b'\n_START_ARTICLE_\nBalvansko plezanje\n_START_PARAGRAPH_\nBalvansko plezanje ali balvaniranje, slengovsko tudi bolderiranje (iz angl. izraza bouldering), je plezanje brez vrvi na balvane, ki praviloma niso vi\xc5\xa1ji od dosko\xc4\x8dne vi\xc5\xa1ine, zato pri padcih navadno ne pride do resnih po\xc5\xa1kodb. Balvansko plezanje se obi\xc4\x8dajno izvaja na velikih balvanih, umetnih balvanih, izvajajo pa ga tudi na ve\xc4\x8djih stenah ali celo stavbah.\n_START_SECTION_\nOsnove balvanskega plezanja\n_START_PARAGRAPH_\nBalvansko plezanje je plezalni slog, kjer je poudarjena mo\xc4\x8d ter dinamika gibanja in ne toliko vzdr\xc5\xbeljivost, zna\xc4\x8dilna za \xc5\xa1portno plezanje. Pri balvaniranju se plezalec osredoto\xc4\x8da predvsem na posamezne gibe ali pa na kratka zaporedja gibov. Balvanske smeri imenujejo problemi, ker je narava balvanskega plezanja pogosto kratka, nenavadna in podobna re\xc5\xa1evanju problema. V\xc4\x8dasih ti problemi vklju\xc4\x8dujejo tudi nekatere umetne omejitve ali zaporedja gibov, kjer so oprimki \xc2\xbbizven meja\xc2\xab._NEWLINE_Da bi zmanj\xc5\xa1ali mo\xc5\xbenost po\xc5\xa1kodbe pri padcu, se plezalci redko povzpnejo vi\xc5\xa1je od 3-5 metrov. Plezanje nad 7 metri nad tlemi obi\xc4\x8dajno ozna\xc4\x8dujejo kot prosto soliranje, \xc4\x8deprav take vzpone lahko ozna\xc4\x8dijo tudi kot high-ball balvanske probleme. Za varovanje plezalci uporabljajo posebne blazine, imenovane crash pad, ki ubla\xc5\xbeijo sile ob padcu. Po navadi plezalca varuje tudi varujo\xc4\x8di; njihova naloga je, s pomo\xc4\x8djo rok, usmeriti morebiten padec na blazino._NEWLINE_Balvansko plezanje postaja vedno bolj priljubljeno; nekatere telovadnice imajo posebne stene za balvaniranje, v tujini pa se pojavljajo tudi plezalne telovadnice, namenjene izklju\xc4\x8dno balvanskemu plezanju. Tega \xc5\xa1porta se dandanes lotevajo tako otroci kot tudi odrasli. Nekatere \xc5\xa1tudije so pokazale, da mladi plezalci, zaradi svojih mladostni\xc5\xa1kih pomanjkljivosti (vi\xc5\xa1ina in mo\xc4\x8d), razvijejo celo bolj\xc5\xa1e ve\xc5\xa1\xc4\x8dine kot odrasli.\n_START_SECTION_\nOcenjevanje\n_START_PARAGRAPH_\nTako kot pri drugih vrstah plezanja, se je tudi pri balvanskem plazanju razvil samosvoj ocenjevalni sistem namenjen primerjavi te\xc5\xbeavnosti vzponov. Najbolj pogosta sistema sta Fontainebleaujska lestvica (od 1 do trenutne 8c+) in Johnova Shremanova \xc2\xbbV-stopenjska\xc2\xab\xc2\xa0lestvica (od V0 do trenutne V16: smer The Wheel of Life v Avstraliji). Obe lestvici sta navzgor odprti, zato se zgornja stopnja teh lestvic nenehno ve\xc4\x8da, ko plezalci premagujejo vedno te\xc5\xbeje probleme.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nDokumentiran izvor balvanskega plezanja lahko najdemo v Angliji, Franciji in v Italiji v zadnji \xc4\x8detrtini 19. stoletja. Takrat so Britanci skovali besedo bouldering (\xc2\xabbalvaniranje\xc2\xab). Mnogo let je balvaniranje veljalo predvsem kot trening za plezalce, \xc4\x8deprav so se med letoma 1930 in 1940 Pierre Allain in njegovi prijatelji ukvarjali z balvanskim plezanjem predvsem zaradi u\xc5\xbeitka. Naselje Fontainebleau imajo \xc5\xa1tevilni ljudje za Meko balvaniranja. Prvi plezalec, ki se je v 1950 letih specializiral v balvaniranju in ki je to disciplino zagovarjal kot legitimen \xc5\xa1port, je bil John Gill, amaterski telovadec, ki so mu bili izzivi in gibanje balvaniranja v u\xc5\xbeutek.\n_START_SECTION_\nTujina\n_START_PARAGRAPH_\nV zadnjem \xc4\x8dasu nastaja veliko novih obmo\xc4\x8dij z ozna\xc4\x8denimi balvanskimi problemi. Najbolj znana so Fontainebleau (pri Parizu - Francija), Bishop (Kalifornija), Hueco Tanks (Teksas - ZDA), Hampi (Indija), Stanage (Zdru\xc5\xbeeno kraljestvo)...\n_START_SECTION_\nSlovenija\n_START_PARAGRAPH_\nNekaj takih obmo\xc4\x8dij je tudi v Sloveniji: Trenta, Podljubelj...'