b'\n_START_ARTICLE_\nAntioh iz Askalona\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v Askalonu. \xc5\xa0tudiral je v Atenah, kjer je bil njegov glavni mentor Filon, ki je kasneje postal vodja ti. pete generacije Akademije. Med letoma 87 in 84 pr.n.\xc5\xa1t. je bil v Aleksandriji skupaj z Lucijem Linijem Lukulom, kasnej\xc5\xa1im rimskim vojskovodjem. Med prvo mitriadsko vojno se je nahajal v Aleksandriji, kjer je prav tako imel \xc5\xa1olo. Leta 86 so Rimljani opusto\xc5\xa1ili Atene, vklju\xc4\x8dno z Akademijo, in s tem (za\xc4\x8dasno) prekinili njeno delovanje.  Po vrnitvi v Atene je z Lukulovo politi\xc4\x8dno podporo prevzel vodenje Akademije,. ti. pete generacije, tako kot je bil Filon imenovan za ustanovitelja \xc4\x8detrte. Med Sulovo diktaturo se je Cicero umaknil v Atene, kjer je nekaj mesecev poslu\xc5\xa1al Antiohova predavanja (79 pr.n.\xc5\xa1t). Umrl pa naj bi okoli leta 68 pr.n.\xc5\xa1t v Siriji, Damasku, kjer je imel svojo tretjo \xc5\xa1olo._NEWLINE_V njegovem \xc4\x8dasu je imel visok ugled. Strabo je ozna\xc4\x8dil rojstvo Antioha kot posebnost Askalona. Zelo ga je cenil tudi Cicero, ki ga je pogosto imenoval za najmodrej\xc5\xa1ega in najbolj\xc5\xa1ega akademika tistega \xc4\x8dasa.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nSkepticizem se za\xc4\x8dne s Platonovimi uspe\xc5\xa1nimi poskusi, da je svoje u\xc4\x8dence vodil do abstraktnega razmi\xc5\xa1ljanja kot prave metode odkrivanja resnice in da ne bi preve\xc4\x8d zaupali \xc4\x8dutnim vtisom. Filozofi, ki so pri\xc5\xa1li za njim so, bodisi z vztrajanjem izklju\xc4\x8dno na negotovosti \xc4\x8dutov (kot npr. Arkesilaj, ki je pretiraval s primerjavo vrednosti predvidevanja resnice, ali kot Karnead in Filon raz\xc5\xa1irili enako zmo\xc5\xbenost razumnosti in skepticizem, ki se je zdel, da je udaril v korenine vseh resnic, teoreti\xc4\x8dnih in prakti\xc4\x8dnih. _NEWLINE_Antioh pa se je od tega mi\xc5\xa1ljenja oddaljil, zato je bil njegov glavni cilj, poleg spodbujanja posameznih doktrin v moralni filozofiji, preu\xc4\x8diti razloge na\xc5\xa1ega znanja in na\xc5\xa1e sposobnosti za odkrivanje resnice. Cicero je napisal knjigo, v kateri je bila popolna predstavitev Antiohove filozofije. Ta knjiga se je izgubila, zato ni mogo\xc4\x8de oblikovati popolne sodbe, ali je dosegel svoj cilj ali ne._NEWLINE_Antioh pa se je iz\xc5\xa1olal tudi, da bi o\xc5\xbeivil doktrino Stare Akademije. Vendar se v njegovi Akademiji nikakor ni prerodil Platon, ampak elekti\xc4\x8dna me\xc5\xa1anica naukov. To je \xc5\xbeelel dose\xc4\x8di tako, da je v nasprotju s Filonom in Karneadom vztrajal, da je intelekt sam po sebi preizkus, s katerim bi lahko razlikovali resnico od la\xc5\xbei; ali v jeziku akademikov: razlo\xc4\x8diti med slikami dejanskih predmetov, in tistimi pojmi, ki niso imeli ustrezne resni\xc4\x8dnosti. Skeptiki so trdili, da \xc4\x8de bi bili dve ideji tako podobni, da ju nebi bilo mogo\xc4\x8de razlikovati, za nobeno od njiju nebi bilo mogo\xc4\x8de re\xc4\x8di, da je znana z ve\xc4\x8djo gotovostjo kot druga; in \xc4\x8de bi vsaka prava ideja imela tako la\xc5\xbeno podobo ni\xc4\x8d ne bi bilo zagotovo znano. Ta utemeljitev je bila zavrnjena, saj je vsebovala standard resnice in la\xc5\xbei; na splo\xc5\xa1no je bila napadena tudi z argumentom, da se tako razsojanje zavra\xc4\x8da, ker temelji na na\xc4\x8delih, ki so domnevno resni\xc4\x8dne, in nato ugotavlja, da sploh ni nobenega utemeljenega razloga. Zdi se, da je Antioh tako na strani stoikov v zagovarjanju \xc4\x8dutov popolne negotovosti, ki so jo proti njim privedli akademiki. _NEWLINE_O\xc4\x8ditno je, da so v takih razpravah preu\xc4\x8devali ista vpra\xc5\xa1anja, kot sta jih prej Platon in Aristotel preu\xc4\x8dila bolj podrobno, pri analizi narave znanosti in obravnavanju razli\xc4\x8dnih vrst resnice, ker so bili predmet \xc4\x8diste intelektualne hrambe ali samo verjetnega in negotovega znanja. Rezultat je bil poskus o\xc5\xbeivitve dialekti\xc4\x8dne spretnosti, ki so jo akademiki ignorirali.  Tu se ka\xc5\xbeejo zapisi o moralnem nauku Antioha. Brez, da bi se podredil paradoksom stoikov ali skepticizmu akademikov \xc4\x8detrte generacije je imel v glavnih doktrinah skoraj popolno sovpadanje z Aristotlovimi: sre\xc4\x8da obstaja samo v dobronamernem \xc5\xbeivljenju, vendar ni neodvisna od zunanjih zadev. Zato je zavrnil doktrino stoikov, da so vsi zlo\xc4\x8dini enaki, ampak se je strinjal z njimi, da je treba vsa \xc4\x8dustva zatreti. Na splo\xc5\xa1no, \xc4\x8deprav se Cicero nagiba k temu, da ga uvr\xc5\xa1\xc4\x8da med stoike, se ka\xc5\xbee, da se je smatral za eklekti\xc4\x8dnega filozofa in posku\xc5\xa1al zdru\xc5\xbeiti doktrine stoicizma in aristotelizma, da bi o\xc5\xbeivil staro akademijo.'