b'\n_START_ARTICLE_\nJean Racine\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je leta 1639 v kraju La Fert\xc3\xa9-Milon v me\xc5\xa1\xc4\x8danski dru\xc5\xbeini. \xc5\xa0olal se je pri janzenistih v Port-Royalu, ki so s svojo moralno strogostjo in osebno religioznostjo, katera je na\xc5\xa1la pred tem odmev \xc5\xbee pri Pascalu, mo\xc4\x8dno vplivali tudi na poznej\xc5\xa1e Racinovo delo. Po prihodu v Pariz se je janzenistom na zunaj odtujil, se za\xc4\x8del mo\xc4\x8dno zanimati za gledali\xc5\xa1\xc4\x8de in v gledali\xc5\xa1kih krogih \xc5\xbeivel posvetno \xc5\xbeivljenje. Kmalu je uspel s tragedijami in komedijami, vendar je po uspehu Fedre nehal pisati za gledali\xc5\xa1\xc4\x8de ter postal uradni dvorni zgodovinopisec Ludvika XIV.; njegov odnos s kraljem se je na starost ohladil, ko se je vrnil k strogi janzenisti\xc4\x8dni pobo\xc5\xbenosti.\n_START_SECTION_\nO knji\xc5\xbeevnikovemu delu\n_START_PARAGRAPH_\nSnovi Racinovih dram so vzete iz anti\xc4\x8dne mitologije, svetega pisma in orientalske zgodovine. Prva dela je napisal po Corneillovem zgledu, vendar se kmalu usmeril na nova vsebinska in oblikovna pota. Namesto juna\xc5\xa1kih likov  si je za glavno temo izbral ljubezen, ki pa je zmeraj postavljena v konkretno dvorsko ali plemi\xc5\xa1ko okolje z njegovimi spletkami, bojem za oblast ipd. Medtem ko je Corneille prikazoval boj volje in \xc4\x8dustev razli\xc4\x8dnih junakov, ka\xc5\xbee Racine predvsem spor volje in strasti znotraj enega samega junaka, pri \xc4\x8demer strast ve\xc4\x8didel zmaga nad razumom. Racinova dramatika je zato bolj intimno psiholo\xc5\xa1ka, na zunaj stati\xc4\x8dna, v slogu preprosta, jasna in dognana. Kompozicija se ravna po strogih pravilih o treh enotnostih, ki jih je zahteval klasicizem (enotnost dogajanja, \xc4\x8dasa in prostora). Drami Estera in Atalija, pa sta \xc5\xbee odsev pisateljevega obrata nazaj v janezisti\xc4\x8dno kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo.'