b'\n_START_ARTICLE_\nHenrik V. Nem\xc5\xa1ki\n_START_SECTION_\nDo polnoletnosti\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik V. je bil zadnji otrok kralja in cesarja Henrika IV. in njegove \xc5\xbeene Berte Savojske. Ker je bil za naslednika dolo\xc4\x8den njegov precej starej\xc5\xa1i brat Konrad, Henrikovo rojstvo ni vzbudilo kaj dosti pozornosti. Celo njegovo rojstno leto je bilo (po vsej verjetnosti) vpisano zmotno z letnico 1081 v listino, ki je bila pozneje izgubljena, slu\xc5\xbeila pa je kot vir vsem nadaljnjim dokumentom. Vendar je Konrad, \xc5\xbee izvoljen za nem\xc5\xa1kega kralja, o\xc4\x8deta izdal in prestopil k njegovim nasprotnikom. O\xc4\x8de ga je zato maja 1098 na dr\xc5\xbeavnem zboru v Mainzu odstavil in za naslednika imenoval mlaj\xc5\xa1ega sina ter ga dal izvoliti za kralja. Henrik V. je tedaj moral prise\xc4\x8di, da se v \xc4\x8dasu o\xc4\x8detovega \xc5\xbeivljenja ne bo vme\xc5\xa1aval v vladarske posle. 6. januarja 1099 je bil v Aachnu kronan za nem\xc5\xa1kega kralja. Za veliko no\xc4\x8d leta 1101 je bil v Li\xc3\xa8gu z obredom no\xc5\xa1enja me\xc4\x8da progla\xc5\xa1en za polnoletnega. (\xc4\x8ce je bil tedaj, kot je bilo v navadi, star 15 let, je bil rojen leta 1086.)\n_START_SECTION_\nOdstavitev o\xc4\x8deta in prevzem oblasti (1104\xe2\x80\x931106)\n_START_PARAGRAPH_\nIzob\xc4\x8denje cesarja Henrika IV. iz katoli\xc5\xa1ke cerkve, ki je veljalo tudi za njegove prista\xc5\xa1e in posredno tudi za sina Henrika V., so mnogi ob\xc4\x8dutili kot veliko breme, ki je kralju zmanj\xc5\xa1evalo vladarsko avtoriteto. Plemstvo se mu je za\xc4\x8delo, kot \xc5\xbee ve\xc4\x8dkrat prej, upirati. Da bi \xc4\x8dim prej dosegel spravo s cerkvijo, je Henrik V. prelomil prisego, ki jo je dal o\xc4\x8detu, in konec leta 1104 sam stopil na \xc4\x8delo bavarskih upornikov. Pape\xc5\xbe Pashal II. ga je odvezal greha prelomljene prisege in mu obljubil podporo v boju proti o\xc4\x8detu._NEWLINE_Spomladi leta 1105 se je Henrik V. dva meseca zadr\xc5\xbeeval na Sa\xc5\xa1kem, na o\xc4\x8detu najbolj sovra\xc5\xbenem obmo\xc4\x8dju. Kazal se je ustre\xc5\xbeljivega do cesarjevih gregorijanskih nasprotnikov in je odstavil nekaj \xc5\xa1kofov, ki jih je postavil o\xc4\x8de. K sodelovanju se mu je posre\xc4\x8dilo pritegniti vplivnega avstrijskega mejnega grofa, Babenber\xc5\xbeana Leopolda III., kateremu je ponudil svojo sestro Agnezo za \xc5\xbeeno. Henrik V. je oktobra z vojsko zasedel Speyer, osrednjo rezidenco salijskih vladarjev._NEWLINE_Jeseni 1105 sta si ob reki Regen stali nasproti vojski o\xc4\x8deta in sina. Vendar je pri knezih obeh strani prevladal razum in odlo\xc4\x8dili so se za miroljubno re\xc5\xa1itev. Med bo\xc5\xbei\xc4\x8dnimi prazniki naj bi na dr\xc5\xbeavnem zboru v Mainzu razre\xc5\xa1ili spor. Sin je o\xc4\x8detu zagotovil varno udele\xc5\xbebo na zboru, a to je bila le past, da ga je lahko prijel. 31. decembra 1105 so na zboru v Ingelheimu Henrika IV. prisilili, da se je (formalno prostovoljno) odpovedal prestolu. Henrik V. je zavladal svobodno po o\xc4\x8detovi smrti, 7. avgusta 1106. Sprva mu je pri vladanju pomagal trierski nad\xc5\xa1kof Bruno.\n_START_SECTION_\nPogajanja z rimsko kurijo (1106\xe2\x80\x931107)\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik V. je v prvih letih vladal v soglasju s plemi\xc4\x8di, ki so mu pomagali do oblasti. Pogosto se je z njimi sestajal in usklajeval stali\xc5\xa1\xc4\x8da. V dobrih odnosih je bil tudi s sa\xc5\xa1kim plemstvom. Ob smrti njihovega vojvode Magnusa Billunga, ki je umrl brez mo\xc5\xa1kega naslednika, ni podelil vojvodine v fevd nobenemu od njegovih dveh zetov ampak sa\xc5\xa1kemu plemi\xc4\x8du Lotarju Supplinbur\xc5\xa1kemu._NEWLINE_\xc4\x8ceprav je pred prevzemom oblasti kazalo, da se bo podredil volji pape\xc5\xbea, pa se kot vladar ni bil pripravljen odre\xc4\x8di pravici imenovanja \xc5\xa1kofov in pri tem uporabi verskih simbolov, prstana in palice. Na sinodi v Guastalli (oktobra 1106) so njegovi pogajalci izrazili \xc5\xbeeljo, da bi se o tem pomenili na sre\xc4\x8danju z nem\xc5\xa1kimi knezi v Mainzu. Toda pape\xc5\xbe je, verjetno pod vplivom francoskega kralja Filipa I., za mesto koncila izbral francoski Troyes, kar pa ni bilo po godu Henriku. Predhodno usklajevanje stali\xc5\xa1\xc4\x8d med Henrikovim odposlancem, trierskim nad\xc5\xa1kofom Brunom, in pape\xc5\xbeem v Ch\xc3\xa2lons-en-Champagne ni prineslo uspeha, tako da je koncil v Troyesu (23. maja 1107) minil brez nem\xc5\xa1ke udele\xc5\xbebe. Pape\xc5\xbe je ponovno prepovedal lai\xc4\x8dno investituro ter \xc5\xa1kofom, ki bi jo sprejeli, in njihovim posvetiteljem zagrozil z izgubo polo\xc5\xbeaja. Po koncilu je Henrik v Nem\xc4\x8diji \xc5\xa1e naprej nastavljal \xc5\xa1kofe. Pri tem ni ve\xc4\x8d sledil politiki svojih predhodnikov, ki so na \xc5\xa1kofovska mesta nastavljali duhovnike, vzgojene v dvorni kapeli, ampak je bolj upo\xc5\xa1teval \xc5\xbeelje plemi\xc4\x8dev in njihove sorodstvene vezi. Pri tem so ga podpirali mnogi nem\xc5\xa1ki kleriki._NEWLINE_Pape\xc5\xbe ob povratku s koncila v Rim (ob koncu leta 1107) ni bil dele\xc5\xbeen prijaznega sprejema. Mestni plemi\xc4\x8di so ga pri\xc4\x8dakali z zahtevami po samostojnosti. Po enem letu je postalo njegovo bivanje v Rimu nevzdr\xc5\xbeno in umaknil se je v Benevento. Vpra\xc5\xa1anje investiture se je za nekaj \xc4\x8dasa umaknilo na stranski tir. Henrika so zaposlili dogodki na vzhodu cesarstva, kjer je posku\xc5\xa1al uveljaviti nem\xc5\xa1ko nadoblast.\n_START_SECTION_\nVoja\xc5\xa1ko posredovanje na vzhodu (1107\xe2\x80\x931110)\n_START_PARAGRAPH_\nV obdobju 1107\xe2\x80\x931110 je Henrik \xc5\xa1tirikrat z vojsko posredoval na vzhodu, na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem uspe\xc5\xa1no, na Ogrskem in Poljskem pa neuspe\xc5\xa1no._NEWLINE_Moravski grof Svetopolk Moravski (ali Olomu\xc5\xa1ki, \xe2\x80\xa0 1109) iz rodu P\xc5\x99emislovcev je \xc5\xbee leta 1105 posku\xc5\xa1al izkoristiti Henrikov upor proti o\xc4\x8detu in s polo\xc5\xbeaja \xc4\x8de\xc5\xa1kega vojvode izriniti bratranca Bo\xc5\x99ivoja II. To mu je uspelo \xc5\xa1ele ob naslednjem poskusu, leta 1107. Bo\xc5\x99ivoj se je zatekel po pomo\xc4\x8d k Henriku. Ta je Svetopolka poklical na zagovor in ga dal zapreti. Ko pa se Bo\xc5\x99ivoj tudi ob pomo\xc4\x8di kraljeve vojske ni uspel vrniti na vojvodski prestol, se je Henrik premislil in dal \xc4\x8ce\xc5\xa1ko v fevd Svetopolku, ki mu je obljubil zvestobo. Bo\xc5\x99ivoj se je zatekel na Poljsko._NEWLINE_Leta 1108 je k Henriku pribe\xc5\xbeal ogrski plemi\xc4\x8d \xc3\x81lmo\xc5\xa1, ki mu je brat, ogrski kralj Koloman, odvzel posesti v Dalmaciji, in prosil za pomo\xc4\x8d. Henrik je septembra 1108 skupaj s Svetopolkovo vojsko za\xc4\x8del oblegati ogrsko Bratislavo. A ker je poljski kralj Boleslav III., ki je imel z Kolomanom sklenjeno obrambno zvezo, v odgovor napadel \xc4\x8ce\xc5\xa1ko, se je moral Svetopolk vrniti na \xc4\x8ce\xc5\xa1ko branit svojo de\xc5\xbeelo in jo je tudi obranil. Henrik je pred zimo opustil obleganje Bratislave, Svetopolk pa je \xc5\xa1e vso zimo s hitrimi napadi pusto\xc5\xa1il po Ogrski._NEWLINE_Poleti 1109 je Henrik zbral mo\xc4\x8dno vojsko iz vsega cesarstva za napad na Poljsko. Potem ko je poljski vojvoda Boleslav III. odklonil Henrikove zahteve (da prizna vazalstvo, da pristane na letni davek v srebru in da vrne ozemlja bratu Zbigniewu, ki je pribe\xc5\xbeal k Henriku po pomo\xc4\x8d), je Henrik z vojsko prekora\xc4\x8dil Odro. \xc4\x8ceprav je Bolesava, ki se je tedaj boril na Pomorjanskem, presenetil, so neugoden teren in hitri, nepri\xc4\x8dakovani protinapadi Poljakov nem\xc5\xa1ki vojski onemogo\xc4\x8dali napredovanje. Vmes je pri\xc5\xa1la je \xc5\xa1e vest o umoru zaveznika Svetopolka. Henrikova vojska se je morala vrniti brez uspeha._NEWLINE_Na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem se je med brati nadaljeval boj za nasledstvo. Bo\xc5\x99ivoj je s poljsko vojsko zasedel Prago. Henrik je januarja 1110 z vojsko prekora\xc4\x8dil \xc4\x8de\xc5\xa1ko mejo. Nasprotnike je pozval na zagovor Rokycany pri Plz\xc5\x88u. Bo\xc5\x99ivoja je dal zapreti in vojvodino podelil v fevd mlaj\xc5\xa1emu bratu Vladislavu. Na vrsti je bila pot v Italijo.\n_START_SECTION_\nPrvi pohod v Italijo (1110\xe2\x80\x931111)\n_START_PARAGRAPH_\nZ menjavo vladarja v Nem\xc4\x8diji se lokalni oblastniki v Italiji niso ve\xc4\x8d menili za cesarstvo. Oblast v Italiji je bila razdrobljena, odnos med kraljem in pape\xc5\xbeem neurejen, Henrik pa si je tudi \xc5\xbeelel cesarske krone. V za\xc4\x8detku leta 1110 je na dr\xc5\xbeavnem zboru v Regensburgu napovedal svojo pot v Rim in pozval plemi\xc4\x8de, da ga po ustaljeni navadi spremljajo. Na veliko no\xc4\x8d se je v Utrechtu zaro\xc4\x8dil z osemletno Matildo, h\xc4\x8derko angle\xc5\xa1kega kralja Henrika I. Bodo\xc4\x8di tast, ki si je s tem mo\xc4\x8dno pove\xc4\x8dal ugled, je primaknil \xc5\xa1e ogromno doto, 10.000 funtov srebra, bodo\xc4\x8di zet pa si je ustvaril trajno zavezni\xc5\xa1tvo z Anglijo in pri\xc5\xa1el do denarja za oboro\xc5\xbeitev vojske. Avgusta je krenil iz Speyerja z veliko vojsko (30.000 konjenikov) preko Velikega Svetega Bernarda v Italijo in se na poljih Roncaglije (pri Piacenzi) sre\xc4\x8dal z drugo vojsko, ki jo je iz ju\xc5\xbene Nem\xc4\x8dije pripeljal bavarski vojvoda Welf II. Italijanska mesta so se podredila in Matilda Toskanska je dala vojski dovoljenje za prehod njenih ozemelj._NEWLINE_Pape\xc5\xbe Pashal II., ki se je med tem \xc5\xbee vrnil v Rim, je leta 1110 na koncilu v Lateranu ponovno prepovedal lai\xc4\x8dno investituro in si zagotovil voja\xc5\xa1ko oporo pri Normanih v ju\xc5\xbeni Italiji in pri rimskih plemi\xc4\x8dih. Toda ob ogromni nem\xc5\xa1ki vojski so se oboji potuhnili in na pogajanjih s Henrikovimi odposlanci, ki so se za\xc4\x8dela januarja 1111, je bil pape\xc5\xbe v veliki stiski: za odpoved investituri je Henriku ponudil vrnitev vseh posesti in pravic, ki jih je cerkev dobila od dr\xc5\xbeave. \xc5\xa0kofom in opatom bi bili tako vzeti dohodki in pravice, ki so jih imeli \xc5\xbee iz karolin\xc5\xa1kih \xc4\x8dasov in ki so jim omogo\xc4\x8dali dejavnosti v slu\xc5\xbebi kralja. (Pashal II. je bil prepri\xc4\x8dan, da je posvetnost duhov\xc5\xa1\xc4\x8dine glavna te\xc5\xbeava cerkve.) Henrik je predlog sprejel (9. februarja v Sutriju) in bil 11. febuarja 1111 z vojsko pred Rimom. Tik pred kronanjem naj bi prisotnim prebrali tekst pogodbe._NEWLINE_Naslednji dan je Henrik, bosonog, da bi izkazal poni\xc5\xbenost pred pape\xc5\xbeem, slavnostno vstopil v cerkev sv. Petra. Ko pa so pri branju sporazuma iz Sutrija pri\xc5\xa1li do koncesij, ki jih je pape\xc5\xbe obljubil Henriku, je v cerkvi nastal tru\xc5\xa1\xc4\x8d neodobravanja, tako da slavnosti ni bilo mogo\xc4\x8de nadaljevati. Henrik je preklical svojo odpoved investituri in dal pape\xc5\xbea in 16 kardinalov zapreti. Dva meseca je bil pape\xc5\xbe v priporu preden je popustil: pristal je, da bo Henrika kronal za cesarja, se odpovedal investituri v korist cesarja, se zaobljubil, da ga nikdar ne bo izob\xc4\x8dil, in preklical izob\xc4\x8denje Henrikovega mrtvega o\xc4\x8deta. 13. aprila 1111 sta Henrik in Matilda dobila iz pape\xc5\xbeevih rok cesarski kroni in takoj nato zapustila mesto. Na povratku domov se je Henrik ustavil \xc5\xa1e pri Matildi Toskanski na gradu Bianello (6.-8. maja 1111), kjer sta sklenila pogodbo, ki jo zgodovinopisje razume kot dedno pogodbo v primeru Matildine smrti._NEWLINE_Komaj je cesar zapustil Rim, so vsi planili nad nesre\xc4\x8dnega Pashala in zahtevali, da razveljavi vse dane koncesije, in cesarja izob\xc4\x8di. A pape\xc5\xbe tega ni storil. Sestala se je sinoda, ki je pape\xc5\xbe ni sklical, in obnovila stare dekrete prej\xc5\xa1njih pape\xc5\xbeev. Pri\xc5\xa1lo je do vsesplo\xc5\xa1nih protestov. Gregorijance je \xc5\xa1e najbolj motilo to, da lahko cesar uporablja cerkvene simbole, prstan in palico. Poleti 1111 je kardinalski legat Kuno iz Praeneste na sinodi v Jeruzalemu cesarja izob\xc4\x8dil. Marca 1112 je kurija na koncilu v Lateranu preklicala investiturne privilegije cesarja. Oktobra 1112 ga je izob\xc4\x8dil in ga proglasil za krivoverca tudi dunajski nad\xc5\xa1kof Gvido, kasnej\xc5\xa1i pape\xc5\xbe Kalist II. Pape\xc5\xbe Pashal II. pa je dr\xc5\xbeal obljubo cesarju; izmikal se je formalni razveljavitvi privilegijev in izob\xc4\x8denju cesarja, obenem pa je po vse mogo\xc4\x8dih ovinkih izra\xc5\xbeal odobravanje, kadar so cesarja obsojali njegovi podrejeni.\n_START_SECTION_\nSpori s plemstvom (1111\xe2\x80\x931115)\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik se je vrnil v Speyer in ob peti obletnici o\xc4\x8detove smrti (7. avgusta 1111) slavnostno prenesel o\xc4\x8detove posmrtne ostanke v dru\xc5\xbeinsko grobnico v speyerski stolnici. To se mu je zdelo pomembno za ohranitev videza kontinuitete salijske oblasti._NEWLINE_Obsodbe cerkvenih dostojanstvenikov in dejstvo, da je imel priprtega bo\xc5\xbejega namestnika na zemlji, so tudi v Nem\xc4\x8diji spremenili razpolo\xc5\xbeenje do cesarja. Zveza s knezi, s pomo\xc4\x8djo katerih je pri\xc5\xa1el na oblast, je razpadla. Za\xc4\x8del se je nakazovati boj za oblast med kraljem in knezi, ki je bil potem zna\xc4\x8dilen za ves visoki srednji vek. Henrik je za\xc4\x8del vladati tako kot njegov o\xc4\x8de, ne oziraje se na visoko plemstvo in z opiranjem na me\xc5\xa1\xc4\x8danstvo. Ob pokopu o\xc4\x8deta je mestu Speyer izdal \xc5\xa1irokogrudne privilegije, tri leta kasneje nekoliko skromnej\xc5\xa1e mestu Worms._NEWLINE_Konflikti s knezi so se za\xc4\x8deli vrstiti. Sa\xc5\xa1ki vojvoda Lotar, kasnej\xc5\xa1i kralj Lotar III., je stopil na \xc4\x8delo velikega upora na Sa\xc5\xa1kem in celo main\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Adalbert, nekdanji Henrikov zaupnik in kancler, je prestopil k upornikom; \xc5\xbee konec leta 1112 pa je pri\xc5\xa1el v Henrikovo ujetni\xc5\xa1tvo in zapor. Tudi na Sa\xc5\xa1kem so se v letih 1112 in 1113 boji kon\xc4\x8dali za cesarja ugodno, tako da se je lahko 7. januarja 1114 v Mainzu na slavnostni poroki z Matildo po\xc4\x8dutil kot zmagovalec. Nekaj \xc4\x8dasa se je celo zdelo, da so Salijci po kon\xc4\x8danih konfliktih spet dobili stik s plemstvom. Sa\xc5\xa1ki vojvoda Lotar je pri\xc5\xa1el na poro\xc4\x8dno slavje bos in v spokorni\xc5\xa1ki obleki ter od cesarja dobil odpu\xc5\xa1\xc4\x8danje, tako kot je bilo to v navadi v otonskih \xc4\x8dasih. Nasprotno je dal Henrik Ludvika Turin\xc5\xa1kega, ki je tudi sodeloval s sa\xc5\xa1ko opozicijo, prijeti in zaprti, kar je mnoge kneze odvrnilo od cesarja; nekateri so zapustili slavje, drugi pa so sre\xc4\x8danje \xc5\xbee kar izkoristili za kovanje zarote._NEWLINE_Prito\xc5\xbebe in nezadovoljstvo s Henrikovim vladanjem se je nadaljevalo. Spomladi 1114 se je od cesarja odvrnil k\xc3\xb6lnski nad\xc5\xa1kof Friderik in se v uporu povezal z drugimi nezadovoljne\xc5\xbei. Dva cesarjeva voja\xc5\xa1ka pohoda priti K\xc3\xb6ln\xc4\x8danom nista uspela. Poraz cesarske vojske oktobra 1114 pri Andernachu je pomenil konec Henrikove prisotnosti v Spodnjem Porenju. Za bo\xc5\xbei\xc4\x8d 1114 je pri\xc5\xa1lo pod vodstvom vojvode Lotarja do ponovnega upora tudi na Sa\xc5\xa1kem. 11. februarja 1115 je Lotar pri Welfesholzu uni\xc4\x8dujo\xc4\x8de porazil Henrikovo vojsko in s tem kon\xc4\x8dal salijsko oblast na Sa\xc5\xa1kem. Odtlej je na Sa\xc5\xa1kem vladal skoraj kot kralj._NEWLINE_Vstaja main\xc5\xa1kih me\xc5\xa1\xc4\x8danov je Henrika prisilila, da je izpustil nad\xc5\xa1kofa Adalberta, ki je postal du\xc5\xa1a upora proti cesarju. Vme\xc5\xa1ala se je tudi rimska kurija. Pape\xc5\xa1ki legat Kuno iz Praeneste je v K\xc3\xb6lnu javno izrekel izob\xc4\x8denje cesarja. Nem\xc5\xa1ki knezi so se mno\xc5\xbei\xc4\x8dno odvra\xc4\x8dali do cesarja. Povezave med \xc5\xa1kofi in kraljem so bile skoraj povsem prekinjene. Henrik je moral dvorna sre\xc4\x8danja zaradi slabe udele\xc5\xbebe odpovedovati, kar je \xc5\xa1e bolj zmanj\xc5\xa1evalo njegov ugled. Na bo\xc5\xbei\xc4\x8dno praznovanje, pomembno manifestacijo kraljeve priljubljenosti, je v Speyerju leta 1115 pri\xc5\xa1lo le nekaj njegovih zvestih privr\xc5\xbeencev. V tem \xc4\x8dasu so se v K\xc3\xb6lnu, na povabilo main\xc5\xa1kega nad\xc5\xa1kofa Adalberta, zbrali \xc5\xa1tevilni Henrikovi nasprotniki, da bi se posvetovali o cerkvenih vpra\xc5\xa1anjih._NEWLINE_Druga\xc4\x8dne so bile razmere na Bavarskem, \xc4\x8deprav se Henrik od kratkega postanka na povratku iz Italije leta 1111 tam do leta 1121 ni ve\xc4\x8d zadr\xc5\xbeeval. Njegovi nasprotniki se na Bavarskem niso mogli uveljaviti in bavarski plemi\xc4\x8di so obiskovali kraljeve dvore drugod po cesarstvu. Za slu\xc5\xbeenje cesarju so bili tudi nagrajeni. Spanheimovec, grof Engelbert II., je leta 1108 napredoval v mejnega grofa Istre in leta 1124 v koro\xc5\xa1kega vojvodo. Najvplivnej\xc5\xa1i pa je na kraljevem dvoru postal Stufovec, \xc5\xa1vabski vojvoda Friderik II._NEWLINE_24. julija 1115 je umrla grofica Matilda Toskanska. Henrik je pustil re\xc5\xa1evanje doma\xc4\x8dih te\xc5\xbeav zvestima Frideriku II. \xc5\xa0vabskemu in njegovemu bratu Konradu in se konec februarja 1116 ponovno odpravil v Italijo, da bi si zagotovil Matildine posesti in se morda pobotal s pape\xc5\xbeem.\n_START_SECTION_\nDrugi\xc4\x8d v Italiji (1116\xe2\x80\x931118)\n_START_PARAGRAPH_\nTo pot je cesarja spremljala manj\xc5\xa1a vojska. V severni Italiji ni skoparil s podeljevanjem koncesij mestnim komunam. Brez te\xc5\xbeav se je polastil Matildinih posesti, ne pa tudi njenega osebnega imetja, ki ga je zapustila pape\xc5\xbeu. Dogovarjanje s Pashalom II. pa ni bilo mogo\xc4\x8de. Pape\xc5\xbe je 6. marca 1116 na koncilu v Lateranu moral priznati, da so bile njegove koncesije cesarju dane pod prisilo in jih je kon\xc4\x8dno javno preklical. Pred Henrikovim prihodom v Rim se je umakni v Benevento. Henrikovo prazni\xc4\x8dno velikono\xc4\x8dno kronanje cesarja je bil pripravljen izpeljati le Mavricij, nad\xc5\xa1kof portugalskega glavnega mesta Brage, ki se je ravno mudil v Rimu. Ker se je cesar pred poletno vro\xc4\x8dino umaknil v severno Italijo, se je lahko pape\xc5\xbe vrnil v Rim, kjer je 21. januarja 1118 umrl. \xc5\xa0kofje so po treh dneh za njegovega naslednika izvolili pape\xc5\xbea Gelazija II. Cesar se je z vojsko vrnil v Rim in za protipape\xc5\xbea postavil omenjenega Mavricija (Gregorja VIII.). Gelazij II. je protipape\xc5\xbea in cesarja izob\xc4\x8dil in pobegnil v Francijo, kjer je 29. januarja 1119 umrl. Do ponovnega razkola ni pri\xc5\xa1lo, ker protipape\xc5\xbe ni dobil nobene \xc5\xa1ir\xc5\xa1e podpore, pa tudi Henrik, ki se je poleti 1118 hitro vrnil v Nem\xc4\x8dijo, je kar pozabil nanj.\n_START_SECTION_\nWorm\xc5\xa1ki konkordat (1119\xe2\x80\x931122)\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0kofje in kardinali, navzo\xc4\x8di na Gelazijevem pogrebu, so v Clunyju za novega pape\xc5\xbea izvolili dunajskega nad\xc5\xa1kofa in pape\xc5\xa1kega legata Gvida, ki si je nadel ime Kalist II. Bil je naklonjen pomiritvi s cesarjem in je sam preko poslancev spodbudil nova pogajanja. Oktobra 1119 je celo odpotoval v Mouzon, da bi s Henrikom uskladila podrobnosti glede investiture. Toda do sporazuma med njima ni pri\xc5\xa1lo in Kalist je na sinodi v Reimsu (oktobra 1119) ponovno potrdil Henrikov izob\xc4\x8denje. Main\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa Adalberta je imenoval za pape\xc5\xa1kega legata in s tem oslabil Henrikov polo\xc5\xbeaj v Nem\xc4\x8diji. Razmere v Italiji so novemu pape\xc5\xbeu omogo\xc4\x8dile, da se je \xc5\xbee naslednje leto lahko preselil v Rim, kjer so ga me\xc5\xa1\xc4\x8dani navdu\xc5\xa1eno sprejeli._NEWLINE_Nasprotja v Nem\xc4\x8diji pa so grozila s ponovnim voja\xc5\xa1kim spopadom. Henrik se je odlo\xc4\x8dil, da bo z vojsko uni\xc4\x8dil nad\xc5\xa1kofa Adalberta, ta pa je v Mainzu mobiliziral obrambno vojsko svojih prista\xc5\xa1ev, zlasti Sasov. Jeseni 1121 sta si tako na main\xc5\xa1kem obmo\xc4\x8dju stali nasproti dve veliki vojski. Vendar je prevladal razum. Na pobudo zmernej\xc5\xa1ih knezov so iz vsakega tabora izbrali po dvanajst pogajalcev, ki so v pogajanjih obdelali vsa sporna vpra\xc5\xa1anja, tudi tista ki so se nana\xc5\xa1ala na investituro. Pripravili so tekst sporazuma, ki so ga oktobra 1121 potrdili na dr\xc5\xbeavnem zboru v W\xc3\xbcrzburgu. Na tej osnovi so nadaljevali pogajanja z rimsko kurijo. Pape\xc5\xbe je septembra 1122 poslal v Mainz svoje pogajalce, ki so v osmih dneh z nem\xc5\xa1kimi pogajalci pri\xc5\xa1li do sporazuma, ki ga poznamo pod imenom worm\xc5\xa1ki konkordat. 23. septembra 1122 je sporazum podpisal tudi cesar. S tem se je kon\xc4\x8dal investiturni spor._NEWLINE_Henrik se je s konkordatom re\xc5\xa1il izob\xc4\x8denja, ne da bi se mu bilo treba spokoriti, tako kot njegovemu o\xc4\x8detu. Moral se je odre\xc4\x8di investituri s prstanom in palico in prepustiti volitve \xc5\xa1kofov in opatov duhov\xc5\xa1\xc4\x8dini in ljudstvu. Smel pa je prisostvovati ali imeti poobla\xc5\xa1\xc4\x8denca pri volitvah. Po izvolitvi je izvoljenemu s posvetnim simbolom, \xc5\xbeezlom, podelil posvetno oblast in od njega prejel izraze vazalstva. \xc5\xa0ele potem je cerkveni dostojanstvenik izvoljenega s cerkvenimi simboli, prstanom in palico, posvetil v \xc5\xa1kofa. Vendar je tak vrstni red veljal le v Nem\xc4\x8diji; v Burgundiji in Italiji je posvetitev sledila izvolitvi, posvetno oblast pa je prejel \xc5\xbee posve\xc4\x8den \xc5\xa1kof v roku \xc5\xa1estih mesecev.\n_START_SECTION_\nNova nesoglasja na Sa\xc5\xa1kem. Neuspelo voja\xc5\xa1ko posredovanje v Franciji (1122\xe2\x80\x931125)\n_START_PARAGRAPH_\nKomaj je bil sklenjen sporazum s cerkvijo, je \xc5\xbee spet pri\xc5\xa1lo do oboro\xc5\xbeenih spopadov na Sa\xc5\xa1kem. Po smrti mei\xc3\x9fen\xc5\xa1kega grofa Henrika II., ki je bil brez otrok, je cesar njegova fevda, mejno grofijo Mei\xc3\x9fen in Spodnjo Lu\xc5\xbeico dodeli v fevd knezom po svoji presoji. S tem se ni strinjal sa\xc5\xa1ki vojvoda Lotar, neformalni gospodar na Sa\xc5\xa1kem, in je grofijo Mei\xc3\x9fen dodelil bratrancu umrlega grofa, Konradu I. Wettinskemu in Spodnjo Lu\xc5\xbeico grofu Albertu Medvedu. Cesar s svojimi privr\xc5\xbeenci in ob pomo\xc4\x8di \xc4\x8de\xc5\xa1kega vojvode Vladislava voja\xc5\xa1ko sa\xc5\xa1kim upornikom ni bil kos in je na dr\xc5\xbeavnem zboru v Bambergu (4. maja 1124) pozval plemi\xc4\x8de na boj proti Lotarju. Toda vmes je pri\xc5\xa1el poziv Henrikovega tasta, angle\xc5\xa1kega kralja Henrika I., naj se mu pridru\xc5\xbei v vojni proti Francozom. Cesar se je odzval in konec julija 1124 z vojsko napotil proti Reimsu. A nevarnost je Francoze med seboj povezala in v obrambo so zbrali vojsko, ki ji bila veliko ve\xc4\x8dja od cesarjeve. Cesar se je bil prisiljen umakniti. Bil je \xc5\xbee bolan in preden se je lahko lotil re\xc5\xa1evanja notranje neenotnosti v dr\xc5\xbeavi, je 23. maja 1125 v Utrechtu umrl. Skrb za \xc5\xbeeno Matildo in njeno imetje je prepustil \xc5\xa0tufovcu Frideriku II., ki si ga je zamislil kot svojega dedi\xc4\x8da. Matilda, ki s Henrikom ni imela otrok, se je vrnila k o\xc4\x8detu v Anglijo._NEWLINE_Vendar Friderik II. \xc5\xa0vabski, ki se je imel za cesarjevega dedi\xc4\x8da, na volilnem zboru plemi\xc4\x8dev 24. avgusta 1125 v Mainzu ni uspel. Zlasti main\xc5\xa1ki nad\xc5\xa1kof Albert si ni \xc5\xbeelel nadaljevanja do cerkve neprijazne politike. Med \xc5\xa1tirimi kandidati je bil za novega nem\xc5\xa1kega kralja na koncu izbran sa\xc5\xa1ki vojvoda Lotar Supplinbur\xc5\xa1ki. Odtlej so nove nem\xc5\xa1ke kralje vedno volili knezi, dedna pravica je postala manj pomembna.'