b"\n_START_ARTICLE_\nLe Corbusier\n_START_SECTION_\nZgodnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nLe Corbusier se je rodil kot drugi sin Edouarda Jeannereta, umetnika, ki je oblikoval \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnice in ohi\xc5\xa1je v znani mestni industriji ur in Madame Jeannerct-Perret, glasbenici in u\xc4\x8diteljici klavirja. Kalvinizem njegove dru\xc5\xbeine, ljubezen do umetnosti in veselje do pogorja Jura, kjer je njegova dru\xc5\xbeina \xc5\xbeivela, so vplivali na mladega Le Corbusierja._NEWLINE_S trinajstimi leti je zapustil osnovno \xc5\xa1olo in od\xc5\xa1el na Arts Decoratifs v La Chaux-de-Fonds, kjer bi se, po zgledu svojega o\xc4\x8deta, nau\xc4\x8dil umetnosti oblikovanja in graviranja \xc5\xa1tevil\xc4\x8dnic in ohi\xc5\xa1ij na urah._NEWLINE_Delal je pod mentorstvom L'Eplattenierja, ki ga je Le Corbusier imenoval\xc2\xa0\xc2\xbbmoj gospoda\xc2\xabr in je bil njegov edini u\xc4\x8ditelj. L'Eplattenier ga je u\xc4\x8dil umetnostno zgodovino, risanje in naturalisti\xc4\x8dno estetiko art nouveau. Morda je tudi zaradi svojega \xc5\xa1irokega znanja o umetnosti kmalu opustil urarstvo in nadaljeval \xc5\xa1tudij na podro\xc4\x8dju umetnosti in dekoracije, ter nameraval postati slikar. L'Eplattenier je vztrajal, da je njegov u\xc4\x8denec \xc5\xa1tudiral tudi arhitekturo in poskrbel za njegova prva dela na lokalnih projektih. Leta 1905 mu je Louis Fallet, \xc4\x8dlan odbora Art School, naro\xc4\x8dil oblikovanje vile, ki jo je gradil v sodelovanju z arhitektom Ren\xc3\xa9jem Chapallazom. Leta 1906 je oblikoval ohi\xc5\xa1je svoje prve ure, ki so jo izdelali in gravirali pri Jeanneret v Milanu._NEWLINE_Po oblikovanju svoje prve hi\xc5\xa1e leta 1907, v starosti 20 let, se je Le Corbusier odpravil na potovanje po srednji Evropi in Sredozemlju. Bil je v Italiji, na Dunaju, v M\xc3\xbcnchnu in Parizu. Bil je pripravnik pri razli\xc4\x8dnih arhitektih. Najpomembnej\xc5\xa1e je bilo delo pri Augustu Perretu, strukturnem racionalistu, pionirju armiranobetonskih konstrukcij in kasneje pri priznanemu arhitektu Petru Behrensu, s katerim je Le Corbusier delal od oktobra 1910 do marca 1911 v bli\xc5\xbeini Berlina._NEWLINE_V nadaljevanju se je izpopolnjeval pri Heinrichu Tessenowu, arhitektu vrtnega mesta Hellerau v Dresdnu. V maju je zapustil Dresden in na svoji poti na vzhod obiskal Prago, Dunaj, Budimpe\xc5\xa1to, Beograd, Bukare\xc5\xa1to, Tarnovo, Gabrovo, Kasanlik, Carigrad in goro Atos v Atenah ter kon\xc4\x8dal v ju\xc5\xbeni Italiji, v dru\xc5\xbebi svojega prijatelja Augusta Klipsteina, \xc5\xa1tudenta umetnostne zgodovine. Na tem potovanju je ustvaril \xc5\xa1tevilne risbe, skice in bele\xc5\xbeke, kot tudi ve\xc4\x8d sto fotografij.\n_START_SECTION_\nZgodnja kariera\n_START_PARAGRAPH_\nPotovanja so igrala klju\xc4\x8dno vlogo pri izobra\xc5\xbeevanju Le Corbusierja. Odkril je tri glavne arhitekturne pojme. V razli\xc4\x8dnih okoljih je opazil in absorbiral pomen: (1) nasprotja med velikimi kolektivnimi prostori in individualnimi prostori, opazovanje je bila podlaga za njegovo vizijo stanovanjskih stavb, ki so bile kasneje zelo prisotne; (2) klasi\xc4\x8dnih proporcev renesan\xc4\x8dne arhitekture; in (3) geometrijskih oblik ter uporabe pokrajine kot arhitekturnega orodja._NEWLINE_Oktobra 1911 se je vrnil v La Chaux-de-Fonds prek kartuzije iz Eme, da bi ustanovil nov arhitekturni oddelek v Arts Decoratifs pri L'Eplattenierju. Zasnoval je serijo vil (med njimi vilo Jeanneret-Perret v Rue de la Montagne za star\xc5\xa1e in vilo Favre-Jacot v bli\xc5\xbenjem mestu Le Locle) in za\xc4\x8del teoretizirati o uporabi armiranega betona kot strukturnega okvira, temelje\xc4\x8dega na sodobni tehniki._NEWLINE_Leta 1913 je razstavil 10 akvarelov\xc2\xa0\xc2\xbbLe langage des Pierres\xc2\xab\xc2\xa0v Salon d'Automne v Parizu. Pridobil pa je tudi potrdilo o usposobljenosti za pou\xc4\x8devanje umetnosti. Leta 1914 je zaprl oddelek Nouvelle na Ecole d'Art v La Chaux-de-Fonds in odpotoval v K\xc3\xb6ln na Deutscher Werkbund na razstavo in konferenco. Za\xc4\x8del je \xc5\xa1tudirati projekt betonske stanovanjske hi\xc5\xa1e Dom-Ino. Gre za stanovanjsko enoto z odprtim pritli\xc4\x8djem in zgornjim bivalnim volumnom, ki jo podpirajo elegantni tanki betonski stebri._NEWLINE_V letu 1915 je ob\xc4\x8dasno odhajal v Pariz \xc5\xa1tudirat v Biblioth\xc3\xa8que Nationale in delal na svojem rokopisu La construction des villes._NEWLINE_Le Corbusier je za\xc4\x8del na\xc4\x8drtovati stavbe s poceni monta\xc5\xbenimi stanovanji, ki bi pomagale obnoviti mesta, uni\xc4\x8dena po prvi svetovni vojni. Tloris predlaganih stanovanj je sestavljal odprt prostor brez mote\xc4\x8dih podpornih stebrov, kar je zunanje in notranje stene sprostilo obi\xc4\x8dajnih strukturnih omejitev. Ta sistem oblikovanja je postal osnova za ve\xc4\x8dino Le Corbusierjeve arhitekture v naslednjih desetih letih.\n_START_SECTION_\nOdhod v Pariz\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1917 se je Le Corbusier preselil v Pariz, kjer je delal kot arhitekt na konkretnih objektih v okviru vladnih naro\xc4\x8dil. Ve\xc4\x8dina njegovih projektov je pre\xc5\xbeivela, vendar je bila bolj vplivna in takrat bolj donosna disciplina slikarstvo._NEWLINE_Odprl je svoj prvi pari\xc5\xa1ki arhitekturni studio na Rue de Belzunce 20 (10. okro\xc5\xbeje), nato pa na Rue d'Astorg 29 (8. okro\xc5\xbeje). V Parizu je potem \xc5\xbeivel do leta 1933. Kot svetovalec SABA (Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 d'vloga du beton arm\xc3\xa9) je deloval od aprila 1917 do januarja 1919._NEWLINE_Leta 1918 se je Le Corbusier sre\xc4\x8dal z mnogimi umetniki, ki so takrat delovali v Parizu: Georgesom Braquejem, Juanom Grisom, Pablom Picassom, Jacquesom Lipchitzom in drugimi, spoprijateljil pa se je s kubisti\xc4\x8dnim slikarjem Am\xc3\xa9d\xc3\xa9em Ozenfantom, ki ga je spodbujal slikati. Za\xc4\x8delo se je obdobje sodelovanja, v katerem sta kasneje opustila kubizem kot obliko umetnosti. Izdala sta knjigo Apres Le cubisme (Po kubizmu), anti-kubizemski manifest in ustanovila novo umetni\xc5\xa1ko gibanje, imenovano purizem. Leta 1920 sta skupaj s pesnikom Paulom Derm\xc3\xa9ejem ustanovila puristi\xc4\x8dno revijo L'Esprit Nouveau (Novi duh), kot revijo avantgarde oziroma revija za analizo problemov slikarstva in sveta vizualnih form._NEWLINE_V prvi \xc5\xa1tevilki nove revije je Charles-\xc3\x89douard Jeanneret-Gris prevzel psevdonimom Le Corbusier, prirejen iz priimka njegovega dedka (Lecorbesier), s \xc4\x8dimer je izrazil svoje prepri\xc4\x8danje, da bo s tem lahko za\xc4\x8del na novo. Predstavljati se z umetni\xc5\xa1kim imenom je bilo \xc5\xa1e posebej v modi v Parizu. Le Corbusier je s tem \xc5\xbeelel ustvariti osebo, ki bi lahko vodila njegovo kriti\xc4\x8dno pisanje lo\xc4\x8deno od dela slikarja in arhitekta._NEWLINE_Na straneh revije L'Esprit Nouveau so se vsi trije mo\xc5\xbeje ogradili od preteklih umetni\xc5\xa1kih in arhitekturnih gibanj, kot sta nefunkcionalnost in dekoracija. Le Corbusier je za\xc4\x8del zagovarjati nov slog, funkcionalizem._NEWLINE_Leta 1922 se je za\xc4\x8delo arhitekturno partnerstvo s Pierrom Jeanneretom. Predaval je tudi na Sorboni. Sre\xc4\x8dal se je z Yvonne Gallis, modelom iz Monaka, s katero se je leta 1930 poro\xc4\x8dil. Zgradil je Ville Besnus v predmestju Pariza in druge projekte._NEWLINE_Leta 1923 je Le Corbusier objavil knjigo Vers une Architecture (Proti novi arhitekturi), v kateri je zbral svoje polemi\xc4\x8dno pisanje iz L'Esprit Nouveau. V knjigi so znane njegove izjave, kot:\xc2\xa0\xc2\xbbhi\xc5\xa1a je stroj za \xc5\xbeivljenje\xc2\xab\xc2\xa0in\xc2\xa0\xc2\xbbukrivljena ulica je oslovska proga; ravna ulica, cesta za mo\xc5\xa1ke\xc2\xab._NEWLINE_Leta 1924 je odprl svojo arhitekturno pisarno na Rue de S\xc3\xa8vres 35 (6. okro\xc5\xbeje) in predaval v \xc5\xbdenevi, Lozani in Pragi. Objavljal je strokovne \xc4\x8dlanke v reviji L'Urbanisme in zgradil \xc5\xa1est delavskih hi\xc5\xa1 ter refektorij v kraju L\xc3\xa8ge (blizu Bordeauxa) in vile Lipchitz-Miestchaninoff (Boulogne sur Seine)._NEWLINE_Leta 1925 je objavil Almanach d'architecture moderne (Almanah moderne arhitekture), L'Art d\xc3\xa9coratif d'aujourd'hui (Dekorativna umetnost danes) in skupaj z Am\xc3\xa9d\xc3\xa9ejem Ozenfantom La Peinture Moderne (Moderno slikarstvo). Zgradil je Pavillon de l'Esprit Nouveau v Parizu in stanovanjsko naselje Pessac v bli\xc5\xbeini Bordeauxa. Izdelal je tudi urbanisti\xc4\x8dno \xc5\xa1tudijo Voisin za modernizacijo Pariza._NEWLINE_11. aprila 1926 mu je umrl o\xc4\x8de. \xc5\xa0e naprej je objavljal strokovne \xc4\x8dlanke v razli\xc4\x8dnih revijah in gradil tako v Franciji kot v tujini. Prav tako je predaval \xc5\xa1irom po Evropi (Madridu, Barceloni, Bruslju in Frankfurtu)._NEWLINE_Leta 1927 je oddal projekt na nate\xc4\x8daj za stavbo Lige narodov v \xc5\xbdenevi in si razdelil prvo nagrado z devetimi drugimi arhitekti._NEWLINE_Leta 1928 je postal ustanovni \xc4\x8dlan Congr\xc3\xa9s Internationaux d'architecture moderne (CIAM) na gradu La Sarraz v \xc5\xa0vici. Predaval je v Pragi in Moskvi. Zgradil je vilo Baizeau v predmestju Kartagine v Tuniziji in Ville d'Avray, pa tudi razstavni prostor za Nestl\xc3\xa9 v Centrosojuz v Moskvi._NEWLINE_V Ju\xc5\xbeno Ameriko se je odpravil leta 1929. Na turneji je predaval v Rio de Janeiru, Buenos Airesu in Montevideu. Med potovanjem je na ladji spozna Josephine Baker._NEWLINE_V sodelovanju z Pierrom Jeanneretom in Charlotte Perriand je razstavil eksponat notranjosti v Salon d'Automne v Parizu. Delujoval je na projektu Mundaneum (Center of world knowledge) in ve\xc4\x8d urbanisti\xc4\x8dnih projektih v Ju\xc5\xbeni Ameriki._NEWLINE_Leta 1930 je dobil francosko dr\xc5\xbeavljanstvo in se 18. decembra poro\xc4\x8dil z Yvonne Gallis. Na potovanju v Moskvo se je sre\xc4\x8dal z Vsevolodom Meyerholdom, Aleksandrom Tairovom in Sergejem Eisensteinom. Potoval je tudi po vsej \xc5\xa0paniji in soorganiziral \xc5\xbee tretjo konferenco CIAM v Bruslju. Poleg kopice stanovanjskih objektov je delal na mestnem na\xc4\x8drtu za Al\xc5\xbeir in \xc5\xa1tudiji za\xc2\xa0\xc2\xbbVille Radieuse\xc2\xab\xc2\xa0in pala\xc4\x8do Sovjetov v Moskvi. Slednji projekt je bil zavrnjen._NEWLINE_V letu 1932 je sodeloval pri na\xc4\x8drtovanju tekmovanja za Exposition Internationale des Arts et tehnik, ki je bila leta 1937. Seveda pa tudi predaval (Stockholm, Oslo, G\xc3\xb6teborg, Antwerpen in Al\xc5\xbeir). Leta 1933 je prejel \xc4\x8dastni doktorat Univerze v Z\xc3\xbcrichu._NEWLINE_Leta 1935 je prvi\xc4\x8d potoval v Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave Amerike, kjer je predaval v Bostonu, Chicagu, Filadelfiji, Madisonu in Hartfordu. V \xc4\x8de\xc5\xa1kem Zlinu je delal na\xc4\x8drte za tovarno Bata in spoznal Josepha Savina. Na drugo potovanje v Brazilijo je \xc5\xa1el naslednje leto, tam je svetoval sodelavcem iz Ministrstva za \xc5\xa1olstvo in zdravje glede stavb v Riu in tudi predaval. Oblikoval je stadion za 100.000 gledalcev v Parizu, ustvaril stenske poslikave v Vezelay v Jean Badovici in tapiserijo Marie Cuttoli._NEWLINE_Leta 1937 je prejel naziv vitez legije \xc4\x8dasti francoske vlade in postal \xc4\x8dastni \xc4\x8dlan RIBA. Zgradil je tudi Pavillon des temps Nouveaux za svetovno razstavo v Parizu. V St. Tropezu se je leta 1938 med plavanjem hudo ponesre\xc4\x8dil, povozil ga je motorni \xc4\x8doln in moral je v bolni\xc5\xa1nico. Leta 1939 je dobil nagrado za tujega dr\xc5\xbeavljana Diploma at the Royal Fine Arts Academy v Stockholmu._NEWLINE_11. junija 1940 je zaprl svoj atelje v Parizu in od\xc5\xa1el v Vichy. Leta 1942 je ustanovil ASCORAL (Constructors\xe2\x80\x99 meeting for architectural renewal) in znova odprl atelje v Parizu. Leta 1945 je ustanovil ATBAT (Studio za gradbeni\xc5\xa1tvo). Naslednje leto spet potuje v ZDA, tokrat na Princeton. Tam se je sre\xc4\x8dal z Albertom Einsteinom. Objavil je Mani\xc3\xa8re de penser l\xe2\x80\x99urbanisme (na\xc4\x8din razmi\xc5\xa1ljanja o urbanizmu) in Propos d\xe2\x80\x99urbanisme (proporci v urbanizmu). Kot svetovalec v odboru je bil odgovoren za gradnjo sede\xc5\xbea Zdru\xc5\xbeenih narodov v New Yorku._NEWLINE_Leta 1948 je imel v ZDA \xc5\xa1tevilne razstave: Galerie Paul Rosenberg v New Yorku, Institute of Contemporary Art v Bostonu in Detroitu, San Francisco, Colorado Springs, Cleveland, in drugje._NEWLINE_V letu 1949 je podpisal pogodbo s kolumbijskimi oblastmi za izdelavo \xc5\xa1tudije urbanizacije v Bogoti. S Pierrom Jeanneretom, Maxwellom Fryem in Jane Drew je v letu 1950 svetoval upravi Pand\xc5\xbeaba pri na\xc4\x8drtovanju novega glavnega mesta \xc4\x8candigarh. Najprej februarja in nato \xc5\xa1e novembra 1951 je potoval v Indijo in za\xc4\x8del delati na projektu \xc4\x8candigarh - ustvaril je stavbo dr\xc5\xbeavnega zbora, vi\xc5\xa1jega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da, guvernerjevo pala\xc4\x8do, sekretariat in muzej._NEWLINE_Leta 1952 je postal vitez poveljnik legije \xc4\x8dasti in \xc5\xa1e tretji\xc4\x8d odpotoval v Indijo._NEWLINE_Z Gropiusom, Breuerjem, Markeliusom in Rogersom je bil leta 1953 imenovan za \xc4\x8dlana pet-\xc4\x8dlanskega odbora za nadzor projekta za UNESCO v Parizu. Z Lucio Costa je gradil dominikanski samostan v mestu Sainte Marie de la Tourette (Eveux) in de la Maison du bresil na Cit\xc3\xa9 Universitaire v Parizu._NEWLINE_Novembra 1954 je odpotoval na Japonsko v zvezi s projektom Museum of Western Art v Tokiu._NEWLINE_\xc4\x8castni doktorat \xc5\xa1vicarskega Zveznega in\xc5\xa1tituta za tehnologijo iz Z\xc3\xbcricha je dobil leta 1955. Odpotoval je v Indijo, kjer je D\xc5\xbeavaharlal Nehru otvoril prvo izmed stavb, vi\xc5\xa1je sodi\xc5\xa1\xc4\x8de v \xc4\x8candigarhu. Objavil je knjige Po\xc3\xa8me de l'Angle Droit, Modulor II in L'Architecture du bonheur - L'urbanisme est une clef._NEWLINE_5. oktobra 1957 mu je umrla \xc5\xbeena Yvonne. Istega leta je kustosinja W. Boesiger organizirala veliko retrospektivno razstavo z naslovom\xc2\xa0\xc2\xbbDeset mest\xc2\xab\xc2\xa0v Z\xc3\xbcrichu, Berlinu, M\xc3\xbcnchnu, Frankfurtu, na Dunaju, v Haagu, Parizu, itd. Le Corbusier je postal \xc4\x8dastni me\xc5\xa1\xc4\x8dan La Chaux-de-Fonds in \xc4\x8dlan Kraljeve akademije za likovno umetnost v Kopenhagnu, prejel je tudi odlikovanje Commandeur des Arts et Lettres. Gradil je \xc5\xbee prej pripravljene projekte. 12. septembra 1958 je prejel diplomo Litteris et Artibus na \xc5\xa0vedskem._NEWLINE_Leta 1959 je prejel \xc4\x8dastni doktorat Univerze v Cambridgeu, sodeloval je v raznih mednarodnih projektih in potoval v Indijo, kjer so dokon\xc4\x8devali njegove projekte. 15. februarja 1960 mu je umrla mati. Leta 1961 je prejel naslov Commandeur de l'ordre du M\xc3\xa9rite, \xc4\x8dastni doktorat Univerze v Kolumbiji, zlato medaljo American Institute of Architects. Gradil je Carpenterjev center za vizualne umetnosti v Cambridgeu. Leta 1962 je v Brasilii projektiral veleposlani\xc5\xa1tvo Francije in imel retrospektivno razstavo v Mus\xc3\xa9e d'Art Moderne v Parizu._NEWLINE_Leta 1963 je prejel zlato medaljo mesta v Firence, naziv Grand officier de la L\xc3\xa9gion d'Honneur in \xc4\x8dastni doktorat Univerze v \xc5\xbdenevi. V juniju 1964 je prejel Grand Croix of the Legion d'Honneur od Malrauxa in leta 1965 \xc5\xa1e diplomo Architectural Society of Boston._NEWLINE_Zadnja leta svojega \xc5\xbeivljenja je pre\xc5\xbeivel v 12 m\xc2\xb2 veliki kabini v kraju Roquebrune-Cap-Martin na Azurni obali, ki jo je sam oblikoval kot poletno rezidenco. Na zunaj spominja na neugledno gozdarsko brunarico, \xc5\xa1e posebej za mondeno okolje Azurne obale, a nosi viden pe\xc4\x8dat Le Corbusierjevega pristopa do funkcionalne arhitekture. Dne 27. avgusta 1965 je kljub zdravnikovim navodilom od\xc5\xa1el plavat. Njegovo truplo so na\xc5\xa1li kopalci in ob 11. uri dopoldan je bil razgla\xc5\xa1en za mrtvega, domnevno zaradi sr\xc4\x8dnega napada. V istem kraju je bil tudi pokopan. Uradna \xc5\xbealna slovesnost je bila 1. septembra v Cour Carr\xc3\xa9e v Louvru.\n_START_SECTION_\nHi\xc5\xa1e Citrohan in sodobna mesta\n_START_PARAGRAPH_\nV zbranih \xc4\x8dlankih je Le Corbusier predlagal novo arhitekturo, ki bi zadovoljila zahteve industrije in funkcionalizma. Njegovi predlogi obsegajo tudi prvi na\xc4\x8drt sodobnega mesta in dva tipa stanovanj, ki so postala podlaga za ve\xc4\x8dino njegove arhitekture: hi\xc5\xa1a Monol in bolj znano, hi\xc5\xa1a Citrohan (Maison Citrohan), ki jo imenujejo tudi\xc2\xa0\xc2\xbbstroj \xc5\xbeivljenja\xc2\xab._NEWLINE_Le Corbusier si je zamislil monta\xc5\xbene hi\xc5\xa1e, ki bi jih izdelovali serijsko, podobno kot v proizvodnji avtomobilov. Izdelal je dva tipa hi\xc5\xa1. Za obe je zna\xc4\x8dilno: podporni stebri, ki hi\xc5\xa1o dvignejo od tal, ravna streha, prosto nadstropje, prosto pro\xc4\x8delje in horizontalna okna v nizih za kar najve\xc4\x8d naravne svetlobe._NEWLINE_Njegovi urbanisti\xc4\x8dni na\xc4\x8drti so arhitekturni posegi v obstoje\xc4\x8de okolje, ki spu\xc5\xa1\xc4\x8dajo pokrajino in ambient v mesto, arhitektura pa mora postati sama del pokrajine._NEWLINE_Le Corbusierjev teoreti\xc4\x8dni socialni program je kmalu postal resni\xc4\x8dnost. V letih 1925-1926 je zgradil delavsko mesto s 40 hi\xc5\xa1ami v stilu Citrohan v Pessacu pri Bordeauxu. Vendar pa so izbrani dizajn in barve izzvale nasprotovanje oblasti, ki so zavrnile priklju\xc4\x8dek na javni vodovod, tako da so stavbe \xc5\xa1est let ostale nenaseljene.\n_START_SECTION_\nPohi\xc5\xa1tvo\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1928 je na Salon d'Autumne v Parizu Le Corbusier in njegova ekipa oblikovalcev prikazala nekatere kose pohi\xc5\xa1tva. Le Corbusier je za\xc4\x8del eksperimentirati z oblikovanjem pohi\xc5\xa1tva potem ko je pozval arhitektko Charlotte Perriand naj se pridru\xc5\xbei ekipi. Pohi\xc5\xa1tvo je opisal \xc5\xbee v svoji knjigi iz leta 1925 L'Art D\xc3\xa9coratif d'aujourd'hui in ga opredelil kot tri razli\xc4\x8dne vrste: tipsko-potrebno, tipsko-funkcionalno in predmeti prilagojeni \xc4\x8dlovekovim okon\xc4\x8dinam._NEWLINE_Prvi rezultati sodelovanja so bili trije kromirani cevasti jekleni stoli, namenjeni dvema izmed njegovih projektov, hi\xc5\xa1a La Roche v Parizu in paviljon za cerkev Barbare in Henryja. Leta 1929 je program raz\xc5\xa1iril z linijo pohi\xc5\xa1tva za dom. To so bili stoli tip LC-1 originalno imenovan Basculant, LC-2 ali Fauteuil grand confort, petit mod\xc3\xa8le, LC-3 ali Fauteuil grand confort, grand mod\xc3\xa8le, in LC-4 ali Chaise longue.\n_START_SECTION_\nNajbolj znani sodelavci\n_START_PARAGRAPH_\nLe Corbusier je delal v ateljeju na Rue de S\xc3\xa8vres z ve\xc4\x8d kot 200 zaposlenimi v letih od 1922 do 1965. To so bili predvsem francoski in \xc5\xa1vicarski \xc5\xa1tudenti do leta 1929, ki so delali do okoli \xc5\xa1est mesecev, ob\xc4\x8dasno so delali tudi drugi tuji \xc5\xa1tudenti. Imel je zaposlene tudi stalne sodelavce in \xc5\xa1tudentske pripravnike, v tujini je najemal sodelavce na dolo\xc4\x8denih projektih ali raziskovalnih nalogah. Navedeni so le nekateri:_NEWLINE_Edith Aujame, Roger Aujame, Badovici, Balkrishna Vithaldas Doshi (od 1951 do 1954), Vladimir Bodiansky (vzdevek\xc2\xa0\xc2\xbbBod\xc2\xab), Bossard, Bossu, Candilis, Lucio Costa, Jane Drew, M. Ducret, \xc3\x89cochard, Marc Emery, Maxwell Fry, Guillermo Jullian de la Fuente, Fernand Gardien, Guillermo G\xc3\xb3mez Gavazzo, Jean Ginsberg, Pierre Jeanneret, Andr\xc3\xa9 Maisonnier (od 1950 do 1959), Jean de Maisonseul, Georges Maurrios (\xc5\xa1e posebej po 1965), Mayekawa, Jacques Michel, Miquel, Serge Micheloni, Oscar Niemeyer, Jos\xc3\xa9 Oubrerie, Am\xc3\xa9d\xc3\xa9e Ozenfant, Charlotte Perriand, Jean Petit, Jean Prouv\xc3\xa9, Sahakura, Rogelio Salmona, German Samper, Rainer Senn, Jos\xc3\xa9-Luis Sert, Justino Serralta, N.N Sharma, Jerzy Soltan, \xc3\x89douard Trouin, Guy Rottier, Simonet, Jean-Louis V\xc3\xa9ret, Andr\xc3\xa9 Wogenscky (vzdevek\xc2\xa0\xc2\xbbVog\xc2\xab), Woods, Iannis Xenakis (od 1947 do 1960) in drugi."