b'\n_START_ARTICLE_\nGabriel Tarde\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nGabriel Tarde je bil rojen v finan\xc4\x8dno stabilni me\xc5\xa1\xc4\x8danski dru\xc5\xbeini v mestu Sarlat v departmaju Dordogne. O\xc4\x8de mu je umrl, ko je bil star sedem let, zato ga je v nadaljnjo pridobitev izobrazbe usmerila mati. Osnovno klasi\xc4\x8dno izobrazbo je dobil na lokalni jezuitski \xc5\xa1oli. Ker je bil \xc5\xa1ibke telesne konstitucije in zdravja, je ve\xc4\x8dino \xc4\x8dasa pre\xc5\xbedel v postelji ob branju knjig._NEWLINE_Po \xc5\xa1tudiju prava v Toulousu in Parizu je dobil slu\xc5\xbebo v doma\xc4\x8dem mestu, ki jo je opravljal nadaljnjjih \xc5\xa1est let do vabila za predavatelja filozofije na Coll\xc3\xa8ge de France. Razlog za vabilo je bila polemika z Lombrosom, na podlagi katere je iz\xc5\xa1lo delo\xc2\xa0\xc2\xbbPrimerjalna kriminologija\xc2\xab\xc2\xa0(La Criminalit\xc3\xa9 Compar\xc3\xa9e, 1886), s katerim je dosegel preboj v akademskih krogih. Kmalu za prvencem sta iz\xc5\xa1li prav tako vplivni deli\xc2\xa0\xc2\xbbFilozofija kaznovanja\xc2\xab\xc2\xa0(La philosophie p\xc3\xa9nale, 1890) in\xc2\xa0\xc2\xbbZakoni imitacije\xc2\xab\xc2\xa0(Les lois de l\'imitation, 1890)._NEWLINE_Po materini smrti je zapustil rojstni kraj in se trajno nastanil v Parizu. Dobil je slu\xc5\xbebo na ministrstvu za pravosodje, kjer je skrbel za organizacijo statisti\xc4\x8dnih podatkov o kriminaliteti v dr\xc5\xbeavi in hkrati vodil katedro za sodobno filozofijo na Coll\xc3\xa8ge de France. V svojih preostalih delih je branil svoje socialno psiholo\xc5\xa1ko teoretsko izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de, zadnji dve leti predvsem v javni polemiki z Durkheimom o vpra\xc5\xa1anju, kaj povzro\xc4\x8da kriminaliteto, iz katere pa je zaradi individualisti\xc4\x8dnega pristopa k raziskovanju dru\xc5\xbebene stvarnosti iz\xc5\xa1el kot pora\xc5\xbeenec. Zadnje delo\xc2\xa0\xc2\xbbFragment d\'histoire future\xc2\xab\xc2\xa0(1904) je nekoliko netipi\xc4\x8dno, saj gre za znanstvenofantasti\xc4\x8dno novelo o prihodnosti \xc4\x8dlove\xc5\xa1tva v post-apokalipti\xc4\x8dnem svetu, ki ga prekriva led in se je pre\xc5\xbeivelo \xc4\x8dlove\xc5\xa1tvo umaknilo pod zemljo._NEWLINE_Umrl je leta 1904 v Parizu. V zakonu so se mu rodili tri otroci. Tarde v Franciji ni zapustil intelektualnega nasledstva, razen nekaterih kriminologov. Ponovno je postal aktualen \xc5\xa1ele po drugi svetovni vojni.\n_START_SECTION_\nTeorija imitacije\n_START_PARAGRAPH_\nGabriel Tarde je posku\xc5\xa1al \xc5\xbee svoje izku\xc5\xa1nje z delom kot sodnik v svojem rojstnem kraju Sarlatu vpeti v teoretski okvir, ki prevzema zna\xc4\x8dilnosti teorije u\xc4\x8denja s posnemanjem. Na pogostost kaznivih dejanj, ki so si po na\xc4\x8dinu izvr\xc5\xa1itve podobna, vpliva te\xc5\xbenja posameznikov, da posnemajo oziroma imitirajo obna\xc5\xa1anje malo\xc5\xa1tevilnih inovatorjev nekega novega odklonskega vzorca obna\xc5\xa1anja. Nasploh je posnemanje za Tarda glavni element dru\xc5\xbebenih odnosov._NEWLINE_Tarde uporablja trodelno tipologijo imitacije, ki jo primerja s koncentri\xc4\x8dnimi valovi v mirni vodi, ki jih napravimo, kadar sunkoma vr\xc5\xbeemo pest kamenja vodo. \xc4\x8ce vzamemo za primer en val, ki predstavlja inovacijo (1), ki so jo zmo\xc5\xbeni zgolj malo\xc5\xa1tevilni posamezniki. Ti imajo nekatere biolo\xc5\xa1ke predispozicije, kot je nadarjenost, \xc5\xa1e pomembnej\xc5\xa1i vpliv pa predstavlja dru\xc5\xbebeno okolje, ki je do inovacij tolerantno in jih spodbuja. Ve\xc4\x8dina ljudi ni inovativnih in le posnemajo kar vidijo pri inovativnej\xc5\xa1i manj\xc5\xa1ini. Posnemovalcem je vsekakor prihranjen intelektualni napor, zato pogosto delujejo pod sugestijo inovativnih voditeljev, kar velja tudi za politiko v primeru vpliva, ki ga ima politi\xc4\x8dni voditelj na vodeno mno\xc5\xbeico._NEWLINE_Inovacija se \xc5\xa1iri v obliki koncentri\xc4\x8dnih krogov vedno \xc5\xa1ir\xc5\xa1e, kar predstavlja imitacijo (2), dokler ne zadane sosednjega vala, ki predstavlja opozicijo (3), mejo, ki "udu\xc5\xa1i" neomejeno \xc5\xa1irjenje posnemanja. Opozicija so prej\xc5\xa1nja \xc5\xbee uveljavljena prepri\xc4\x8danja posameznika, ki sprejema inovacijo le do neke meje in jo adaptira k \xc5\xbee uveljavljenim vzorcem ved\xc3\xaanja. Proces se nikakor ne zaklju\xc4\x8di s kon\xc4\x8dno adaptacijo, temve\xc4\x8d gre za nenehen progresiven proces, po katerem vsaka adaptacija vsebuje k\xc3\xa1li za nove inovativne spremembe. V slednjem je opazen vpliv Heglove filozofije na Tarda.\n_START_SECTION_\nVplivi\n_START_PARAGRAPH_\nDru\xc5\xbeba kot celota za Tarda ni ni\xc4\x8d drugega kot vsota posameznikov, ki s posnemanjem delujejo drug na drugega. Za razliko od Durkheima je pri posameznikih upo\xc5\xa1teval tudi biolo\xc5\xa1ke danosti, vendar je zavra\xc4\x8dal Lombrosova deterministi\xc4\x8dna posplo\xc5\xa1evanja iz telesnih zna\xc4\x8dilnosti. Tarde na sociologijo tako ni imel ve\xc4\x8djega vpliva, vsaj ne, kar zadeva nadaljnji razvoj sociologije na evropski celini. Njegovo imitacijsko psihologijo med mno\xc5\xbeico in vodjem je nadalje razvil francoski socialni psiholog Gustave Le Bon (1841\xe2\x80\x931931), vendar z bolj pesimisti\xc4\x8dnim poudarkom. Ve\xc4\x8dji odmev je imela Tardova individualno psiholo\xc5\xa1ka teorija v ZDA. Ve\xc4\x8d kot pol stoletja kasneje je ameri\xc5\xa1ki sociolog Everett Rogers z delom\xc2\xa0\xc2\xbbDifuzija inovacij\xc2\xab\xc2\xa0(Diffusion of innovations, 1962) apliciral Tardove tipe imitacije na primeru uporabe novih tehnologij, medtem ko je romunsko-francoski sociolog Serge Moscovici v Franciji reafirmiral njegovo psihologijo mno\xc5\xbeic.'