b'\n_START_ARTICLE_\nAtanazij Veliki\n_START_SECTION_\nMladost in vzpon\n_START_PARAGRAPH_\nAtanazij je bil po rodu Grk iz Aleksandrije v Egiptu, kjer se je rodil leta 295. Odra\xc5\xa1\xc4\x8dal je v \xc4\x8dasu zadnjega in najhuj\xc5\xa1ega preganjanja kristjanov pod Dioklecijanom. Njegovi star\xc5\xa1i, globoko verni, so ostali \xc5\xbeivi, \xc4\x8deprav se mu\xc4\x8deni\xc5\xa1tva niso bali. Sinu so omogo\xc4\x8dili vsestransko izobrazbo. Patriarh Aleksander je nadarjenemu fantu oskrbel temeljito izobrazbo v vseh vedah. Poznal je spise gr\xc5\xa1kih filozofov, \xc5\xa1e temeljiteje pa nauke cezarejske in aleksandrijske kr\xc5\xa1\xc4\x8danske visoke \xc5\xa1ole. Nekaj \xc4\x8dasa je bil v asketski \xc5\xa1oli pri pu\xc5\xa1\xc4\x8davniku Antonu. Po vrnitvi iz pu\xc5\xa1\xc4\x8dave okoli leta 320 ga je aleksandrijski patriarh sv. Aleksander posvetil za diakona in ga vzel za svojega tajnika. V Aleksandriji je bilo tedaj ve\xc4\x8d struj. Kmalu pa se je moral spoprijeti z gibanjem, ki ga je spro\xc5\xbeil njegov ognjeviti rojak Arij. Kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvo je hotel pribli\xc5\xbeati poganskim predstavam in u\xc4\x8dil, da je bil Jezus nekak heroj \xc4\x8dlovekoljubja, podoben gr\xc5\xa1kim poganskim bogovom. V za\xc4\x8detku naj bi bil navaden \xc4\x8dlovek izrednih sposobnosti, vi\xc5\xa1ji od angelov, zaradi svoje pokor\xc5\xa1\xc4\x8dine in smrti iz ljubezni do Boga O\xc4\x8deta pa \xc5\xa1ele po vstajenju poveli\xc4\x8dan v bo\xc5\xbeanstvo. Atanazij se je uprl zanikanju nauka o sveti Trojici in tajitve odre\xc5\xa1enja \xc4\x8dlove\xc5\xa1kega rodu, ki sploh ne bi bilo dose\xc5\xbeeno, \xc4\x8de Kristus ni bil pravi Bog \xc5\xbee spo\xc4\x8detka, ko si je privzel \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko naravo. Spustil se je zoper Arija v boj, ki je trajal blizu petdeset let.\n_START_SECTION_\nAleksandrijski patriarh\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 328 je bil Atanazij izvoljen za patriarha v Aleksandriji in s tem je postal voditelj ve\xc4\x8d kot sto \xc5\xa1kofij v Egiptu. Arij je imel svoje prista\xc5\xa1e na dvoru in cesarji so Atanazija ve\xc4\x8dkrat pregnali s patriar\xc5\xa1kega sede\xc5\xbea. Kar petkrat je moral v pregnanstvo, ki je navadno trajalo po ve\xc4\x8d let. Prvi\xc4\x8d je bil izgnan v Trier (sedanja Nem\xc4\x8dija), enkrat v Rim, ko se je zatekel k pape\xc5\xbeu, enkrat se je moral celih \xc5\xa1est let skrivati v okolici Aleksandrije. Zadnji\xc4\x8d so ga izgnali, ko je bil \xc5\xbee star\xc4\x8dek pri sedemdesetih letih. Pape\xc5\xbei so ga vedno podpirali, pa tudi ljudstvo in ve\xc4\x8dina \xc5\xa1kofov. Za zmerom se je vrnil na svoj \xc5\xa1kofovski sede\xc5\xbe 1. februarja 366 in je egiptovsko Cerkev vodil \xc5\xa1e sedem let. Ta leta je imel \xc5\xbeivahne pisne stike z vzhodnimi in zahodnimi \xc5\xa1kofi, Sveti Bazilij Veliki je izrekel mnenje, da samo Atanazij more ohraniti ali obnoviti popolno edinost v celotnem kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu.\n_START_SECTION_\nPrvi nicejski koncil\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi Nicejski koncil je leta 325 sklical rimski cesar Konstantin I.. da bi tako pomiril spor, ki je nastal v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu v zvezi z lo\xc4\x8dino arijanstva. Koncil se je kon\xc4\x8dal z za\xc4\x8dasno zmago zagovornikov tradicionalnega kr\xc5\xa1\xc4\x8danskega nauka, ki u\xc4\x8di, da je Jezus pravi Bog in pravi \xc4\x8dlovek._NEWLINE_Koncilski sklepi (kanoni) predstavljajo prve uradne odlo\xc4\x8ditve celotne kr\xc5\xa1\xc4\x8danske Cerkve, ki so imeli ve\xc4\x8djo veljavo od dotedanjih odlo\xc4\x8db posameznih \xc5\xa1kofov ali lokalnih \xc5\xa1kofovskih sinod \xc5\xbee samo zaradi tega, ker jih je podpisalo prek 300 \xc5\xa1kofov z vseh delov cesarstva. Zaradi cesarjeve veljave so postali sklepi zavezujo\xc4\x8di za vso Cerkev v cesarstvu._NEWLINE_V cerkveni zgodovini \xc5\xa1tejemo Nicejski koncil za prvi ekumenski koncil in za eno pomembnej\xc5\xa1ih prelomnic cerkvene zgodovine, tako da delimo \xc4\x8das zgodnjega kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva na obdobje prednicejske in ponicejske teologije. Po Konstantinovi smrti leta 337 so razne lo\xc4\x8dine postavile pod vpra\xc5\xa1aj nekatere koncilske sklepe, preden so jih leta 381 na carigrajskem koncilu dokon\xc4\x8dno potrdili in jih je cesar Teodozij razglasil kot cesarske odloke za obvezne._NEWLINE_Iz tistega \xc4\x8dasa obstaja ve\xc4\x8d pomembnih dokumentov: 20 sklepov (kanonov), Nicejska veroizpoved in uraden odlok (dekret) s koncila. Ohranjena so tudi poro\xc4\x8dila treh koncilskih udele\xc5\xbeencev, ki so jih zapisali: kristjana Atanazij iz Aleksandrije in Evstat iz Antiohije, kakor tudi arijanec Evzebij iz Cezareje.\n_START_SECTION_\nKraj in \xc4\x8das koncila\n_START_PARAGRAPH_\nRimski cesar Konstantin I. je v kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu videl povezovalno mo\xc4\x8d cesarstva; to je pa motil ravno arijanski spor arijanski spor. Ker cerkev sama tega problema ni mogla re\xc5\xa1iti, jo je cesar priganjal k njegovi ureditvi. V \xc4\x8dasu koncila je tudi sam predlagal sporazumne re\xc5\xa1itve zaradi zagotovitve verskega miru. Koncil se je odvijal v mestecu Nikeja (ali tudi Niceja, danes \xc4\xb0znik, Tur\xc4\x8dija) pri Konstantinoplu (Carigradu, danes Istanbul) v pokrajini Bitiniji, samo 30 km oddaljenem od takratne cesarske prestolnice Nikomedije._NEWLINE_Otvoritveno zasedanje je bilo 20. maja 325. Vsi navzo\xc4\x8di \xc5\xa1kofje so se zbrali v dvorani cesarske poletne pala\xc4\x8de. Ko je pri\xc5\xa1el cesar v cesarskem okrasju, so vsi vstali; on pa jih je prijazno pozdravil:_NEWLINE_\xe2\x80\x9eMoji prijatelji! Moja najve\xc4\x8dja \xc5\xbeelja je bila, da bi se mogel veseliti va\xc5\xa1ega zbora; vendar se ne morem; kajti huj\xc5\xa1i od katerekoli vojne in najstra\xc5\xa1nej\xc5\xa1ega boja je notranji prepir Bo\xc5\xbeje Cerkve; ta notranji spor se mi zdi bolj bole\xc4\x8d kot boji navzven.\xe2\x80\x9d_NEWLINE_Koncil se je kon\xc4\x8dal z zmago kristjanov 25. julija istega leta z banketom v \xc4\x8dast proslavi 20. obletnice Konstantinovega vladanja._NEWLINE_Cesar je pisno povabil k udele\xc5\xbebi vseh 1800 \xc5\xa1kofov takratne kr\xc5\xa1\xc4\x8danske Cerkve (pribli\xc5\xbeno 1000 v gr\xc5\xa1ko govore\xc4\x8dem in 800 v latinsko govore\xc4\x8dem delu) in prevzel potne stro\xc5\xa1ke za okrog 300 \xc5\xa1kofov, ki so povabilo sprejeli; ve\xc4\x8dina virov omenja, da je bilo \xc5\xa1kofov 318._NEWLINE_Koncila se je udele\xc5\xbeilo vsega skupaj okoli 2000 ljudi. Prezbiterja Vid (Vitus) in Vicencij (Vicentius) sta kot odposlanca zastopala ostarelega in bolnega rimskega \xc5\xa1kofa Silvestra._NEWLINE_Med \xc5\xa1kofi so bili nekateri, ki so \xc5\xa1e vedno nosili znamenja preganjanja kristjanov pod poganskimi rimskimi cesarji. Prisoten je bil tudi \xc5\xa1kof Nikolaj iz Mire, za katerega pravi legenda, da se je tako razburil nad Arijevo obrambo herezije, da ga je vpri\xc4\x8do vseh udaril. Po cesarskem ukazu se je koncila udele\xc5\xbeil tudi aleksandrijski prezbiter Arij Aleksandrijski, ki je tajil Kristusovo bo\xc5\xbeanstvo._NEWLINE_Kristjani so nasprotno zagovarjali Kristusovo bo\xc5\xbeanstvo. Vodil jih je patriarh Aleksander iz Aleksandrije; spremljal ga je mladi arhidiakon Atanazij iz Aleksandrije, ki sicer ni imel ne sede\xc5\xbea ne glasu, a se je izkazal zaradi svoje vztrajnosti, argumentacije in izobra\xc5\xbeenosti, ko je nastopil na koncilu zoper arianizem._NEWLINE_Pomembna skupina so bili Origenovi privr\xc5\xbeenci, ki so bili nekje v sredini in so tudi menjavali svoja stali\xc5\xa1\xc4\x8da.\n_START_SECTION_\nPotek koncila\n_START_PARAGRAPH_\nNa za\xc4\x8detku so pred cesarjem \xc5\xa1tevilni \xc5\xa1kofje spregovorili o zasebnih sporih, ta pa je dal brez razprave njihove dokumente za\xc5\xbegati in jih pozval k spravi in slogi._NEWLINE_Zatem so arijanci predlagali veroizpoved, ki pa je naletela na mo\xc4\x8dno nasprotovanje in so jo slednji pred ostalimi udele\xc5\xbeenci raztrgali, nakar je 16 od 18 podpisnikov zamenjalo stran._NEWLINE_Arij je v imenu monoteizma osebi Jezusa odrekal bo\xc5\xbeanskost; dodelil mu je zgolj vlogo najplemenitej\xc5\xa1e stvari._NEWLINE_Kristjani so zato o\xc4\x8ditali Ariju, da ne nadome\xc5\xa1\xc4\x8da kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vere z monoteizmom temve\xc4\x8d s politeizmom, kajti Bog in Jezus Kristus sta za arijance povsem razli\xc4\x8dni bitji. Ob tem bi postala nesmiselna tudi liturgi\xc4\x8dna tradicija kot krst v imenu O\xc4\x8deta in Sina in Svetega Duha ali pa molitve k Jezusu Kristusu. Arijanstvo je zavra\xc4\x8dalo zveli\xc4\x8danja po Kristusu; le \xc4\x8de je Jezus Bog, je tudi Bo\xc5\xbeji posrednik in je lahko spravil \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo z Bogom._NEWLINE_Evzebij, ki je sprejel Arija po izgonu iz Aleksandrije, je zatem predlagal staro palestinsko veroizpoved, ki v splo\xc5\xa1nih svetopisemskih izrazih potrjuje bo\xc5\xbeanskost Kristusa. Evzebij omenja, da se je njegov predlog zdel cesarju dober._NEWLINE_Cesar je izrecno glasoval za izraz enega bistva , ki ga je pa Arij zavra\xc4\x8dal. Koncil je poudaril, da je Sin ena od oseb Svete Trojice in torej ustvarjen: v dopolnilu je bilo arijanstvo izrecno obsojeno.\n_START_SECTION_\nNicejska veroizpoved\n_START_PARAGRAPH_\nVsi \xc5\xa1kofje so podpisali Nicejsko veroizpoved, kot jo je predlagal Ozij (Osius). Najprej jo je podpisal Ozij sam, zatem rimska prezbiterja v imenu njunega \xc5\xa1kofa. Tudi Evzebij iz Cezareje je podpisal po enem dnevu razmisleka in svoj podpis zagovarjal v pismu svoji \xc5\xa1kofiji. Evzebij iz Nikomedije in Teognis iz Niceje sta tudi podpisala veroizpoved, a brez dopolnila, ki obsoja arijance, zaradi \xc4\x8desar sta bila razre\xc5\xa1ena in za dolo\xc4\x8den \xc4\x8das izgnana, dokler se na koncu nista pridru\xc5\xbeila zagovornikom koncilskih sklepov._NEWLINE_Le dva egip\xc4\x8danska \xc5\xa1kofa, Teonas in Sukund sta se dosledno upirala podpisu in sta bila z Arijem pregnana v Ilirijo. Arijeve knjige so bile za\xc5\xbegane, za posedovanje njegovih spisov pa je bila zagro\xc5\xbeena smrtna kazen, njegovi somi\xc5\xa1ljeniki pa ozna\xc4\x8deni za sovra\xc5\xbenike kr\xc5\xa1\xc4\x8danstva. Arijeve nauke je torej obsodil prvi vesoljni koncil v Niceji leta 325; na njem je bila sprejeta veroizpoved, ki jo molimo pri ma\xc5\xa1i \xc5\xa1e danes.\n_START_SECTION_\nAtanazijevi spori z Arijem\n_START_PARAGRAPH_\nV teolo\xc5\xa1kih sporih svojega \xc4\x8dasa je Julij odigral pomembno vlogo: vsestransko je podpiral nicejsko veroizpoved zoper arijanstvo, ki z Arijevo smrtjo ni prenehal, ampak se je \xc5\xa1e poglobil in dobil podporo pri najvi\xc5\xa1ji oblasti. Pri verskih sporih z arijanci se je skliceval na izro\xc4\x8dilo, ki priznava prvenstvo rimske Cerkve in rimskega \xc5\xa1kofa kot naslednika apostola Petra._NEWLINE_So-cesar Konstantin II. je iz izgnanstva v Trieru poslal \xc5\xa1kofa Atanazija nazaj na njegov \xc5\xa1kofovski sede\xc5\xbe v Egipt, kjer so ga verniki z navdu\xc5\xa1enjem sprejeli. Arijanci pa niso mirovali: pri so-cesarju v Carigradu so ga zato\xc5\xbeili zaradi povzro\xc4\x8danja nemirov in proticesarskega delovanja. Takoj po Konstantinovi  smrti ga je njegov naslednik Konstancij  ponovno pregnal s \xc5\xa1kofovskega sede\xc5\xbea v Aleksandriji, kakor tudi \xc5\xa1kofa Marcela iz Ancire; oba sta se zatekla v Rim. Na pape\xc5\xbea se je obrnil tedaj \xc5\xa1e tudi arijanski \xc5\xa1kof Evzebij iz Nikomedije.\n_START_SECTION_\nKoncil v Rimu\n_START_PARAGRAPH_\nJulij je v za\xc4\x8detku leta 341 v Rimu sklical sinodo - udele\xc5\xbeilo se ga je nad 50 zahodnih \xc5\xa1kofov - ki je potrdila Atanazijevo in Marcelovo pravovernost in zavrnila arijanizem. Arijanskim \xc5\xa1kofom na vzhodu je Julij pisal, da bi se pred obsodbo Atanazija morali obrniti na Rim. S tem se je pape\xc5\xbe skliceval na nepretrgano tradicijo o prvenstvu rimskega \xc5\xa1kofa. Na koncilu v Rimu je Julij potrdil Atanazijev polo\xc5\xbeaj aleksandrijskega \xc5\xa1kofa, ko je bil poprej opro\xc5\xa1\xc4\x8den neutemeljenih obto\xc5\xbeb.\n_START_SECTION_\nKoncil v Sardiki\n_START_PARAGRAPH_\nKo je pape\xc5\xbe pokaral arijanske \xc5\xa1kofe, ki so v Antiohiji sklicali zoper rimskega svoj koncil. V pismu je poudaril, da v zadevah \xc5\xa1kofov ima rimski \xc5\xa1kof zadnjo besedo. Podobno pismo je pisal tudi socesarju Konstanciju v Carigrad. Zato je cesar naposled 343 sklical \xc5\xa1kofe na koncil v Sardiko, ki se ga je udele\xc5\xbeilo 90 zahodnih in 80 vzhodnih \xc5\xa1kofov. Ko so vzhodni \xc5\xa1kofje opazili, da so v manj\xc5\xa1ini, so krenili v Filipopolis. Tam so odpovedali pokor\xc5\xa1\xc4\x8dino pape\xc5\xbeu in njegovemu odposlancu Hoziju (Hosius); Atanaziju in z njim solidarnim \xc5\xa1kofom so odvzeli njihove \xc5\xa1kofije ter sestavili nekak\xc5\xa1no novo veroizpoved; poleg tega pa so o vsem obvestili donatiste._NEWLINE_Nasprotno temu pa so na koncilu v Sardiki Atanaziju in drugim \xc5\xa1kofom vrnili \xc5\xa1kofije, obsodili razkolni\xc5\xa1ko po\xc4\x8detje \xe2\x80\x9eposebnega koncila v Filipopolisu\xe2\x80\x9d ter poudarili, da se morajo \xc5\xa1kofje in duhovniki \xe2\x80\x9ev vseh spornih zadevah obrniti h glavi, k sede\xc5\xbeu svetega Petra.\xe2\x80\x9d _NEWLINE_Takrat so \xc5\xa1kofje ponovno potrdili vrhovno pape\xc5\xa1ko oblast v verskih zadevah in pristojnost, da kot vrhovna instanca potrjuje in odstavlja \xc5\xa1kofe. Vsi navzo\xc4\x8di \xc5\xa1kofje so podpisali koncilske sklepe. To vrhovno pape\xc5\xa1ko oblast je priznal tudi cesar Konstancij, \xc4\x8deprav je bil sam kot arijanec bolj naklonjen arijanizmu.\n_START_SECTION_\nSpori s cesarjem Konstancijem\n_START_PARAGRAPH_\nPontifikat Liberija je v celoti ozna\xc4\x8den s spori okoli arianizma. Tudi zahod skupaj z Rimom je vse bolj ob\xc4\x8dutil brutalno, arianizmu naklonjeno dr\xc5\xbeavno politiko cesarja Konstancija (353-361). Liberij, blaga du\xc5\xa1a, pravo nasprotje svojega predhodnika Julija, se je zavzemal za pravovernega \xc5\xa1kofa Atanazija; cesar je nanj pritiskal, naj privoli v njegov izgon, vendar je pape\xc5\xbe to zavra\xc4\x8dal in \xc5\xbeelel sklicati koncil v Ogleju; cesar pa je izsilil sinodi v Arlesu (353) in Milanu (355), ki sta obsodili Atanazijev nauk. Pape\xc5\xbeev odposlanec Vincencij je sicer te sinodalne odloke podpisal, vendar Liberij ni hotel potrditi in je svoje nasprotovanje pisno sporo\xc4\x8dil cesarju, ki ga je zategadelj ob koncu 335 poslal v pregnanstvo v Berejo.v Trakiji, v Rimu pa postavil arhidiakona Feliksa II. za protipape\xc5\xbea. Trpljenje in poni\xc5\xbeevanja v izgnanstvu \xe2\x80\x93 tudi cesarjeve gro\xc5\xbenje s smrtjo \xe2\x80\x93 so postopno zlomile Liberijev odpor proti nasilnemu Konstanciju, kar izpri\xc4\x8dujejo tudi \xc5\xa1tiri njegova pisma, ki jih je ohranil \xc5\xa1kof Hilarij. Pod cesarjevim pritiskom je podpisal precej nejasen obrazec veroizpovedi, kot ga je izdelala sinoda v Sirmiju (Sremska Mitrovica) leta 351, pa\xc4\x8d pa je zavrnil arijanski obrazec veroizpovedi sirmijske sinode 357. Naslednje leto je v Sirmiju spet zasedala sinoda in izdelala nov obrazec veroizpovedi, ki ga je podpisal tudi Liberij z dodatkom, da je Sin\xc2\xa0\xc2\xbbv vsem podoben\xc2\xab\xc2\xa0O\xc4\x8detu. Zdaj mu je cesar dovolil, da se vrne v Rim, protipape\xc5\xbea Feliksa pa so izgnali iz mesta.\n_START_SECTION_\nAtanazij kot razlagalec svetega pisma\n_START_PARAGRAPH_\nV razlagi svetega pisma se je opiral Ambro\xc5\xbe ne le na Origena in Bazilija, ampak tudi na Atanazija; z njimi si je tudi dopisoval.'