b'\n_START_ARTICLE_\n\xc5\xa0lezijske vojne\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0lezijske vojne, tri vojne med Prusijo in Avstrijo za oblast v \xc5\xa0leziji._NEWLINE_S prvo in drugo \xc5\xa1lezijsko vojno poimenujemo udele\xc5\xbebo Prusije v vojni za avstrijsko nasledstvo (1740-48). Tretja \xc5\xa1lezijska vojna pa je naziv za evropski del (po celem svetu raz\xc5\xa1irjene, kopenske in pomorske) sedemletne vojne (1756-63). V prvi \xc5\xa1lezijski vojni je Prusija iztrgala Avstriji ve\xc4\x8dino \xc5\xa1lezijskega ozemlja. V drugi in tretji \xc5\xa1lezijski vojni je Avstrija posku\xc5\xa1ala osvojiti ozemlje nazaj, a ji ni uspelo. Pod avstrijsko oblastjo je ostal le jugozahodni del Gornje \xc5\xa0lezije, kasneje poznan kot Avstrijska \xc5\xa0lezija.\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nBrandenbur\xc5\xa1ki Hohenzollerji so se \xc5\xbee dolgo \xc4\x8dasa zanimali za ozemlje z rudninami bogate \xc5\xa0lezije. Leta 1537 je brandenbur\xc5\xa1ki knez Joahim II. Hektor sklenil s Friderikom II. Legni\xc5\xa1kim, vojvodo iz \xc5\xa1lezijske veje poljske rodbine Piastov pogodbo, po kateri naj bi, v primeru izumrtja \xc5\xa1lezijske rodbine, \xc5\xa1lezijske vojvodine Krnov, Legnica, Brzeg, in Wo\xc5\x82\xc3\xb3w pripadle Hohenzollerjem. Tedanji \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj, Habsbur\xc5\xbean Ferdinand I., je pogodbo pri pri\xc4\x8di zavrnil. Kljub temu je leta 1675, ob dejanskem izumrtji rodbine Legnica, brandenbur\xc5\xa1ki Veliki volilni knez Friderik Viljem obnovil zahtevo po omenjenih ozemljih, a je kasneje namesto njih sprejel \xc5\xa1lezijsko ozemlje Schwiebus (danes \xc5\x9awiebodzin), ki pa se ga je kasneje, ob dednih sporih po smrti Velikega kneza, avstrijski diplomaciji posre\xc4\x8dilo dobiti nazaj. Politi\xc4\x8dna napetost ob nastopu vladanja Marije Terezije leta 1740, ko ji bavarski volilni knez Karel Albert ni priznaval pravice do nasledstva habsbur\xc5\xa1kih de\xc5\xbeel, se je zdela pruskemu kralju Frideriku II. ugodna prilo\xc5\xbenost, da obnovi pruske zahteve po \xc5\xa0leziji.\n_START_SECTION_\nPrva \xc5\xa1lezijska vojna (1740-42)\n_START_PARAGRAPH_\nSlaba dva meseca potem ko je Marija Terezija prevzela vladanje v habsbur\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelah, je pruski kralj Friderik II., ki je tudi sam vladal \xc5\xa1ele 6 mesecev, postavil Avstriji zahtevo po Dolnji \xc5\xa0leziji, v zameno pa je ponudil svoj glas volilnega kneza pri glasovanju za cesarja Svetega rimskega cesarstva mo\xc5\xbeu Marije Terezije, Francu \xc5\xa0tefanu Lotarin\xc5\xa1kemu. Ni \xc4\x8dakal na avstrijski odgovor, ampak je 26. decembra 1740 s 27.000 mo\xc5\xbemi prekora\xc4\x8dil \xc5\xa1lezijsko mejo. \xc5\xa0lezijsko protestantsko prebivalstvo je Pruse prijateljsko sprejelo. Ve\xc4\x8dino \xc5\xa0lezije je pruska vojska zavzela skoraj brez boja, razen trdnjav G\xc5\x82og\xc3\xb3w, Brzeg in Nysa._NEWLINE_9. marca 1741 je pruski vojskovodja knez von Dessau z juri\xc5\xa1em zavzel trdnjavo G\xc5\x82og\xc3\xb3w. Dotlej so Avstrijci \xc5\xbee zbrali na Moravskem vojsko kakih 17.000 mo\xc5\xbe in feldmar\xc5\xa1al grof von Neipperg je koncem marca smelo krenil preko reke Nysa K\xc5\x82odzka v protinapad. Klub uspe\xc5\xa1nemu napadu njegove konjenice pa je 10. aprila v bitki pri Ma\xc5\x82ujowicah (20 km jugovzhodno od Vroclava) podlegel mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i pehoti pruskega feldmar\xc5\xa1ala grofa von Schwerina. Avstrijci, ki jih Prusi niso zasledovali, so se umaknili v trdnjavo Nysa in se z oporo v njej vse leto obdr\xc5\xbeali v Gornji \xc5\xa0leziji, ob obojestranskem manevriranju in gro\xc5\xbenjah. 10 avgusta so Prusi zavzeli \xc5\xa1lezijsko prestolnico Vroclav. 8. oktobra je pri\xc5\xa1lo med Avstrijo in Prusijo do premirja._NEWLINE_Avstrijski poraz pri Ma\xc5\x82ujowicah je pospe\xc5\xa1il zdru\xc5\xbeitev avstrijskih sosedov, ki Mariji Tereziji niso priznavali pravice do habsbur\xc5\xa1ke dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine, v voja\xc5\xa1ko zvezo, ki je imela za cilj medsebojno razdelitev habsbur\xc5\xa1kih posesti (avstrijska nasledstvena vojna). Vojska pod poveljstvom bavarskega volilnega kneza Karla Alberta, sestavljena iz bavarskih, sa\xc5\xa1kih in francoskih \xc4\x8det, je 24. novembra 1741 zasedla Prago. Friderik II. v teh operacijah ni sodeloval in je \xc4\x8dakal na razplet dogodkov. Popolno uni\xc4\x8denje Avstrije ni bilo v njegovem interesu; v Kleinschnellendorfu je z Avstrijci celo sklenil tajen dogovor o premirju, v katerem se je Avstrija odpovedala Dolnji \xc5\xa0leziji in trdnjavi Nysa._NEWLINE_Jeseni 1741 je Marija Terezija pridobila na svojo stran Mad\xc5\xbeare. Avstrijska vojska, zbrana z novimi nabori in deloma poklicana iz Lombardije, je skupaj s slavno ogrsko konjenico februarja 1742 zavzela M\xc3\xbcnchen in velik del Bavarske. Friderik II. je razdrl pogodbo iz Kleinschnellendorfa in se ponovno povezal z avstrijskimi nasprotniki. To pot je od Avstrijcev zahteval celo dele \xc4\x8ce\xc5\xa1ke (okro\xc5\xbeja Hradec Kr\xc3\xa1lov\xc3\xa9 in Pardubice), kar je Marija Terezija odklonila. Feldmar\xc5\xa1al von Schwerin je 26. decembra 1741 zavzel Olomuc na Moravskem._NEWLINE_Za\xc4\x8detkom leta 1742 se je Friderik z vojsko pomaknila \xc5\xa1e ju\xc5\xbeneje, na polo\xc5\xbeaje ob reki Dyje, potem pa je krenil proti vzhodni \xc4\x8ce\xc5\xa1ki in se zdru\xc5\xbeil z armado kneza von Dessaua. 17. maja 1742 je pri Chotusicah (obmo\xc4\x8dje Kutn\xc3\xa1 Hora) premagal avstrijsko vojsko, ki je pod vodstvom Karla Lotarin\xc5\xa1kega, svaka Marije Terezije, za\xc4\x8dela ofenzivno operacijo proti Pragi._NEWLINE_Po tej pruski zmagi je ob posredovanju Angle\xc5\xbeev pri\xc5\xa1lo do mirovnih pogajanj. Za\xc4\x8dasni mir v Bratislavi je bil 28. julija 1742 potrjen z mirom v Berlinu. Dolnja in ve\xc4\x8dina Gornje \xc5\xa0lezije ter \xc4\x8de\xc5\xa1ka grofija Glatz (kotlina ob reki Nysa K\xc5\x82odzka obdana z gorovji, prehodno ozemlje med \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, Moravsko in \xc5\xa0lezijo) so bile priklju\xc4\x8dene Prusiji (kasneje so tvorile prusko provinco \xc5\xa0lezijo). Le ju\xc5\xbeni del Gornje \xc5\xa0lezije (majhne vojvodine Krnov, Opava in Cieszyn) so ostale pod habsbur\xc5\xa1ko oblastjo; kasneje so se imenovale Avstrijska \xc5\xa0lezija._NEWLINE_Osvobojena pruskega pritiska je avstrijska vojska dosegla umik Francozov in Bavarcev iz Prage in \xc4\x8ce\xc5\xa1ke.\n_START_SECTION_\nDruga \xc5\xa1lezijska vojna (1744-45)\n_START_PARAGRAPH_\nS podporo Velike Britanije si je Marija Terezija pridobila prednost v avstrijski nasledstveni vojni. Ko je poleti 1744 avstrijska vojska pod Karlom Lotarin\xc5\xa1kim vdrla v Alzacijo, in se bli\xc5\xbeala Strasbourgu, je Friderik, ki se je ustra\xc5\xa1il za svoje \xc5\xa1lezijske pridobitve, ponovno kr\xc5\xa1il mir, vdrl v slabo varovano \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in 19. septembra po kratkem obleganju zasedel Prago. Avstrijci so iz Alzacije poklicali vojsko Karla Lotarin\xc5\xa1kega; ta se je na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem zdru\xc5\xbeila z vojsko Sa\xc5\xa1ke, ki je konec leta 1743 pre\xc5\xa1la na avstrijsko stran. Po nasvetih feldmar\xc5\xa1ala grofa von Trauna sta se vojski izogibali direktnemu spopadu s prusko vojsko; s spretnim manevriranjem in napadanjem oskrbovalnih poti Prusov, ki so jih pestile lakota in bolezni, sta Friderika II. prisilili, da se je sredi zime umaknil v \xc5\xa0lezijo in pri tem izgubil velik del prate\xc5\xbea in te\xc5\xbeko topni\xc5\xa1tvo._NEWLINE_Naslednje leto je Karel Lotarin\xc5\xa1ki na \xc4\x8delu avstrijsko-sa\xc5\xa1ke vojske s 63.000 mo\xc5\xbemi in 120 topovi za\xc4\x8del ofenzivo za osvojitev \xc5\xa0lezije. Ko je, slabo obve\xc5\xa1\xc4\x8den o polo\xc5\xbeaju nasprotnika, prodiral preko zahodnih Sudetov, ga je pri Hohenfriedbergu 4. junija ob zori z napadom presenetil Friderik II. in ga odlo\xc4\x8dilno premagal. Avstrijska in sa\xc5\xa1ka vojska sta se umaknili za reki Laba in Orlice; Prusi so jim po\xc4\x8dasi sledili in se utrdili na polo\xc5\xbeajih nasproti njim. Po dveh mesecih la\xc5\xbejih spopadov, pri katerih so bili Avstrijci spretnej\xc5\xa1i, so se Prusi umaknili bli\xc5\xbee Sudetom v voja\xc5\xa1ki tabor pri Studencu (danes del mesta Trutnov). Poskus Karla Lotarin\xc5\xa1kega, da napade neprevidno postavljeni pruski tabor, je 30. septembra pripeljal do bitke pri Sooru, v kateri je Friderik ponovno porazil za polovico ve\xc4\x8djo avstrijsko-sa\xc5\xa1ko vojsko. Kljub zmagi pa se je zaradi preskrbovalnih te\xc5\xbeav umaknil v \xc5\xa0lezijo. Ve\xc4\x8dina sa\xc5\xa1kih \xc4\x8det se je vrnila na Sa\xc5\xa1ko v bli\xc5\xbeino Leipziga (poveljnik sa\xc5\xa1ki feldmar\xc5\xa1al grof Friderik Avgust Rutowsky), kjer so jim nasproti, pri mestu Halle, stale pruske \xc4\x8dete kneza von Dessaua._NEWLINE_Da bi zavaroval sa\xc5\xa1ko vojsko pred napadom Prusov iz \xc5\xa0lezije, je Karel Lotarin\xc5\xa1ki 20. novembra na \xc4\x8delu avstrijske vojske in enega sa\xc5\xa1kega korpusa vdrl v Lu\xc5\xbeico. Friderik II. je 23. novembra v hitrem protinapadu porazil sa\xc5\xa1ki korpus pri Henryk\xc3\xb3w Luba\xc5\x84skem (7 km severozahodno od mesta Luba\xc5\x84) in prisilil Karla Lotarin\xc5\xa1kega, da se je umaknil. 27. novembra je tudi knez von Dessau pre\xc5\xa1el v napad, potisnil glavnino sa\xc5\xa1ke vojske proti Dresdnu in jo 15. decembra premagal pri Kesseldorfu (danes del mesta Wilsdruff), preden je pri\xc5\xa1el na boji\xc5\xa1\xc4\x8de s svojo vojsko Karel Lotarin\xc5\xa1ki, ki je sa\xc5\xa1ki vojski hitel na pomo\xc4\x8d. Prusi so zasedli Dresden. Sa\xc5\xa1ka se je morala nehati bojevati. Marija Terezija se je spet za\xc4\x8dela pogajati s Friderikom o miru. Mirovna pogodba v Dresdnu (25. december 1745) je potrdila dolo\xc4\x8dila miru iz Berlina.\n_START_SECTION_\nTretja \xc5\xa1lezijska vojna (1756-63)\n_START_PARAGRAPH_\nKopenski del sedemletne vojne (1756-63), ki sta jo bojevali dve evropski koaliciji, se ve\xc4\x8dkrat imenuje tudi tretja \xc5\xa1lezijska vojna; na svetovnih morjih so boji potekali predvsem med Francijo in Veliko Britanijo, na kopnem pa predvsem med Avstrijo, Francijo in Rusijo na eni ter Prusijo in Veliko Britanijo na drugi strani. Marija Terezija je \xc5\xa1e enkrat poskusila dobiti nazaj \xc5\xa0lezijo, a ji ni uspelo. Z mirom med Prusijo, Avstrijo in Sa\xc5\xa1ko, podpisanem na sa\xc5\xa1kem gradu Hubertusburg (15. februar 1763), so bile potrjene predvojne meje. Friderik II., ki mu je bila dokon\xc4\x8dno priznana oblast nad \xc5\xa0lezijo, je Mariji Tereziji zagotovil podporo pri izvolitvi nadvojvode Jo\xc5\xbeefa II. za rimsko-nem\xc5\xa1kega cesarja.'