b'\n_START_ARTICLE_\nAndrej Zamejic\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nPo kon\xc4\x8dani ljudski \xc5\xa1oli v Horjulu je v Ljubljani obiskoval gimnazijo (1836\xe2\x80\x931842) in licej (1842\xe2\x80\x931844) ter nato \xc5\xa1tudiral bogoslovje (1844\xe2\x80\x931848). Na liceju ga je Franc Serafin Metelko navdu\xc5\xa1il za slovstveno delovanje. V semeni\xc5\xa1\xc4\x8du je bil \xc4\x8dlan ilirskega dru\xc5\xa1tva, vendar se je ilir\xc5\xa1\xc4\x8dini odrekel, z velikim veseljem pa bral slovenske in slovananske knjige. Po posve\xc4\x8denju (1848) je bil grajski duhovnik in u\xc4\x8ditelj pri dru\xc5\xbeini  barona Lichtenberga v Prapro\xc4\x8dah pri Grosupljem, nato katehet na dekli\xc5\xa1ki ur\xc5\xa1ulinski \xc5\xa1oli v Ljubljani (1851-1852). Od 1852 je u\xc4\x8dil katehetiko (od 1858 \xc5\xa1e metodiko) na bogoslovju, v letih 1865\xe2\x80\x931882 je bil profesor pastoralnega bogoslovja (od 1875 \xc5\xa1e pedagogike). Leta 1876 je bil imenovan za \xc5\xa1kofijskega komisarja za ljudske, privatne in posebne \xc5\xa1ole. Leta 1880 je postal stolni kanonik. Pri dru\xc5\xa1tvu za zidanje Cerkve Srca Jezusovega v Ljubljani je bil namestnik predsednika dru\xc5\xa1tva (1881\xe2\x80\x931883), ter predsednik pri dobrodelni Vincencijevi dru\xc5\xbebi (1897\xe2\x80\x931903)._NEWLINE_Kraj\xc5\xa1e tekste, v katerih je otrokom priporo\xc4\x8dal misijonarsko delo je za\xc4\x8del pisati v Prapro\xc4\x8dah. Z Luko Jeranom sta sestavila nov verski priro\xc4\x8dnik Jezusa in Marije dvoje najsvetlej\xc5\xa1ih Serc (1850), za dekleta je po predlogi Alphonsusa Liguorija napisala duhovni priro\xc4\x8dnik Lilija v bo\xc5\xbejem vertu (1851) in sestavila miniaturni otro\xc5\xa1ki molitvenik Stezica v nebesa (1852). Od 1852 je pripravljal nove izdaje Kratkega katekizma v vpra\xc5\xa1anjih in odgovorih za ljudske \xc5\xa1ole ljubljanske \xc5\xa1kofije, ki ga je 1838 sestavil Jo\xc5\xbeef Kek, in od 1861 Veliki katekizem za ljudske \xc5\xa1ole. (oboje ve\xc4\x8d ponatisov). Iz obse\xc5\xbene pastoralne snovi je napisal skripta Navod za spovedanje (1871) in Nauk o svetih zakramentih (1878), objavil je tudi ve\xc4\x8d pastoralnih \xc4\x8dlankov, pri tem pa si je prizadeval za ustrezno slovensko terminologijo. Anononimno je iz\xc5\xa1la njegova knji\xc5\xbeica Nauk o svetem Detinstvu (1889)._NEWLINE_Za Wolfovo izdajo Svetega pisma stare in nove zaveze (1856\xe2\x80\x931863) je prevedel: knjigo Makabejcev, evangelij po Marku in Luku, Jakobovo in Judovo pismo; z L. Jeranom sta bila pod vodstvom Jurija Volca tudi glavna korektorja celotne izdaje. Po tem prevodu je priredil novo izdajo uradnega \xc5\xa1kofijskega lekcionarja Berila ali listi in evangeliji \xe2\x80\xa6 z navadnimi molitvami pri o\xc4\x8ditni slu\xc5\xbebi bo\xc5\xbeji (1870). Anonimno je prevedel molitvenik Kalvarija (1862, z Luko Jeranom), za branje v doma\xc4\x8dem okolju pa verski  priro\xc4\x8dnik Ludwiga Mehlerja Du\xc5\xa1na hrana (1864\xe2\x80\x939, iz\xc5\xa1lo v 10 snopi\xc4\x8dih). Prevajal je tudi \xc5\xa1kofijske dokumente, npr. pastirske liste. Njegov prevajalski prvenec pa so Nove kuharske bukve (1850), ki so bile  za Vodnikovimi Kuharskimi bukvami (1799) drugi kuharski priro\xc4\x8dnik v slovenenskem._NEWLINE_Zamejic je bil prizadeven in delaven na pastoralnem, katehetskem, verskoprosvetnem in organizacijskem podro\xc4\x8dju. Ve\xc4\x8dinoma je pisal in prevajal manj\xc5\xa1e tekste, \xc5\xa1tevilni natisi pa pri\xc4\x8dajo, da je z njimi zadel ljudski ton. Zanj velja, da je na Slovenskem obogatil versko slovstvo v 2. polovici 19. stoletja.'