b'\n_START_ARTICLE_\nG\xc3\xa9za II. Ogrski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nG\xc3\xa9za II. se je okrog leta 1030 rodil ogrskemu kralju B\xc3\xa9li II. in Heleni Ra\xc5\xa1ki. O\xc5\xbeenjen je bil z Eufrozino Kijevsko.  Umrl je 31. maja 1162. Med njegovimi otroki sta bila tudi \xc5\xa0tefan III. in mlaj\xc5\xa1i B\xc3\xa9la III.\n_START_SECTION_\nVladavina\n_START_PARAGRAPH_\nG\xc3\xa9za II. je bil ob nastopu kraljevanja \xc5\xa1e mladoleten, zato je bil v varstvu matere Helene Ra\xc5\xa1ke in srbskega strica Belo\xc5\xa1a, materinega brata. Helena in Belo\xc5\xa1 sta se morala ukvarjati z domnevnim G\xc3\xa9zinim sorodnikom Borisom Kolomanovi\xc4\x8dem, ki je trdil, da je potomec kralja Kolomana in se je potegoval za ogrski prestol. Boris je pomo\xc4\x8d poiskal najprej pri Nemcih in kasneje pri Bizantincih. Nemce je uspel prepri\xc4\x8dati za invazijo na Ogrsko (1145-1146). S pomo\xc4\x8djo bavarskega vojvode Henrika II. in s pomo\xc4\x8djo \xc4\x8ce\xc5\xa1ke je Boris za kratek \xc4\x8das uspel zavzeti Bratislavo, a jo je v zameno za kompenzacijo kmalu izro\xc4\x8dil Ogrski. G\xc3\xa9za II. se je v boju med nem\xc5\xa1kimi velika\xc5\xa1i postavil na stran Welfov in leta 1146 porazil mejnega grofa Henrika Avstrijskega, ki je podpiral Stauffovce. Bizanc Borisu v vseh teh dogajanjih tedaj \xc5\xa1e ni nudil prave pomo\xc4\x8di. Ogrska in Hrva\xc5\xa1ka sta bili tedaj v nevarni situaciji, saj sta tako Bizanc kot Rimsko-nem\xc5\xa1ko cesarstvo hotela osvojiti ti de\xc5\xbeeli._NEWLINE_Leta 1147 so skozi Ogrsko potovali kri\xc5\xbearji, ki so se odpravili na drugo kri\xc5\xbearsko vojno (1147-1149). Odnosi z Nemci so bili v tem letu \xc5\xa1e vedno tako zelo napeti, da je kralj Konrad III. Nem\xc5\xa1ki skozi Ogrsko korakal kot sovra\xc5\xbenik, s francoskim vladarjem Ludvikom VII. pa je bil G\xc3\xa9za v dobrih odnosih. Toda Ludvik VII. G\xc3\xa9zi vseeno ni hotel izro\xc4\x8diti Borisa, ki se je medtem zatekel pod njegovo okrilje, ampak mu je omogo\xc4\x8dil, da se je umaknil v Bizanc._NEWLINE_Med letoma 1148 in 1152 se je G\xc3\xa9za ve\xc4\x8dkrat vpletal v spopade v Kijevski Rusiji, kjer je podpiral svojega sorodnika Izjaslava. So\xc4\x8dasno s temi dogodki je novi bizantinski cesar Manuel I. Komnen izkori\xc5\xa1\xc4\x8dal nesoglasja med \xc3\x81rp\xc3\xa1dovci in je proti ogrskemu vladarju po principu stare\xc5\xa1instva (seniorata) kon\xc4\x8dno tudi zares podprl domnevnega Borisa Kolomanovi\xc4\x8da. G\xc3\xa9za je vstopil v zavezni\xc5\xa1tvo s svojim sorodnikom, srbskim velikim \xc5\xbeupanom Uro\xc5\xa1em II., ki ga je ogro\xc5\xbeal Bizanc. Po nekaterih je prav G\xc3\xa9za leta 1149 naredil prvi korak in napadel Bizantince. Po drugi strani je mo\xc5\xbeno, da je cesar Manuel takoj po koncu kri\xc5\xbearske vojne pre\xc5\xa1el v ofenzivo proti zahodu, da bi tako prepre\xc4\x8dil nadaljnje pohode zahodnjakov na vzhod. Vsekakor se je odlo\xc4\x8dil napredovati preko Srbije proti Hrva\xc5\xa1ki in Ogrski. \xc5\xbde leta 1149 je vpadel v ogrsko zaveznico Ra\xc5\xa1ko in si tako pridobil izhodi\xc5\xa1\xc4\x8de za vpade na Ogrsko, Hrva\xc5\xa1ko in v Dalmacijo. Srbski veliki \xc5\xbeupan Uro\xc5\xa1 II. je zaman \xc4\x8dakal na obljubljeno ogrsko in normansko podporo, tako da je Manuel lahko proti njemu uporabil glavnino svojih voja\xc5\xa1kih sil. Srbska usoda je bila zape\xc4\x8datena leta 1150, ko so bili Ogri in Srbi pora\xc5\xbeen pri reki Tari. Manuel je na voja\xc5\xa1kem pohodu proti Ogrski leta 1151 s seboj pripeljal tudi Borisa. Toda bizantinski vladar ni imel sre\xc4\x8de: Boris je na bizantinski strani leta 1153 ali 1154 v boju izgubil \xc5\xbeivljenje, Manuela so v tem \xc4\x8dasu ogro\xc5\xbeali Normani. Na drugi strani je G\xc3\xa9za II. po uni\xc4\x8denju Ra\xc5\xa1ke spoznal, da ima na nasprotni strani premo\xc4\x8dnega nasprotnika in vladarja sta bila konec leta 1155 pripravljena kon\xc4\x8dati vojno. Mad\xc5\xbeari so za nekaj \xc4\x8dasa izgubili Zemun in \xc5\xa1e nekaj pokrajin oziroma mest._NEWLINE_V tridesetih letih sta Belo\xc5\xa1 in Helena utrdila avtoriteto mladega vladarja, ki je bil v petdesetih tako mo\xc4\x8dan, da si je lahko privo\xc5\xa1\xc4\x8dil hkratne spopade z Bizantinci in z Rusi. Toda ti spopadi Ogrski in Hrva\xc5\xa1ki niso prinesli nobenih koristi, dolga leta raznih spopadov so Ogrsko dejansko destabilizirala. Del ogrskih velika\xc5\xa1ev se z vladarjem ni strinjal in je verjetno podpiral pro-bizantinsko politiko. Kakorkoli \xc5\xbee- uporna struja velika\xc5\xa1ev je podprla G\xc3\xa9zinega brata \xc5\xa0tefana, ki se mu je pridru\xc5\xbeil tudi brat Ladislav. \xc5\xa0tefan si je leta 1157 sku\xc5\xa1al zagotoviti tako podporo bizantinskega cesarja Manuela kot tudi svetorimskega cesarja Friderika I., toda G\xc3\xa9za je Friderika sprva pridobil na svojo stran. Na drugi strani je Manuel podpiral G\xc3\xa9zinega brata \xc5\xa0tefana. Razmere so se poslab\xc5\xa1ale leta 1159, ko je med Friderikom in pape\xc5\xbeem Aleksandrom III. pri\xc5\xa1lo do razkola. Ko je G\xc3\xa9za 13. maja 1162 umrl, je sinu \xc5\xa0tefanu III. prepustil prestol, ki sta ga ogro\xc5\xbeala oba G\xc3\xa9zina brata. Oslabljeni Ogrska in Hrva\xc5\xa1ka v letu 1159 nista izkoristili upora Zadra proti nadvladi Bene\xc4\x8danov.'