b'\n_START_ARTICLE_\nAndr\xc3\xa9 Fr\xc3\xa9d\xc3\xa9ric Cournand\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v dru\xc5\xbeini o\xc4\x8deta zobozdravnika in matere gospodinje in sprva obiskoval licej, nato pa se je preusmeril v naravoslovje. Na o\xc4\x8detovo spodbudo je vpisal \xc5\xa1tudij medicine na medicinski fakulteti v Parizu, ki pa ga je \xc5\xa1e isto leto moral prekiniti zaradi izbruha prve svetovne vojne. Po vpoklicu je slu\xc5\xbeil kot pomo\xc5\xbeni kirurg v bataljonu na fronti, kjer je bil ranjen, za po\xc5\xbertvovalno delo pri oskrbi ranjencev pa je bil tudi odlikovan s Croix de guerre. Ko je okreval, je leta 1919 nadaljeval s \xc5\xa1tudijem in ga zaklju\xc4\x8dil leta 1930. Medtem je preko slikarja Jeana Lur\xc3\xa7ata, s katerim se je spoprijateljil na boji\xc5\xa1\xc4\x8du, pri\xc5\xa1el v stik z modernisti\xc4\x8dnim krogom pari\xc5\xa1kih umetnikov, kjer je spoznal tudi kasnej\xc5\xa1ega prijatelja Jacquesa Lipchitza in \xc5\xbeeno Sibylle Blumer. Z njo je imel tri h\xc4\x8dere, skrbel pa je tudi za njenega sina iz prej\xc5\xa1njega zakona._NEWLINE_Po \xc5\xa1tudiju je nameraval odpreti zasebno kliniko za bolezni prsnega ko\xc5\xa1a, vendar si je \xc5\xbeelel prej izpopolniti znanje v ZDA. Sprejet je bil za pripravnika v bolni\xc5\xa1nici Bellevue, v znano skupino za torakalno medicino. Po nekaj mesecih ga je Richards povabil v svojo skupino, ki je izvajala dolgoro\xc4\x8den program raziskav fiziologije dihanja. Cournand se je tako z \xc5\xbeeno odlo\xc4\x8dil ostati v ZDA in postati raziskovalec. Lotili so se problema dolo\xc4\x8devanja minutnega volumna srca z merjenjem koncentracije CO\xe2\x82\x82 v izdihanem zraku, kar pa se ni izkazalo za prakti\xc4\x8dno. Nekaj let kasneje so zato s pridom uporabili novo tehniko kateterizacije srca za neposredno jemanje vzorcev krvi iz obtoka. Za\xc4\x8deli so s poskusi na \xc5\xbeivalih in jo po nekaj letih izbolj\xc5\xa1evanja brez zapletov uporabili tudi klini\xc4\x8dno (zaradi tega je Cournand v nekaterih virih zmotno omenjen kot izumitelj kateterizacije srca). Za razliko od For\xc3\x9fmanna, ki je v tehniki videl predvsem terapevtski potencial, so jo izkoristili za diagnostiko in bistveno prispevali k razumevanju vzrokov slab\xc5\xa1ega delovanja plju\xc4\x8d ob razli\xc4\x8dnih boleznih (predvsem tuberkuloze)._NEWLINE_Cournand je leta 1941 postal naturalizirani ameri\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavljan, tega leta je iz\xc5\xa1lo tudi prvo poro\xc4\x8dilo o raziskavi plju\xc4\x8dne funkcije z uporabo sr\xc4\x8dnega katetra pri ljudeh. Kmalu so sledili \xc4\x8dlanki o meritvah tlaka neposredno iz srca in oceni minutnega volumna srca neposredno po Fickovem na\xc4\x8delu (na podlagi razlik v koncentracijah plinov v krvi). Med drugo svetovno vojno se je skupina v bolni\xc5\xa1nici Bellevue \xc5\xbee lotila tudi patologije, zaradi okoli\xc5\xa1\xc4\x8din so se usmerili v preu\xc4\x8devanje \xc5\xa1oka ob izgubi krvi. Po vojni so najprej pri\xc4\x8deli z obse\xc5\xbenim programom raziskav odnosa med prekrvavljenostjo in predihanostjo plju\xc4\x8d, nato pa dinamike plju\xc4\x8dnega krvnega obtoka. Na podlagi izsledkov so pri\xc4\x8deli razvijati funkcionalno diagnostiko prirojenih nepravilnosti srca in glavnih \xc5\xbeil._NEWLINE_Leta 1951 je postal profesor medicine na kolid\xc5\xbeu zdravnikov in kirurgov Univerze Columbia, tu in v bolni\xc5\xa1nici Bellevue (kot direktor kardiopulmonarnega laboratorija) je deloval do svoje upokojitve leta 1964. Tudi po tem je aktivno sodeloval z Richardsom, do smrti slednjega leta 1973. Njegova prva \xc5\xbeena je umrla leta 1959; \xc5\xa1tiri leta kasneje se je poro\xc4\x8dil z Ruth Fabian in dve leti po njeni smrti leta 1973 z Beatrice Berle. Po upokojitvi se je med drugim ukvarjal s futurologijo po na\xc4\x8delih Gastona Bergerja, etiko v znanosti in zgodovino svojega podro\xc4\x8dja, napisal pa je tudi avtobiografijo. Pogosto je tudi potoval po Evropi in \xc5\xa1ele zadnjih nekaj mesecev \xc5\xbeivljenja je prenehal ustvarjati ter se umaknil na \xc5\xbeenino kmetijo v Massachusettsu, kjer je v za\xc4\x8detku leta 1988 tudi umrl.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0ele v 1950. letih, po ve\xc4\x8d desetletjih inovacij in pribli\xc5\xbeno 100 znanstvenih \xc4\x8dlankih s podro\xc4\x8dja fiziologije ter patologije dihal, so sledila pomembnej\xc5\xa1a strokovna priznanja. Med prvimi je bila Laskerjeva nagrada za temeljne medicinske raziskave leta 1950, naslednje leto pa je s sodelavcem Richardsom in izumiteljem kateterizacije srca For\xc3\x9fmannom prejel Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Po tistem so se priznanja kar vrstila, med drugim je bil imenovan za poveljnika reda legije \xc4\x8dasti, kar je najvi\xc5\xa1je francosko civilno odlikovanje._NEWLINE_Sprejet je bil tudi za \xc4\x8dlana ve\xc4\x8d akademskih ustanov, kot sta Nacionalna akademija znanosti ZDA in Ameri\xc5\xa1ka akademija umetnosti in znanosti. Sedem univerz mu je podelilo \xc4\x8dastne doktorate, njegova Univerza Columbia pa ga je po upokojitvi imenovala za zaslu\xc5\xbenega profesorja.'