b'\n_START_ARTICLE_\nZenon (bizantinski cesar)\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek\n_START_PARAGRAPH_\nZenonovo rojstno ime je bilo Taras. Rojen je bil v Rusumbladi v Izavriji, ki se je kasneje njemu v \xc4\x8dast preimenovala v Zenopolis. Njegov o\xc4\x8de je bil Kodisa,  mati pa Lalis. Imel je brata Longina. Prvi\xc4\x8d je bil poro\xc4\x8den z  Arkadijo, katere ime ka\xc5\xbee na vezi s konstantinopelsko aristokracijo. Bli\xc5\xbenjevzhodna in druga kr\xc5\xa1\xc4\x8danska izro\xc4\x8dila pravijo, da je imel h\xc4\x8derki Hilarijo in Teopisto, ki se je posvetila veri, zgodovinski viri pa potrjujejo samo sina  Zenona. Taras je bil morda v sorodu z izavrijskim generalom Zenonom, ki je  leta 447 branil Konstantinopel pred Atilo in bil naslednje leto rimski konzul._NEWLINE_Izavrijci so bili ljudstvo,  ki je \xc5\xbeivelo v osrednjem Taurusu v Anatoliji v sedanji tur\xc5\xa1ki pokrajini Konya/Bozkir. Rimljani so nanje gledali kot na barbare, \xc4\x8deprav so bili njihovi podlo\xc5\xbeniki \xc5\xbee ve\xc4\x8d kot pet stoletij. Ker so bili pravoslavni kristjani in ne arijani, kot na primer germanski Goti, jim dostop do bizantinskega prestola na\xc4\x8delno ni bil prepovedan._NEWLINE_Po mnenju nekaterih zgodovinarjev je nameraval cesar Leon I. v 460. letih zmanj\xc5\xa1ati mo\xc4\x8d germanskega dela bizantinske armade, kateremu je poveljeval alanski magister militum Aspar. Njihova protiute\xc5\xbe naj bi bil Taras in njegovi Izavrijci,  zato ga je poklical v Konstantinopel. Razlaga je sporna, ker je Taras z \xc5\xbeeno Arkadijo takrat  \xc5\xbee nekaj let \xc5\xbeivel v Konstantinoplu, kjer sta \xc5\xbeivela tudi mati Lalis in brat Longin. Brat je bil poro\xc4\x8den z  Valerijo, ki je bila verjetno iz aristokratske dru\xc5\xbeine. _NEWLINE_Taras je v zgodovinskih virih prvi\xc4\x8d omenjen leta 464, ko je zasegel nekaj pisem  Asparjevega sina Ardaburja, ki so dokazovala, da je Aspar \xc5\xa1\xc4\x8duval sasanidskega kralja, naj vdre na rimsko ozemlje in mu obljubljal svojo podporo. Leon I.  je zaradi pisem  odpoklical patricija in magistra militum per Orientem  Ardaburja in s tem zmanj\xc5\xa1al Asparjev vpliv in ambicije. Taras je bil za zvestobo cesarju nagrajen z zelo vplivnim in presti\xc5\xbenim polo\xc5\xbeajem comesa domesticorum. Imenovanje bi lahko pomenilo, da je bil Taras pred tem protector domesticus na Leonovem dvoru ali v Ardaburjevem \xc5\xa1tabu v Antiohiji._NEWLINE_Leta 465 sta se Leon in Aspar sprla zaradi imenovanja konzulov za naslednje leto. Taras je izkoristil prilo\xc5\xbenost za utrditev svojega polo\xc5\xbeaja in postal cesarjev prijatelj  in zaveznik.\n_START_SECTION_\nLeonov zet\n_START_PARAGRAPH_\nTaras  je \xc5\xbeelel postati bolj sprejemljiv za rimsko aristokracijo in konstantinopelske me\xc5\xa1\xc4\x8dane, zato je svoje ime zamenjal z gr\xc5\xa1kim imenom Zenon in ga uporabljal do smrti.  V drugi polovici leta 466 se je poro\xc4\x8dil z Ariadno, starej\xc5\xa1o h\xc4\x8derko cesarja Leona I. in Verine.  Ker v zgodovinskih zapisih ni nobene omembe, da se je pred poroko lo\xc4\x8dil, je prva \xc5\xbeena Arkadija  o\xc4\x8ditno umrla. Naslednje leto se jima je rodil sin. Zenon je postal o\xc4\x8de mo\xc5\xbenega cesarjevega naslednika, ker je Leonov edini  sin \xc5\xbee v otro\xc5\xa1tvu umrl. Sina so staremu o\xc4\x8detu v \xc4\x8dast imenovali Leon. Zenon je bil ob sinovem rojstvu na vojnem pohodu proti Gotom. _NEWLINE_Zenon se zaradi slu\xc5\xbeenja v protectores domestici ni udele\xc5\xbeil katastrofalne eksledicije proti Vandalom  v severni Afriki leta 468, ki jo je vodil cesarjev svak Bazilisk. Naslednje leto je bil izvoljen za konzula,   bil imenovan  za magistra militum Trakije in vodil pohod v Trakijo. Viri ne navajajo, s katerim nasprotnikom se je tam vojskoval. Zgodovinarji domnevajo, da so to bili Goti, Huni ali Anagastovi uporniki. Leon in Zenon sta pred pohodom vpra\xc5\xa1ala za mnenje Danijela Stilita. Stilit jima je odgovoril, da bi Zenon verjetno postal \xc5\xbertev zarote, vendar jo bo pre\xc5\xbeivel. Leon je zato Zenonovo osebno stra\xc5\xbeo okrepil s svojimi vojaki. Aspar je te vojake podkupil, zato ga niso branili ampak so ga nameravali ujeti. Zenon je izvedel za njihovo namero in pobegnil v Serdiko, Leon pa je zaradi zarote postal \xc5\xa1e bolj nezaupljiv. _NEWLINE_Zenon se po zaroti ni vrnil v Konstantinopel, kjer sta imela Aspar in Ardabur \xc5\xa1e vedno veliko mo\xc4\x8d. Umaknil se je na Agorski zid, nato v Pilaj ob \xc4\x8crnem morju in od tam v Kalcedon. Medtem, ko je \xc4\x8dakal na prilo\xc5\xbenost za vrnitev v prestolnico, je bil imenovan za  vrhovnega poveljnika Vzhoda (magister militum per Orientem).  Odpravil se je v Antiohijo in s seboj vzel meniha Petra Fula. Iz Antiohije, ki je bila njegov uradni sede\xc5\xbe, je od\xc5\xa1el v Izavrijo in zatrl Indakov upor.  Naslednji dve leti je z dru\xc5\xbeino \xc5\xbeivel v Antiohiji._NEWLINE_Med bivanjem v Antiohiji se zbli\xc5\xbeal s pogledi monofizita Petra Fula in ga podprl proti njegovemu nasprotniku, kalcedonskemu \xc5\xa1kofu Martiriju. Zenon je dovolil menihom iz bli\xc5\xbenjih samostanov, da so se preselili v Antiohijo in pove\xc4\x8dali \xc5\xa1tevilo Petrovih privr\xc5\xbeencev. Martirij je zato od\xc5\xa1el v Konstantinopel, prosit Leona za pomo\xc4\x8d. Ko se vrnil v Antiohijo in izvedel, da je bil Peter medtem izvoljen za antio\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa, je leta 470 odstopil. Leon je ukazal, da se Petra iz\xc5\xbeene in Zenonu poslal 1. junija 471 sprejet  zakon, s katerim je menihom prepovedal zapu\xc5\xa1\xc4\x8danje samostanov in spodbujanje k uporu. _NEWLINE_Leta 470/471 se je moral Zenon spopasti z Makroni, ki so napadli Armenijo._NEWLINE_Aspar je med Zenonovo odsotnostjo okrepil svoj vpliv. Dosegel je, da je bil sin Patricij imenovan za cezarja in se leta 470 poro\xc4\x8dil  z Leonovo mlaj\xc5\xa1o h\xc4\x8derko Leoncijo.  Viri dogodke opisujejo protislovno, vsi pa se jasno strinjajo, da sta bila Aspar in Ardabur leta 471 z Leonovo in Baziliskovo odobritvijo zahrbtno ubita. Zenon se je po njuni smrti vrnil v Konstantinopel in bil imenovan za magistra militum praesentalis.\n_START_SECTION_\nPrvo vladanje in Baziliskov upor (475-476)\n_START_PARAGRAPH_\n25. oktobra 473 je Leon I. za socesarja imenoval Zenonovega in Ariadninega sina in svojega vnuka Leona II.. 18. januarja 474 je Leon I. umrl. Leon II. je bil takrat star komaj sedem let in premlad za samostojno vladanje, zato sta cesarjeva vdova Verina in h\xc4\x8derka Ariadna 9. februarja  474 za njegovega socesarja imenovali Zenona. Leon II. je kmalu zatem bolel in 17. november 474  umrl in Zenon je postal samostojen cesar._NEWLINE_Vojna z Vandali se \xc5\xa1e ni kon\xc4\x8dala. Njihov kralj Gizerik je ogro\xc5\xbeal bizantinske trgovske poti in vdiral v bizantinska obalna mesta, zato je Zenon k njemu poslal visoko rangiranega ambasadorja Severja, kateremu je uspelo skleniti \xc2\xbbve\xc4\x8dni mir\xc2\xab. Rimljani so morali v skladu z mirovno pogodbo odkupiti ujetnike v vandalskem ujetni\xc5\xa1tvu, Vandali pa so prenehali preganjati pravoslavne kristjane na svojem ozemlju._NEWLINE_Zenon je zaradi svojega barbarskega porekla kljub temu ostal nepriljubljen tako med prebivalci kot v  Senatu.  Njegova pravica do prestola je temeljila samo na zakonu z Ariadno in naklonjenosti cesarjeve vdove Verine.  Zenon  se je zato odlo\xc4\x8dil, da se bo oprl na izavrijski del bizantinske armade in izavrijska generala, brata  Ila in Trokunda. Verina se kmalu zatem odlo\xc4\x8dila, da bo Zenona s pomo\xc4\x8djo svojega brata Baziliska strmoglavila in ga zamenjala s svojim ljubimcem in nekdanjim  magistrom officiorum Patricijem. Zarotnikom sta se po Baziliskovem prepri\xc4\x8devanju pridru\xc5\xbeila tudi generala Il in Trokund in ostrogotski general Teodorik Strabon._NEWLINE_Januarja 475 je moral Zenon z \xc5\xbeeno in materjo pobegniti iz Konstantinopla v Izavrijo. S seboj je odpeljal tudi nekaj svojih izavrijskih prista\xc5\xa1ev in dr\xc5\xbeavno blagajno. Za njim so poslali generala Ila in Trokunda, ki sta Zenona prisilila, da se je zatekel v trdnjavo. Il ga je oblegal, ujel Zenonoveg brata Longina in ga obdr\xc5\xbeal za talca._NEWLINE_Dvorni zarotniki so se kmalu zatem sprli. Bazilisk si je prisvojil prestol in usmrtil Verininega ljubimca in cesarskega kandidata Patricija. Mestni drhali je dovolil, da so pobili vse Izavrijce, ki so ostali v Konstantinoplu, kar je pretrgalo vezi z izavrijskima generaloma Ilom in Trokundom. Bazilisk je za magistra militum imenoval svojega ne\xc4\x8daka Armata in ga s tem izena\xc4\x8dil s Teodorikom Strabonom. Ker je cesar ostal brez denarja, je bil prisiljen uvesti zelo visoke davke, kar je povzro\xc4\x8dilo nejevoljo prebivalstva, nazadnje pa je s podporo monofizitom izzval \xc5\xa1e negodovanje Cerkve. Me\xc5\xa1\xc4\x8dani Konstantinopla so ga obto\xc5\xbeili, da je v mestu podtaknil velik po\xc5\xbear, v katerem je zgorel velik del mesta. Il je zaradi Zenonove podkupnine in s soglasjem Senata prestopil na Zenonovo stran in se pridru\xc5\xbeil njegovi vojski v pohodu na Konstantinopel. Bazilisk je posku\xc5\xa1al ponovno pridobiti naklonjenost prebivalstva in je proti Zenonu poslal drugo vojsko pod Armatovim poveljstvom. Zenonu je uspelo  z obljubo, da bo lahko do smrti obdr\xc5\xbeal polo\xc5\xbeaj magistra  militum praesentalis, sina pa povi\xc5\xa1al v cezarja, podkupiti tudi Armata. Armat zato ni oviral Zanonove vojske na pohodu na Konstantinopel. Odsotnost vojske Teodorika Strabona je zape\xc4\x8datila Baziliskovo usodo._NEWLINE_Zenon je avgusta 476 za\xc4\x8del oblegati Konstantinopel in Senat je odprl mestna vrata izavrijski vojski. Bazilisk se je skril v Hagijo Sofijo, vendar ga je patriarh Akacij izdal, da se je moral skupaj z dru\xc5\xbeino predati. Zenon mu je obljubil, da ne bo prelival niti njegove niti krvi njegove dru\xc5\xbeine, in ga izgnal v eno od trdnjav v Kapadokiji. V trdnjavi so ga z dru\xc5\xbeino vred zaprli v suho cisterno za vodo in ga pustili umreti._NEWLINE_Zenon je po vzpostavitvi oblasti izpolnil svoje obljube. Armat je obdr\xc5\xbeal polo\xc5\xbeaj magistra  militum in bil morda celo povi\xc5\xa1am na polo\xc5\xbeaj patricija, sin pa je bil povi\xc5\xa1an na polo\xc5\xbeaj cezarja. _NEWLINE_Leta 477 se je Zenon premislil. Ukazal je, da Armata ubijejo, in  mu zasegel cello premo\xc5\xbeenje, njegovega sina pa je odstavil in ga poslal v samostan. Evrargij Sholastik omenja, da je kasneje postal \xc5\xa1kof v Kiziku.\n_START_SECTION_\nKonec Zahodnega cesarstva\n_START_PARAGRAPH_\nZahodni cesar Olibrij je jeseni 472 umrl. Zahodni magister militum Gundobad je za njegovega naslednika razglasil poveljnika cesarske garde (comes domesticorum) Glicerija s sede\xc5\xbeem v Raveni. Leon I. je njegovo imenovanje zavrnil in leta 473  za zahodnega socesarja imenoval svojega ne\xc4\x8daka Julija Neposa. Nepos, ki je pri\xc4\x8dakoval, da bo njegovo imenovanje naletelo na odpor, je zaradi slabega zimskega vremena svoje  potovanje na zahod prelo\xc5\xbeil do naslednjega leta. Ker je Leom medtem umrl, je moral  njegovo ustoli\xc4\x8denje podpreti  Zenon. Nepos je po prihodu v Italijo odstavil Glicerija, ki se temu ni upiral. Rimski senat ga je junija 474 uradno priznal za cesarja. Nepos je bil v dobrih odnosih z Zenonom in je celo koval denar v njegovem, Leonovem in svojem imenu._NEWLINE_Med Baziliskovo vladavino in Zenonovim begom v Izavrijo se je zahodni magister militum Orest uprl in prisilil Neposa na beg v Dalmacijo. Za cesarja je razglasil svojega sina Romula Avgusta, katerega so priznali samo v  Italiji. Ko se je leto kasneje Zenon  vrnil v Konstantinopel in odstavil uzurpatorja Baziliska, je gotski poglavar Odoaker Romula in Oresta odstavil. _NEWLINE_Rimski senat je z Odoakerjevo podporo poslal v Konstantiopel delegacijo, ki je Zenonu vrnila Romulove cesarske insignije. Zenona je zaprosila, naj ukine lo\xc4\x8ditev Vzhoda in Zahoda in zavlada kot skupen cesar in za guvernerja Italije imenuje Odoakerja. V Konstantinoplu je bila takrat tudi delegacija Julija Neposa s pro\xc5\xa1njo za finan\xc4\x8dno podporo, s katero bi Nepos ponovno vzpostavil svojo oblast Italiji. Zenon je Senatu odgovoril, da mora priznati zakonitega cesarja Julija Neposa, Odoaker pa bo dobil oblast od Neposa, \xc4\x8deprav bi mu jo lahko podelil tudi sam. Odoaker je kasneje dobil uradno priznanje in je obdr\xc5\xbeal svoje posesti v Italiji, Nepos pa je obdr\xc5\xbeal cesarski naslov in preostali del Italije, vojske pa ne._NEWLINE_Odoaker je, morda zaradi spo\xc5\xa1tovanja do Zenona, do Neposove smrti  priznaval njegovo de iure oblast v Italiji, vendar je de facto  vladal sam, koval lasten denar in Neposu ni nikoli dovolil vrnitve v Italijo. Po Neposovem umoru leta 480 je Odoaker napadel Dalmacijo, da bi ujel in kaznoval njegove morilce, in si jo mimogrede prisvojil. Zenon je priznal njegovo oblast, Odoaker pa je v zameno priznal Zenona za edinega  cesarja zdru\xc5\xbeenega cesarstva, zase pa je za\xc4\x8del vedno pogosteje porabljati naslov rex (kralj).\n_START_SECTION_\nMarcijanov upor (479)\n_START_PARAGRAPH_\nMarcijan je bil sin zahodnorimskega cesarja Antemija (vladal 467\xe2\x80\x93472) in vnuk cesarja Marcijana (vladal  450\xe2\x80\x93457). Poro\xc4\x8den je bil z Ariadnino sestro Leoncijo in bil zato Zenonov svak. Leta 467 in  472 je bil rimski konzul._NEWLINE_Marcijan je posku\xc5\xa1al strmoglaviti Zenona in si prisvojiti njegov prestol. S pomo\xc4\x8djo bratov Prokopija Antemija in Romula je v Cezarijevi pala\xc4\x8di ju\xc5\xbeno od Teodozijevega foruma v  Konstantinoplu zbral vojsko me\xc5\xa1\xc4\x8danov in tujcev in od tam odkorakal proti  cesarski pala\xc4\x8di in pala\xc4\x8di Zenonovega generala Ila. Cesar bi skoraj padel v roke upornikov, ki so \xc4\x8dez dan porazili cesarjeve vojake. Pono\xc4\x8di je Ilu uspelo iz bli\xc5\xbenjega Kalcedona v Konstantinopel pretihotapiti oddelek Izavrijcev in podkupiti Marcijanove vojake, da so Zenonu dovolili pobegniti. Naslednje jutro je Marcijan spoznal, da je stanje brezupno Ko je izvedel. da se mestu pribli\xc5\xbeujejo Goti generala Teodorika Strabona, se je skril  v cerkev Svetih Apostolov, kjer so ga skupaj z bratoma aretirali._NEWLINE_Zenon je Marcijana in njegova brata izgnal v Kapadokijo, od koder so posku\xc5\xa1ali pobegniti. Marcijana so na begu ujeli in mu dali na izbiro, da se umakne v samostan v Tarzu (Kilikija)  ali gre v zapor v trdjavi Papurij v Izavriji. Marcijan je ponovno, tokrat uspe\xc5\xa1no, pobegnil, zbral novo vojsko in napadel Anciro (Ankara), kjer ga je porazil in ujel Ilov brat Trokund.\n_START_SECTION_\nIlov upor (484-488)\n_START_PARAGRAPH_\nIlov poveljni\xc5\xa1ki polo\xc5\xbeaj in priljubljenost sta bila dovolj velik razlog, da je postal predmet sumni\xc4\x8denj, in Zenon se ga je posku\xc5\xa1al na razli\xc4\x8dne na\xc4\x8dine znebiti. Njegova  sovra\xc5\xbenica je postala tudi cesarjeva vdova Verina in mu za\xc4\x8dela stre\xc4\x8di po \xc5\xbeivljenju.  Njen poskus je propadel, zato jo je Zenon, ljubosumen tako nanjo kot na  Ila, pregnal v trdnjavo Papurij v Kilikiji. Potek dogodkov je nekoliko sporen, ker Kandid postavlja njen pregon v \xc4\x8das pred Marcijanovim uporom, Teodor Lektor pa kot vzrok za njen pregon navaja sodelovanje v Baziliskovem uporu, kar ni nemogo\xc4\x8de.  Zgleda, da je bila Verina pregnana obakrat  \xe2\x80\x93 prvi\xc4\x8d pred Marcijanovem uporom zaradi rovarjenja z Baziliskom in drugi\xc4\x8d zaradi sodelovanja v uporu proti Ilu._NEWLINE_Verini je v pregnanstvu uspelo prepri\xc4\x8dati svojo  h\xc4\x8derko in Zenonovo \xc5\xbeeno Ariadno, da je najprej pri Zenonu in nato pri Ilu prosila njeno osvoboditev. Il je njeno zahtevo zavrnil, zato je tudi ona postala Ilova sovra\xc5\xbenica. Jordan navaja, da je imelo njeno sovra\xc5\xa1tvo drug vzrok:  Il naj bi v Zenonu zanetil tak\xc5\xa1no ljubosumje, da je nameraval Ariadno umoriti, Ariadna pa se mu je zato posku\xc5\xa1ala ma\xc5\xa1\xc4\x8devati. Najeti morilec je Ila samo ranil,  Zenon, ki je bil o\xc4\x8ditno  vme\xc5\xa1an v zaroto, pa njegove usmrtitve  ni mogel prepre\xc4\x8diti. _NEWLINE_Cesar je Ila, njegova prijatelja Pamperija in Leoncija in brata Trokunda upokojil in odstranil s svojega dvora. Il je pod pretvezo, da \xc5\xbeeli spremeniti klimo in ozdraviti rane, od\xc5\xa1el v Nikejo, kjer je bil povi\xc5\xa1an v magistra  militum. Po potovanju po Mali Aziji je leta 484 zanetil upor in za cesarja razglasil svojega prijatelja Leoncija. Zenon je proti njemu poslal vojsko, ki jo je Il porazil. Il je po zmagi osvojil Papurij, osvobodil Verino in dosegel, da je  v Tarzu za cesarja kronala Leoncija. _NEWLINE_Leta 485 je Zenon proti njemu poslal novo vojsko, sestavljeno iz Makedoncev in Skitov,  slednji so bili verjetno Ostrogoti,  pod poveljstvom Ivana Grbastega. Vojski zelo verjetno ni poveljeval on,  ampak  Ivan Skit in Teodorik Armal, ki je bil takrat konzul.  Ivan je pri Selevkiji porazil upornike in jih prisilil na umik v Papurij, kjer jih je za\xc4\x8del oblegati. Trokund je \xc4\x8dez nekaj mesecev umrl. Trdnjava je padla \xc5\xa1ele po \xc5\xa1tirih letih obleganja zaradi izdaje Trokundovega svaka, katerega je tja ravno zato poslal Zenon. Ila in Leoncija so leta 488 obglavili in njuni glavi poslali cesarju.\n_START_SECTION_\nOdnosi z Goti (474-787)\n_START_PARAGRAPH_\nAgresivna ostrogotska vodja mezijskih Ostrogotov  Teoderik Amal, kasnej\xc5\xa1i kralj Teoderik Veliki,  in trakijskih Ostrogotov Teoderik  Strabon  sta od leta 472 stalno ogro\xc5\xbeala  Bizantinsko  cesarstvo.  Zenon ju je v\xc4\x8dasih izigral in na\xc5\xa1\xc4\x8duval drugega  proti drugemu, vendar sta znala spretno izkoristiti  bizantinsko dinasti\xc4\x8dno rivalstvo. Napada na Konstantinopel se je cesar lahko izognil samo s podkupovanjem._NEWLINE_Ob smrti Leona II. se je Strabon januarja 474  Zenonu uprl. Ker je bila njegova podpora klju\xc4\x8dna za Zenonovo strmoglavljenje  in Baziliskov vzpon na bizantinski prestol leta 475, ga je Bazilisk nagradil s polo\xc5\xbeajem magistra militum in ga hkrati zelo razburil in poni\xc5\xbeal, ker je za magistra militum praesentialis imenoval  svojega ne\xc4\x8daka Armata.  Ko se je Zenon leta 476 vrnil v Konstantinopel in porazil Baziliska, Strabon zaradi ma\xc5\xa1\xc4\x8devanja mesta ni branil. _NEWLINE_Leta 476/477 se je Zenon povezal s Strabonovim tekmecem Amalom in mu ukazal, naj napade Strabona. Strabon  je zato k cesarju poslal delegacijo in mu ponudil mir in zvrnil krivdo na Amala. Zenon je njegovo ponudbo razumel kot prikrito zaroto in prepri\xc4\x8dal vojsko in konstantinopelski Senat, da je Strabona razglasil  za dr\xc5\xbeavnega  sovra\xc5\xbenika._NEWLINE_Zenon je imel v na\xc4\x8drtu spopad med Teoderikoma.  Proti Strabonu je leta 478 poslal Amala z obljubo, da bo dobil podporo mo\xc4\x8dne rimske vojske.  Ko se je Amal prebil \xc4\x8dez goro Sundis, ni na\xc5\xa1el pri\xc4\x8dakovane  rimske okrepitve, ampak na Strabonovo vojsko v mo\xc4\x8dno utrjenem taboru. Teoderika sta prepoznala Zenonov na\xc4\x8drt in se dogovorila, da bosta od cesarja skupaj zahtevala dovoljenje, da se ostrogotsko naselitveno ozemlje v Meziji  lahko raz\xc5\xa1iri proti jugu. _NEWLINE_Zenon je posku\xc5\xa1al s podkupovanjem Amala ponovno spreti oba Teoderika, vendar je Amal podkupnino zavrnil.  Cesarska vojska ga je zato napadla in imela na za\xc4\x8detku nekaj uspehov, ki jih Zenon ni znal izkoristiti  in omogo\xc4\x8dil Amalu umik proti zahodu v Trakijo in plenjenje vsega, kar je po poti dosegel. Strabon se je po Amalovem umiku s cesarjem  dogovoril, da bo dobil nazaj svoje premo\xc5\xbeenje, denar za pla\xc4\x8dilo 13.000 vojakov, poveljstvo nad dvema palatinskima enotama in naslov magistra militum. Strabonova vojska 30.000 mo\xc5\xbe je kljub temu  ostala  velika gro\xc5\xbenja, zato je Zenon   prepri\xc4\x8dal Bolgare, naj napadejo  trakijske Vizigote.  Strabon je leta je leta 480/481 Bolgare premagal  in se za\xc4\x8del pomikati proti Konstantinoplu, vendar se je moral zaradi notranjih nesoglasij umakniti v Gr\xc4\x8dijo. Na povratku je v taboru posku\xc5\xa1al ukrotiti neposlu\xc5\xa1nega konja, se zaradi neprevidnosti nasadil na kopje in umrl. _NEWLINE_Po smrti Teoderika Strabona leta 481 je Teoderik Amal postal vladar vseh Ostrogotov in za\xc4\x8del povzro\xc4\x8dati te\xc5\xbeave na Balkanu.  Zenon ga je posku\xc5\xa1al umiriti z imenovanjem za magistra militum praesentalis  in konzulskim polo\xc5\xbeajem za leto  484.  Teoderik je s tem postal prvi barbar in oseba brez rimskega dr\xc5\xbeavljanstva, ki je dosegel tako visok  polo\xc5\xbeaj.  Zenon ga je nato poslal v boj proti generalu Ilu in obleganje Papurija (484-488).  Teoderik se je leta 486  kljub temu ponovno uprl,  napadel Konstantinopel in ogrozil njegovo oskrbo s pitno  vodo.  Zenon je z njim sklenil mir in se dogovoril, da s svojimi Ostrogoti odide na zahod in napade Odoakerja, ki je domnevno podprl Leoncija in v Italiji leta 487 ustanovil novo kraljestvo. Prisotnost Germanov na vzhodu se s tem \xc5\xa1e ni kon\xc4\x8dala.\n_START_SECTION_\nObjava Henotikona (482)\n_START_PARAGRAPH_\nNa verskem podro\xc4\x8dju je Zenon znan po Henotikonu,  Aktu o zdru\xc5\xbeitvi, izdanem leta 482, ki naj bi zgladil nasprotna  stali\xc5\xa1\xc4\x8da kalcedoncev in miafizitov o Kristusovi naravi. Kalcedonci so v Kristusu prepoznali dve naravi (physis) \xe2\x80\x93 \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko in bo\xc5\xbejo, miafiziti pa samo eno. Na Kalcedonskem koncilu leta 451 so sprejeli  kalcedonsko veroizpoved  in obsodili stali\xc5\xa1\xc4\x8da miafizitov.  Miafiziti so kljub temu ostali zelo mo\xc4\x8dni, predvsem v vzhodnih provincah cesarstva in Aleksandriji. _NEWLINE_Ena od velikih napak, ki jih je naredil cesar Bazilisk,  je bila podpiranje miafizitov,  ker je bila ve\xc4\x8dina konstantinopelskih me\xc5\xa1\xc4\x8danov kalcedoncev.  Zenon ni hotel narediti iste napake, saj je  za obstoj na oblasti  potreboval tudi podporo miafizitskih provinc Egipta, Sirije, Palestine  in Azije.  Za zmanj\xc5\xa1anje napetosti med verskima strujama se je zavzemal tudi konstantinopelski patriarh Akacij._NEWLINE_Henotikon, ki je nastal z Akacijevo podporo, je bil namenjen  razkolnikom v Egiptu. Edikt je potrdil nicejsko-kalcedonsko veroizpoved, ki naj bi bila skupen, dokon\xc4\x8den in zdru\xc5\xbeen simbol in izra\xc5\xbeanje vere.   Vsi drugi simboli in u\xc4\x8denja so bili izklju\xc4\x8deni. Konstantinopleski arhimandrit Evtih in patriarh Nestor sta bila obsojena na prekletstvo, medtem ko je bilo  dvanajst poglavij Cirila Aleksandrijskega sprejetih. Jezus Kristus je bil opisan kot \xc2\xbbedinorojeni Bo\xc5\xbeji sin  [...]  eden in ne dva\xc2\xab. Dve njegovi naravi nista bili izrecno omenjeni._NEWLINE_Rimski pape\xc5\xbe Feliks III. dokumenta ni sprejel in je leta 484 Akacija izob\xc4\x8dil, s \xc4\x8dimer se je za\xc4\x8dela akacijska shizma, ki je trajala do leta 519._NEWLINE_Leta 488 je pri\xc5\xa1el v Konstantinopel antio\xc5\xa1ki patriarh Peter Suknjar, da bi potrdil  pravico do Ciprske cerkve. Zenon je poklical ciprskega \xc5\xa1kofa Antemija, da bi odgovoril na njegove zahteve. Ciprski \xc5\xa1kof je na razgovoru s cesarjem trdil, da se mu je pred odhodom prikazal  sveti Barnaba in mu razkril mesto svojega groba. Antemij je v grobu na\xc5\xa1el apostolove relikvije in prepis Matejevega evangelija, ki ga je v hebrej\xc5\xa1\xc4\x8dini napisal sam Barnaba. Zenonu je prinesel svetnikove relikvije in evangelij in v zameno dobil avtonomnost Ciprske cerkve._NEWLINE_Zenon je leta 489 na zahtevo \xc5\xa1kofa Kira II. Ede\xc5\xa1kega zaprl perzijsko \xc5\xa1olo v Edesi, ker je promovirala nestorijanstvo, in na njenem mestu zgradil cerkev. \xc5\xa0olo je prestavil na njeno prvotno lokacijo v Nisibis, kjer je nadaljevala svoje u\xc4\x8denje in spro\xc5\xbeila val preseljevanja nestorijancev v Perzijo.\n_START_SECTION_\nUpor Samarijanov (484)\n_START_PARAGRAPH_\nPo samarijanskih virih, v katerih ga imenujejo Zait, kralj Edoma, je Zenon preganjal Samarijane. Pri\xc5\xa1el je v Sihem (Neapolis), zbral stare\xc5\xa1ine in zahteval, da se spreobrnejo. Ker so spreobrnitev zavrnili, je mnogo Samarijanov pobil in njihovo sinagogo pretvoril v cerkev. Prisvojil si je samarijansko sveto goro Gazirim in na njej zgradil ve\xc4\x8d  poslopij, med njimi tudi grobnico za svojega nedavno umrlega sina. Nanjo je postavil kri\xc5\xbe, pred katerim so morali kle\xc4\x8dati samarijani med svojimi molitvami._NEWLINE_Samarijani so se zato leta 484 uprli in napadli Sihem. Po\xc5\xbegali so pet cerkva, zgrajenih na svoji sveti zemlji, in \xc5\xa1kofu Terebintu, ki je vodil  slovesnosti na Belo nedeljo, odrezali prste. Za svojega kralja so izvolili Justa in od\xc5\xa1li v Cezarejo, kjer je \xc5\xbeivela  spo\xc5\xa1tovanja vredna samarijanska skupnost. V mestu so pobili veliko kristjanov in poru\xc5\xa1ili cerkev sv. Sabastjana. Po pisanju Ivana Malale je palestinski dux Esklepijad porazil Justa in ga ubil, njegovo glavo pa poslal Zenonu. _NEWLINE_Po pisanju Prokopija iz Cezareje je Terebint od\xc5\xa1el k Zenonu in ga prosil za ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje. Cesar je sam od\xc5\xa1el v Samarijo in zatrl upor Samarijanov._NEWLINE_Sodobni zgodovinarji so prepri\xc4\x8dani, da je vrstni red dogodkov, ohranjen v samarijanskih virih,  obraten: Zenonovo preganjanje je bilo posledica upora in ne njegov vzrok. Poleg tega se to ni zgodilo leta 484, ampak okoli leta 489. Zenon je obnovil cerkev sv. Prokopija v Sihemu in pregnal Samarijane z Garizima. Na njegovem vrhu je zgradil svetilnik, ki naj bi opozarjal na nemire.\n_START_SECTION_\nSmrt in nasledstvo\n_START_PARAGRAPH_\nZenon je umrl 9. aprila 491 zaradi gri\xc5\xbee ali epilepsije. Vladal je sedemnajst let in dva meseca. Za seboj ni pustil nobenega mo\xc5\xa1kega naslednika, ker sta oba sinova, Zenon in Leon, umrla, slednji \xc5\xbee leta 474. Ariadna je za njegovega naslednika izbrala uglednega dvorjana Anastazija, brata generala Longina, ki je spro\xc5\xbeil izavrijsko vojno.  _NEWLINE_Po legendi, ki se je ohranila v zapisih dveh anti\xc4\x8dnih zgodovinarjev, so Zenona pokopali \xc5\xbeivega, ker se zaradi pijanosti ali bolezni ni ve\xc4\x8d zavedal. Zaprt v sarkofagu je prosil za pomo\xc4\x8d, vendar ga Ariadna ni dovolila odpreti.'