b'\n_START_ARTICLE_\nThomas Reid\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nThomas Reid je bil religiozno usposobljen \xc5\xa1kotski filozof, sodobnik Davida Humeja, pa tudi njegov prvi in najhuj\xc5\xa1i kritik. Bil je ustanovitelj Scottish School of Common Sense (\xc5\xa1kotske \xc5\xa1ole za zdrav razum) in je imel pomembno vlogo v \xc5\xa1kotskem razsvetljenstvu. Zgodnji del svojega \xc5\xbeivljenja je pre\xc5\xbeivel v Aberdeenu in tudi diplomiral na Univerzi v Aberdeenu. Svojo kariero je za\xc4\x8del kot minister v \xc5\xa1kotski cerkvi, vendar je leta 1752 prenehal opravljati svoj poklic, saj je dobil delo profesorja na King\xe2\x80\x99s College v Aberdeenu. Doktoriral je in napisal delo An Inquiry Into the Human Mind in the Principles of Common Sense (objavljeno leta 1764). On in njegovi kolegi so ustanovili \xe2\x80\x9cFilozofsko dru\xc5\xa1tvo Aberdeen\xe2\x80\x9d, ki je bilo znano tudi pod imenom \xe2\x80\x9cWise Club\xe2\x80\x9d (literarno-filozofsko zdru\xc5\xbeenje). Kmalu po objavi prve knjige je prejel presti\xc5\xbeno delo kot profesor moralne filozofije na Univerzi v Glasgowu (zamenjal je Adama Smitha). Od tega polo\xc5\xbeaja je odstopil leta 1781, nato pa je pripravil svoja univerzitetna predavanja za objavo v dveh knjigah: Eseji o intelektualnih mo\xc4\x8deh \xc4\x8dloveka (1785) in Eseji o aktivnih mo\xc4\x8deh \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega duha (1788). Reid je bil pokopan v cerkvi Blackfriars na ozemlju Univerze v Glasgowu. Ko se je univerza preselila v Gilmorehill na zahodu Glasgowa, je bil njegov nagrobnik prestavljen v glavno stavbo. Kritiziral je Lockeovo filozofijo osebne identitete, filozofijo Berkeleya in Humeov pogled na \xc4\x8dlove\xc5\xa1ke misli.\n_START_SECTION_\nKritika Davida Humeja\n_START_PARAGRAPH_\nReid je verjel, da je zdrava pamet (ki se v posebnem filozofskem smislu imenuje sensus communis, kar latinsko pomeni zdrav razum), ali vsaj mora biti, na temelju vseh filozofskih raziskav. Ni se strinjal s Humejem, ki je trdil, da ne moremo nikoli vedeti, iz \xc4\x8desa je zgrajen zunanji svet, ker je na\xc5\xa1e znanje omejeno na ideje v mislih. Prav tako se ni strinjal z Georgem Berkeleyjem, ki je trdil, da so zunanji svet zgolj ideje v mislih. Nasprotno pa je Reid trdil, da temelji, na katerih temelji na\xc5\xa1a zdrava pamet, upravi\xc4\x8dujejo na\xc5\xa1e prepri\xc4\x8danje, da obstaja zunanji svet.\n_START_SECTION_\nTeorija zdravega razuma\n_START_PARAGRAPH_\nSpra\xc5\xa1uje se o zunanjem svetu, kakor so ga razvili Descartes, Hume, John Locke in George Berkley. Reid verjame, da Descartes in Hume delujeta iz nekih predpostavk, ki neizogibno vodijo do skepticizma. Opazil je, da je smisel v tem, da si ne moremo pomagati verjeti v zunanji svet. Najpogostej\xc5\xa1a razumna na\xc4\x8dela so prepoznavna, ker imajo navadno dodatne lastnosti, ki jih Reid v svojem delu An Essay on The Nature and Immutability of Truth In Opposition to Sophistry and Scepticism (1770) predstavi kot: zavra\xc4\x8danje na\xc4\x8dela zdravega razumevanja ni samo napa\xc4\x8dno, temve\xc4\x8d absurdno; razumno mnenje je pomembno za vse ljudi, za njihovo \xc5\xbeivljenje in njihov obstoj in podarjeno vsem ljudem s strani Avtorja narave.\n_START_SECTION_\nTeorija pojmovanja\n_START_PARAGRAPH_\nNa\xc5\xa1e intelektualne sposobnosti podpirajo \xc5\xa1tevilne miselne dogodke, ve\xc4\x8dina je vklju\xc4\x8dena v dejanja spoznavanja. Teorija pojmovanja je srce njegovega filozofskega sistema. Preprosto vznemirjenje - osnovna oblika pojmovanja - je zdru\xc5\xbeena v tipi\xc4\x8dnih dejanjih zaznavanja. Naprimer, \xc4\x8de vidi\xc5\xa1, da je pred teboj drevo, si predstavlja\xc5\xa1, da obstaja drevo pred teboj, posplo\xc5\xa1i\xc5\xa1, da imajo vsa drevesa korenine in ti du\xc5\xa1evni dogodki predstavljajo sposobnost zaznavanja.\n_START_SECTION_\nMo\xc4\x8d\n_START_PARAGRAPH_\nReid jasno govori, da mo\xc4\x8d ni stvar, ki dopu\xc5\xa1\xc4\x8da logi\xc4\x8dno definicijo. Ne moremo je poenostaviti, kar pa ne pomeni, da ne moremo govoriti o mo\xc4\x8di in o tem, kaj to je. Trdi, da je mo\xc4\x8d kakovost, ki v povezavi z naporom zahteva dolo\xc4\x8den u\xc4\x8dinek. Njegova ideja je, da je edina zamisel, ki jo lahko imamo o napajanju mo\xc4\x8di, zna\xc4\x8dilen tip du\xc5\xa1evnega napora, s katerim se ukvarjamo, ko bomo nekaj storili. Reid prav tako trdi, da ima vsak \xc4\x8dlovek, ki ima mo\xc4\x8d narediti nekaj, tudi tri druge medsebojno povezane mo\xc4\x8di: mo\xc4\x8d, da ne naredi te stvari, mo\xc4\x8d, da poskusi in da ne bi poskusi to storiti.\n_START_SECTION_\nMoralna svoboda\n_START_PARAGRAPH_\nReid zagovarja trditve, da so ljudje u\xc4\x8dinkoviti vzroki za svoje ravnanje, tako, da se odzovejo na svoje najbolj\xc5\xa1e ugovore. Za to trditev daje tri argumente: \xe2\x80\xa21. Podoben je njegovemu odzivu na zunanji svetovni skepticizem. Trdi, da je prepri\xc4\x8danje da smo mo\xc4\x8dni in lahko to mo\xc4\x8d uporabimo za ustvarjanja le lastnih akcij, prvo na\xc4\x8delo. Trdi, da dejavnost razmi\xc5\xa1ljanja o tehtnih razlogih za in proti morebitnim dejanjem poteka pod predpostavko, da imamo mo\xc4\x8d. \xc4\x8ce tega ne bi verjeli, se ne bi trudili preudarjati. \xe2\x80\xa22. Trdi, da nobena od na\xc5\xa1ih moralnih praks, kako smo sposobni biti odgovorni za svoja dejanja, ne bi imela smisla, \xc4\x8de ne bi verjeli, da imamo mo\xc4\x8d/nadzor nad svojim vedenjem. \xe2\x80\xa23. Prav tako trdi, da je na\xc4\x8drtovano ravnanje naenkrat tako zapleteno in urejeno, da je nekdo moral biti njegov avtor (povezuje argument z argumentom iz zasnove za Bo\xc5\xbeji obstoj). Zatrjuje, da je o\xc4\x8ditno, da razmi\xc5\xa1ljamo o lastnih na\xc4\x8drtih in jih moramo tudi izvesti. Misli, da moramo biti obdarjeni z mo\xc4\x8djo, da smo to lahko sposobni storiti.\n_START_SECTION_\nSpomin in osebna identiteta\n_START_PARAGRAPH_\nReid razvija neposredno teorijo spomina, v skladu s katero, so predmeti spomina dogodki v preteklosti, ne pa mentalne reprezentacije. Trdi, da imamo ljudje zgodovinsko osebno identiteto in zanika Humeovo teorijo snopov. Reid razlikuje med jasnimi in nejasnimi spomini. Dejal je, da so jasni spomini "resni\xc4\x8dno znanje" in nejasni spomini niso: "Spomin vedno spremlja verovanje v tisto, \xc4\x8desar se spominjamo, ker zaznava spremlja prepri\xc4\x8danje v tisto, kar zaznavamo", s \xc4\x8dimer poudarja njihovo povezanost.\n_START_SECTION_\nMoralna filozofija\n_START_PARAGRAPH_\nSestavljena je iz ve\xc4\x8d osrednjih tez: \xe2\x80\xa21. \xc4\x8clove\xc5\xa1ka bitja imajo dejavno mo\xc4\x8d, ki ni vzro\xc4\x8dno dolo\xc4\x8dena s predhodnimi vzroki, zakoni narave ali tega skupaj (zagovornik proste volje). \xe2\x80\xa22. Moralne izjave je treba razlagati kot predloge z vsebino predmeta (kognitivist). \xe2\x80\xa23. Ustvarjanje resnice za moralne izjave je nenaravno in ni povezano z du\xc5\xa1evnimi stanji ljudi, kar pomeni, da tudi resnice v etiki obi\xc4\x8dajno niso odvisne od prepri\xc4\x8danj ljudi. \xe2\x80\xa24. Moralno znanje se proizvaja na na\xc4\x8din, ki je strukturno podoben znanju o zunanjem svetu s percepcijo (moralisti\xc4\x8dni teoretik). Na Reidovo moralno filozofijo vpliva njegova vera v pravi\xc4\x8dnega kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega Boga, toda Reid ne podpira teorije bo\xc5\xbejega poveljevanja.\n_START_SECTION_\nEstetika\n_START_PARAGRAPH_\nReidova estetika je sestavljena iz dveh temeljnih tez: da mora umetni\xc5\xa1ko delo izra\xc5\xbeati umetnikove ob\xc4\x8dutke in da estetske lastnosti, kot so lepota in vzvi\xc5\xa1enost, strogo govorijo o lastnostih uma umetnika in ne lastnostih materialnih predmetov.'