b'\n_START_ARTICLE_\nJo\xc5\xa1inori Osumi\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbde v \xc4\x8dasu odra\xc5\xa1\xc4\x8danja v rojstni Fukuoki na severu japonskega otoka Kju\xc5\xa1u je pokazal zanimanje za naravoslovje, zato je po kon\xc4\x8dani srednji \xc5\xa1oli vpisal \xc5\xa1tudij kemije na Univerzi v Tokiu, kjer pa je ugotovil, da je to podro\xc4\x8dje zanj preve\xc4\x8d zaprto in kompetitivno. Preusmeril se je v molekularno biologijo, ki je v tem \xc4\x8dasu do\xc5\xbeivljala razcvet, in doktoriral leta 1974. Vendar pa po koncu \xc5\xa1olanja ni mogel dobiti primernega polo\xc5\xbeaja raziskovalca v domovini, zato mu je mentor svetoval podoktorsko usposabljanje v Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah Amerike._NEWLINE_Od\xc5\xa1el je na Univerzo Rockefeller, kjer je pod vodstvom nobelovca Geralda Edelmana preu\xc4\x8deval oploditev in vitro pri mi\xc5\xa1ih, vendar mu je bila sesal\xc4\x8dja embriologija tuja, tako da se je namesto tega lotil \xc5\xa1tudije podvojevanja DNK pri glivah kvasovkah._NEWLINE_Po nekaj letih se je vrnil na Japonsko, na oddelek za biologijo Univerze v Tokiu, kjer je dobil polo\xc5\xbeaj predavatelja. Njegovo zanimanje so vzbudile vakuole kvasovk, organel, ki je takrat veljal za preprost smetnjak celi\xc4\x8dnih komponent. Za\xc4\x8del je torej raziskovati fiziologijo vakuol in odkril ve\xc4\x8d aktivnih transportnih sistemov v njihovih membranah. Konec 1980. let je naposled postal vodja lastnega laboratorija in se preusmeril k vpra\xc5\xa1anju liti\xc4\x8dne funkcije vakuol oz. njihovih predhodnih oblik v procesu avtofagije (avtofagosomov, avtolizosomov). Odkril je, da je ta funkcija zelo izra\xc5\xbeena pri stradanih kvasovkah, saj te pridobivajo energijo z razgrajevanjem lastnih celi\xc4\x8dnih komponent. Nato je izkoristil dejstvo, da je mogo\xc4\x8de sistem enostavno opazovati pod svetlobnim mikroskopom, za iskanje genov, ki regulirajo avtofagijo. S \xc5\xa1tudenti je odkril 14 razli\xc4\x8dnih mutant, ki imajo okvarjene razli\xc4\x8dne encime za razgradnjo, tako da se snovi kopi\xc4\x8dijo v njihovih vakuolah._NEWLINE_V tem obdobju je bil sekveniran celoten genom kvasovke Saccharomyces cerevisiae, kar je Osumijeva skupina s pridom uporabila pri identifikaciji udele\xc5\xbeenih genov. Ve\xc4\x8dina genov je bila \xc5\xa1e nepoznanih, vendar jim je uspelo razvozlati celotno biokemi\xc4\x8dno pot razgradnje. Odkritje so objavili v odmevnem \xc4\x8dlanku v reviji Nature leta 1992. V naslednjih letih je preu\xc4\x8deval mehanizme nastajanja avtofagosomov in njihovo zlivanje z lizosomi ter vpra\xc5\xa1anje, kako beljakovine, ki zaznavajo presnovni stres v celici, regulirajo izra\xc5\xbeanje genov za avtofagijo. Kasneje je postal raziskovalec na Nacionalnem in\xc5\xa1titutu za temeljno biologijo v Okazakiju, leta 2009 pa profesor na Tokijskem tehnolo\xc5\xa1kem in\xc5\xa1titutu. Njegova \xc5\xbeena Mariko, profesorica na zasebni univerzi v Uenohari, je aktivno sodelovala pri njegovih raziskavah._NEWLINE_Leta 2014 ga je Tokijski tehnolo\xc5\xa1ki in\xc5\xa1titut imenoval za \xc4\x8dastnega profesorja.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nV zgodnjem obdobju kariere ni izstopal po dose\xc5\xbekih, razkritje presnovne poti avtofagije, objavljeno leta 1992, pa je vzbudilo veliko zanimanja strokovne javnosti. Odkritje analognih procesov pri \xc4\x8dloveku je namre\xc4\x8d odprlo \xc5\xa1tevilna vpra\xc5\xa1anja o udele\xc5\xbebi avtofagije v poteku raznih bolezni ter mo\xc5\xbenosti uporabe v klini\xc4\x8dne namene \xe2\x80\x93 od nalezljivih bolezni, Parkinsonove bolezni do razli\xc4\x8dnih oblik raka. Desetletje kasneje so sledila prva pomembnej\xc5\xa1a strokovna priznanja, med njimi nagrada Japonske akademije (2006), kjotska nagrada za temeljne raziskave (2012) in mednarodna nagrada kanadskega Gairdnerjevega sklada (2015). Leta 2016 je samostojno prejel tudi Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino, s \xc4\x8demer je postal 25. japonski nobelovec.'