b'\n_START_ARTICLE_\nBizantinska medicina\n_START_PARAGRAPH_\nBizantinska medicina opisuje medicinsko znanje in prakso na obmo\xc4\x8dju Bizantinskega cesarstva v \xc4\x8dasu od poznega 4. stoletja do propada cesarstva s padcem Konstantinopla leta 1453.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detki razvoja in pomen\n_START_PARAGRAPH_\nV 4. stoletju je medicinska \xc5\xa1ola v Konstantinoplu dosegla vi\xc5\xa1ek svojega razvoja in postala enakovredna tekmica aleksandrijske medicinske \xc5\xa1ole. Bizantinsko cesarstvo je bilo teokratska dr\xc5\xbeava, v kateri je v imenu Boga vladal cesar. \xc5\xbdivljenje dru\xc5\xbebe je tako bilo mo\xc4\x8dno prepleteno z vero. Prvi kr\xc5\xa1\xc4\x8danski zdravniki so izhajali iz vrst menihov, med katerima sta bila najbolj znana Kozma in Damijan, ki sta postali \xc5\xbertvi Dioklecijanovega preganjanja kristjanov. Evropski zdravniki in lekarnarji so ju pozneje proglasili za svoja stanovska zavetnika._NEWLINE_Na razvoj bizantinske kulture in znanosti ter s tem tudi medicine je vplivala vzhodna mistika, veliki meri pa tudi neopitagorizem in neoplatonizem, s \xc4\x8dimer sta se v temelje bizantinske medicine mo\xc4\x8dno vpletli astrologija in alkimija. Tako bizantinska medicina ni prinesla bistvenih novih spoznanj. Po drugi strani je imela izjemen pomen zaradi posredovanja poznoanti\xc4\x8dne medicine Arabcem, arabska medicina pa je imela pomemben vpliv na razvoj evropske medicine v visokem srednjem veku in renesansi.\n_START_SECTION_\nPosredovanje poznoanti\xc4\x8dne medicine\n_START_PARAGRAPH_\nMed izro\xc4\x8dili poznoanti\xc4\x8dne medicine so pomembna predvsem dela, ki obsegajo vso dotedanje medicinsko znanje v obliki leksikonov in kompendijev. Med najbolj vidne bizantinske pisce na tem podro\xc4\x8dju sodita Orejbazij v 4. stoletju in Pavel iz Ajgine v 7. stoletju. Orejbazij je celotno medicinsko znanje zapisal v delu Synagogai, ki \xc5\xa1teje 72 knjig, pomembni deli pa sta tudi Synopsis, povzetek omenjenega dela v 9 knjigah, ter Euporista, zbirka zdravilnih sredstev. Pavel iz Ajgine je povzetek takratne medicine zapustil v 9 knjigah, med katerimi je najpomembnej\xc5\xa1i Medicinski priro\xc4\x8dnik v sedmih knjigah, ki je zaradi kirur\xc5\xa1kih ter ginekolo\xc5\xa1kih spisov neposredno vplival na pomembne arabske zdravnike, kot so al-Razi, al-Majusi, al-Zahrawi in Ibn Sina._NEWLINE_Ostali pomembni pisci so \xc5\xa1e npr. Etios iz Amide, ki je zapustil medicinsko znanje v 16 knjigah, Aleksander iz Tral, znan zaradi spisov s podro\xc4\x8dja interne medicine in patologije, ter Teofilove razprave o uroskopiji in Filaretove razprave o sr\xc4\x8dnem utripu (pulzu).\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0olske ustanove\n_START_PARAGRAPH_\nZa prenos znanja so bile bistvene tudi prevajalske \xc5\xa1olske ustanove, predvsem v Aleksandriji in Edesi, ki so jih ustanovili nestorijanci in jakobiti. V 6. stoletju sta bili omenjeni kr\xc5\xa1\xc4\x8danski lo\xc4\x8dini pregnani iz bizantinskega cesarstva, svoje delo pa so nadaljevale v Perziji, na \xc5\xa1olah v Nibizisu in Gundi\xc5\xa1apurju. Bistveni meceni prevajalskih \xc5\xa1ol so bili predvsem kalifi iz dinastije Abasidov, potem ko so Arabci v 7. stoletju zavzeli ve\xc4\x8dji del dr\xc5\xbeav Starega Bli\xc5\xbenjega vzhoda.\n_START_SECTION_\nBolni\xc5\xa1nice in javno zdravstvo\n_START_PARAGRAPH_\nV Bizantinskem cesarstvu so se pojavile tudi prve javne splo\xc5\xa1ne bolni\xc5\xa1nice na svetu. Prvo bolni\xc5\xa1nico je ustanovil Bazilij Veliki v 4. stoletju blizu Cezareje. V slede\xc4\x8dih stoletjih so se bolni\xc5\xa1nice pojavile tudi v Konstantinoplu ter drugih ve\xc4\x8djih mestih, kot so Antiohija, Aleksandrija, Nikeja in Tesaloniki. Ustanovitve bolni\xc5\xa1nic so podpirali tako cesarji kot tudi plemstvo in \xc5\xa1kofje pravoslavne cerkve, pri tem pa je bil osrednji motiv kr\xc5\xa1\xc4\x8danska pomo\xc4\x8d ubogim, la\xc4\x8dnim in bolnim. V nasprotju z za\xc4\x8detnimi \xc4\x8dlovekoljubnimi (filantropskimi) ustanovami, ki so skrbele predvsem za revne ljudi, brezdomce in tuje prebe\xc5\xbenike ter niso imeli prave organizacije dela, so se poznej\xc5\xa1e ustanove po 7. stoletje razvile v prave bolni\xc5\xa1nice, saj so imele oddelke za razli\xc4\x8dne skupine bolezni, organizirano delo, stalno zaposleno osebje z jasno hierarhijo, bolniki so pripadali razli\xc4\x8dnim dru\xc5\xbebenim slojem, kon\xc4\x8dni cilj obravnave bolnika pa ni bilo samo laj\xc5\xa1anje trpljenja, pa\xc4\x8d pa tudi ozdravitev, \xc4\x8de je le bila mo\xc5\xbena._NEWLINE_V 6. stoletju so zdravstveno-politi\xc4\x8dne odredbe redigiranega Justinijanovega zakonika omogo\xc4\x8dile visoko raven organizacije javnega zdravstva in razvoj sodne medicine.'