za gubernatorje mest postavil poznane generale in jim dal neomejeno oblast; po upravni poti je bilo poslanih v Sibirijo na tiso\xc4\x8de ljudi, dogajale so se obsodbe in usmrtitve. Atentatorji so vrgli v zrak carski vlak (1879) in carsko jedilnico v Zimskem dvorcu (1880, 60 gardistov je bilo mrtvih, 40 ranjenih). Dejanja nihilistov so vzbujala simpatije celo med vrhovi ruske aristokracije._NEWLINE_Kon\xc4\x8dno je Aleksander spoznal, da represija le slab\xc5\xa1a polo\xc5\xbeaj in je spremenil taktiko. Tiso\xc4\x8di so se za\xc4\x8deli vra\xc4\x8dati iz Sibirije, car je dovolil objavo \xc5\xbee eno leto pripravljene ustave, ki bi delu inteligence in aristokracije omogo\xc4\x8dila nekaj soudele\xc5\xbebe v dr\xc5\xbeavni oblasti. Ustava je bila \xc5\xbee v tiskarni, ko so Aleksandra marca 1881 v trinajstem poskusu vendarle ubili.\n_START_SECTION_\nDogodki na Balkanu in osvojitve v Aziji\n_START_PARAGRAPH_\nLondonska konferenca (1871) je dovolila Rusiji obnoviti vojno mornarico na \xc4\x8crnem morju._NEWLINE_Leta 1873 so se na Dunaju trije cesarji (Franc Jo\xc5\xbeef, Viljem I., Aleksander II.) dogovorili, da bodo osebno sporazumno re\xc5\xa1evali morebitne spore._NEWLINE_Leta 1876 je srbsko-tur\xc5\xa1ka vojna v Rusiji vzpodbudila izbruh panslavizma. Zaradi tega, predvsem pa zaradi tradicionalnih strate\xc5\xa1kih interesov, je aprila 1877 Rusija Tur\xc4\x8diji napovedala vojno, v kateri je prodrla vse do Istanbula. V miru v San Stefanu (marec 1878) so morali Turki sprejeti ustanovitev velike, neodvisne Bolgarije. A evropske velesile tega miru niso priznale. V strahu, da bi z njim Rusija dobila prevlado na Balkanu in nadzor nad vstopom v \xc4\x8crno morje, so sklicale kongres v Berlinu (marec 1878), kjer je morala Rusija pristati na veliko manj\xc5\xa1o Bolgarijo. Kongres je dal Avstriji pravico, da zasede Bosno in Hercegovino. Vse to je ruska javnost sprejela kot veliko poni\xc5\xbeanje._NEWLINE_Z Japonsko je imela Rusija dobre odnose. Dr\xc5\xbeavi sta v letih 1855-58 sklenili tri pogodbe. Njun sporazum v Sankt Peterburgu (1875) je Rusiji pripisal otok Sahalin in Japonski Kurilske otoke._NEWLINE_V letih 1858-60 so se Rusi v Pekingu pogodili s Kitajci za medsebojno mejo na reki Amur; ob pacifi\xc5\xa1ki obali so Kitajci odstopili Rusom \xc5\xa1e dolg pas ozemlja ju\xc5\xbeno od ustja reke Amur; tam je Rusija za\xc4\x8dela graditi pomorsko bazo Vladivostok. Leta 1867 je ruska vlada prodala vladi Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav Amerike Aljasko za 7.200.000 $._NEWLINE_Rusija si je do leta 1864 podredila ves Kavkaz, potem ko je od tam pregnala uporne \xc4\x8ce\xc4\x8dene. Osvajanja je sistemati\xc4\x8dno nadaljevala v Turkistanu, naseljenem s starodavnimi plemeni. Britanske oblasti v Indiji so gledale na to z nezaupanjem in strah pred ruskim vme\xc5\xa1avanjem v Afganistan je v letih 1878-80 pripeljal do angle\xc5\xa1ko-afganistanske vojne. V 1880-tih se je ruska ekspanzija raz\xc5\xa1irila na Turkmenistan na vzhodni obali Kaspijskega morja, katerega ljudstvo je nudilo precej mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i voja\xc5\xa1ki odpor, in dalje v Tad\xc5\xbeikistan in gorato Kirgizijo.\n_START_SECTION_\nObdobje reakcije do prve velike revolucije (1881-1905)\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander III. (1881-94), je bil prepri\xc4\x8dan, da se s popu\xc5\xa1\xc4\x8danjem ne da boriti proti terorizmu. Njegova policija je polovila o\xc4\x8detove morilce, pet je bilo obe\xc5\xa1enih. Leta 1882 je pri\xc5\xa1el na polo\xc5\xbeaj notranjega ministra oster in sposoben grof Dimitrij Andrejevi\xc4\x8d Tolstoj, ki je v kratkem \xc4\x8dasu razbil tajne organizacije.\n_START_SECTION_\nOpustitev reform, represija in neob\xc4\x8dutljivost za dru\xc5\xbebene razmere\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander III. se je sprva \xc4\x8dutil dol\xc5\xbenega o\xc4\x8detove reforme nadaljevati, a ga je njegov konservativni vzgojitelj Konstantin Petrovi\xc4\x8d Pobedonoscev prepri\xc4\x8dal, da je storil ravno nasprotno; reforme so bile ustavljene, svoboda izra\xc5\xbeanja omejena, okrepljena sta bila centralna oblast in vpliv uradne cerkve._NEWLINE_Pravosodje je pri\xc5\xa1lo pod politi\xc4\x8dni nadzor. \xc5\xa0olski programi so bili usmerjeni k ruski tradiciji, vzgajanju pokor\xc5\xa1\xc4\x8dine do carja in uradne cerkve. Univerze so izgubile avtonomijo, mnogi profesorji so bili odpu\xc5\xa1\xc4\x8deni ali pa prisiljeni k odpovedi. \xc5\xa0tudentje so pri\xc5\xa1li pod nadzor politi\xc4\x8dne policije, okrepljena je bila cenzura. Ustanovljene so bile cerkvene \xc5\xa1ole, v katerih je program \xc5\xa1olanja dolo\xc4\x8dala pravoslavna cerkev._NEWLINE_Leta 1889 je bil vzpostavljen sistem zemskih na\xc4\x8delnikov-guvernerjev, ki jih je imenovalo notranje ministrstvo iz plemi\xc5\xa1kih vrst; nadzirali so lokalno samoupravo, ki je bila mo\xc4\x8dno omejena. Njihovo vme\xc5\xa1avanje je najbolj pri\xc5\xa1lo do izraza ob slabi letini leta 1891, ko so ovirali lokalne oblasti pri izvajanju bla\xc5\xbeilnih ukrepov ob hudi lakoti. To leto so se ponovno za\xc4\x8deli pojavljati upori, ki jih je \xc5\xa1e stopnjevala carjeva smrt tri leta kasneje. Oblast je napetosti v narodu spro\xc5\xa1\xc4\x8dala z organiziranjem pogromov proti judom._NEWLINE_Novi car, Nikolaj II. (1894-1918), ki je bil prepri\xc4\x8dan, da se itak vse dogaja po bo\xc5\xbeji volji, ni dojel polo\xc5\xbeaja in njegov svetovalec Pobedonoscev, ki je vodil \xc5\xbee carjevega o\xc4\x8deta, ga je prepri\xc4\x8dal, da ni treba ni\xc4\x8desar spremeniti._NEWLINE_Leta 1897 so izbruhnile velike stavke v Sankt Peterburgu. Leta 1899 je prihajalo do velikih nemirov na univerzah v Kijevu, Sankt Peterburgu, Moskvi. Spet so se za\xc4\x8deli atentati (ubita sta bila prosvetni minister Bogoljepov, notranji minister Sipjagin). Leta 1902 so bili kme\xc4\x8dki nemiri in Lev Tolstoj je tik pred smrtjo carju napisal pismo, v katerem ga je opozoril na nevzdr\xc5\xbeno stanje.\n_START_SECTION_\nGospodarstvo in dru\xc5\xbeba v drugi polovici 19. stoletja\n_START_PARAGRAPH_\nNe glede na politi\xc4\x8dne razmere pa je v Rusijo prodirala evropska tehnologija in kapitalizem. Osvoboditev kmetov je industrijo oskrbela z obilico delovne sile. \xc5\xbde v \xc4\x8dasu Aleksandra II. so zgradili 22.000\xc2\xa0km \xc5\xbeelezni\xc5\xa1kih prog, ki so omogo\xc4\x8dale mobilnost po vsej dr\xc5\xbeavi, in kasneje njihovo gradnjo pospe\xc5\xa1eno nadaljevali. Leta 1881 so za\xc4\x8deli graditi transsibirsko \xc5\xbeeleznico, ki je leta 1916 dosegla Vladivostok._NEWLINE_Gradnja \xc5\xbeeleznic in hitro razvijajo\xc4\x8da se voja\xc5\xa1ka industrija so potrebovale veliko jekla in \xc5\xbeeleza. Z osvoboditvijo kmetov so rudniki na Uralu izgubili veliko delovne sile, mo\xc4\x8dan metalur\xc5\xa1ki center pa se je razvil v Ukrajini na osnovi \xc5\xbeelezove rude v Krivoj Rog-u in premoga iz donetskega bazena. Tudi Poljska je imela mo\xc4\x8dno \xc5\xbeelezarstvo._NEWLINE_Iz \xc4\x8drpali\xc5\xa1\xc4\x8d v Bakuju ob Kaspijskem morju so vozili zemeljsko olje predvsem v Moskvo in Sankt Peterburg; v slednjem sta se razvijali strojna in elektostrojna industrija. Napredovale so tekstilna in sladkorna industrija._NEWLINE_Leta 1897 je finan\xc4\x8dni minister Sergej Juljevi\xc4\x8d Witte (minister v letih 1892-1903, potem do 1906 premier) uspel postaviti rubelj na zlato osnovo in s tem opogumil tuje investitorje, da so za\xc4\x8deli vlagati svoj kapital v ruska podjetja, Francozi in Belgijci predvsem v metalurgijo na jugu dr\xc5\xbeave, Britanci v \xc4\x8drpanje zemeljskega olja, Nemci v elektrostrojno industrijo._NEWLINE_Z industrijo se je mno\xc5\xbeil delavski razred, ki je \xc5\xbeivel v zelo slabih razmerah. Nekoliko bolje je bilo v prestolnici, kjer je bilo delavce te\xc5\xbee dobiti in se je delavstvo za\xc4\x8delo razvijati v moderen delavski razred. Leta 1882 je in\xc5\xa1pektorat za delo omejil delovni \xc4\x8das za mo\xc5\xa1ke in \xc5\xbeenske na 11,5 ur, pri no\xc4\x8dnem delu na 10 ur. \xc4\x8ceprav so bile stavke prepovedane, so se ob\xc4\x8dasno pojavljale. Poskusi dr\xc5\xbeave, da bi z nekaj delavskimi zakoni izbolj\xc5\xa1ala polo\xc5\xbeaj delavcev, niso bili zadostni._NEWLINE_Medtem ko je dr\xc5\xbeava razvoj industrije pospe\xc5\xa1evala, predvsem zaradi vojske, je kmetijstvo predstavljalo zanjo le vir davkov in je ostalo temu primerno zaostalo in primitivno. Leta 1882 je bila ustanovljena kme\xc4\x8dka de\xc5\xbeelna banka in leta 1885 plemi\xc5\xa1ka. Davki na potro\xc5\xa1njo (sladkor, tobak, v\xc5\xbeigalice, olje) so zelo bremenili kmeta. Leta 1894 je dr\xc5\xbeava vpeljala monopol na alkohol. Za kme\xc4\x8dko rev\xc5\xa1\xc4\x8dino je bila marsikje kriva tudi prenaseljenost. Kmetje so se zato selili v Sibirijo (koncem stoletja po 200.000 na leto). Pojavljale so se politi\xc4\x8dne zahteve po ponovni porazdelitvi zemlje._NEWLINE_Izobrazba je bila na zelo nizkem nivoju. Ob koncu stoletja je imelo drugo stopnjo izobrazbe (srednjo \xc5\xa1olo) v Rusiji manj kot 1\xc2\xa0% prebivalstva in visoko\xc5\xa1olsko manj kot 0,1\xc2\xa0%. Javne in cerkvene \xc5\xa1ole je obiskovalo le 27\xc2\xa0% \xc5\xa1oloobveznih otrok . K tak\xc5\xa1nemu stanju je prav gotovo prispevalo nezanimanje ruskih oblasti za izobra\xc5\xbeevanje naroda._NEWLINE_Ruski revolucionarji so prihajali najprej iz krogov izobra\xc5\xbeene plemi\xc5\xa1ke mladine. Ilegalne socialisti\xc4\x8dne stranke so nastale razmeroma zelo pozno. Leta 1901 so nekdanji \xc4\x8dlani Ljudske volje ustanovili stranko socialnih revolucionarjev; ti so najprej upali, da se bo Rusija lahko izognila kapitalizmu. Ko je postalo jasno, da to ne bo mogo\xc4\x8de, so sku\xc5\xa1ali omejiti njegovo delovanje in zgraditi socialisti\xc4\x8dni red na temelju va\xc5\xa1kih komun. Zemlja naj bi bila socializirana, kmetje pa bi jo obdelovali kot "lastniki dela"._NEWLINE_\xc5\xbde nekoliko prej, leta 1898 na kongresu v Minsku, je bila iz ve\xc4\x8d ilegalnih delavskih skupin ustanovljena stranka socialnih demokratov; ti so se zavedali, da bo \xc5\xa1el razvoj v smeri industrializacije in da bo delavski razred osnova bodo\xc4\x8de socialisti\xc4\x8dne organiziranosti. Leta 1903 so se socialni demokrati na kongresu, ki se je za\xc4\x8del v Bruslju in nadaljeval v Londonu, razdelili na t. i. bolj\xc5\xa1evike (ki so dobili na kongresu ve\xc4\x8dino) in manj\xc5\xa1evike, kakor so kasneje imenovali vse druge skupine skupaj. Bolj\xc5\xa1evike je vodil Vladimir Ilji\xc4\x8d Uljanov-Lenin, ki se je zavzemal za oblikovanje o\xc5\xbejega, aktivnega jedra poklicnih revolucionarjev, ki bi bili sposobni organizirati revolucionarne delavske mno\xc5\xbeice proti carskemu re\xc5\xbeimu. Lenin je veliko pozornosti namenjal tudi kmetom, kot potencialni revolucionarni sili.\n_START_SECTION_\nRusifikacija\n_START_PARAGRAPH_\nRuska oblast je za\xc4\x8dela z na\xc4\x8drtno rusifikacijo na Poljskem, potem ko je zadu\xc5\xa1ila vstajo Poljakov in Poljsko integrirala v rusko dr\xc5\xbeavo (1864). Poljski jezik je prenehala biti uradni jezik v uradih, \xc5\xa1olah. Leta 1880 je pri\xc5\xa1lo tako dale\xc4\x8d, da so celo v osnovnih \xc5\xa1olah pou\xc4\x8devali samo v ru\xc5\xa1\xc4\x8dini._NEWLINE_Tudi v Ukrajini so po letu 1864 kaznovali vse znake narodnostnega delovanja. Leta 1876 so prepovedali vse publikacije v ukrajin\xc5\xa1\xc4\x8dini razen zgodovinskih dokumentov. Zato pa so toliko bolj cvetele narodnostne in politi\xc4\x8dne aktivnosti za avstrijsko mejo v Galiciji. Veliki ukrajinski zgodovinar Mihaijlo Sergijovi\xc4\x8d Gru\xc5\xa1evskij in socialisti\xc4\x8dni pisec Mihajlo Petrovi\xc4\x8d Dragomanov sta izdajala svoja dela, ki so jih tihotapili preko meje_NEWLINE_V 1890-tih je ruska oblast raz\xc5\xa1irila politiko rusifikacije na vso Rusijo. Ni ve\xc4\x8d zadostovalo, tako kot v \xc4\x8dasih Nikolaja I., da so bili podlo\xc5\xbeniki carju pokorni, morali so postati Rusi. Tak\xc5\xa1na politika je imela precej\xc5\xa1njo podporo v vseh slojih ruskega prebivalstva razen pri inteligenci. Del konservativnega tiska z visoko naklado je bil izredno nacionalisti\xc4\x8den. Pri tem je vneto sodelovala pravoslavna cerkev._NEWLINE_Glavne \xc5\xbertve rusifikacije so bili lojalni dr\xc5\xbeavljani, ki so jih sedaj silili, da se odpovejo svojemu jeziku, kulturi in celo veri. Nemci ob Baltiku so izgubili svojo univerzo; v svojih zelo starih srednjih \xc5\xa1olah niso smeli pou\xc4\x8devati v svojem jeziku. Litovcem in Estoncem so nem\xc5\xa1\xc4\x8dino zamenjali z ru\xc5\xa1\xc4\x8dino in jih silili, da luteranstvo zamenjajo s pravoslavjem._NEWLINE_Poskus rusifikacije je pri Fincih vzbudil vsesplo\xc5\xa1en pasivni odpor. Leta 1904 je pri\xc5\xa1lo v Sankt Peterburgu celo do uboja ruskega glavnega guvernerja. Upirali so se tudi tradicionalno rusofilski Armenci, ko so se ruske oblasti za\xc4\x8dele vme\xc5\xa1avati v armensko cerkev in zapirati \xc5\xa1ole, ki so jih sami zgradili. Podobno je bilo pri Povol\xc5\xa1kih Tatarih, kjer je ekonomsko in kulturno najbolj napredni del naroda, njihova trgovska elita, sama zgradila \xc5\xa1ole za izobra\xc5\xbeevanje naroda. Rusifikacija ni doletela le obmo\xc4\x8dij Centralne Azije, kjer je bila ruska oblast omejena._NEWLINE_V najte\xc5\xbejem polo\xc5\xbeaju pa so bili judje. V 1880-tih je postalo nasilje proti njim tako reko\xc4\x8d legalno, namenjeno spro\xc5\xa1\xc4\x8danju dru\xc5\xbebenih napetosti. Policija je vzpodbujala izgrede, ki so vodili do uni\xc4\x8devanja judovskih trgovin, fizi\xc4\x8dnega obra\xc4\x8dunavanja z njimi, prihajalo je celo do ubojev.\n_START_SECTION_\nPolitika na Balkanu in v Aziji\n_START_PARAGRAPH_\nAleksander III. je vodil previdno zunanjo politiko; o\xc4\x8ditno se je zavedal omejenih materialnih in duhovnih potencialov svoje dr\xc5\xbeave._NEWLINE_Na Balkanu po srbsko-bolgarski vojni (1885) ni ve\xc4\x8d podpiral bolgarskega kneza Aleksandra I, zaradi \xc4\x8desar je ta moral odstopiti (1886). Njegov naslednik, Ferdinand I. se je povezal z Avstrijci. Ker je \xc5\xbee leta 1881 tudi srbski knez Milan Obrenovi\xc4\x87 sklenil tajno zvezo z Avstrijo, je na Balkanu pod ruskim vplivom ostala le \xc5\xa1e \xc4\x8crna gora, pa \xc4\x8deprav sta srbsko in bolgarsko ljudstvo \xc4\x8dutili naklonjenost do Rusov._NEWLINE_Aleksander III. se je izogibal sporu z Nemci. Ko leta 1887 zveza treh cesarjev (iz leta 1772) ni bila ponovno obnovljena, je z Bismarckom sklenil tajni zavarovalni sporazum, ki pa je ostal v veljavi le do Bismarckove odstavitve leta 1890. V nasprotje trojni zvezi Nem\xc4\x8dije, Avstro-Ogrske in Italije sta se zbli\xc5\xbeali Francija in Rusija. Francija je dala Rusiji nekaj izdatnih posojil za razvoj vojske in voja\xc5\xa1ke industrije; leta 1892 sta dr\xc5\xbeavi sklenili tudi voja\xc5\xa1ko zvezo._NEWLINE_Rusija je v Centralni Aziji nadaljeval tradicijo postopne \xc5\xa1iritve ruskega vplivnega obmo\xc4\x8dja. Po diplomatski krizi z Britanijo, ki jo je leta 1884 povzro\xc4\x8dil incident pri Pandzaku (danes \xc5\xa0erabat v Turkmenistanu), so se Rusi naslednje leto z Britanci dogovorili o meji in v naslednjih desetletjih centralno azijske zadeve niso ve\xc4\x8d povzro\xc4\x8dale ve\xc4\x8djih te\xc5\xbeav v rusko-britanskih odnosih._NEWLINE_Na Daljnem vzhodu sta bili Rusija in Japonska v dobrih odnosih, dokler niso Rusija, Francija in Nem\xc4\x8dija (\xc5\xbee v \xc4\x8dasu carja Nikolaja II.) po japonsko-kitajski vojni (1849-95) od Japonske zahtevale, da se odpove polotoku Liao-Tung, ki ga je potem leta 1897 zasedla Rusija in tam zgradila voja\xc5\xa1ko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Port Arthur in \xc5\xbeeleznico do njega. Odtlej sta bili Rusija in Japonska tekmeci v Koreji in Ju\xc5\xbeni Mand\xc5\xbeuriji. Nasprotje njunih interesov je doseglo vrhunec v medsebojni vojni (1904-05). Vojna je Rusiji prinesla vrsto porazov na kopnem in na morju, zelo pa jo je prizadelo tudi uni\xc4\x8denje njenega tihomorskega in baltskega ladjevja. Z mirom v Portsmouthu se je morala Rusija odpovedati Port Arthurju in ju\xc5\xbeni mand\xc5\xbeurski \xc5\xbeeleznici ter ju\xc5\xbeni polovici otoka Sahalin.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dni nemiri in upravne spremembe\n_START_PARAGRAPH_\nNesmiselna vojna proti Japonski je doma \xc5\xa1e pove\xc4\x8devala rev\xc5\xa1\xc4\x8dino. V tisku in na javnih shodih so kritizirali vlado. Decembra 1904 so po vsej Rusiji izbruhnile stavke delavcev. V nedeljo, 22. (9.) januarja 1905 je v Sankt Peterburgu velika mno\xc5\xbeica delavcev, ki jih je vodil kontraverzni duhovnik Jurij Gapon, krenila proti Zimskemu dvorcu, da bi carju osebno izro\xc4\x8dila peticijo za spremembe. Ker se mno\xc5\xbeica na ozna\xc4\x8denem mestu ni zaustavila, je vojska streljala; na stotine ljudi je bilo ranjenih in ubitih._NEWLINE_Krvavi nedelji so sledili mno\xc5\xbei\xc4\x8dni neredi. Vrstile so se demonstracije, stavke delavcev, uli\xc4\x8dni spopadi, neposlu\xc5\xa1nosti kmetov in vojakov v kopni vojski in mornarici. Nemiri so bili posebno hudi v neruskih pokrajinah, v Poljski, Litvi, Gruziji in v delih Ukrajine. Bilo je tudi veliko pogromov nad Judi in Armenci. Ubit je bil veliki knez Sergej Aleksandrovi\xc4\x8d. Revolucionarno gibanje je doseglo svoj vrhunec oktobra s stavko \xc5\xbeelezni\xc4\x8darjev, ki je ohromila dr\xc5\xbeavo. Rusija je do\xc5\xbeivela prvo veliko revolucijo. Tedaj so bili v Sankt Peterburgu ustanovljeni (kasneje tako pomembni) sovjeti delavskih in voja\xc5\xa1kih poslancev._NEWLINE_30. (17.) oktobra 1905 je car izdal znameniti Oktobrski manifest, ki je obljubljal vsem dr\xc5\xbeavljanom osebne svobo\xc5\xa1\xc4\x8dine, dovoljenje formiranja politi\xc4\x8dnih strank, splo\xc5\xa1no volilno pravico, ustanovitev skup\xc5\xa1\xc4\x8dine. Pod vodstvom ministra Sergeja Witta je bila v naslednjih tednih pripravljena vrsta zakonov, ki so bili temelj za ustanovitev dr\xc5\xbeavne dume._NEWLINE_Volitve v prvo dumo, ki jo je volil razmeroma \xc5\xa1irok krog volilnih upravi\xc4\x8dencev, sta socialisti\xc4\x8dni stranki (socialni demokrati in socialni revolucionarji) bojkotirali. Najve\xc4\x8d glasov so dobili kadeti _NEWLINE_in trudovniki (predstvaniki kmetov); veliko poslancev so dobili neruski narodi, konservativcev je bilo zelo malo ( tudi oktobristi _NEWLINE_so dobili malo glasov). Tik pred formiranjem dume (april 1906) pa je car izdal Osnovne zakone, po katerih so bili carjevi ministri odgovorni samo njemu; car je lahko razpustil dumo in objavil nove volitve, kadar je hotel._NEWLINE_Reforme, ki so jih zahtevali poslanci prve dume, so bile za carja in njegovo vlado nesprejemljive. Po dveh mesecih mrtvega teka je car dumo razpustil in za novega predsednika vlade imenoval odlo\xc4\x8dnega Petra Stolipina (julij 1906). \xc5\xa0tevilni atentati in poskus atentata nanj (razstrelili so njegovo letno vilo) so spro\xc5\xbeili lov za teroristi; v naslednjih osmih mesecih je bilo obe\xc5\xa1enih ve\xc4\x8d kot tiso\xc4\x8d ljudi. Do za\xc4\x8detka leta 1907 so bili upori zadu\xc5\xa1eni, disciplina v vojski obnovljena, policija je spet obvladovala polo\xc5\xbeaj._NEWLINE_Februarja 1907 je bila izvoljena druga duma. To pot je bilo te\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8de izvoljenega parlamenta \xc5\xa1e bolj na levi. Sodelovanje med dumo in vlado spet ni bilo mogo\xc4\x8de in car je v juniju razpustil tudi to dumo._NEWLINE_Potem je Stolipin spremenil volilna pravila tako, da so se pobolj\xc5\xa1ale mo\xc5\xbenosti za izvolitev bogatej\xc5\xa1ih dr\xc5\xbeavljanov in Rusov po narodnosti. Tretja duma (1907-12) in \xc4\x8detrta duma sta bili tako bolj konservativni: desne stranke so imele skupaj z oktobristi trdno ve\xc4\x8dino._NEWLINE_Razmere v dr\xc5\xbeavi so se za\xc4\x8dasno umirile. Car je imel popoln nadzor nad vojsko in imenovanjem ministrov. Mo\xc5\xbene so bile razprave med strankami v parlamentu in v javnosti. Tisk je bil relativno svoboden, dovoljeni so bili sindikati, ne pa tudi stavke. Vlada je manj posegala v lokalno upravo, nekoliko se je izbolj\xc5\xa1alo osnovno \xc5\xa1olstvo, \xc5\xa1e vedno pa je bila oblast nenaklonjena visokemu \xc5\xa1olstvu._NEWLINE_Vzdr\xc5\xbeevanje reda je bilo Stolipinu prva skrb, a vpeljal je tudi spremembe v kmetijstvu. Podpiral je ustanavljanje ekonomsko dovolj velikih individualnih kmetij, v katerih je videl bodo\xc4\x8dnost ruskega kmetijstva. Razdrobljene parcele so zdru\xc5\xbeevali s komasacijo, namenjali so denar za vzgojo kmetov in modernizacijo kmetij. To smer razvoja pa je zaustavil atentat na Stolipina leta 1911._NEWLINE_Po Stolipinovi smrti je bi car spet izgubljen med nesposobnimi in intrigantskimi ministri. Vpliv na dvoru si je pridobil verski pustolovec Grigorij Jefimovi\xc4\x8d Rasputin, ki je dobil duhovno mo\xc4\x8d nad carico, ker je s svojo osebnostjo ugodno vplival na bolezen hemofili\xc4\x8dnega carjevi\xc4\x8da Alekseja._NEWLINE_V vseh teh letih je stalno napredovala industrija, tudi s francoskimi posojili, koncentriral se je kapital. Junija 1912 je duma uvedla celo neko obliko zdravstvenega zavarovanja za industrijske delavce. V tiste predele Sibirije, ki so imeli rodovitnej\xc5\xa1o zemljo, so naseljevali samostojne kmete z bolj\xc5\xa1o mehanizacijo._NEWLINE_Zaradi intenzivne rusifikacije pa se je po letu 1907 poslab\xc5\xa1al polo\xc5\xbeaj neruskih narodov. Najbolj so trpeli Finci, ki jim je bila odvzeta avtonomija, in Povol\xc5\xa1ki Tatari, \xc4\x8deprav so se trmasto upirali. Kljub represijam se je ukrajinska narodna zavest krepila in prehajala od inteligence na vse \xc5\xa1ir\xc5\xa1i krog delavcev in kmetov. Prebivalci Centralne Azije so bili nezadovoljni s prihajanjem naseljencev iz evropske Rusije na njihova ozemlja.\n_START_SECTION_\nZdrs v prvo svetovno vojno in padec monarhije\n_START_PARAGRAPH_\nPo izgubljeni vojni z Japonsko je Rusija za\xc4\x8dela z njo sodelovati._NEWLINE_Zveza s Francijo je bila ponovno potrjena po velikih francoskih posojilih, ki jih je Francija dala Rusiji, potem ko jo je ta podprla v konfliktu z Nem\xc4\x8dijo v prvi maro\xc5\xa1ki krizi (1905/06). V povra\xc4\x8dilo Nem\xc4\x8dija ni protestirala proti avstro-ogrski samovoljni aneksiji Bosne in Hercegovine (1908) in javno poni\xc5\xbeala Rusijo, ki zaradi notranjih slabosti sama ni mogla intervenirati v podporo Srbiji._NEWLINE_Konflikte, ki jih je imela Rusija z Veliko Britanijo v Perziji, Afganistanu in Tibetu, je uredila anglo-ruska konvencija iz leta 1907. S tem je bil zaklju\xc4\x8den sklop treh bilateralnih zvez, med Francijo in Rusijo (1892), Veliko Britanijo in Francijo (1904) ter Rusijo in Veliko Britanijo (1907) (skupaj jih imenujemo tojna antanta), ki je nudil pogodbeno osnovo za boj proti Centralnim silam._NEWLINE_V naslednjih letih si je ruska diplomacija najprej prizadevala organizirati balkanske dr\xc5\xbeave in Tur\xc4\x8dijo proti Avstriji. To ji ni uspelo, imela pa je prste vmes pri organizaciji srbsko-\xc4\x8drnogorsko-gr\xc5\xa1ko-bolgarske zveze proti Tur\xc4\x8diji leta 1912. Prve balkanske vojne bi se udele\xc5\xbeila z vojsko, \xc4\x8de se ne bi car zadnji trenutek premislil, menda po posredovanju Rasputina. Druga balkanska vojna (1913) je ponovno pripeljala Bolgarijo v avstrijski tabor. Ko je Avstrija poleti 1914, po atentatu na Franca Ferdinanda, postavila Srbiji ultimat, je bila Rusija pred veliko dilemo. \xc4\x8ce se ne bi postavila na srbsko stran, bi zgubila ves Balkan in se izneverila tudi svoji zaveznici Franciji; zna\xc5\xa1la bi se v vlogi nem\xc5\xa1kega satelita. Torej je izbrala drugo pot, ki pa je vodila v prvo svetovno vojno._NEWLINE_Leta 1914 je francosko ruska zveza pokazala svojo vrednost. Nem\xc5\xa1ka vojska bi lahko uni\xc4\x8dila Francijo ali Rusijo, ne pa obeh hkrati. Ruska invazija v Vzhodno Prusijo je po dveh neuspe\xc5\xa1nih bitkah pripeljala v nem\xc5\xa1ko ujetni\xc5\xa1tvo 150.000 Rusov. Omogo\xc4\x8dila pa je Franciji, da je dobila prvo bitko na Marni._NEWLINE_V Galiciji so ruske \xc4\x8dete napredovale dale\xc4\x8d v avstrijsko ozemlje. Velik udarec za Ruse je bil vstop Tur\xc4\x8dije v vojno na strani Nem\xc4\x8dije; ni odprl le nove fronte na Kavkazu (kjer je \xc5\xa1lo ruski vojski kar dobro), ampak je zaprl tudi vstop v \xc4\x8crno morje in s tem ruskim zaveznikom onemogo\xc4\x8dil materialno pomo\xc4\x8d Rusiji po morju. Ruski vojski je izredno primanjkovalo streliva in oro\xc5\xbeja._NEWLINE_Spomladi 1915 so se Rusi umaknili v Galiciji. Maja 1915 so centralne sile usmerile ofenzivo v Poljsko in zavzele ogromno ozemlja. Do jeseni je Rusija izgubila ve\xc4\x8d kot milijon mo\xc5\xbe._NEWLINE_Porazi so v Rusiji dvignili ogor\xc4\x8deno nezadovoljstvo. Car je sam prevzel vrhovno komando na terenu in je pustil prestolnico skupini drugorazrednih ministrov, za katere bi komaj lahko rekli, da so vlada. Mobilizacija delavcev in kmetov je onemogo\xc4\x8dila delovanje industrije in poljedelstva, transporti so bili preobremenjeni. Cene so rasle veliko hitreje kot pla\xc4\x8de. Primanjkovalo je dobrin, hrane. Nezadovoljstvo, zlasti delavskega razreda, je raslo._NEWLINE_Leta 1916 se je voja\xc5\xa1ki polo\xc5\xbeaj prehodno popravil. General Aleksej Aleksejevi\xc4\x8d Brusilov je napredoval v Galiciji in v ujetni\xc5\xa1tvo je pri\xc5\xa1lo 400.000 avstrijskih vojakov (med njimi veliko Slovencev). Ljudsko nezadovoljstvo pa je raslo. Uradna birokracija je porabljala veliko energije v medsebojnih sporih. Ministri, ki jih je imenoval car, pogosto na predlog carice in Rasputina, so bili nekompetentni in nepopularni._NEWLINE_Januarja 1917 se je oskrba s hrano v prestolnici \xc5\xa1e poslab\xc5\xa1ala. V za\xc4\x8detku marca (febrarju) je pri\xc5\xa1lo do februarske revolucije. Stavke, demonstracije, in vrste za hrano so napolnile ulice z mno\xc5\xbeicami. V nekaterih kasarnah so se pojavili upori in jasno je bilo, da vojaki ne bodo streljali na mno\xc5\xbeice. Car je nekaj dni odla\xc5\xa1al, da bi imenoval "vlado narodnega zaupanja". V Sankt Peterburgu je bil ustanovljen sovjet delavcev in zastopnikov vojakov; tudi duma je postavila stalni komite, ki ga je predlagal car. Sovjet in komite sta soglasno sestavila za\xc4\x8dasno vlado, sestavljeno v glavnem iz kadetov in oktobristov, pod vodstvom kneza Lvova. 15. marca so njegovi odposlanci prispeli v Pskov, kjer se je bil car ustavil v neuspelem poskusu, da se vrne iz voja\xc5\xa1kega poveljstva v Sankt Peterburg. Tam jim je izro\xc4\x8dil svojo odpoved. Tiso\xc4\x8d let stare monarhije je bilo konec. Sledili sta oktobrska revolucija in dr\xc5\xbeavljanska vojna, iz katere se je rodila Sovjetska zveza.'