b'\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Agapit II.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v Rimu, bil je mo\xc5\xbe, ki je bil vreden Petrovega sede\xc5\xbea.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xbe\n_START_PARAGRAPH_\nAgapita sodobniki imenujejo sanctissimus \xe2\x80\x93 in ga hvalijo kot izredno svetega mo\xc5\xbea. Prizadeval si je za meni\xc5\xa1ko obnovo; tako je ob podpori samodr\xc5\xbeca Alberika II. Spoletstkega utemeljil klinijsko obliko meni\xc5\xa1tva pri Sv. Pavlu zunaj obzidja s pomo\xc4\x8djo menihov iz opatije Gorze, ki so prenovili Benediktinski samostan Lorsch. Kljub vpadljive politi\xc4\x8dne Alberikove nadmo\xc4\x8di v Rimu je Agapet \xe2\x80\x93 vsaj na po\xc4\x8detku svojega pape\xc5\xbeevanja \xe2\x80\x93 napravil nekaj pomembnih odlo\xc4\x8ditev in s tem pokazal neodvisno pape\xc5\xa1ko delovanje in resni\xc4\x8dno oblast.\n_START_SECTION_\nPape\xc5\xa1ke odlo\xc4\x8ditve\n_START_PARAGRAPH_\nKljub mo\xc4\x8dni odvisnosti od Alberika je v kr\xc5\xa1\xc4\x8danskem svetu uveljavil pape\xc5\xa1ko avtoriteto. _NEWLINE__NEWLINE_Spor okoli nad\xc5\xa1kofa za reim\xc5\xa1ko nad\xc5\xa1kofijo se je razvnel, ko je grof Herbert dolo\xc4\x8dil svojega petletnega sina Huga za nad\xc5\xa1kofa. Raul, eden zadnjih Karolingov, je osvojil Reims in postavil za nad\xc5\xa1kofa meniha Artauda. Najprej je tudi pape\xc5\xbe podpiral Artauda (ali Artolda); kot ka\xc5\xbeejo listine, pa se je pozneje naklonil Hugu; ko je pa ve\xc4\x8d cerkvenih zborov (Verdun 947, Mousson 948), zlasti pa od Otona sklicani zbor v Ingelheimu 948, ki mu je predsedoval pape\xc5\xa1ki legat Marinus, odlo\xc4\x8dilo v prid Artauda, je tudi pape\xc5\xbe Agapit II. potrdil njihovo odlo\xc4\x8ditev na rimskem zboru 949. _NEWLINE__NEWLINE_V sporu za slovito nad\xc5\xa1kofijo Reims je razsodil v prid Artolda, odstavil pa je Huga. Tega je mogo\xc4\x8dni grof Herbert Vermandois kot petletnega otroka vsilil na mesto nad\xc5\xa1kofa v Reimsu - Janez X. je imenovanje potrdil - sam pa seveda prevzel upravo cerkvenega imetja. _NEWLINE__NEWLINE_Agapetu je bilo mnogo do oznanjevanja evangelija. Sogla\xc5\xa1al je s prizadevanji nem\xc5\xa1kega kralja Otona I. za oznanjevanje kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva v Skandinaviji. Agapit je 948 potrdil metropolitanske pravice Hamburga nad severnimi de\xc5\xbeelami in kot cerkveno sredi\xc5\xa1\xc4\x8de za porajajo\xc4\x8do se dansko Cerkev. Iz Jutlanda je sprejel odposlanstvo, ki je prosilo za misionarje. Zelo se je trudil za prenovo meni\xc5\xa1tva in duhovni\xc5\xa1tva; s tem namenom je potrdil mnogo privilegijev samostanom.\n_START_SECTION_\nNastop Otona I.\n_START_PARAGRAPH_\nMed Agapitovim pape\xc5\xbeevanjem je za\xc4\x8del zopet rasti germanski vpliv in Oton I. je polagoma pomagal tudi pape\xc5\xbeem do neodvisnosti od muhastega rimskega plemstva. Severna Italija je zopet tonila v nemire. Hugo Provansalski se je moral odpovedati Italiji in se vrniti v Provanso, kjer je umrl. Njegov sin Lotar je umrl 950; za italijanskega kralja so izvolili Berengarja Furlanskega, ki si je zaradi svojega nasilni\xc5\xa1tva nakopal veliko sovra\xc5\xbenikov. Posku\xc5\xa1al je prisiliti za \xc5\xbeeno lepo mlado Lotarjevo vdovo Adelajdo, ki pa se je zatekla po pomo\xc4\x8d k Otonu. Le-ta je vkorakal v Italijo, porazil Berengarja, se poro\xc4\x8dil z Adelajdo in okronal za italijanskega kralja z \xc5\xbeelezno langobardsko krono. Ko je \xc5\xbeelel, da ga pape\xc5\xbe krona za cesarja, mu je to onemogo\xc4\x8dil Alberik, ki si je \xc5\xa1e vedno svojatal oblast nad Rimom. Morebiti je pape\xc5\xbe sogla\xc5\xa1al z Otonovim kronanjem, toda za zdaj je bila mo\xc4\x8d \xc5\xa1e vedno v Alberikovih rokah. Pod pritiskom Alberika je torej 952 nem\xc5\xa1kemu kralju Otonu odrekel cesarsko krono, \xc4\x8deprav bi je bil vreden; pa\xc4\x8d pa mu je zaupal ureditev cerkvene organizacije v mejnih slovanskih de\xc5\xbeelah. Leta 955 je dolo\xc4\x8dil Magdeburg za metropolitanski sede\xc5\xbe vseh misijonov med severnimi Slovani.   _NEWLINE__NEWLINE_951 se je torej pape\xc5\xbe Agapit zoperstavil Otonu, ki je zahteval sprejem v Rimu. Taka odlo\xc4\x8ditev je popolnoma ustrezala Alberikovim potrebam; to pa \xc5\xa1e ne pomeni, da pape\xc5\xbe ni mogel odlo\xc4\x8dati druga\xc4\x8de v zadevi, ki je spadala pod njegovo pristojnost. Morebiti je Agapit ocenil, da je svobodno pape\xc5\xa1ko delovanje v Rimu najve\xc4\x8d odvisno zlasti od javnega miru, ki ga je jam\xc4\x8dila alberijanska vladavina. _NEWLINE__NEWLINE_Vsekakor pa je imel Agapit mo\xc5\xbenost, da ustre\xc5\xbee Otonovim \xc5\xbeeljam, v mnogo ob\xc4\x8dutljivej\xc5\xa1i zadevi. Pape\xc5\xbeu je prispelo pismo, v katerem se nad\xc5\xa1kof Viljem in pape\xc5\xa1ki vikar za Nem\xc4\x8dijo in Francijo iz Mainza  prito\xc5\xbeuje, \xc4\x8de\xc5\xa1 da je Agapit dovolil saksonskemu kralju po svoji uvidevnosti urejanje novih \xc5\xa1kofijskih in nad\xc5\xa1kofijskih sede\xc5\xbeev kakor tudi drugih cerkvenih zadev (episcopia ita ordinare, quo sibi placeat).  \xc4\x8ce torej premislimo, kako pomembno je bilo osnivanje novih \xc5\xa1kofij v osvajalni politiki proti vzhodu in kako pomembno vlogo so ti \xc5\xa1kofje odigrali v prihodnosti na splo\xc5\xa1no v sestavi otonskega cesarstva, lahko mirno zaklju\xc4\x8dimo, da je tudi to prispevalo k obnovi cesarstva 962 \xe2\x80\x93 bolj kot pa bi to moglo preuranjeno kronanje.  _NEWLINE__NEWLINE_Poleg vsega vlo\xc5\xbeenega truda, da ohrani politi\xc4\x8dno neodvisnost Cerkve, si je pape\xc5\xbe Agapit II. prizadeval za obnovo verske discipline in odpravljanja nekaterih razvad. Eden od njegovih najve\xc4\x8djih dose\xc5\xbekov za katoli\xc5\xa1ko Cerkev je bilo spreobrnjenje na kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo danskega kralja Harolda , kar je omogo\xc4\x8dilo \xc5\xa1irjenje verskega in politi\xc4\x8dnega vpliva na severno Evropo.\n_START_SECTION_\nSmrt in spomin\n_START_PARAGRAPH_\nAgapit II. je umrl 8. novembra 955 v Rimu. _NEWLINE__NEWLINE_Pokopan je v Lateranski baziliki, kot to omenja Descriptio Lateranessis ecclesiae in sicer za apsido.'