b'\n_START_ARTICLE_\nHabsbur\xc5\xa1ka monarhija\n_START_SECTION_\nUvod\n_START_PARAGRAPH_\nSin notranjeavstrijskega vojvode Ernesta \xc5\xbdeleznega, Friderik V., ki je leta 1440 postal nem\xc5\xa1ki kralj in leta 1452 cesar Svetega rimskega cesarstva Friderik III., je leta 1463 uspel ponovno zdru\xc5\xbeiti ve\xc4\x8dino avstrijskih de\xc5\xbeel pod svojo oblastjo (razen Tirolske in Sprednje Avstrije, ki sta se jim pridru\xc5\xbeili leta 1490). Njegov sin Maksimilijan se je leta 1477 poro\xc4\x8dil z Marijo Burgundsko, h\xc4\x8derko Karla Drznega in dedinjo zapu\xc5\xa1\xc4\x8dine burgundskih vojvod. Maksimilijan je v bojih s francoskim kraljem Ludvikom XI. ve\xc4\x8dji del njene dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine uspel obdr\xc5\xbeati. Postal je nem\xc5\xa1ki kralj in po o\xc4\x8detovi smrti tudi rimsko-nem\xc5\xa1ki cesar._NEWLINE_Te\xc5\xbei\xc5\xa1\xc4\x8de njegovih prizadevanj je bilo usmerjeno v organizacijo cesarstva, kjer je uspel vpeljati zakon o de\xc5\xbeelnem miru, ustanoviti dr\xc5\xbeavno komorno sodi\xc5\xa1\xc4\x8de in po okro\xc5\xbejih organizirati \xc4\x8dete, ki so imele nalogo izpolnjevati odredbe sodi\xc5\xa1\xc4\x8da in vzdr\xc5\xbeevati de\xc5\xbeelni mir. Ni pa mu uspelo uveljaviti vlade na nivoju cesarstva. Maksimilijan je po burgundskem vzoru vpeljal centralizirano upravo v svojih avstrijskih dednih de\xc5\xbeelah, ki jih je po smrti ogrskega kralja Matije Korvina leta 1490 spet v celoti osvojil in jim dodal tudi Tirolsko in Predarlsko._NEWLINE_Potegovanju za ogrsko in \xc4\x8de\xc5\xa1ko krono se je moral zaradi francoske nevarnosti leta 1491 z mirom v Bratislavi odpovedati; v pogodbi pa si je vendarle zagotovil pravico, da v primeru izumrtja rodbine Jageloncev \xc4\x8de\xc5\xa1ko in ogrsko krono nasledijo Habsbur\xc5\xbeani._NEWLINE_Poroka Maksimilijanovega sina Filipa Lepega z dedinjo \xc5\xa1panskega prestola, Ivano Blazno, je leta 1506 prinesla tedaj \xc5\xa1e mladoletnemu Maksimilijanovemu vnuku Karlu \xc5\xa1pansko krono. Karel je tako kot Maksimilijanov naslednik postal nem\xc5\xa1ki kralj, \xc5\xa1panski kralj, vladar 17. nizozemskih provinc, in cesar Svetega rimskega cesarstva Karel V. Preudaren vladar, vzgojen v strpnosti v Delftu na Nizozemskem, je gojil predstavo o zdru\xc5\xbeeni, katoli\xc5\xa1ki Evropi, trdni v obrambi pred Osmani. Njegov glavni protiigralec je bil francoski kralj Franc I., ki pa je ravno zato navezoval stike tudi z Osmani. Karlovo najve\xc4\x8dje breme, ki mu je prepre\xc4\x8dilo nadaljnjo homogenizacijo Svetega rimskega cesarstva, pa je bil razkol in nestrpnost v kr\xc5\xa1\xc4\x8danski cerkvi; velik del severnoevropskega in tudi nem\xc5\xa1kega plemstva se je opredelil za protestantizem in s tem tudi proti enotni dr\xc5\xbeavi._NEWLINE_V letih 1522-23 je tako Karel V. avstrijske dedne de\xc5\xbeele dodelil bratu Ferdinandu. Odtlej je bila Habsbur\xc5\xa1ka dinastija razdeljena v dve veji: \xc5\xa1pansko-nizozemsko in avstrijsko-nem\xc5\xa1ko. Prva je bila ob \xc5\xa1panskih prekomorskih odkritjih gospodarsko mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a in ji je tedaj pripadala tudi cesarska krona; druga je, po poroki Ferdinanda I. z jagelonsko princeso Ano (1521), lahko ra\xc4\x8dunala tudi na \xc4\x8de\xc5\xa1ko in ogrsko krono._NEWLINE_V letih 1524-26 je pri\xc5\xa1lo v avstrijskih de\xc5\xbeelah do vrste velikih kme\xc4\x8dkih uporov, ki so kulminirali v nem\xc5\xa1ko kme\xc4\x8dko vojno. Kmetje se niso upirali le zaradi prevelikih dajatev, zve\xc4\x8dane tlake in premajhne za\xc5\xa1\xc4\x8dite pred sovra\xc5\xbeniki, kot neko\xc4\x8d, ampak so zahtevali tudi "bo\xc5\xbejo pravico" v duhu svetega pisma. Komaj pa so se kon\xc4\x8dali zadnji boji s kmeti, je pri\xc5\xa1lo poro\xc4\x8dilo o porazu in smrti mladega ogrskega in \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja Ludvika II. v bitki s Turki pri Moha\xc4\x8du. Avstrijski veji Habsbur\xc5\xbeanov se je odprla mo\xc5\xbenost, da ustvarijo monarhi\xc4\x8dno zvezo obdonavskih de\xc5\xbeel, naloga, ki jih je zaposlovala naslednja stoletja.\n_START_SECTION_\nKraljeve volitve leta 1526 in upravna reforma Ferdinanda I.\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1ki stanovi Ferdinandovi soprogi Ani niso priznavali pravice do dedovanja. Sprva je imel wittelsba\xc5\xa1ki kandidat celo ve\xc4\x8d mo\xc5\xbenosti za izvolitev za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja, a spretni Ferdinandovi pogajalci so ob podpori denarja uredili, da je bil oktobra 1526 Ferdinand izvoljen za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki kroni pridru\xc5\xbeene de\xc5\xbeele Moravska, \xc5\xa0lezija in Lu\xc5\xbeica so izvolitev priznale._NEWLINE_Na Ogrskem so bile volitve dvojne. V Stolnem Beogradu je bil novembra 1526 izvoljen za ogrskega kralja tamkaj\xc5\xa1nji najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i plemi\xc4\x8d, knez Sedmogra\xc5\xa1ke Ivan Zapolja, decembra pa je manj\xc5\xa1a skupina plemi\xc4\x8dev, med katerimi so bili palatin B\xc3\xa1thory, kraljeva vdova Marija in hrva\xc5\xa1ki veljaki, v Bratislavi za kralja izvolila Ferdinanda._NEWLINE_Januarja 1527 je Ferdinand izdal odredbo ki je dala daljnose\xc5\xbeno osnovo za centralizacijo avstrijskih dednih pa tudi \xc4\x8de\xc5\xa1kih in ogrskih de\xc5\xbeel, ki je v svojem bistvu ostala v veljavi, ne glede na kasnej\xc5\xa1e dodatne reforme, vse do leta 1848. Najvi\xc5\xa1ji po rangu je bil tajni svet, ki je svetoval v vpra\xc5\xa1anjih dinastije in zunanje politike in kjer so se sre\xc4\x8devali vodje ostalih svetov. Najvi\xc5\xa1ja sodna oblast je bil sodni svet, katerega pristojnost pa so po prito\xc5\xbebah \xc4\x8de\xc5\xa1kega in ogrskega plemstva omejili na avstrijske dedne de\xc5\xbeele. Tudi dvorno pisarno sta Ogrska in \xc4\x8ce\xc5\xa1ka dobili vsaki svojo. Dvorni obra\xc4\x8dunski kameri so bile podrejene 4 de\xc5\xbeelne kamere, na Dunaju, v Innsbrucku, Pragi in Bratislavi. Tak\xc5\xa1na organiziranost pa ni mogla zbrati dovolj denarja za obrambo pred Osmani. Zato je bil leta 1556 ustanovljen dvorni voja\xc5\xa1ki svet, ki pa kasneje tudi ni bil kos vsem svojim nalogam.\n_START_SECTION_\nBoji na Mad\xc5\xbearskem\n_START_PARAGRAPH_\nZaradi nevarnosti, ki so jim pretile od vsepovsod, so imeli Habsbur\xc5\xbeani na Ogrskem razpolago le del svoje vojske. Kadar je bilo na cesarskem reichstagu ocenjeno, da je osmanska nevarnost zelo velika, so poslali v boj tudi enote iz cesarstva, v izjemnih primerih tudi iz \xc5\xa1ir\xc5\xa1e Evrope._NEWLINE_Po zmagi pri Moha\xc4\x8du so se Osmani umaknili iz Ogrske. Ferdinandovi vojski zato ni bilo te\xc5\xbeko za nekaj \xc4\x8dasa zasesti Budim in novembra 1527 se je Ferdinand lahko kronal za ogrskega kralja \xc5\xa1e v Stolnem Beogradu. A Osmani ga niso priznali in so leta 1528 vdrli na Kranjsko. Leta 1529 je Sulejman Veli\xc4\x8dastni po obse\xc5\xbenih pripravah napadel Avstrijo. Ferdinandovi ogrski polo\xc5\xbeaji so bili hitro izgubljeni. Bratislava, Dunajsko Novo mesto, Bruck na Leithi so se sicer obdr\xc5\xbeali, a niso mogli prepre\xc4\x8diti, da bi jih Osmani ne ob\xc5\xa1li in napredovali proti Dunaju. Dunaj je branil grof Niklas Salm z 18.000 mo\xc5\xbemi in mo\xc4\x8dnim topni\xc5\xa1tvom. Po\xc5\xbegali so predmestja, da so Osmanom onemogo\xc4\x8dili kritje. Osmani so obzidje dosegli \xc5\xa1ele ob koncu septembra. Obzidje so napadali do 14. oktobra, potem pa so se zaradi slabega vremena obrnili domov. Habsbur\xc5\xbeani so spet lahko zavzeli nekatere va\xc5\xbene postojanke na Ogrskem._NEWLINE_Leta 1532 je sultan ponovno sku\xc5\xa1al prodreti do Dunaja. To pot jih je zaustavil hrva\xc5\xa1ki plemi\xc4\x8d Nikola Juri\xc5\xa1i\xc4\x87, ki je z majhno posadko skoraj mesec dni branil in ubranil trdnjavo Kiseg. Osmani so nato skrenili proti jugu preko \xc5\xa1tajerskih ozemelj. Tatari, ki so med tem plenili na Spodnjeavstrijskem, so bili na povratku skozi Dunajski gozd popolnoma uni\xc4\x8deni (dogodek se je \xc5\xbeivo ohranil v avstrijskih in osmanskih ljudskih pripovedih). Prisotnost mo\xc4\x8dnih cesarjevih \xc4\x8det na obmo\xc4\x8dju Dunaja je tedaj odvrnila Osmane, Habsbur\xc5\xbeani pa so zamudili prilo\xc5\xbenost za mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o ofenzivo v ogrski prostor._NEWLINE_Leta 1538 sta Ferdinand I. in Ivan Zapolja v tajnem sporazumu priznala drug drugemu suverenost na ozemlju, ki sta ga zasedala. Zapolja, ki tedaj \xc5\xa1e ni imel naslednika, je obljubil Ferdinandu tudi nasledstvo na svojem delu Ogrske, a je po rojstvu sina dogovor razveljavil. Ko so po njegovi smrti leta 1540 Ivanovi prista\xc5\xa1i izvolili njegovega dveletnega sina Ivana II. Sigismunda za ogrskega kralja ter ga je Sulejman takoj priznal in ga celo posinovil, je bil to za Habsbur\xc5\xbeane razlog za ponovno voja\xc5\xa1ko akcijo. Z vojsko so oblegali Budim, a prebivalci so se pod vodstvom pavlinskega priorja Juraja Uti\xc5\xa1inovi\xc4\x87a Martinu\xc5\xa1evi\xc4\x87a, nekdanjega svetovalca Ivana Zapolje, \xc5\xbeilavo upirali, dokler niso pri\xc5\xa1li na pomo\xc4\x8d Osmani. Sultan se je tedaj utrdil v osrednjem delu Ogrske, Ivanu Sigismundu, oziroma njegovemu vzgojitelju in regentu Uti\xc5\xa1inovi\xc4\x87u, pa je prepustil kne\xc5\xbeevino Sedmogra\xc5\xa1ko. S tem so se izoblikovale tri Ogrske: habsbur\xc5\xa1ka (severozahod Hrva\xc5\xa1ke in Mad\xc5\xbearske do Blatnega jezera in \xc5\xa0pisa na severu), na pol samostojna kne\xc5\xbeevina Sedmogra\xc5\xa1ka (ki je poleg Transilvanije obsegala tudi pas mad\xc5\xbearske ravnice) in Osmanska Ogrska (osrednji del Mad\xc5\xbearske od Blatnega jezera do Tise, ki je od leta 1551 vklju\xc4\x8deval tudi temi\xc5\xa1varski Banat). Ta razdelitev je potem trajala stoletje in pol._NEWLINE_Cesarstvo je leta 1542 ponovno poslalo proti Budimu veliko vojsko (60.000 mo\xc5\xbe) pod vodstvom brandenbur\xc5\xa1kega volilnega kneza Joachima II. Hectorja, a podvig ni bil uspe\xc5\xa1en. Nazadnje je leta 1547 Ferdinand kupil premirje za vsakoletno dajatev 30.000 dukatov, ki so jo poimenovali "\xc4\x8dastno darilo"._NEWLINE_Leta 1551 se je ponovno zdelo, da bo Ferdinand pri\xc5\xa1el tudi do posesti Sedmogra\xc5\xa1ke. Kraljica-vdova Izabela (iz rodbine Jagelo) se je odpovedala prestolu v imenu sina; Ferdinand je poslal vojsko v Sedmogra\xc5\xa1ko, a isto\xc4\x8dasno so vdrli v de\xc5\xbeelo Osmani. Uti\xc5\xa1inovi\xc4\x87, ki mu Habsbur\xc5\xbeani niso zaupali, je bil umorjen. Kraljica in Ivan II. Sigismund sta za nekaj \xc4\x8dasa zbe\xc5\xbeala na Poljsko. Ponovno so se razvneli boji. Osmani so zavzeli Temi\xc5\xa1varski Banat. Voja\xc5\xa1ko posredovanje Mavricija Sa\xc5\xa1kega leta 1552 ni bilo uspe\xc5\xa1no. Sulejman je leta 1556 postavil Ivana II. Sigismunda na prestol Sedmogra\xc5\xa1ke. Leta 1562 se je Ferdinand, ki je potreboval mir, zavezal, da bo \xc5\xa1e naprej pla\xc4\x8deval letni davek.\n_START_SECTION_\nNapredovanje protestantizma. Prevzem cesarske krone\n_START_PARAGRAPH_\nZ raz\xc5\xa1iritvijo monarhije se je nekdanjim stanovskim nasprotjem pridru\xc5\xbeilo nezaupanje ogrskega in \xc4\x8de\xc5\xa1kega plemstva, predvsem pa se je v vseh slojih dru\xc5\xbebe \xc5\xa1iril verski razkol, ki so ga vi\xc5\xa1ji sloji za\xc4\x8deli izkori\xc5\xa1\xc4\x8dati tudi za svoje stanovske ustavne zahteve. Plemi\xc5\xa1ki sinovi, ki so jih zanimale nove ideje, so odhajali \xc5\xa1tudirat na severnonem\xc5\xa1ke univerze, zlasti v Wittenberg. Ferdinand je leta 1523 in ponovno leta 1527 prepovedal protestantski tisk, a brez uspeha. La\xc5\xbee je bilo preganjati prekr\xc5\xa1\xc4\x8devalsko gibanje, ki se je \xc5\xa1irilo med revnej\xc5\xa1imi sloji. Vizitacije v letih 1528-61 so pokazale, da se protestantizem hitro \xc5\xa1iri tudi v notranjeavstrijskih de\xc5\xbeelah (Primo\xc5\xbe Trubar se je moral leta 1547 umakniti v izgnanstvo.) _NEWLINE_Cesar Karel V., neprestano zaposlen z vojnami na tujem, je dolgo \xc4\x8dasa pozival cerkev in pape\xc5\xbea naj izvedejo neobhodne cerkvene reforme in uredijo teolo\xc5\xa1ka razhajanja. Med tem je \xc5\xa1tevilo protestantskih knezov hitro nara\xc5\xa1\xc4\x8dalo. Leta 1531 so se povezali v \xc5\xa1malkaldensko zvezo. Ko je cerkev leta 1545 kon\xc4\x8dno sklicala tridentinski koncil in se protestantskim teologom ni zdelo primerno, da se ga udele\xc5\xbeijo, je pri\xc5\xa1lo na vrsto oro\xc5\xbeje. V \xc5\xa1malkaldenski vojni (1546-47) so cesarjeve \xc4\x8dete premagale protestantske kneze. Toda leta 1552 je mo\xc4\x8dni volilni knez Mavricij Sa\xc5\xa1ki, dotlej cesarjev zaveznik, prestopil na stran protestantov, poiskal pomo\xc4\x8d francoskega kralja ter z voja\xc5\xa1ko akcijo presenetil cesarja v Innsbrucku in ga skoraj zajel. Francozi so prilo\xc5\xbenost izkoristili in zavzeli mesta Metz, Toul in Verdun. Cesar si je posku\xc5\xa1al mesta priboriti nazaj, a je bil pri obleganju Metza pora\xc5\xbeen; po tem porazu je obupal v prizadevanju, da ustvari enotno cesarstvo po svoji predstavi; re\xc5\xa1evanje problemov cesarstva je prepustil Ferdinandu (ki je bil \xc5\xbee leta 1530 izvoljen za nem\xc5\xa1kega kralja)._NEWLINE_Ferdinand je leta 1555 popustil protestantom in sklenil augsbur\xc5\xa1ki verski mir, ki je potem za nekaj desetletij umiril verske spore. Sprejeto na\xc4\x8delo cuius regio, eius religio (kdor vlada, odlo\xc4\x8da o veri), je prinesla versko svobodo le knezom, podlo\xc5\xbenikom pa nasilje nad vestjo._NEWLINE_Karlu V. se tudi ni izpolnila \xc5\xbeelja, da bi ga njegov sin Filip nasledil v cesarstvu; nem\xc5\xa1ki knezi, ne le protestantski, so ga odklonili. Filip se je leta 1554 poro\xc4\x8dil z angle\xc5\xa1ko kraljico Marijo I. in se odpovedal cesarskemu prestolu. Leta 1558 so volilni knezi proglasili Ferdinanda I. za "izvoljenega rimskega cesarja". Tako je tudi vodenje cesarstva pre\xc5\xa1lo na avstrijsko vejo Habsbur\xc5\xbeanov._NEWLINE_Ferdinand I. je umrl leta 1564 na Dunaju.\n_START_SECTION_\nSpravljivo vladanje Maksimilijana II.(1564-76)\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ceprav je bil Maksimilijan II. nagnjen k protestantizmu, je ostal zvest obljubi o\xc4\x8detu in je ohranil katolicizem kot dr\xc5\xbeavno vero. Na verske spore je gledal kot na teolo\xc5\xa1ki prepir, ki se je vnemal tudi med razli\xc4\x8dnimi protestantskimi strujami. Prizadeval si je, da bi dru\xc5\xbeba te razlike presegla. Naro\xc4\x8dil je izdelavo enotnega cerkvenega reda in ga leta 1571 s svojimi popravki tudi izdal. Protestanti so dobili nove pravice in leta 1574 so imeli na Dunaju nekaj \xc4\x8dasa celo pravico do javne bo\xc5\xbeje slu\xc5\xbebe. Na Notranjeavstrijskem je de\xc5\xbeelni knez Karel, sam prepri\xc4\x8dan katoli\xc4\x8dan, potreboval vse ve\xc4\x8d denarja in vojakov za obrambo pred osmanskimi vpadi. V zameno je moral popu\xc5\xa1\xc4\x8dati de\xc5\xbeelnim stanovom in je z gra\xc5\xa1ko in bru\xc5\xa1ko pacifikacijo zagotovil prebivalstvu kar precej verske svobode; v mestih Celovec, Ljubljana, Gradec in Judenburg so bili nekaj \xc4\x8dasa dovoljeni celo protestantski pridigarji; razmere so se drasti\xc4\x8dno spremenile po njegovi smrti (1590)._NEWLINE_Temi\xc5\xa1varski pa\xc5\xa1a in Ivan II. Sigismund Zapolja sta smrt Ferdinanda I. izkoristila za nadaljevanje vojskovanja na Ogrskem, a sprva brez velikih uspehov. Leta 1566 pa je posegel v boj ostareli Sulejman Veli\xc4\x8dastni osebno. Z veliko vojsko je iz Odrina v smeri proti Dunaju prodrl v Baranjo in za\xc4\x8del oblagati Szigetv\xc3\xa1r. Vodja obrambe, hrva\xc5\xa1ki ban Nikolaj IV. Zrinjski, je skoraj mesec dni branil mesto, dokler ni skupaj z ve\xc4\x8djim delom posadke padel. Sultan je umrl tik pred zavzetjem utrdbe. Glavnina osmanske vojske se je po tem obrnila domov. Maksimilijan je leta 1568 z novim sultanom Selimom II. sklenil mir v Odrinu._NEWLINE_Ivan II. Sigismund si miru \xc5\xa1e ni \xc5\xbeelel, a je bil voja\xc5\xa1ko pre\xc5\xa1ibek, da bi se lahko sam bojeval in se je kon\xc4\x8dno priklju\xc4\x8dil sporazumu, se odpovedal ogrski kroni in se odtlej imenoval knez Sedmogra\xc5\xa1ki. Leta 1571 ga je nasledil mnogo pomembnej\xc5\xa1i \xc5\xa0tefan B\xc3\xa1thory. Ta je na volitvah poljskega kralja decembra 1575 zmagal kot protikandidat Maksimilijana II. in se v naslednjih letih pokazal kot mo\xc4\x8dan in uspe\xc5\xa1en vladar. Na polo\xc5\xbeaju kneza Sedmogra\xc5\xa1kega ga je zamenjal brat Kri\xc5\xa1tof B\xc3\xa1thory._NEWLINE_Maksimilijan II. je umrl leta 1576. Bil je zadnji habsbur\xc5\xa1ki vladar, ki je znal miriti verske spore. Z njegovim naslednikom Rudolfom II. je dokon\xc4\x8dno prevladala odlo\xc4\x8dna katoli\xc5\xa1ka protireformacija. Vladajo\xc4\x8da dru\xc5\xbeina je to usmerjenost nakazala \xc5\xbee tedaj, ko je dva najstarej\xc5\xa1a avstrijska princa dala vzgajati na \xc5\xa1panski dvor k Filipu II., bratu njune matere.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek katoli\xc5\xa1ke obnove\n_START_PARAGRAPH_\nRudolf II., najstarej\xc5\xa1i sin Maksimilijana II., je prevzel vse o\xc4\x8detove polo\xc5\xbeaje. \xc5\xbde leta 1572 je bil kronan za ogrskega kralja, leta 1575 za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja, o\xc4\x8de pa je \xc5\xa1e pred svojo smrtjo uveljavil tudi njegovo kronanje za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja. Prestolnico je prenesel v Prago, ki je bila varnej\xc5\xa1a pred Osmani kot Dunaj._NEWLINE_Rudolf se je na \xc5\xa1panskem dvoru navzel togosti okolja, ni pa bil versko nestrpen, kot njegov stric. Verski spori so se mu zdeli nesmiselni, vendar med katoliki in protestanti ni znal posredovati pomirjevalno, zato se je vse bolj umikal iz politike in s \xc4\x8dasom izgubljal avtoriteto. Tako je vse bolj prihajal do veljave spreobrnjeni protestant, energi\xc4\x8dni prelat Melchior Khlesl, motor vse ve\xc4\x8dje protireformacije. Njegovo delovanje je bilo naju\xc4\x8dinkovitej\xc5\xa1e v Spodnji Avstriji, kjer so mnoga mesta postala spet povsem katoli\xc5\xa1ka; uspe\xc5\xa1en je bil tudi na Dunaju._NEWLINE_Zares huda protireformacija pa se je za\xc4\x8dela po letu 1595 na Notranjeavstrijskem, ko je postal polnoleten in je prevzel vladanje sin nadvojvode Karla, nadvojvoda Ferdinand, kasnej\xc5\xa1i cesar. Posebne verske komisije so v spremstvu najemnikov po de\xc5\xbeeli zapirale in uni\xc4\x8devale protestantske cerkve, za\xc5\xbeigale evangeli\xc4\x8danske knjige, izganjale pridigarje. Podobno ostro kot na \xc5\xa0tajerskem so postopale na Koro\xc5\xa1kem. Leta 1600 sta pri\xc5\xa1li na vrsto glavni mesti, Gradec in Celovec, prizaneseno je bilo le plemstvu. Nekoliko kasneje se je za\xc4\x8dela protireformacija na Kranjskem in bila tudi hitro zaklju\xc4\x8dena, razen v Ljubljani.\n_START_SECTION_\nVojna s Turki\n_START_PARAGRAPH_\nKljub mirovnemu sporazumu iz Odrina so se osmanski vpadi nadaljevali in leta 1578 je nadvojvoda Karel prevzel nalogo, da organizira obrambo jugovzhodne meje od Drave do Jadrana. Kot osrednjo postojanko je dal zgraditi trdnjavo Karlovac, na va\xc5\xbenih polo\xc5\xbeajih obmejne \xc4\x8duvajnice in okope. Mejo so poleg lokalnih enot varovali cesarski najemniki. V cesarski Hrva\xc5\xa1ki so naselili ortodoksne begunce, uskoke, ki so bili odli\xc4\x8dni, a svojeglavi borci._NEWLINE_Leta 1592 so se voja\xc5\xa1ke aktivnosti Osmanov okrepile. Po ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8di zmagi avstrijske vojske v bitki pri Sisku (22. junija 1593), h kateri so veliko prispevali tudi vojaki in plemi\xc4\x8di s Kranjske, se je razvila dolgotrajna vojna (1592-1606), v kateri so se na obeh straneh vrstile zmage in porazi. Od leta 1595 so se na cesarski strani borili tudi Sedmograjci. Ko pa so po drugem odstopu kneza Sigismunda B\xc3\xa1thoryja (1602) cesarske \xc4\x8dete okupirale de\xc5\xbeelo in za\xc4\x8dele, kljub svarilom voja\xc5\xa1kih poveljnikov, uvajati protireformacijske ukrepe, so se prete\xc5\xbeno luteranska mesta zgornje Mad\xc5\xbearske (sa\xc5\xa1ki naseljenci) in Sedmogra\xc5\xa1ke obrnila proti cesarju. Cesarski poveljnik se je odzval z drakonsko strogostjo, kar je upor \xc5\xa1e pove\xc4\x8dalo. Ko tudi Rudolf II. ni prisluhnil zahtevam ogrskega dr\xc5\xbeavnega zbora, je stopil na \xc4\x8delo nezadovoljnih plemi\xc4\x8dev dotlej cesarju lojalni kalvinisti\xc4\x8dni plemi\xc4\x8d Istv\xc3\xa1n Bocskai in bil izvoljen za kneza Sedmogra\xc5\xa1ke. Bocskai je na\xc5\xa1el veliko prista\xc5\xa1ev tudi v zgornji Ogrski. V letih 1604-05 je vodil boj proti Habsbur\xc5\xbeanom. Cesarske \xc4\x8dete so se morale umakniti, kar je Osmanom omogo\xc4\x8dilo, da so ponovno zavzeli nekatere va\xc5\xbene polo\xc5\xbeaje. Nazadnje se je Bocskai podredil velikemu vezirju._NEWLINE_Avstrijci so bili sedaj prisiljeni pogajati se o miru. Najprej je nadvojvoda Ferdinand z mirom na Dunaju Ogrski priznal versko svobodo in odtopil Sedmogra\xc5\xa1ki nekaj \xc5\xbeupnij. Leta 1606 je bil v Zsitva Toroku sklenjen mir tudi z Osmani. Visoka porta je tedaj prvi\xc4\x8d priznala cesarja za sebi enakovredno stranko v pogajanjih. Letni tribut je bil odpravljen z enkratnim denarnim zneskom. Obe strani sta ohranili osvojena ozemlja. Vzpostavljeni so bili diplomatski odnosi. Cesar Rudolf in nadvojvoda Ferdinand sta pogodbo o miru, ki jo je dosegel nadvojvoda Matija, ignorirala, \xc4\x8deprav nista imela niti denarja niti vojske za nadaljevanje vojne. Nazadnje sta morala pod pritiski sorodnikov in ogrskega plemstva popustiti._NEWLINE_Kmalu po sklenitvi premirja je umrl Istv\xc3\xa1n Bocskai. Sedmograjci so na njegovo mesto izvolili Sigismunda Rakoczija, ki pa je odstopil v korist predstavnika najuglednej\xc5\xa1e sedmogra\xc5\xa1ke dru\xc5\xbeine, Gabriela B\xc3\xa1thoryja. Vendar si je ta s samovoljnim vladanjem zapravil simpatije. Z osmansko pomo\xc4\x8djo je zavzel de\xc5\xbeelo njegov nekdanji prista\xc5\xa1, nadarjeni in energi\xc4\x8dni G\xc3\xa1bor Bethlen. Z mirom v Turnauu, maja 1615, so ga Avstrijci, kljub napetosti v medsebojnih odnosih, priznali. Pogodba z Osmani v juliju 1615 je prinesla podalj\xc5\xa1anje miru za nadaljnjih 20 let.\n_START_SECTION_\nRazdor med bratoma\n_START_PARAGRAPH_\nS starostjo so se pri Rudolfu II. za\xc4\x8dele pojavljati du\xc5\xa1evne motnje, opu\xc5\xa1\xc4\x8dal je dejavnosti, postal nezaupljiv do sorodnikov, pogosto je menjaval sodelavce. Brate so skrbele posledice za dinastijo. Leta 1605 je Rudolf vendarle dal nadvojvodi Matiji pooblastila za pogajanja z ogrskim plemstvom in Osmani. Dve leti kasneje je pri\xc5\xa1lo na pobudo Khlesla med sorodniki do sklepa, ki so ga zadr\xc5\xbeali v tajnosti, da bo odtlej Matija dejanski vodja rodbine. Februarja 1608 je bil v Bratislavi sklenjen mir med avstrijskimi in ogrskimi stanovi. Moravci so se miru pridru\xc5\xbeili, \xc4\x8cehi ne._NEWLINE_Razmere so bile napete tako zunaj kot znotraj dr\xc5\xbeave. Francoski kralj Henrik IV. se je povezoval s sovra\xc5\xbeniki Habsbur\xc5\xbeanov, protestantski knezi so se zdru\xc5\xbeili v protestantsko zvezo (auhausensko unijo) , katoli\xc5\xa1ki v katoli\xc5\xa1ko ligo. Junija 1608 je pri\xc5\xa1lo v Lib\xc5\x88u (del Prage) med Rudolfom in Matijo do pogodbe, po kateri je Matija prevzel oblast v Zgornji in Spodnji Avstriji, na Ogrskem in Moravskem. Protestantom je moral priznati koncesije iz \xc4\x8dasa Maksimilijana II. Na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem se je Rudolf II. dolgo upiral popustiti protestantom, ko pa so ti zagrozili z oro\xc5\xbejem, je julija 1609 v pismu njegovega veli\xc4\x8danstva privolil v dale\xc4\x8d najobse\xc5\xbenej\xc5\xa1e koncesije (v pismu ni govora o protestantih pa\xc4\x8d pa o utrakvistih)._NEWLINE_Jezen na Matijo se je cesar sam pri sebi odlo\xc4\x8dil, da bo nasledstvo zapustil sinu notranjeavstrijskega nadvojvode Karla, Leopoldu, passavskemu nad\xc5\xa1kofu, ki se je vrnil v posvetni stan. Ta je ob Ani\xc5\xbei zbral \xc4\x8dete in januarja 1611 z njimi presenetil posadko v Hrad\xc4\x8danih, izpred obzidja Prage pa se je moral umakniti. Cesarjeva namera je bila razkrinkana, \xc4\x8de\xc5\xa1ki stanovi so poklicali Matijo, ki je zasedel \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in bil kronan za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja. Rudolf je obdr\xc5\xbeal le rezidenco, pra\xc5\xa1ki grad, kjer je januarja 1612 umrl. Matija je bil junija 1612 kronan za cesarja._NEWLINE_Na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem so bile verske napetosti \xc5\xa1e posebej mo\xc4\x8dne. Reformacija je tam padla na plodna tla in pismo njegovega veli\xc4\x8danstva je nasprotja samo \xc5\xa1e razvnelo. Cesar Matija, ki je bil brez naslednikov, je junija 1617 \xc4\x8de\xc5\xa1kemu plemstvu vsilil za kralja nadvojvodo Ferdinanda, kar jih je \xc5\xa1e posebej razburilo. Ta je, druga\xc4\x8de kot je obljubljal, takoj vpeljal rekatolizacijske ukrepe in novembra ukinil samostojnost pra\xc5\xa1kih stanov. 23. maja 1618 so predstavniki protestantskih stanov svoje nestrinjanje s kraljevo politiko izrazili tako, da so tri cesarske uradnike vrgli skozi okno pra\xc5\xa1kega gradu (2. pra\xc5\xa1ka defenestracija). Ustanovili so trideset\xc4\x8dlanski stanovski direktorij, ki je prevzel vodenje \xc4\x8de\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave. Matija Thurn, dejanski za\xc4\x8detnik gibanja, je na hitro zbral vojsko. Jezuite so izgnali. Protestantskim kmetom katoli\xc5\xa1kih gospodarjev je bilo dovoljeno prevzeti protestantizem. _NEWLINE_Neodlo\xc4\x8dni cesar Matija se je oprl na tajni svet pod vodstvom Melchiorja Khlesla (ki je bil tedaj \xc5\xbee kardinal). Khlesel je zaznal prete\xc4\x8do nevarnost in si je prizadeval umiriti duhove. Toda kralj Ferdinand in njegovi, za vojno vneti prista\xc5\xa1i okrepljeni z begunci s \xc4\x8ce\xc5\xa1kega, so videli v nastali situaciji prilo\xc5\xbenost, da izsilijo voja\xc5\xa1ko odlo\xc4\x8ditev. Ferdinand je dal Khlesla zapreti in je sam prevzel pobudo.\n_START_SECTION_\nOd smrti cesarja Matije do konca tridesetletne vojne (1619-48)\n_START_PARAGRAPH_\nMarca 1619 je cesar Matija umrl in krmilo dinastije je prevzel nadvojvoda Ferdinand, znan po svoji brezkompromisnosti do protestantov. \xc4\x8cehi so ustanovili konfederacijo nekatoli\xc5\xa1kih stanov \xc4\x8de\xc5\xa1kih kronskih de\xc5\xbeel, ki je Ferdinandu odvzela \xc4\x8de\xc5\xa1ko krono in jo dodelila volilnemu knezu Renskega palatinata Frideriku V. To pa je bilo dejanje, ki ga Ferdinand ni smel dopustiti; vojni se ni bilo ve\xc4\x8d mogo\xc4\x8de izogniti._NEWLINE_\xc4\x8cehi, ki so dobili pomo\xc4\x8d iz Savoje in Sedmogra\xc5\xa1ke, so imeli sprva nekaj uspehov in so prodrli celo pred Dunaj. Na njihovo stran so stopili protestantski stanovi Spodnje in Zgornje Avstrije. A Ferdinand je \xc5\xbee z odlo\xc4\x8dnimi pripravami na obrambo Dunaja dosegel, da so se \xc4\x8cehi umaknili._NEWLINE_Med tem so 28. avgusta 1619, dan po kronanju Friderika V. za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja v stolnici svetega Vida na Hrad\xc4\x8danih, volilni knezi v Frankfurtu soglasno izvolili Ferdinanda za cesarja. Ta se je povezal s katoli\xc5\xa1ko ligo in Maksimilijanom I. Bavarskim. Tudi sa\xc5\xa1ki knez je bil na njegovi strani. Novembra 1620 je pri\xc5\xa1lo do bitke na Beli gori, kjer so katoli\xc5\xa1ke sile premagale protestantsko vojsko. Friderik V. je zbe\xc5\xbeal v Nizozemsko._NEWLINE_Ferdinand II. je \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, Moravsko in \xc5\xa0lezijo priklju\xc4\x8dil Avstriji. Lu\xc5\xbeico je dal v fevd sa\xc5\xa1kemu volilnemu knezu Ivanu Juriju I., ki jo je med vojno zanj zavzel, Zgornjo Avstrijo pa je \xc5\xbee pred za\xc4\x8detkom vojne obljubil Maksimilijanu I. Bavarskemu za stro\xc5\xa1ke vojne. \xc4\x8ce\xc5\xa1ke in moravske voditelje upora, ki niso zbe\xc5\xbeali, je dal usmrtiti. Kompromitirani plemi\xc4\x8di so izgubili svojo posest. Ferdinand je bil mi\xc5\xa1ljenja, da so \xc4\x8de\xc5\xa1ki stanovi z vstajo zapravili svoje privilegije in pravico do volitev svojega kralja. Leta 1627 je izdal nov de\xc5\xbeelni red, s katerim so postale \xc4\x8ce\xc5\xa1ka in njene pridru\xc5\xbeene de\xc5\xbeele dedno kraljestvo habsbur\xc5\xa1ke rodbine. Leta 1628, po velikem kme\xc4\x8dkem uporu proti Bavarcem, je ponovno pri\xc5\xa1la pod avstrijsko oblast tudi Zgornja Avstrija. Za obmo\xc4\x8dje Avstrije je cesar izdal patent, ki naj bil zaklju\xc4\x8dil rekatolizacijo. Pri\xc5\xa1lo je do mno\xc5\xbei\xc4\x8dnega izseljevanja protestantov vseh slojev, kar je pomenilo za Avstrijo veliko izgubo na tiso\xc4\x8de dragocenih ljudi._NEWLINE_Vojna, ki se je za\xc4\x8dela z bitko na Beli gori, je trajala naslednjih trideset let. Ko je leta 1629 \xc5\xbee kazalo, da se bo kon\xc4\x8dala, je Ferdinand II. z restitucijskim ediktom tako razdra\xc5\xbeil vse protestantske sile, da so \xc5\xa0vedi v ponovnem izbruhu vojne prodrli vse do Bavarske. Nazadnje so leta 1635 prijeli za oro\xc5\xbeje \xc5\xa1e katoli\xc5\xa1ki Francozi, ki so dotlej vojno vzpodbujali le politi\xc4\x8dno in z denarnimi podporami. Vera je stopila v ozadje, \xc5\xa1lo je le \xc5\xa1e za prevlado v osrednji Evropi. _NEWLINE_Leta 1637 je Ferdinand II. umrl. Nasledil ga je sin Ferdinand III., ki je bil tudi zvest katolicizmu, vendar politi\xc4\x8dno veliko stvarnej\xc5\xa1i od o\xc4\x8deta, bolj strpen in voja\xc5\xa1ko \xc5\xbee izku\xc5\xa1en. Trudil se je kon\xc4\x8dati vojno, a ta se je nadaljevala \xc5\xa1e enajst let in se nazadnje zaradi onemoglosti vseh sodelujo\xc4\x8dih kon\xc4\x8dala z Vestfalskim mirom leta 1648.\n_START_SECTION_\nAvstrijska monarhija po vestfalskem miru\n_START_PARAGRAPH_\nSveto rimsko cesarstvo je postalo po vestfalskem miru ohlapna zveza dr\xc5\xbeav; cesar je postal popolnoma odvisen od soglasja dr\xc5\xbeavnih knezov. Habsbur\xc5\xa1ki cesar se je tako vse bolj opiral na mo\xc4\x8d svojih dednih de\xc5\xbeel._NEWLINE_Avstrijski pogajalec na mirovnih pogovorih, grof Maximilian von Trauttmansdorff, je zelo pazil, da pri ozemeljskih pogajanjih ni popu\xc5\xa1\xc4\x8dal, kadar je \xc5\xa1lo za avstrijske dedne posesti. Izgubi Sundgaua, Zgornje in Spodnje Alzacije v korist Francije se ni dalo izogniti. Prav tako je Sa\xc5\xa1ka posedovala Lu\xc5\xbeice \xc5\xbee od leta 1620 in to je tudi \xc5\xbee potrdil pra\xc5\xa1ki mir (1635). Z vestfalskim mirom pa so bile mednarodno uveljavljene cesarjeve odlo\xc4\x8ditve iz leta 1620 in 1627, ko je kraljevino \xc4\x8ce\xc5\xa1ko (s pridru\xc5\xbeenimi de\xc5\xbeelami) proglasil za avstrijske dedne posesti. Dedne posesti so cesarju \xc5\xbee nekaj \xc4\x8dasa prina\xc5\xa1ale nekajkrat ve\xc4\x8dji dohodek kot dajatve iz cesarstva. Iz dohodkov dednih de\xc5\xbeel je cesar financiral tudi svojo vojsko, s katero je odslej lahko razpolagal brez dolgotrajnih pogajanj s knezi. Tako je vestfalski mir pomenil tudi preobrat v politi\xc4\x8dni miselnosti: za monarhijo je postala avstrijska dr\xc5\xbeavnost pomembnej\xc5\xa1a od cesarske \xc4\x8dasti._NEWLINE_Verska dolo\xc4\x8dila vestfalskega miru so za avstrijske dedne de\xc5\xbeele pomenile dokon\xc4\x8den povratek h katolicizmu; le delom \xc5\xa0lezije in spodnjeavstrijskemu plemstvu je bilo dovoljeno izvr\xc5\xa1evanje obredov v augsbur\xc5\xa1ki veroizpovedi. \xc5\xa0vedska krona in protestanti v cesarstvu so si pridr\xc5\xbeali pravico miroljubnega posredovanja v prid avstrijskih protestantov, katerih javni upor pa je tudi s\xc4\x8dasoma ugasnil; spodnjeavstrijski protestantski plemi\xc4\x8di so prestopili v katoli\xc5\xa1tvo ali pa so se izselili (nazadnje dru\xc5\xbeina Zinzendorf v 18. stoletju).\n_START_SECTION_\nIzvolitev cesarja Leopolda I.\n_START_PARAGRAPH_\nCesar Ferdinand III. je na dr\xc5\xbeavnem zboru v Regensburgu leta 1653 uveljavil izvolitev svojega sina Ferdinanda IV. za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja, vendar je ta \xc5\xbee naslednje leto umrl za kozami. Kot prestolonaslednik je pri\xc5\xa1el tako na vrsto njegov brat Leopold I., ki je bil prvotno dolo\xc4\x8den za duhovni\xc5\xa1ki stan. V Avstriji in pridru\xc5\xbeeni ji \xc4\x8ce\xc5\xa1ki je bil takoj priznan, kmalu so ga za ogrskega kralja izvolili tudi ogrski stanovi. Pri kandidaturi za cesarja pa je naletel na nasprotovanje francoske politike, ki jo je vodil kardinal Mazarin. Ob smrti cesarja Ferdinanda III. (april 1657), ravno v \xc4\x8dasu ko so med drugo nordijsko vojno (1655-1660) \xc5\xa0vedi nevarno ogro\xc5\xbeali Poljsko, je bilo cesarstvo dobro leto brez cesarja. Potem pa se je Mazarinov kandidat, bavarski volilni knez Ferdinand Marija, dokon\xc4\x8dno odrekel kandidaturi in Leopold I. je bil julija 1658 izvoljen; moral pa je obljubiti, da ne bo pomagal \xc5\xa0paniji v vojni proti Franciji. _NEWLINE_Vpliv Francozov v evropski politiki pa se je \xc5\xa1e kar naprej krepil. Leta 1659 so s pirenejskim mirom ugodno zaklju\xc4\x8dili vojno s \xc5\xa0panijo in imeli glavno besedo tudi pri mirovnih pogajanjih v Olivi leta 1660 ob koncu druge nordijske vojne, v katere zaklju\xc4\x8dnem delu so sodelovale tudi avstrijske sile. Nasprotja s \xc5\xa0panijo je kardinal Mazarin posku\xc5\xa1al zgladiti s poroko med Ludvikom XIV. in princeso Marijo Terezo, h\xc4\x8derko \xc5\xa1panskega kralja Filipa IV._NEWLINE_Cesar Leopold I. se je moral v \xc4\x8dasu svojega dolgega vladanja neprestano bojevati proti dvema velikima nasprotnikoma, ki sta pogosto delovala tudi usklajeno: na zahodu proti Ludviku XIV. in na vzhodu proti Osmanskemu cesarstvu.\n_START_SECTION_\nBoji na evropskih boji\xc5\xa1\xc4\x8dih\n_START_PARAGRAPH_\nMedtem ko so kardinal Mazarin in kasneje kralj Ludvik XIV. in njegovi ministri dosledno gradili vse mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o francosko hegemonijo, pa dunajska diplomacija taki politiki ni bila kos. Ko je Ludvik XIV. v devolucijski vojni (1667-68) vdrl v \xc5\xa0pansko Nizozemsko, se Avstrija ni priklju\xc4\x8dila zvezi Republike Nizozemske, Anglije in \xc5\xa0vedske, ki je na Ludvika izvajala pritisk, ampak se je z njim tajno pogajala o delitvi ozemlja. Vodja dunajske diplomacije je bil tedaj grof Auersperg, za katerega se je kasneje izkazalo, da je posku\xc5\xa1al s pomo\xc4\x8djo Francozov priti do kardinalskega stol\xc4\x8dka. Leta 1669 ga je zamenjal knez Lobkowitz, ki je nadaljeval s Francozom naklonjeno politiko. To se je jasno kazalo med francosko-nizozemsko vojno (1672-79): ko je Ludvik XIV. pripravljal napad na Republiko Nizozemsko, mu je cesar v tajni pogodbi obljubil nevtralnost; \xc5\xa1ele ko je postajal polo\xc5\xbeaj zelo pere\xc4\x8d, je cesar v juniju in avgustu 1672 vstopil v obrambno zvezo z Republiko Nizozemsko in Brandenburgom; ko so zavezniki zahtevali dejanja, je cesar poslal vojskovodjo grofa Raimonda Montecuccolija v Spodnje Porenje z navodilom, naj se izogiba ve\xc4\x8djim spopadom. Kljub temu je Montecuccoliju leta 1673 uspelo izmanevrirati svojega velikega nasprotnika, francoskega mar\xc5\xa1ala Turenna, in ga izriniti z desnega brega Rena._NEWLINE_Med tem je Ludvik XIV. opustil bojevanje na Nizozemskem in zavzel \xc5\xa1pansko Svobodno grofijo Burgundijo. Vojna se je prostorsko mo\xc4\x8dno raz\xc5\xa1irila. Razli\xc4\x8dna stali\xc5\xa1\xc4\x8da zavezni\xc5\xa1kih poveljnikov in diplomatov so onemogo\xc4\x8dala pomembnej\xc5\xa1e uspehe na zahodnih boji\xc5\xa1\xc4\x8dih; zato pa je brandenbur\xc5\xa1ka vojska potrdila svoj sloves z zmago nad Ludvikovimi zavezniki \xc5\xa0vedi pri Fehrbellinu (junij 1675). Mesec kasneje je v spopadu pri Sa\xc3\x9fbachu padel general Turenne. \xc5\xa0e pomembnej\xc5\xa1a je bila zmaga pri mostu Konzer pri Trieru, avgusta 1675, ki jo je dosegel lotarin\xc5\xa1ki vojvoda Karel, katerega de\xc5\xbeelo so zasedali Francozi. Zaklju\xc4\x8dna leta vojne so bila za zaveznike dokaj neugodna; septembra 1676 so sicer zavzeli od Francozov okupirani Philippsburg, a naslednje leto so \xc5\xa0panci in Nizozemci do\xc5\xbeiveli poraze, izgubljen je bil tudi pomembni Freiburg im Breisgau. Na mirovnih pogajanjih v Nijmegnu (1679) so francoski pogajalci uspeli nasprotnike lo\xc4\x8diti in se pogajati z vsakim posebej. Tako so dosegli ugodnej\xc5\xa1e pogoje, kot bi jih pri\xc4\x8dakovali na osnovi bojev. Ludvik se je napram cesarstvu odpovedal zasedbi Philippsburga, dobil pa je Freiburg. \xc5\xa0panija mu je morala prepustiti Svobodno grofijo Burgundijo in nekatera flandrijska obmejna ozemlja. Lotarin\xc5\xa1ki vojvoda je dobil svojo de\xc5\xbeelo nazaj, ni pa smel utrjevati mest. Brandenbur\xc5\xa1ki veliki knez, ki so ga Francozi na pogajanjih diplomatsko popolnoma izolirali, je moral vrniti osvojena \xc5\xa1vedska ozemlja (Zahodno Pomorjansko). Ker so ga zavezniki, zlasti cesar, pustili na cedilu, je pre\xc5\xa1el na francosko stran, dovolil francoskim \xc4\x8detam prehod preko svojih ozemelj in obljubil podporo francoskemu kandidatu na volitvah za cesarja. V kratkem je Ludvik dobil enaka zagotovila od volilne kne\xc5\xbeevine Sa\xc5\xa1ke. Bavarska je na tak\xc5\xa1no povezavo pristala \xc5\xbee deset let prej._NEWLINE_Sedaj se je Ludvik \xc4\x8dutil varnega, \xc5\xa1e posebej ker je vedel, da Osmani, s katerimi je bil v stalnih diplomatskih stikih, pripravljajo vojno proti cesarstvu. Za\xc4\x8del je priklju\xc4\x8devati Franciji nem\xc5\xa1ka ozemlja, za katera je menil, da zgodovinsko pripadajo Franciji (uporabljal se je francoski izraz r\xc3\xa9unions). Sredi miru in proti volji me\xc5\xa1\xc4\x8danov je tako septembra 1681 zasedel tudi svobodno cesarsko mesto Strasbourg in istega dne mantovsko trdnjavo Casale ob Padu._NEWLINE_Leta 1683 je s osmanskim napadom na Dunaj izbruhnila vojna z Osmanskim cesarstvom, ki je trajala tudi \xc5\xa1e leta 1688, ko je Ludvik XIV. za\xc4\x8del pfal\xc5\xa1ko nasledstveno vojno (1688-97) in z njo spet dvignil k oro\xc5\xbeju vso Evropo. To pot sta se koaliciji evropskih sil pridru\xc5\xbeili tudi Republika Nizozemska in Anglija, kjer je slavna revolucija dokon\xc4\x8dno odpravila (od Francozov odvisno) oblast katoli\xc5\xa1kih Stuartov. Medtem ko so Francozi pomorsko bitko pri Haagu leta 1692 izgubili, so bili uspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1i na celini. Leta 1696 je bila Savoja po dvakratnem porazu proti Franciji prisiljena izstopiti iz koalicije. V mirovnih pogajanjih, ki so potekala vse od leta 1693, je francoska diplomacija ponovno spretno izkori\xc5\xa1\xc4\x8dala neenotnost in razli\xc4\x8dne interese zaveznikov. Z mirom v Rijswijku (1697) je bil Leopoldu I. vrnjen Freiburg im Breisach, cesarstvu pa Kehl, Philippsburg in ve\xc4\x8dina obmo\xc4\x8dij, ki jih je Ludvik XIV. neupravi\xc4\x8deno zasedel s svojo reunionisti\xc4\x8dno politiko, ne pa tudi Strasbourg. Zadnji trenutek je Francija uveljavila \xc5\xa1e versko klavzulo, po kateri na vrnjenih obmo\xc4\x8djih ni bilo mogo\xc4\x8de razveljaviti v francoskem \xc4\x8dasu uveljavljenih rekatolizacijskih ukrepov; protestantski knezi so cesarju zelo zamerili, da je dopustil ta dodatek.\n_START_SECTION_\nPrva tur\xc5\xa1ka vojna Leopolda I.\n_START_PARAGRAPH_\nRavno v letu 1658, ko je bil Leopold I. izvoljen za cesarja, so prevzeli v Osmanskem cesarstvu vajeti ambiciozni veliki vezirji iz albanske rodbine K\xc3\xb6pr\xc3\xbcl\xc3\xbc. Prvi med njimi, Mehmed pa\xc5\xa1a K\xc3\xb6pr\xc3\xbcl\xc3\xbc, je po dolgem obdobju \xc5\xa1ibkih sultanov naredil nekoliko reda v cesarstvu in spet organiziral vojsko. Svojo mo\xc4\x8d je pokazal tudi z zavzetjem Sedmogra\xc5\xa1ke (1660), kjer se je neposlu\xc5\xa1ni knez Gy\xc3\xb6rgy II. Rakoczi brez privoljenja visoke porte na strani \xc5\xa0vedov udele\xc5\xbeil \xc5\xa1vedsko-poljske vojne. Avstrijci so poslali na Sedmogra\xc5\xa1ko posredovat svoje \xc4\x8dete pod poveljstvom grofa Raimonda Montecuccolija. Obse\xc5\xbenej\xc5\xa1i boji so se razvneli leta 1663, ko je veliki vezir Fazil Ahmed pa\xc5\xa1a K\xc3\xb6pr\xc3\xbcl\xc3\xbc pripeljal veliko vojsko, zavzel trdnjavo Nov\xc3\xa9 Z\xc3\xa1mky in v njej prezimil. Cesarju so \xc4\x8dez zimo pri\xc5\xa1le na pomo\xc4\x8d \xc4\x8dete iz cesarstva, med njimi bavarske, brandenbur\xc5\xa1ke, sa\xc5\xa1ke, \xc4\x8dete Renske zveze in celo Francozi so poslali to pot 6.000 vojakov, \xc4\x8deprav so isto\xc4\x8dasno v Istanbulu paktirali z Osmani. Zbralo se je kakih 65.000 vojakov._NEWLINE_Raznoliko vojsko je bilo te\xc5\xbeko poenotiti v akciji. Leta 1664 je na severu prizadejala Osmanom hud poraz v bitki pri Levicah (dana\xc5\xa1nja Slova\xc5\xa1ka), na jugu pa so bili sprva uspe\xc5\xa1ni Osmani. Po nekajkratnih napadih so zavzeli in razru\xc5\xa1ili trdnjavo Novi Zrinj, ki jo je na lastne stro\xc5\xa1ke zgradil Nikolaj VII. Zrinjski blizu izliva Mure v Dravo, in nadaljevali pohod proti Dunaju. Pri prehodu \xc4\x8dez naraslo reko Rabo je avgusta 1664 pri Mono\xc5\xa1tru glavnina Montecuccolijeve vojske razbila osmansko vojsko in jo prisilila k umiku. \xc5\xbde \xc4\x8dez 9 dni je bil sklenjen mir v Vasv\xc3\xa1rju, katerega zaklju\xc4\x8dki pa niso bili v skladu z avstrijskim voja\xc5\xa1kim uspehom: Osmani so lahko na \xc4\x8delo Sedmogra\xc5\xa1ke postavili svojega vazala Mihaela I. Apafija, prepu\xc5\xa1\xc4\x8deni sta jim bili mesti Oradea (Veliki Varadin, v dana\xc5\xa1nji Romuniji) in Nov\xc3\xa9 Z\xc3\xa1mky in poleg tega so dobili \xc5\xa1e "\xc4\x8dastno darilo" 200.000 talerjev. Avstrijci so pohiteli z mirom, ker je bila na vidiku nova kriza na Poljskem._NEWLINE_Ogrsko plemstvo s tem ni bilo zadovoljno. Protestantski del plemstva je bil nezadovoljen tudi zaradi protireformacije, s katero so nadaljevale avstrijske oblasti. Skupina uglednih plemi\xc4\x8dev, sprva pod duhovnim vodstvom Nikolaja VII. Zrinjskega (razo\xc4\x8daranega, ker mu Habsbur\xc5\xbeani niso pri\xc5\xa1li na pomo\xc4\x8d pri obrambi Novega Zrinja) in kasneje palatina Wesselenyija se je zavzemala za nekdanje pravice ogrskih in hrva\xc5\xa1kih plemi\xc4\x8dev in si prizadevala za omejitev in nazadnje tudi odpravo habsbur\xc5\xa1kega gospostva. Po smrti prvih dveh so za\xc4\x8deli pripravljati hrva\xc5\xa1ko-ogrsko zaroto dvorni sodnik Ferenc Nadasdy, Nikolajev brat Peter Zrinjski, Petrov svak Fran Krsto Frankopan in \xc5\xa1tajerski grof Hans Erasmus Tattenbach. Toda zarota je bila razkrita, vodje, neenotni in neodlo\xc4\x8dni, usmr\xc4\x8deni (1671) sodelavci pa zaprti; vsem je bilo odvzeto premo\xc5\xbeenje. Na Ogrskem je bil vpeljan absolutisti\xc4\x8dni re\xc5\xbeim in poostreni so bili protireformacijski ukrepi, \xc4\x8deprav so bili glavni zarotniki katoli\xc4\x8dani. Ponovni poskusi upora (s podporo Osmanov in iz Sedmogra\xc5\xa1ke) na severu Ogrske so bili zatrti na grozovit na\xc4\x8din.\n_START_SECTION_\nDruga osmanska vojna Leopolda I.\n_START_PARAGRAPH_\nKo so se leta 1682 odposlanci cesarja Leopolda I. pojavili v Istanbulu, da bi podalj\xc5\xa1ali pogodbo o miru iz Vasv\xc3\xa1rja, se veliki vezir sploh ni hotel pogovarjati z njimi. To je bila nedvoumna napoved vojne, ki se je za\xc4\x8dela naslednje leto, in Evropa se je na pobudo pape\xc5\xbea Inocenca XI. lahko pripravila na vojno. Priprave je sicer posku\xc5\xa1al ovirati Ludvik XIV., ki bi rad videl habsbur\xc5\xa1ki poraz. Toda poljski kralj Jan III. Sobieski, ki je bil leta 1674 izvoljen kot francoski kandidat, se je zavedal, kako nevaren bi bil poraz Avstrije tudi za Poljsko, in je marca 1683 prepri\xc4\x8dal poljski dr\xc5\xbeavni zbor, da je sprejel sklep o poljsko-avstrijskem zavezni\xc5\xa1tvu. Voja\xc5\xa1ko podporo so obljubile tudi Bavarska, Sa\xc5\xa1ka in nekateri manj\xc5\xa1i dr\xc5\xbeavni stanovi; pape\xc5\xbe je organiziral denarno podporo._NEWLINE_Osmanska vojska, ki je aprila zapustila Odrin, je okrepljena s \xc4\x8detami ogrskega vazala \xc5\xa1tela 120.000 mo\xc5\xbe. Poveljnika avstrijske in ogrske vojske, vojvoda Karel Lotarin\xc5\xa1ki in grof Nikolaj Esterhazy, ki sta imela na razpolago sprva le 30.000 mo\xc5\xbe, sta zavzela obrambne polo\xc5\xbeaje za reko Rabo; vendar so jih Osmane spremljajo\xc4\x8di Tatari ob\xc5\xa1li, tako da sta se umaknila na severni breg Donave, kakih 30 km od Dunaja. Osmani so tako neovirano pri\xc5\xa1li pred Dunaj in sredi junija 1683 pred mestom postavili tabor._NEWLINE_Dunajsko obzidje, ki ga je branilo kakih 16.000 mo\xc5\xbe z mo\xc4\x8dnim topni\xc5\xa1tvom, je kljubovalo osmanskim napadom vse do konca avgusta, ko so se kon\xc4\x8dno zbrale obljubljene \xc4\x8dete, skupaj kakih 70.000 mo\xc5\xbe. Ta vojska je presenetila velikega vezirja Kara Mustafa pa\xc5\xa1o, ki je bil osredoto\xc4\x8deni samo na Dunaj in ni zavaroval okolice. Bitka je bila kon\xc4\x8dana v nekaj urah. Vojvoda Lotarin\xc5\xa1ki je Osmane zasledoval in oktobra zavzel Esztergom._NEWLINE_Cesar, Poljska in Benetke so se povezali v Sveto ligo, ki si je zadala za nalogo popolno uni\xc4\x8denje Osmanov. Vendar se ti niso dali. Nastale so tudi napetosti med kr\xc5\xa1\xc4\x8danskimi voditelji. Tako so bila potrebna tri leta in povratek brandenbur\xc5\xa1kega Velikega volilnega kneza v cesarjev tabor, da so septembra 1686 cesarske \xc4\x8dete zavzele herojsko branjeni Budim. Njemu so hitro sledile druge utrdbe. V drugi bitki pri Moha\xc4\x8du (1687) so bili Osmani katastrofalno pora\xc5\xbeeni._NEWLINE_Med tem so cesarske \xc4\x8dete vdrle tudi na Sedmogra\xc5\xa1ko in tam uvajale strog absolutizem z drakonskimi postopki, s katerimi se je proslavil predvsem general Caraffa. Pogajanja z ogrskim dr\xc5\xbeavnim zborom pa so vendarle napredovala: pripeljala so do zmanj\xc5\xa1anja protireformacijskega pritiska, ogrsko plemstvo se je odpovedalo pravici do upora (ki so jo dobili z zlato bulo kralja Andreja iz leta 1222) in priznalo habsbur\xc5\xa1ki dinastiji pravico do \xc5\xa0tefanove krone (1687). S tem je Ogrska postala dedna monarhija (prej volilna monarhija)._NEWLINE_Na donavski fronti je bavarski volilni knez Maksimilijan II. Emanuel, ki je prevzel vrhovno poveljstvo, septembra 1688 zavzel Beograd, druge enote so vdrle v Bosno in na Vla\xc5\xa1ko, kjer jim je pri\xc5\xa1la prav vstaja doma\xc4\x8dega prebivalstva. Cesarska vojska je zavzela Ni\xc5\xa1, Vidin, Pri\xc5\xa1tino._NEWLINE_Med tem je Ludvik XIV. za\xc4\x8del pfal\xc5\xa1ko nasledstveno vojno in glavnina cesarske vojske je bila prestavljena v Porenje. Poleg tega so bile v ravnanju z doma\xc4\x8dim prebivalstvom storjene velike napake. Po smrti sposobnega cesarskega generala Piccolominija so Osmani spet mo\xc4\x8dno napadli in jeseni 1690 ponovno zavzeli ozemlja ju\xc5\xbeno od Save, vklju\xc4\x8dno Beograd. Osmansko napredovanje je ustavil \xc5\xa1ele novi poveljnik, mejni grof Ludvik Badenski, ki je avgusta 1691 v bitki pri Slankamnu v Vojvodini, polni preobratov in izgub, v kateri je padel veliki vezir Fazil Mustafa pa\xc5\xa1a K\xc3\xb6pr\xc3\xbcl\xc3\xbc, dosegel veliko zmago nad osmansko vojsko. Grof Badenski se je vrnil na rensko boji\xc5\xa1\xc4\x8de, njegovi nasledniki se niso izkazali in tako se je vojna vlekla naprej, dokler ni na polo\xc5\xbeaj vrhovnega poveljnika pri\xc5\xa1el princ Evgen Savojski, ki je septembra 1697 ob prehodu preko Tise pri Senti] napadel veliko mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1o osmansko vojsko in ji zadal  odlo\xc4\x8dilen poraz in s tem zaklju\xc4\x8dil to vojno med Habsbur\xc5\xbeani in Osmanskim cesarstvom. Januarja 1699 je bil sklenjen mir v Sremskih Karlovcih s katerim je avstrijska monarhija dobila vso Ogrsko in Sedmogra\xc5\xa1ko in velik del Slavonije, ne pa tudi Temi\xc5\xa1varskega Banata. Habsbur\xc5\xa1ka dinastija je tako obvladovala strnjeno ozemlje od Sudetov preko vzhodnih Alp do Karpatov z Donavo kot osrednjo osjo. Dunaj, ki ga Osmani niso ve\xc4\x8d ogro\xc5\xbeali, se je za\xc4\x8del razvijati v cveto\xc4\x8do baro\xc4\x8dno prestolnico.\n_START_SECTION_\nObdobje \xc5\xa1panske nasledstvene vojne (1701-13)\n_START_PARAGRAPH_\nKer se je vedelo, da bo \xc5\xa1panski kralj Karel II. ostal brez nasledstva, je Evropo \xc5\xbee dolgo vznemirjalo vpra\xc5\xa1anje njegovega nasledstva. Francoski prista\xc5\xa1i na \xc5\xa1panskem dvoru so poskrbeli, da je kralj tik pred smrtjo imenoval za svojega naslednika Filipa An\xc5\xbeujskega, vnuka Ludvika XIV. Francoska vojska je februarja 1701 vkorakala v \xc5\xa0pansko Nizozemsko. Leopold I. je nasledstvo zahteval za svojega drugega sina, nadvojvodo Karla, in razglasil vojno napoved; podprla ga je ve\xc4\x8dina nem\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeavnih stanov, Anglija, Republika Nizozemska in leta 1703 tudi Portugalska in Savoja. Nastale so tri fronte, v Italiji, v Porenju in na Nizozemskem, kmalu pa tudi v \xc5\xa0paniji; obenem je med kolonialnimi silami potekala vojna v prekomorskih de\xc5\xbeelah. Protifrancoska koalicija je bila to pot mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a. Uspehom Evgena Savojskega v Italiji, in Angle\xc5\xbeev in Nizozemcev v \xc5\xa0panski Nizozemski je sledila zmaga v bitki pri Hoechstaedtu ob Donavi v avgustu 1704, v kateri sta Evgen Savojski in angle\xc5\xa1ki vojskovodja Marlborough (vojvoda John Churchil), razbila francosko-bavarsko vojsko._NEWLINE_Leta 1705 je umrl cesar Leopold I. Nasledil ga je nadarjeni in samozavestni sin Jo\xc5\xbeef I., ki je obetal razumnej\xc5\xa1o politiko tudi v verskih vpra\xc5\xa1anjih. Nevarnost, ki je monarhiji grozila, ko so se \xc5\xa1lezijski protestantje prito\xc5\xbeili \xc5\xa1vedskemu kralju Karlu XII. (ki je leta 1706 zasedel sosednjo Sa\xc5\xa1ko), da njihove verske pravice iz vesfalskega miru niso upo\xc5\xa1tevane, je novi cesar razre\xc5\xa1il tako, da je ob garanciji \xc5\xa0vedov protestantom njihove pravice ponovno pisno potrdil (altranst\xc3\xa4dtska konvencija)._NEWLINE_Septembra 1706 je Evgen Savojski s hitrim mar\xc5\xa1em \xc5\xa1e pravo\xc4\x8dasno re\xc5\xa1il oblegani Torino. Manj uspe\xc5\xa1en je bil Jo\xc5\xbeefov brat Karel, ki se je moral po za\xc4\x8detnih uspehih v \xc5\xa0paniji umakniti v Katalonijo. Julija 1708 sta Marlborough in Savojski dosegla veliko zmago pri Oudenaarde; po dolgem obleganju je padel Lille in pot proti Franciji se je zdela odprta. Ludvik XIV. je bil pripravljen pogovarjati se o miru, toda pogovori so kmalu propadli. Septembra 1709 so zavezniki dosegli veliko zmago pri Malplaquetu._NEWLINE_Jeseni 1710 so pri\xc5\xa1li na oblast v Londonu torijevci, ki so \xc5\xbeeleli vojno \xc4\x8dim prej zaklju\xc4\x8diti. Za\xc4\x8deli so tajne pogovore s Francozi. Glavni preobrat v angle\xc5\xa1kih stali\xc5\xa1\xc4\x8dih pa je prinesla smrt cesarja Jo\xc5\xbeefa I., aprila 1711. Nadvojvoda Karel je postal edini habsbur\xc5\xa1ki dedi\xc4\x8d; namesto francoske je sedaj grozila hegemonija Habsbur\xc5\xbeanov. Karel je bil oktobra 1711 dokaj gladko izvoljen za cesarja Karla VI. Aprila 1713 je pri\xc5\xa1lo do utrechtskega miru, po katerem je Filip An\xc5\xbeujski postal novi \xc5\xa1panski kralj. Novi cesar miru ni priznal in je nadaljeval vojno. Po voja\xc5\xa1kih neuspehih v Porenju pa je moral v sporazumih, sklenjenih v Rastattu in Badnu (1714) pristati na utrechtske pogoje. Avstrijska monarhija je tedaj dobila \xc5\xa0pansko Nizozemsko, Neapelj, Sardinijo in Milano. Filipa An\xc5\xbeujskega pa je cesar priznal za kralja \xc5\xa0panije \xc5\xa1ele leta 1720 v Haagu.\n_START_SECTION_\nPragmati\xc4\x8dna sankcija. Prva tur\xc5\xa1ka vojna Karla VI.\n_START_PARAGRAPH_\nAvstrijsko monarhijo je povezovala samo oseba cesarja, zato je Karla VI. v prvi vrsti zaposlovalo vpra\xc5\xa1anje nasledstva, \xc5\xa1e posebno potem, ko mu je umrl sin. \xc5\xbde aprila 1713 je objavil t. i. pragmati\xc4\x8dno sankcijo, ki dolo\xc4\x8da dedovanje in nasledstvo v monarhiji tudi po \xc5\xbeenski liniji. V letih 1721-22 so avstrijski de\xc5\xbeelni stanovi sankcijo potrdili, naslednje leto pa tudi mad\xc5\xbearski. Kasneje je bila uveljavljena tudi na nivoju cesarstva._NEWLINE_Leta 1716 je Karel VI. v podporo Bene\xc5\xa1ki republiki, ki se je bojevala proti Osmanom v Sredozemlju, spro\xc5\xbeil novo vojno. Avgusta je princ Evgen Savojski porazil osmansko vojsko pri Petrovaradinu in oktobra zavzel Temi\xc5\xa1var. Ko je poleti 1717 oblegal mo\xc4\x8dno branjeni Beograd, je pri\xc5\xa1la mestu na pomo\xc4\x8d osmanska vojska in dobila cesarjeve \xc4\x8dete v precep. Princ Evgen je 16. avgusta v jutranji megli svojo vojsko osebno povedel v napad na prispele Osmane, jih presenetil in dosegel odlo\xc4\x8dilno zmago. Mesto se je potem vdalo. Ob tej prilo\xc5\xbenosti je nastala pesem Princ Evgen, plemeniti vitez, ki je med ljudstvom ohranjal spomin na voja\xc5\xa1ke podvige velikega vojskovodje. Z mirom v Po\xc5\xbearevcu (1718) je Avstrija dobila Banat, osmanski del Srema, Malo Vla\xc5\xa1ko ali Oltenijo (Vla\xc5\xa1ko do reke Olt), severno Srbijo in obmejni pas Bosne.\n_START_SECTION_\nOzemeljske ro\xc5\xa1ade v \xc4\x8dasu po utrechtskem miru\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0panija je v letih 1717-18 zasedla Sicilijo in Sardinijo, da bi si povrnila del z utrechtskim mirom izgubljenih ozemelj. Energi\xc4\x8dna \xc5\xbeena Filipa V. \xc5\xa0panskega, Elizabeta Farnese, je sku\xc5\xa1ala na ta na\xc4\x8din pridobiti ozemlje za kne\xc5\xbeevino svojih sinov. Podvigu se je postavila po robu t. i. \xc4\x8detverna aliansa (cesar, Velika Britanija, Republika Nizozemska, Francija). Angle\xc5\xbei so uni\xc4\x8dili \xc5\xa1pansko ladjevje pri rtu Passaro na obali Sicilije, Francozi pa so z voja\xc5\xa1kim posegom na podro\xc4\x8dje Pirenejev prisilili \xc5\xa0panijo v podpis pogodbe v Haagu, po kateri se je \xc5\xa0panija umaknila z zasedenih ozemelj, Avstrija je dobila Sicilijo in v zameno Savoji odstopila Sardinijo, ki je bila povzdignjena v kraljevino. Cesar je Filipa V. priznal za \xc5\xa1panskega kralja in mu pogojno zagotovil nasledstvo v Parmi in Piacenzi. Z novimi pridobitvami je avstrijska monarhija dosegla svoj dotlej najve\xc4\x8dji obseg; njena notranja povezanost in trdnost pa nikakor ni ustrezala tej razse\xc5\xbenosti._NEWLINE_V letih po utrechtskem miru so gospodarsko-politi\xc4\x8dni interesi ve\xc4\x8dkrat preme\xc5\xa1ali zavezni\xc5\xa1tva med dr\xc5\xbeavami. Zapora reke \xc5\xa0elde je gospodarsko du\xc5\xa1ila Antwerpen in vso Avstrijsko Nizozemsko. Da bi trgovcem odprl nove mo\xc5\xbenosti, je Karel VI. leta 1725 podprl Ostendsko dru\xc5\xbebo za prekomorsko trgovino. Velika Britanija, Francija in Prusija so se takoj odzvale in se povezale v zvezo, nasproti kateri je potem Avstrija iskala zavezni\xc5\xa1tvo pri Rusiji. Zavezni\xc5\xa1tva so se \xc5\xa1e spreminjala, dokler prinz Evgen Savojski ni v dunajski pogodbi iz marca 1731 na\xc5\xa1el re\xc5\xa1itve, ki je dala vsakemu svoje: Velika Britanija je cesarju priznala pragmati\xc4\x8dno sankcijo, cesar se je zavezal, da dedinje Marije Terezije ne bo poro\xc4\x8dil s princem velike dr\xc5\xbeave, odrekel se je Ostendski dru\xc5\xbebi in dovolil vstop \xc5\xa1panski vojski v Toskano, Parmo in Piacenzo._NEWLINE_Leta 1731 je salzbur\xc5\xa1ki knezo\xc5\xa1kof Leopold Firmian pritisnil z zelo ostrimi rekatolizacijskimi ukrepi na protestantsko prebivalstvo v svoji kne\xc5\xbeevini (pribli\xc5\xbeno petina), kar je privedlo do izselitve kakih 20.000 ljudi, prete\xc5\xbeno v vzhodno Prusijo. Cesarska oblast ni naredila ni\xc4\x8desar, da bi jih za\xc5\xa1\xc4\x8ditila. Leta 1732 je Avstrija voja\xc5\xa1ko intervenirala na Korziki v korist genovski oblasti, proti kateri so se uprli prebivalci (ker se je bala, da bi to storili Burboni)._NEWLINE_Smrt poljskega kralja Avgusta Mo\xc4\x8dnega leta 1733 in poljska nasledstvena vojna, ki ji je sledila, je bila nova prilo\xc5\xbenost za uveljavljanje starih interesov, ki je ponovno prerazporedila evropska ozemlja. Glavana boji\xc5\xa1\xc4\x8da so bila dale\xc4\x8d od Poljske: Porenje, severna in ju\xc5\xbena Italija. Francija je izkoristila prilo\xc5\xbenost za zasedbo Lotaringije. Avstrija je bila voja\xc5\xa1ko precej osamljena in zlasti v ju\xc5\xbeni Italiji zelo \xc5\xa1ibka, kjer je hitro izgubila Neapelj in Sicilijo. Z dunajskim preliminarnim mirom (1735, potrjen 1738) je poljski kralj postal Albert II., sa\xc5\xa1ki volilni knez in sin prej\xc5\xa1njega kralja. Njegov protikandidat, Stanislav Leszczynski, je smel do svoje smrti vladati Lotaringiji, ki je potem pripadla Franciji; dotedanjemu lotarin\xc5\xa1kemu vojvodi Francu I. \xc5\xa0tefanu je bila priznana pravica do velike vojvodine Toskane (po izumrtju Medi\xc4\x8dejcev leta 1737 mu je pripadala tudi po pravilih dedovanja). Avstrija je morala Neapelj in Sicilijo odstopiti vzporedni veji \xc5\xa1panskih Burbonov; obdr\xc5\xbeala je Parmo in Piacenzo, od Francije pa je dobila tudi pogojno zagotovilo spo\xc5\xa1tovanja pragmati\xc4\x8dne sankcije. _NEWLINE_\xc5\xa0e pred potrditvijo te mirovne pogodbe je aprila 1736 umrl princ Evgen Savojski, ki je slu\xc5\xbeil trem avstrijskim cesarjem in bil voja\xc5\xa1ko in politi\xc4\x8dno najbolj zaslu\xc5\xbeen mo\xc5\xbe za tedanjo veli\xc4\x8dino avstrijske monarhije.\n_START_SECTION_\nDruga osmanska vojna Karla VI.\n_START_PARAGRAPH_\nVojne \xc5\xbeeljna stran med dunajskimi dr\xc5\xbeavniki je hotela avstrijske izgube v poljski nasledstveni vojni nadomestiti s pridobitvami na Balkanu, kjer se je zdelo, da Osmani nimajo ve\xc4\x8d prave mo\xc4\x8di. Niso upo\xc5\xa1tevali, da je osmansko vojsko ravnokar reorganiziral nekdanji francoski in potem avstrijski general Claude Alexandre de Bonneval, ki je moral zaradi \xc5\xa1kandala zapustiti Avstrijo, sprejel islam in vojski poveljeval kot Ahmet pa\xc5\xa1a. Na drugi strani po smrti princa Evgena Avstrijci niso imeli sposobnega vojskovodje (tudi cesar ni bil voja\xc5\xa1ko izobra\xc5\xbeen)._NEWLINE_Avstrijci so poleti 1737 vojno za\xc4\x8deli uspe\xc5\xa1no, osvojili so Ni\xc5\xa1, potem pa so se za\xc4\x8deli umikati. Zaradi neodlo\xc4\x8dnosti so julija 1739 izgubili bitko pri Grocki. Zamenjave poveljnikov niso bile uspe\xc5\xa1ne. Za\xc4\x8dela so se pogajanja, v katerih so bili Osmani zaradi svojih uspehov vse zahtevnej\xc5\xa1i. Nazadnje je bil septembra 1739 v Beogradu sklenjen mir, s katerim je Avstrija izgubila ve\xc4\x8dino pridobitev iz Po\xc5\xbearevca: severno Srbijo z Beogradom, avstrijski del Bosne in Malo Vla\xc5\xa1ko._NEWLINE_Bolj kot ozemeljske izgube pa je bila za Avstrijo bole\xc4\x8da izguba presti\xc5\xbea. Mo\xc4\x8dno je padel ugled avstrijske vojske v Evropi, tako da se je zdel polo\xc5\xbeaj triindvajsetletne Marije Terezije, ki je po o\xc4\x8detovi smrti oktobra 1740 prevzela vladanje, skorajda nere\xc5\xa1ljiv.\n_START_SECTION_\nAvstrijska nasledstvena vojna (1740-48)\n_START_PARAGRAPH_\nBavarska ni nikdar priznala pragmati\xc4\x8dne sankcije. Njen volilni knez Karel Albert je zahteval dedovanje habsbur\xc5\xa1kih dednih de\xc5\xbeel zase, \xc4\x8deprav mu je bilo z dokumenti dokazano, da k temu ni upravi\xc4\x8den. Sa\xc5\xa1ka se ni strinjala, da bi \xc4\x8de\xc5\xa1ki volilni glas pre\xc5\xa1el na soproga Marije Terezije, Franca \xc5\xa0tefana. Francija je bila zaveznica Bavarske, a vodja njene zunanje politike, kardinal Fleury in kralj Ludvik XV. nista bila navdu\xc5\xa1ena za vojno. Druga\xc4\x8de je razmi\xc5\xa1ljal mladi pruski kralj Friderik II., ki je ravnokar nasledil o\xc4\x8deta in njegovo mo\xc4\x8dno in udarno vojsko. Takoj je na\xc5\xa1el motiv konflikta: na osnovi zgodovinskih dogodkov, ki so segali nazaj do njegovega prapradeda, je zahteval del \xc5\xa0lezije. Ker Marija Terezija na zahtevo ni pristala, je decembra 1740 z vojsko prekora\xc4\x8dil mejo; protestantsko prebivalstvo ga je prijazno sprejelo, za\xc4\x8dela se je prva \xc5\xa1lezijska vojna (1741-42). Aprila 1741 je bila \xc5\xa1ibka avstrijska obramba pora\xc5\xbeena pri Ma\xc5\x82ujowicah. Poraz je bil znamenje za napad vseh avstrijskih sovra\xc5\xbenikov, ki so si avstrijsko monarhijo \xc5\xbee v naprej razdelili: Bavarska naj bi dobila \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, Zgornjo Avstrijo, Tirolsko in Prednjo Avstrijo, Sa\xc5\xa1ka Moravsko in del \xc5\xa0lezije, Francija Avstrijsko Nizozemsko, \xc5\xa0panija habsbur\xc5\xa1ke posesti v Italiji. Bavarsko-francoska vojska je v smeri Dunaja prodrla do reke Traisen, potem je zavila na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Karel Albert se je kronal za \xc4\x8de\xc5\xa1kega kralja._NEWLINE_Jeseni 1741 je Marija Terezija s svojo osebnostjo in \xc5\xa1armom prepri\xc4\x8dala oklevajo\xc4\x8de ogrske stanove, da so jo podprli; obljubila jim je, da bo spo\xc5\xa1tovala ogrsko ustavo in je svojo obljubo kasneje tudi dr\xc5\xbeala. 20.000 mo\xc5\xbe, ki so jih prispevali ogrski stanovi, in medsebojno nezaupanje dr\xc5\xbeav sovra\xc5\xbene koalicije je bilo odlo\xc4\x8dilno za preobrat. 24. januarja 1742 so avstrijsko-ogrske \xc4\x8dete zavzele Linz. Istega dne je bil bavarski volilni knez Karel Albert v Frankfurtu izvoljen za cesarja Karla VII. Februarja so Avstrijci zavzeli M\xc3\xbcnchen in velik del Bavarske. _NEWLINE_Kmalu pa je Friderik II. spet za\xc4\x8del z ofenzivo in zahteval zase celo del \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, kar je Marija Terezija zavrnila. Zmaga Friderika nad vojsko Karla Lotarin\xc5\xa1kega, mlaj\xc5\xa1ega brata Franca \xc5\xa0tefana, pri Chotusicah (maj 1742) je spro\xc5\xbeila britansko posredovanje za mir. Julija 1742 je bil v Berlinu podpisan med Prusijo in Avstrijo mir, s katerim se je morala Marija Terezija odpovedati ve\xc4\x8dini \xc5\xa0lezije. Miru se je septembra pridru\xc5\xbeila tudi Sa\xc5\xa1ka in Marija Terezija je dobila proste roke za nadaljevanje vojne z ostalimi nasprotnicami._NEWLINE_Med tem je v Londonu pri\xc5\xa1la na oblast prej\xc5\xa1nja opozicija in novi minister John Carteret je aktivno posegel v avstrijsko nasledstveno vojno. Prepri\xc4\x8dal je sardinskega kralja Karla Emanuela III., da je prestopil na avstrijsko stran; isto je naredila Sa\xc5\xa1ka. Francoske \xc4\x8dete so bile prisiljene zapustiti \xc4\x8ce\xc5\xa1ko in Marija Terezija se je lahko v Pragi kronala za \xc4\x8de\xc5\xa1ko kraljico, ponovno je bila vladarica avstrijskih dednih de\xc5\xbeel._NEWLINE_V letu 1743 je bila avstrijska vojska uspe\xc5\xa1na na italijanskem boji\xc5\xa1\xc4\x8du proti \xc5\xa0pancem (Camposanto ob Panari), pragmati\xc4\x8dna armada, sestavljena iz avstrijskih, britanskih in nizozemskih enot, pa proti francoski vojski v zahodni Nem\xc4\x8diji (Dettingen ob Majni, junij 1743). Cesar Karel VII. je moral, po izgubljeni bitki pri Simbachu ob Innu, \xc5\xbee drugi\xc4\x8d be\xc5\xbeati iz domovine. Jeseni je postalo z worm\xc5\xa1ko pogodbo sodelovanje med Veliko Britanijo, Sardinijo in Avstrijo \xc5\xa1e tesnej\xc5\xa1e in izzvalo tudi formalno vojno napoved Francije. Ko je poleti 1744 na \xc4\x8delu avstrijske vojske Karel Lotarin\xc5\xa1ki prodrl v Alzaciji v bli\xc5\xbeino Strasbourga, je Friderik II. ocenil, da bi bila ob francoskem porazu ogro\xc5\xbeena njegova \xc5\xa1lezijska posest in je ponovno napadel; njegova vojska je vkorakala na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, za\xc4\x8dela se je druga \xc5\xa1lezijska vojna. Avstrija je morala potegniti svoje \xc4\x8dete iz Porenja, Sa\xc5\xa1ka je napadla Prusijo in Friderik II. se je moral sredi zime umakniti s \xc4\x8ce\xc5\xa1ke. Avstrijska vojska je tretji\xc4\x8d vkorakala v M\xc3\xbcnchen. Cesar Karel VII. je januarja 1745 nepri\xc4\x8dakovano umrl. Njegov sin  Maksimilijan III. Jo\xc5\xbeef je aprila sklenil z Marijo Terezijo mir v F\xc3\xbcssnu, priznal pragmati\xc4\x8dno sankcijo in obljubil svoj volilni glas soprogu Marije Terezije. Franc \xc5\xa0tefan je bil oktobra 1745 v Frankfurtu izvoljen in kronan za cesarja._NEWLINE_Tri zmage pruske vojske nad avstrijskimi in sa\xc5\xa1kimi \xc4\x8detam (Hohenfriedberg, Soor, Kesseldorf) so decembra 1745 prisilile Marijo Terezijo v podpis miru s Friderikom II. v Dresdnu, ki je kon\xc4\x8dal drugo \xc5\xa1lezijsko vojno. Sklenitev miru je ustrezala tudi britanski politiki, ker se je odtlej bojevanje lahko osredoto\xc4\x8dilo na njihovega glavnega sovra\xc5\xbenika, Francijo. Ta je v nadaljevanju vojne na Nizozemskem dosegala zmage (Fontenoy, Roucaux, Lagfeld), predati se ji je morala nizozemska utrdba Bergen op Zoom. Na morju so bili Angle\xc5\xbei mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i. V Italiji je po vrsti neuspehov junija 1746 avstrijska vojska dosegla veliko zmago pri Piacenzi. Po krizi v odnosih med \xc5\xa0panijo in Francijo in potem, ko je Rusija poslala svoje enote Avstriji v pomo\xc4\x8d na rensko fronto, se je polo\xc5\xbeaj Marije Terezije okrepil. Za\xc4\x8dela so se pogajanja. Britanci in Francozi so se v naprej dogovorili o mirovnih pogojih in Avstrija je bila z mirom v Aachnu (oktober 1748) postavljena pred gotova dejstva. V splo\xc5\xa1nem so morali vsi udele\xc5\xbeenci vojne zavzeta ozemlja vrniti. Avstrija je morala \xc5\xa1panskemu princu Filipu, sinu Filipa V. in Elizabete Farnese, odstopiti Parmo, Piacenzo in Guastallo, dokon\xc4\x8dno pa je bila priznana pragmati\xc4\x8dna sankcija in s tem pravica Marije Terezije do nasledstva v avstrijskih dednih de\xc5\xbeelah.\n_START_SECTION_\nPrerazporeditev zavezni\xc5\xa1tev. Sedemletna vojna.\n_START_PARAGRAPH_\nObdobje, ki je sledilo aachenskemu miru, sta krojili nasprotji med Avstrijo in Prusijo ter Veliko Britanijo in Francijo. V sredi\xc5\xa1\xc4\x8du avstrijsko-pruskega spora je bila \xc5\xa0lezija, bogata z rudninami, pomembnimi za gospodarstvi obeh de\xc5\xbeel. Wenzel Anton von Kaunitz, vodja avstrijske delegacije v Aachnu in kasnej\xc5\xa1i avstrijski kancler, je bil prepri\xc4\x8dan, da bodo avstrijski interesi odslej bolje sovpadali s francoskimi kot z britanskimi in je v Mariji Tereziji hitro na\xc5\xa1el somi\xc5\xa1ljenico, ne pa tudi med drugimi dunajskimi vodilnimi mo\xc5\xbemi. Med svojim triletnim poslanstvom v Parizu tudi Francozov ni mogel pridobiti za svoje politi\xc4\x8dne ideje. \xc5\xa0ele izbruh sovra\xc5\xbenosti med francoskimi in britanskimi kolonialisti v Severni Ameriki leta 1754 in podpis westminstrske konvencije, v kateri so se Britanci povezali s Prusi, sta pripravila Francoze do podpisa obrambne zveze z Avstrijo (prva versajska pogodba, maj 1756). Ko je potem Friderik II. prekora\xc4\x8dil mejo Sa\xc5\xa1ke (ki se je izogibala stopiti na eno ali drugo stran) in jo prisilil h kapitulaciji in je pri Lovosicah na severnem \xc4\x8ce\xc5\xa1kem odbil avstrijske \xc4\x8dete, ki so ji prihajale na pomo\xc4\x8d, je bila Francija pripravljena skleniti napadalno drugo versajsko pogodbo (maj 1757), v kateri je bila Francozom, v primeru zavzetja \xc5\xa0lezije, obljubljena Avstrijska Nizozemska. Zaveznicama sta se pridru\xc5\xbeili \xc5\xa1e Rusija in \xc5\xa0vedska. Friderik II. ni \xc4\x8dakal na napad in je nameraval dose\xc4\x8di odlo\xc4\x8dilno zmago \xc5\xa1e preden nasprotniki zberejo sile. Maja 1757 je zmagal pri Pragi, a mesto se ni vdalo. Pri Kolinu je avstrijski feldmar\xc5\xa1al Daun prvi\xc4\x8d v veliki bitki premagal strahospo\xc5\xa1tovanega nasprotnika. V sedmih letih vojne (1756-63) se je zvrstilo polno zmag in porazov na obeh straneh. Leto 1757 se je kon\xc4\x8dalo uspe\xc5\xa1no za Pruse, jeseni 1758 pa se je za\xc4\x8dela vojna sre\xc4\x8da obra\xc4\x8dati in avgusta 1759 so Prusi do\xc5\xbeiveli pri Kunowicah (severovzhodno od Frankfurta na Odri) uni\xc4\x8dujo\xc4\x8d poraz v boju z avstrijsko-rusko vojsko pod vodstvom generalov  Laudona in Saltykova. Vendar je bilo z Rusi vedno te\xc5\xbeko sodelovati v smislu dolo\xc4\x8denega skupnega cilja in tako tudi ta velika zmaga, po kateri je obupani Friderik II. razmi\xc5\xa1ljal o samomoru, ni bila izkori\xc5\xa1\xc4\x8dena. Leta 1760 so Prusi spet nanizali ve\xc4\x8d zmag. Leta 1761 so bile \xc5\xbee vse strani iz\xc4\x8drpane od vojne. Velika Britanija je v vzporedno potekajo\xc4\x8di pomorski vojni dotlej ve\xc4\x8dinoma uresni\xc4\x8dila svoje cilje v Severni Ameriki in Indiji in se je za\xc4\x8dela pogajati s Francozi o miru. Stara britanska vlada je padla in ko je novi kabinet ukinil denarno podporo pruski strani, ko je Avstrija zasedla \xc5\xa0lezijo in Rusija vzhodno Pomorjansko, je bil Friderik II. ponovno v hudi stiski. Toda januarja 1762 je umrla ruska carica Elizabeta, velika sovra\xc5\xbenica Friderika II., in njen naslednik Peter III., ki je obo\xc5\xbeeval pruskega kralja, je s Prusijo sklenil mir in ji vrnil vsa osvojena ozemlja. \xc5\xa0vedska se je priklju\xc4\x8dila rusko-pruski mirovni pogodbi. Povsem osamljena Avstrija je izgubila \xc5\xa1e bitko pri Burkat\xc3\xb3wu (obmo\xc4\x8dje \xc5\x9awidnica) in se umaknila iz \xc5\xa0lezije._NEWLINE_Mir med Avstrijo in Prusijo, sklenjen  februarja 1763 v sa\xc5\xa1kem gradu Hubertusburg, je potrdil meje izpred vojne. Avstrija se je morala sprijazniti z izgubo \xc5\xa0lezije. Friderik II. je obljubil princu Jo\xc5\xbeefu, sinu Marije Terezije, podporo pri volitvah za cesarja. Prusija si je zagotovila status velesile, mesto v pentarhiji (Velika Britanija, Francija, Prusija, Avstrija, Rusija), ki je odtlej uravnavala ravnote\xc5\xbeje sil v Evropi; nasprotje med Avstrijo in Prusijo pa je \xc5\xa1e naprej krojilo politi\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje v cesarstvu._NEWLINE_Leta 1764 je bil prvi sin Marije Terezije, Jo\xc5\xbeef II., izvoljen za rimsko-nem\xc5\xa1kega kralja in po smrti o\xc4\x8deta je naslednje leto brez problemov postal tudi cesar. Avstrijsko politiko je \xc5\xa1e vedno vodila mati, vendar je bilo njegovo stali\xc5\xa1\xc4\x8de pomembno v nekaterih zunanjepoliti\xc4\x8dnih zadevah, ko se Kaunitz in Marija Terezija nista strinjala._NEWLINE_Ena od njih je bilo sodelovanje pri dogovoru med Prusijo in Rusijo o prvi delitvi Poljske. Poleti 1769 je avstrijska vojska ob izgredih v trinajstih spi\xc5\xa1kih mestih (ki jih je Ogrska leta 1412 dala v fevd poljski kroni) na zahtevo poljskega kralja zadu\xc5\xa1ila nemire in obenem zasedla tri staropoljske \xc5\xbeupnije z dragocenim rudnikom soli Wieliczka. Rusija in Prusija sta se med tem sporazumeli o aneksiji nekaterih poljskih ozemelj in Avstrija je avgusta 1772, proti volji Marije Terezije, pristopila k sporazumu in na ta na\xc4\x8din dobila vzhodno Galicijo. Tri leta kasneje je za posredovanje v miru med Rusijo in Osmanskim cesarstvom (v K\xc3\xbc\xc3\xa7\xc3\xbck Kaynarci) brez boja dobila \xc5\xa1e redko naseljeno in zanemarjeno Bukovino._NEWLINE_Kaunitz je imel Jo\xc5\xbeefovo podporo tudi tedaj, ko se je z bavarskim volilnim knezom Karlom Teodorjem dogovoril, da bo Bavarska Avstriji odstopila gospostvo Mindelheim in nekdanji \xc4\x8de\xc5\xa1ki fevd v Zgornjem Palatinatu (Oberpfalz). Kljub temu da se prebivalstvo s tem ni strinjalo, je avstrijska vojska ozemlje takoj zasedla. Friderik II. se je burno odzval in v povra\xc4\x8dilo zasedel \xc4\x8ce\xc5\xa1ko. Konflikt je z mirom v Teschnu (maj 1779) re\xc5\xa1ila Marija Terezija. To je bilo njeno zadnje zunanjepoliti\xc4\x8dno posredovanje. Novembra 1780 je umrla.\n_START_SECTION_\nReforme Marije Terezije\n_START_PARAGRAPH_\nMarija Terezija je \xc5\xbee leta 1742 izvedla pomembne spremembe v dunajskih dvornih svetih. Ustanovila je novo "dvorno in dr\xc5\xbeavno pisarno", ki naj bi se ukvarjala z zadevami zunanje politike in dinastije, in jo poverila samostojno razmi\xc5\xa1ljajo\xc4\x8demu mlademu grofu (kasneje knezu) Kaunitzu. Ustanovila je dvorni voja\xc5\xa1ki svet in leta 1746 iz njega izdvojila samostojni generalni komisariat za vojsko. Leta 1749 je dobil Theodor Anton Taulow von Rosenthal nalogo, da organizira centralni dru\xc5\xbeinski, dvorni in dr\xc5\xbeavni arhiv. Za urejanje kroni\xc4\x8dnih konfliktov med dunajsko oblastjo ter ogrskimi stanovi in ju\xc5\xbenoogrskimi pravoslavci je bila ustanovljena "dvorna deputacija in Banaticis, Transsylvanicis et Illiricis". _NEWLINE_Temeljitej\xc5\xa1ih reform, ki so segale globoko v de\xc5\xbeelno upravo, se je Marija Terezija lotila v mirnej\xc5\xa1em obdobju po aachenskem miru. Grof Friedrich Wilhelm von Haugwitz je bil sprva imenovan za vodjo uprave v Tropauu, del\xc4\x8dku \xc5\xa0lezije, ki je \xc5\xa1e ostal Avstriji. Potem ko mu je tam uspelo lo\xc4\x8diti de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbeje finance od stanovskih, je dobil nalogo, da reorganizira upravo po pruskem zgledu. Organiziral je politi\xc4\x8dno in finan\xc4\x8dno upravo najprej za avstrijske de\xc5\xbeele in Dunaj, potem pa jo je postopno \xc5\xa1iril na monarhijo. Ker ga je vladarica trdno podpirala, je bil uspe\xc5\xa1en kljub odporu ve\xc4\x8dine starega upravnega aparata. Na najvi\xc5\xa1je mesto politi\xc4\x8dnega in finan\xc4\x8dnega upravljanja je postavil directorium in publicis et cameralibus. Ta je imel ustrezne urade na nivoju de\xc5\xbeel in okrajev (kasneje gubernij) pod njimi. Posebno zadnji so bili trn v peti plemstvu, saj so posegali v prej\xc5\xa1nje njihove pristojnosti. Tudi sicer so se pojavljali poskusi sabota\xc5\xbe, tako da je moral von Haugwitz nastopati zelo ostro in odlo\xc4\x8dno. Ustanovljena je bila najvi\xc5\xa1ja sodna oblast in s tem sodstvo lo\xc4\x8deno od uprave._NEWLINE_Opisana uprava je bila skupna za avstrijske in \xc4\x8de\xc5\xa1ke de\xc5\xbeele. Ogrska, Avstrijska Nizozemska in severna Italija so ohranile stare fevdalne institucije, vpeljane so bile le nekatere povezave med sistemi. Posebno obzirna je bila Marija Terezija do Ogrske, kateri je leta 1776 prepustila jadransko pristani\xc5\xa1\xc4\x8de Reko._NEWLINE_Leta 1760, ko med sedemletno vojno dohodki niso mogli dohajati velikih voja\xc5\xa1kih izdatkov, so na zahtevo Kauniza popolnoma lo\xc4\x8dili finan\xc4\x8dno (obra\xc4\x8dunska pisarna) in politi\xc4\x8dno (zdru\xc5\xbeena avstrijsko-\xc4\x8de\xc5\xa1ka dvorna pisarna) upravljanje. Za usklajevanje vseh najvi\xc5\xa1jih uradov je bil ustanovljen posvetovalni dr\xc5\xbeavni svet._NEWLINE_\xc5\xa0tevilne so bile reforme na podro\xc4\x8dju varovanja kmeta: odprava desetine, omejitev patrimonialnega sodstva, lo\xc4\x8ditev kme\xc4\x8dke in gosposke zemlje na osnovi terezijanskega katastra iz leta 1751; dalje zmanj\xc5\xa1evanje cehovskih omejitev, podpora industrializaciji in poenotenje denarnega sistema. _NEWLINE_\xc5\xa0olstvo se je za\xc4\x8delo organizirano razvijati, ko je bila leta 1760 ustanovljena avtonomna \xc5\xa1tudijska komisija; ljudske \xc5\xa1ole so slu\xc5\xbeile opismenjevanju (v de\xc5\xbeelah s slovenskim prebivalstvom so bile v za\xc4\x8detnih razredih slovenske), "glavne" \xc5\xa1ole so \xc5\xbee imele latin\xc5\xa1\xc4\x8dino, normalke so slu\xc5\xbeile vzgoji u\xc4\x8diteljev, vi\xc5\xa1ja \xc5\xa1ola je bil terezijanski kolegij; \xc4\x8dastniki so se \xc5\xa1olali na terezijanski voja\xc5\xa1ki akademiji, ustanovljena je bila akademija za \xc5\xa1olanje diplomatov. Osebni zdravnik Marije Terezije Gerhard van Swieten je dobil nalogo na novo organizirati medicinsko fakulteto dunajske univerze; pou\xc4\x8devali so v nem\xc5\xa1\xc4\x8dini (ne ve\xc4\x8d latin\xc5\xa1\xc4\x8dini). Univerzi sta se za\xc4\x8deli razvijati tudi v Gradcu in Innsbrucku, a ju je Jo\xc5\xbeef II. kasneje spremenil v liceja. Eden glavnih namenov visokih \xc5\xa1ol je bila vzgoja akademsko kvalificiranih dr\xc5\xbeavnih uradnikov._NEWLINE_Leta 1754 je bilo, predvsem iz voja\xc5\xa1kih razlogov, organizirano prvo \xc5\xa1tetje prebivalstva v avstrijskih in \xc4\x8de\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelah ( preko 6 milj. prebivalcev), leta 1771 drugo \xc5\xa1tetje, to pot v vseh de\xc5\xbeelah (19 milijonov prebivalcev).\n_START_SECTION_\nReforme Jo\xc5\xbeefa II.\n_START_PARAGRAPH_\nReforme svoje matere je nadaljeval Jo\xc5\xbeef II. Kot prista\xc5\xa1 razsvetljenstva in racionalizma pa ni imel dovolj posluha za tradicijo, obi\xc4\x8daje in \xc4\x8dustva ljudi, tako so njegovi ukrepi velikokrat naleteli na odpor in nazadnje niso bili sprejeti. Jo\xc5\xbeef je \xc5\xbeelel \xc4\x8dim bolj poenotiti in poenostaviti upravljanje in ga centralizirati; zdru\xc5\xbeeval je urade in gubernije, odpravljal stare privilegije in ceremonije. Leta 1781 je odpravil podlo\xc5\xbeni\xc5\xa1tvo, leta 1786 je vpeljal splo\xc5\xa1ni dr\xc5\xbeavljanski zakonik, leta 1788 odpravil smrtno kazen, na novo uredil zemlji\xc5\xa1ki davek na osnovi jo\xc5\xbeefinskega katastra._NEWLINE_Veliko njegovih reform je posegalo v cerkveno politiko. Leta 1781 je izdal toleran\xc4\x8dni patent, ki je dajal versko svobodo pripadnikom vseh kr\xc5\xa1\xc4\x8danskih veroizpovedi; pomenil je konec stoletja trajajo\xc4\x8dega skrivnega protestantizma; pove\xc4\x8dane so bile tudi pravice judov. Razpu\xc5\xa1\xc4\x8deni so bili vsi samostani, ki niso bili namenjeni vzgoji ali bolni\xc5\xa1ki negi; ukinjenih je bilo ve\xc4\x8d kot 700 samostanov, na Slovenskem samostani v Sti\xc4\x8dni, Kostanjevici, Vetrinju, \xc5\xbdi\xc4\x8dah, Bistri, Marenbergu, Mekinjah (tedaj klarise) in samostan Adergas. Vpeljal je dr\xc5\xbeavne seminarje za vzgojo duhovnikov, ukinil mnoge procesije, bo\xc5\xbeje poti, omejil praznike, razpustil bratov\xc5\xa1\xc4\x8dine. Pojavili so se za\xc4\x8detki zdravstvenega varstva in prvi domovi za ostarele._NEWLINE_\xc4\x8ceprav so mnogi ukrepi naleteli na hud odpor, pa so se jo\xc5\xbeefinskih reform spominjali do konca cesarstva.\n_START_SECTION_\nDesetletje cesarja Jo\xc5\xbeefa II. (1780-90)\n_START_PARAGRAPH_\nPo samostojnem prevzemu oblasti se je cesar Jo\xc5\xbeef II. najprej lotil urejanja razmer v Avstrijski Nizozemski. Dosegel je odslovitev posadk Republike Nizozemske iz avstrijskih obmejnih utrdb. Ko pa je poskusil dose\xc4\x8di ukinitev pomorske blokade antwerpenskega pristani\xc5\xa1\xc4\x8da, ki je trajala \xc5\xbee od leta 1585, pa se je Republika Nizozemska odlo\xc4\x8dno uprla, blokado je bila pripravljena braniti tudi za ceno vojne; cesar je moral odnehati. Pri\xc4\x8dakovanja prebivalstva je \xc5\xa1e bolj razo\xc4\x8daral, ko si je prizadeval zamenjati njihovo de\xc5\xbeelo za Bavarsko. Zamenjavi sta nasprotovali tudi Francija in zveza dr\xc5\xbeavnih knezov pod vodstvom pruskega kralja Friderika II._NEWLINE_Leta 1788 se je monarhija za\xc4\x8dela skupaj z Rusi ponovno bojevati proti Osmanom. Po prvih neuspehih je leta 1789 prevzel poveljstvo nad cesarsko vojsko stari general Laudon in zavzel Beograd; skupaj z Rusi so Avstrijci zmagal pri Foc\xc5\x9fani. Osmani tako niso bili ve\xc4\x8d nevarni, na splo\xc5\xa1no pa je bil politi\xc4\x8dni polo\xc5\xbeaj vse bolj zaskrbljujo\xc4\x8d._NEWLINE_Prusija je vodila Avstriji sovra\xc5\xbeno politiko in se povezovala z Veliko Britanijo, \xc5\xa0vedsko in Osmanskim cesarstvom. Zavezni\xc5\xa1ko Francijo je hromila revolucija. Nemiri so se pojavljali tudi v habsbur\xc5\xa1kih de\xc5\xbeelah. Jo\xc5\xbeefinske reforme so povzro\xc4\x8dale odpor na Nizozemskem in na Ogrskem, kjer je prej Marija Terezija dosledno spo\xc5\xa1tovala njihov posebni status. Na Nizozemskem je cesar s hitrimi koraki uvajal popolno preureditev tradicionalnega upravljanja; katoli\xc5\xa1ke konservativne skupine so se povezale z revolucionarnimi (ob skupnih zamerah do cesarja) in zavzele Bruselj. Ko je tak\xc5\xa1no stanje trajalo \xc5\xbee predolgo in je Jo\xc5\xbeef izgubil potrpljenje in odpravil vse stare brabantske plemi\xc5\xa1ke privilegije, so oboro\xc5\xbeene enote upornikov s pomo\xc4\x8djo tujine iz ozemlja Republike Nizozemske prodrle na jug in v Bruslju ustanovile neodvisno republiko, ki so jo Prusija in pomorske sile konec leta 1790 priznale._NEWLINE_Ogrski stanovi so na Jo\xc5\xbeefove reforme od vsega za\xc4\x8detka gledali z nezaupanjem. Cesar jih je u\xc5\xbealil \xc5\xbee leta 1784, ko je odklonil kronanje s \xc5\xa0tefanovo krono in je ta simbol ogrske dr\xc5\xbeavnosti dal celo prenesti na Dunaj. Ko pa ni sklical njihovega de\xc5\xbeelnega zbora in je namesto latin\xc5\xa1\xc4\x8dine za uradni jezik proglasil nem\xc5\xa1\xc4\x8dino, je bilo razburjenje vsesplo\xc5\xa1no. Cesar je januarja 1790 svoje ukaze, razen toleran\xc4\x8dnega patenta in odprave tla\xc4\x8danstva, umaknil, a razmere se niso umirile._NEWLINE_Februarja 1790 je Jo\xc5\xbeef II. umrl. Nasledil ga je brat Leopold, dotlej nadvojvoda Toskane, izjemno napredne de\xc5\xbeele.\n_START_SECTION_\nVladanje cesarja Leopolda II. (1790-92)\n_START_PARAGRAPH_\nCesar Leopold II. je v neverjetno kratkem \xc4\x8dasu re\xc5\xa1il vrsto ko\xc4\x8dljivih in nevarnih problemov. Bil je izku\xc5\xa1en politik z izostrenim \xc4\x8dutom za mo\xc5\xbenosti. Julija 1790 je v reichenba\xc5\xa1ki konvenciji dosegel poravnavo s Prusijo. Avgusta 1791 je kon\xc4\x8dal vojno z Osmani (mir v Sistovi). V Avstrijsko Nizozemsko so \xc5\xbee pred koncem leta 1790 prispele mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e avstrijske enote, spori med bruseljskimi vstajniki so pospe\xc5\xa1ili preobrat in decembra 1790 so na kongresu v Haagu evropske sile priznale Avstriji njeno nizozemsko posest. Leopold je na svojo stran pridobil ogrske pravoslavce, ogrskim stanovom je dal ve\xc4\x8d pravic pri sprejemanju zakonov, odpravil nem\xc5\xa1\xc4\x8dino kot uradni jezik in se dal kronati za ogrskega kralja._NEWLINE_Pri jo\xc5\xbeefinskih reformah je vsepovsod pri\xc5\xa1lo do kompromisov. Ukrepi pretirane centralizacije so bili ukinjeni, ponovno sta bili lo\xc4\x8deni politi\xc4\x8dno in finan\xc4\x8dno upravljanje, stanovi so dobili nazaj nekatere prej\xc5\xa1nje pristojnosti, zlasti odlo\xc4\x8danje pri vi\xc5\xa1ini davkov in voja\xc5\xa1ki slu\xc5\xbebi. Ostale so reforme v korist kmetstva in \xc5\xa1olstva. Seminarji za duhovnike so bili ukinjeni, nekateri samostani so bili spet dovoljeni._NEWLINE_Leopold II. je s Prusijo sklenil obrambno zvezo potem pa ga je marca 1792 ustavila nenadna smrt. Za pomo\xc4\x8d sestri Marije Antoniette in svaku, francoskemu kralju Ludviku XVI., mu je zmanjkalo \xc4\x8dasa.\n_START_SECTION_\nZadnja leta Svetega rimskega cesarstva pod vladavino cesarja Franca II. (1792-1806)\n_START_PARAGRAPH_\nS cesarjem Francem II. se je za avstrijsko monarhijo nehalo obdobje razsvetljenskih idej, ki so vodile njihove vladarje pol stoletja. Za\xc4\x8del se je boj za ohranjanje starega reda, pri \xc4\x8demer so pri\xc5\xa1le do veljave spet konservativne sile. Tudi Franc II. sam, ki po vladarskih sposobnostih ni dosegal svojih predhodnikov, je k temu prispeval svoj dele\xc5\xbe._NEWLINE_Takoj po njegovem nastopu je pari\xc5\xa1ka zakonodajna skup\xc5\xa1\xc4\x8dina, na pobudo \xc5\xbeirondistov, ki so \xc5\xbeeleli preusmeriti razburjene mno\xc5\xbeice na zunanjega sovra\xc5\xbenika, napovedala Avstriji vojno. Zvezi Avstrije in Prusije sta se pridru\xc5\xbeili Rusija in Sardinija. Nespametni manifest zaveznikov, v katerem so revolucionarjem grozili z najhuj\xc5\xa1imi povra\xc4\x8dilnimi ukrepi, je pari\xc5\xa1ke mno\xc5\xbeice \xc5\xa1e dodatno motiviral in avstrijsko-pruska vojska se je morala na poti nad Pariz septembra 1792, po neuspe\xc5\xa1nem obstreljevanju Valmyja, umakniti. S tem se je za\xc4\x8dela prva protifrancoska koalicijska vojna (1792-97). Potem ko so revolucionarji januarja 1793 usmrtili kralja Ludvika XVI. in so se v vojno vklju\xc4\x8dile \xc5\xa1e druge zaveznice, so se boji razplamteli na obeh straneh Rena. Leta 1796 se je kot poveljnik na boji\xc5\xa1\xc4\x8du v Italiji zelo uspe\xc5\xa1no vklju\xc4\x8dil v vojno Napoleon Bonaparte. Z mir v Campo Formiu (oktober 1797) se je morala Avstrija odre\xc4\x8di Avstrijski Nizozemski in severni Italiji do Adi\xc5\xbee._NEWLINE_Med drugo koalicijsko vojno (1799-1801) je Napoleon novembra 1799 z dr\xc5\xbeavnim udarom kot prvi konzul prevzel v Franciji oblast. Odtlej so se njegovi voja\xc5\xa1ki uspehi kar vrstili. Francozi so zasedli italijanski polotok in prodrli celo do Linza. Z mirom v Lun\xc3\xa9villu je moral cesar Franc II. odstopiti Franciji vsa ozemlja zahodno od Rena. Nem\xc5\xa1kim knezom je bilo obljubljeno, da jim bodo izgube ozemelj na zahodnem bregu Rena povrnjene iz drugih cesarskih ozemelj. To se je dejansko zgodilo na zadnjem pomembnej\xc5\xa1em zasedanju dr\xc5\xbeavnega zbora Svetega rimskega cesarstva, 25. februarja 1803 v Regensburgu. Tedaj so bili ukinjeni tudi volilni glasovi cerkvenih volilnih knezov, ki so vedno glasovali za cesarja, volilne glasove pa so dobili nekateri protestantski knezi._NEWLINE_Cesar Franc II. je avgusta 1804 razglasil Avstrijsko cesarstvo, postal je prvi avstrijski cesar Franc I. Napoleon temu ni nasprotoval saj se je sam okronal za francoskega cesarja. Leta 1806 je bila na pobudo Napoleona ustanovljena Renska zveza, v katero je vstopila ve\xc4\x8dina nem\xc5\xa1kih dr\xc5\xbeavic, ki so z izstopom iz Svetega rimskega cesarstva dobile suverenost. V tak\xc5\xa1nih razmerah se je Franc II. 6. avgusta 1806 odrekel rimski cesarski kroni in razglasil Sveto rimsko cesarstvo za razpu\xc5\xa1\xc4\x8deno._NEWLINE_Napoleonove vojne so trajale vse do leta 1815. Prvi in drugi pari\xc5\xa1ki mir in dunajski kongres so v letih 1814-15 uredili v Evropi nova politi\xc4\x8dna razmerja, v katerih sta se v nem\xc5\xa1kem prostoru za prevlado potegovali kraljevina Prusija in avstrijsko cesarstvo.'