b'\n_START_ARTICLE_\nSlavko Osterc\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nSlavko Osterc se je rodil o\xc4\x8detu Jo\xc5\xbeefu in materi Mariji, rojeni Sterni\xc5\xa1a. Po rodovniku je razvidno, da je imel brata Jo\xc5\xbeefa, ter sestri Julijano in Marijo, poro\xc4\x8deno Ferenc (Tibavt, 1995). Otro\xc5\xa1tvo je pre\xc5\xbeivel v pol kme\xc4\x8dkem in pol tr\xc5\xa1kem okolju. Osterc se v zgodnjih letih glasbeno ni izkazal, saj se vidneje tudi ni mogel. Izhajal je iz preprostega okolja, kjer je preprosto glasbo petja in orgel poslu\xc5\xa1al v cerkvi, ter petje doma \xe2\x80\x93 mama je bila dobra pevka, po kateri naj bi podedoval talent. Po kon\xc4\x8dani osnovni \xc5\xa1oli je dve leti obiskoval realko v Ljutomeru, nato pa pripravnico mariborskega u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8da, kjer se je \xc5\xa1olal do let 1913/14. Podpisano zrelostno spri\xc4\x8devalo pravi, da je bil med drugim\xc2\xa0\xc2\xbbusposobljen za pou\xc4\x8devanje na javnih ljudskih \xc5\xa1olah z nem\xc5\xa1kim in slovenskim u\xc4\x8dnim jezikom, po lestvici za provizori\xc4\x8dnega u\xc4\x8ditelja ali podu\xc4\x8ditelja\xc2\xab. Iz gradiva sledi, da je dobival \xc5\xa1tipendijo (Cvetko, 1993). \xc5\xbde v Mariboru je Osterc dobil osnove glasbene izobrazbe, pri pedagogoma Hinku Druzovi\xc4\x8du in skladatelju Emeriku Beranu. Zlasti slednji se je veliko posvetil Oster\xc4\x8devi glasbeni poti in ga spodbujal k samostojnemu komponiranju (\xc5\xa0pendal, 1995). Pod njunim vodstvom je Osterc hitro napredoval. Kmalu se je usposobil za violinista, kazal zanimanje za glasbo in z njim oku\xc5\xbeil tudi so\xc5\xa1olce, katerim je bil za zgled, osnoval je dija\xc5\xa1ki orkester, kjer je igral prvo violino, nastopal kot violinist v Mariboru in doma, med po\xc4\x8ditnicami. Znanje, pridobljeno v \xc4\x8dasu mariborskega \xc5\xa1olanja je o\xc4\x8ditno bilo znatno, a vendar ne dovolj, saj si je \xc5\xbee kot srednje\xc5\xa1olec nabavljal ustrezne u\xc4\x8dbenike in jih preu\xc4\x8deval, o\xc4\x8ditno z namenom lastnega ustvarjanja. Kmalu po maturi je bil imenovan za za\xc4\x8dasnega u\xc4\x8ditelja v Sevnici ob Savi, kjer pa je deloval le kratek \xc4\x8das, saj je bil \xc5\xbee 1. novembra 1914 vpoklican v vojsko. Poslan je bil tudi na italijansko fronto, kjer je bil ranjen. Demobiliziran je bil v novembru 1919. V \xc4\x8dasu vojne, se zdi, je Osterc izgubil pet let, ki pa niso bila povsem izgubljena. Ko se je leta 1919 vrnil, je \xc5\xa1e bolj poglobljeno nadaljeval s samostojnim \xc5\xa1tudijem, tokrat harmonije, kontrapunkta in kompozicijskega stavka kot celote. \xc5\xa0e v istem letu je bil Osterc name\xc5\xa1\xc4\x8den kot u\xc4\x8ditelj na osnovni \xc5\xa1oli v Kr\xc4\x8devini (Maribor), od tu pa preme\xc5\xa1\xc4\x8den na Studence (takrat predmestje, danes del Maribora). U\xc4\x8diteljevanje pa ga o\xc4\x8ditno ni zadovoljilo, \xc5\xa1e zlasti ne na ljudski \xc5\xa1oli, kjer je moral posredovati zanimanje v vseh mogo\xc4\x8dih predmetih. Zanimala ga je predvsem glasba, v kateri se je razgledoval kot samouk in se \xc4\x8dutil sposobnega opraviti komisijski izpit za pou\xc4\x8devanje glasbe. Tega je opravil 9. novembra 1920 in bil usposobljen za u\xc4\x8ditelja petja v vi\xc5\xa1jih razredih dekli\xc5\xa1ke osnovne \xc5\xa1ole, violine, klavirja, dodatno pa \xc5\xa1e telovadbe na de\xc5\xa1ki in dekli\xc5\xa1ki me\xc5\xa1\xc4\x8danski \xc5\xa1oli v Celju, kjer je nastopil 1. januarja 1922. \xc4\x8ceprav je bil po strokovni plati v mariborskem in celjskem obdobju vezan predvsem nase, pa so ga duhovno spodbujali Ivan A\xc5\xa1i\xc4\x8d, Risto Savin, najbr\xc5\xbe tudi Lajovic in \xc5\xa1e kdo. V pomo\xc4\x8d so mu bile partiture doma\xc4\x8dih in tujih avtorjev, ki jih je skrbno analiziral, ne glede na stil (Cvetko, 1993). \xc4\x8ceprav je Osterc v svoj seznam uvrstil le dela, pisana od leta 1923, je mogo\xc4\x8de po ohranjenih fragmentih sklepati, da je za\xc4\x8del komponirati vsaj \xc5\xbee leta 1920. Med prvimi skladbami pisanimi to leto , sta dva me\xc5\xa1ana zbora s spremljavo godalnega tria, pisana na \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8devi pesmi Bar\xc4\x8dica in Na poljani. Iz tega leta izhajajo tudi samospevi Bolne ro\xc5\xbee, Na poljani in Zvezde \xc5\xbearijo, ki jih je leta 1921 izdal kot rokopis z naslovom\xc2\xa0\xc2\xbbTri pesmi Otona \xc5\xbdupan\xc4\x8di\xc4\x8da\xc2\xab, kar so njegove prve natisnjene skladbe. Leta 1921 je bila na Ptuju pod vodstvom Ferda Herzoga praizvedena simfoni\xc4\x8dna slika Krst pri Savici, po Pre\xc5\xa1ernovi pesnitvi. Leta 1921 ali 1922 je Osterc napisal \xc5\xa1e drugo simfoni\xc4\x8dno sliko, za katero ga je navdihnila Levstikova balada Ube\xc5\xbeni kralj, vendar se ta ni ohranila. Z njo je pritegnil pozornost mnogih kritikov, pa tudi skladatelja Rista Savina. \xc5\xa0e ve\xc4\x8dji odziv je pritegnila simfonija v C-duru Ideali, ki jo je 3. novembra 1922 v mariborskem Narodnem gledali\xc5\xa1\xc4\x8du praizvedel orkester mariborske Glasbene matice, pod vodstvom Frana Topi\xc4\x8da. O so delu poro\xc4\x8dali vsi slovenski, oba nem\xc5\xa1ka in nekateri jugoslovanski \xc4\x8dasniki, kritiki pa so jo ozna\xc4\x8dili kot prvo slovensko simfonijo. Med skladbami, nastalimi do leta 1925, so v Mariboru izvedli \xc5\xa1e Serenado za visoki glas in orkester s spremljavo klavirja, kar moramo povzeti po Beranovi kritiki skupaj z oceno baleta v treh epizodah Iz Satanovega dnevnika (1924), v naslednjih letih pa \xc5\xa1e godalni kvartet v a-molu (1924), samospeva Mene ni po\xc5\xbeela kosa in Uspavanka, oba iz leta 1925 (\xc5\xa0pendal, 1995). Toda tudi zaposlitev v Celju Ostercu ni prijala, saj je vedel, da zmore ve\xc4\x8d. Vedel pa je tudi, da na Slovenskem ni ne institucije, ne osebnosti, ki bi mu lahko nudila, kar je tako zelo \xc5\xbeelel. To bi zmogel dose\xc4\x8di le v tujini, pri kakem priznanem mojstru, najbolje v Pragi, ki je slovela po visoko kvalitetnem konservatoriju (Cvetko, 1993)._NEWLINE_Prosil je za dopust, ki bi ga osvobodil u\xc4\x8diteljske obveze. 29. junija 1925 mu je bil odobren dopust v \xc5\xa1olskem letu 1925/26 s polnimi slu\xc5\xbebenimi prejemki z namenom glasbenega \xc5\xa1tudija v tujini. Odklonjena mu je bila \xc5\xa1tipendija, ki je dr\xc5\xbeava \xc5\xa1tudentom v tujini ni nudila, samo s slu\xc5\xbebenimi prejemki pa Ostercu za bivanje v Pragi ne bi zado\xc5\xa1\xc4\x8dali. Pomo\xc4\x8d mu je ponudil mariborski notar Ivan A\xc5\xa1i\xc4\x8d, \xc4\x8dlovek, vnet za glasbo. V Osterca je verjel, bil je njegov mecen in tudi prijatelj (Cvetko, 1993). Osterc sprva naj ne bi \xc5\xbeelel oditi v Prago, pa\xc4\x8d pa na Dunaj, vendar je \xe2\x80\x93 verjetno zaradi zunanjih okoli\xc5\xa1\xc4\x8din, pa tudi po nasvetu Antona Lajovca, ki je glede njegovega vpisa na pra\xc5\xa1ki konservatorij posredoval pri dirigentu V\xc3\xa1clavu Talichu - jeseni leta odpotoval v Prago (Pokorn, 1969) Ivan A\xc5\xa1i\xc4\x8d je leto po Oster\xc4\x8devem odhodu iz Celja poro\xc4\x8dal o izvedbah skladb, ve\xc4\x8dinoma iz skladateljevega amaterskega obdobja. Pi\xc5\xa1e o ve\xc4\x8d skladbah, ki pa verjetno niso bila vsa, izvedena do leta 1926 v slovenski reprodukciji, med drugim Krst pri Savici, Kvartet v a-molu, balet Iz Satanovega dnevnika, samospevi, simfoni\xc4\x8dna slika Povodni mo\xc5\xbe (Cvetko, 1993).\n_START_SECTION_\nOster\xc4\x8devo delovanje v \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija v Pragi\n_START_PARAGRAPH_\nKomisija je Oster\xc4\x8deve kompozicije, ki jih je prinesel iz Celja, ocenila zelo ugodno, dobil je dovoljenje, da se smejo javno izvajati, ciklus Belokranjskih uspavank je dal celo v tisk (Pokorn, 1969). Na konservatoriju je bil Osterc sprejet v tretji, predzadnji letnik srednje \xc5\xa1ole. Kompozicijsko tehniko in instrumentacijo ga je u\xc4\x8dil Karel Boleslav Jir\xc3\xa1k, glasbene oblike Jaroslav K\xc5\x99i\xc4\x8dka, dirigiranje Otakar Ostrli\xc4\x8d, estetiko in njeno problematiko V\xc3\xa1clav \xc5\xa0t\xc4\x9bpan. Vsi ti u\xc4\x8ditelji so v \xc4\x8de\xc5\xa1kem, pa tudi zunaj\xc4\x8de\xc5\xa1kem svetu u\xc5\xbeivali dokaj\xc5\xa1en sloves in pri slehernem, \xc5\xa1e zlasti pa pri Jir\xc3\xa1ku, je Osterc tehtno pridobival znanje, ki ga je s svojimi dose\xc5\xbeki v celoti tudi potrdil (Cvetko, 1993). V Pragi je Osterc \xe2\x80\x93 poleg skladanja - zavzeto \xc5\xa1tudiral, imel stike z mnogimi osebnostmi takratne \xc4\x8de\xc5\xa1ke glasbe, obiskoval je koncerte, operne predstave, spoznaval umetnost starih in modernih mojstrov, ter nasploh \xc5\xa1iril glasbena obzorja na vse strani. Na ve\xc4\x8deru slovenske glasbe, 2. marca 1926, so poleg Lajovca, Ravnika, Adami\xc4\x8da, Savina in \xc5\xa0kerjanca izvedli tudi nekaj del Slavka Osterca, o katerem je bilo napisano, da ima od izvajanih skladateljev le on vidnej\xc5\xa1i lastni ton. Ostercu je taka kritika seveda prijala. U\xc5\xbeival je podporo pomembnih glasbenikov \xe2\x80\x93 Jir\xc3\xa1ka, H\xc3\xa1be, Talicha in drugih, ki jih je njegova nadarjenost impresionirala. To je pomagalo njegovim skladbam na poti do koncertnih odrov in radia. Leta 1926 je pra\xc5\xa1ki Radiojournal priredil jugoslovanski ve\xc4\x8der, kjer sta bili izvedeni dve Oster\xc4\x8devi skladbi, Nokturno in \xc5\xa0tiri belokranjske, 1. 12. 1926 pa je bil na slavnostni akademiji predstavljen samospev Sonce v zavesah. V vseh primerih so bile kritike za Osterca ugodne. Tretji letnik je kon\xc4\x8dal zelo uspe\xc5\xa1no, vendar mu je bilo jasno, da enoletni \xc5\xa1tudij ni dovolj za namen, ki ga je imel. Zato je zaprosil \xc5\xa1e za dopust v \xc5\xa1olskem letu 1926/7, katerega mu je ministrstvo odobrilo. Materialno podporo mu je \xc5\xa1e naprej zagotavljal A\xc5\xa1i\xc4\x8d. Jeseni leta 1926 je spet odpotoval v Prago in se vpisal v \xc4\x8detrti letnik konservatorija. Vpisal se je \xc5\xa1e v te\xc4\x8daj \xc4\x8detrttonske kompozicije, ki ga je vodil Alois H\xc3\xa1ba. V potrdilu konservatorija 21. junija 1927 je zapisano, da je \xc4\x8detrttonski te\xc4\x8daj opravil s prav dobrim uspehom, znanje komponiranja \xc4\x8detrttonske glasbe pa je dokazal s Preludijem za klavir. V poro\xc4\x8dilu o koncertu absolventov konservatorija beremo, da so bile izvedene Oster\xc4\x8deve \xc5\xa0tiri karikature za piccolo, klarinet in fagot, predstavljeni pa tudi dve nadaljnji skladbi Osem anekdot Charlia Chaplina za glas in 11 instrumentov ter I. godalni kvartet. Kritik je za Osterca dejal da se giba v smeri francoske moderne, z deli presene\xc4\x8da in da obvlada tehniko komponiranja. Omenjene skladbe so analizirane, priznana pa jim je razvidna kvaliteta, tako tehni\xc4\x8dna kot umetni\xc5\xa1ka. Skladbe je recenziral tudi Alois H\xc3\xa1ba, za katerega je bil Osterc najbolj nadarjen med jugoslovanskimi mladimi skladatelji. Obvladal je moderni zvok in polifonsko tehniko, \xc4\x8deravno ju formira po svoje. H\xc3\xa1ba je poudaril Oster\xc4\x8dev smisel za humor in ritem, ter dodal, da od njega pri\xc4\x8dakuje pomembno glasbeno dejavnost. Pozitivno je bil omenjen tudi v drugih \xc4\x8de\xc5\xa1kih \xc4\x8dasnikih. V poro\xc4\x8dilu o ve\xc4\x8deru jugoslovanske glasbe 20. maja 1927 je bila omenjena Oster\xc4\x8deva Uspavanka, o kateri je E. Rychnowsky zapisal, da je po stilu blizu Stravinskemu in Debussyju, drug recenzent pa je bil mnenja da Osterc po\xc4\x8dasi formira svoj izraz, kar je pri njem sicer opazno \xc5\xbee nekajkrat. S \xc4\x8detrtim letnikom je bila za Osterca srednje\xc5\xa1olska stopnja pra\xc5\xa1kega konservatorija zaklju\xc4\x8dena. Absolutorijsko spri\xc4\x8devalo, ki ga je popisal Karel Hoffman navaja naslednje ocene: umetni\xc5\xa1ka nadarjenost \xe2\x80\x93 izredna; kompozicija \xe2\x80\x93 odli\xc4\x8dno; obligatni klavir \xe2\x80\x93 dobro; kontrapunkt \xe2\x80\x93 odli\xc4\x8dno; nauk o formah in analiza \xe2\x80\x93 odli\xc4\x8dno; instrumentacija \xe2\x80\x93 odli\xc4\x8dno; partiturna igra \xe2\x80\x93 dobro; dirigiranje zbora \xe2\x80\x93 dobro; dirigiranje orkestra \xe2\x80\x93 pohvalno; estetika \xe2\x80\x93 odli\xc4\x8dno; operna re\xc5\xbeija in dramaturgija \xe2\x80\x93 odli\xc4\x8dno; zgodovina glasbe \xe2\x80\x93 odli\xc4\x8dno; zgodovina \xc4\x8de\xc5\xa1ke glasbe \xe2\x80\x93 odli\xc4\x8dno, kar pri\xc4\x8da, da je bil Osterc v vseh glavnih, za obvladovanje tehnike in komponiranje potrebnih predmetih, izvrstno izurjen (Cvetko, 1993). Glasbena reprodukcija Osterca ni zanimala \xc5\xbee od vsega za\xc4\x8detka \xc5\xa1tudija, pa tudi kasneje v Ljubljani, je kazal izrazito naklonjenost glasbenemu ustvarjanju, vpra\xc5\xa1anju sloga in organizacije tonske gmote (Pokorn, 1993).\n_START_SECTION_\nOster\xc4\x8devo delovanje po \xc5\xa1tudiju v Pragi\n_START_PARAGRAPH_\nAbsolutorij pri\xc4\x8da, da je Osterc dale\xc4\x8d presegel raven, potrebno za pou\xc4\x8devanje glasbe na splo\xc5\xa1noizobra\xc5\xbeevalnem zavodu. V Celjsko me\xc5\xa1\xc4\x8dansko \xc5\xa1olo se Osterc, zavedajo\xc4\x8d se svojih sposobnosti, ni nameraval vrniti. Zanimala ga je mojstrska \xc5\xa1ola konservatorija v Pragi, da bi izpopolnil, kar je v letih 1925-27 pridobil na srednji stopnji. Potegoval se je \xc5\xa1e za nadaljnji dopust, katerega mu je veliki \xc5\xbeupan mariborske oblasti odobril, toda brez pravice do dnevnic, s tem da slu\xc5\xbebuje, dokler traja potreba, na konservatoriju ljubljanske Glasbene matice. Zdi se, da sta Osterca za mesto na ljubljanskem konservatoriju priporo\xc4\x8dila Lajovic in ravnatelj konservatorija, Matej Hubad. Menila sta, da bi bil Osterc za konservatorij koristna u\xc4\x8dna mo\xc4\x8d, saj tako kvalitetnih sodelavcev ni bilo v izobilju, konservatorij v Ljubljani pa jih je potreboval. Lajovic je na Osterca verjetno gledal \xc5\xa1e kot osebo, ki lahko postane pomembna za razvoj slovenske glasbe. Oba sta imela prav, o \xc4\x8demer govori tudi izpis iz Oster\xc4\x8devega slu\xc5\xbebenega lista z dne 30. 6. 1933, kjer je razvidno, da je Hubad ocenil Oster\xc4\x8devo delo v letih 1930-32 za odli\xc4\x8dno (Cvetko, 1993). \xc5\xbde leta 1927 najdemo Osterca v Ljubljani, kjer je kot strokovni u\xc4\x8ditelj glasbe na dr\xc5\xbeavnem konservatoriju, od leta 1939 pa profesor na srednji \xc5\xa1oli novoustanovljene glasbene akademije, deloval vse do smrti. Formalno je sicer \xc5\xa1e do leta 1930 pripadal me\xc5\xa1\xc4\x8danski \xc5\xa1oli v Celju, vendar se v njo ni nameraval ve\xc4\x8d vrniti (Pokorn, 1969). Ob vstopu na konservatorij je vodstvo Ostercu zaupalo pou\xc4\x8devanje raznih predmetov, harmonijo, kontrapunkt, kompozicijo, instrumentacijo in estetiko. Oster\xc4\x8devo predavateljsko delo je bilo kljub slabemu zdravstvenemu stanju vestno in cenjeno, kar potrjuje tudi dejstvo, da ga je ministrstvo za prosveto 30. 8. 1930 imenovalo za \xc4\x8dlana komisije za opravljanje dr\xc5\xbeavnega strokovnega izpita na konservatoriju v Ljubljani (Cvetko, 1993). \xc5\xa0e naprej je vzdr\xc5\xbeeval stike s skladatelji, ki jih je spoznal v Pragi, \xc5\xa1e posebej z Alojzem H\xc3\xa1bo, osrednjo osebnostjo pra\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole. Kakor hitro je mogel, jih je povabil v Ljubljano in poskrbel za izvedbe njihovih del pri nas. V Pragi je Osterc opravil \xc5\xa1e neformalno\xc2\xa0\xc2\xbb\xc5\xa1olo\xc2\xab\xc2\xa0za navezovanje dejavnih vezi z vplivnimi posamezniki in institucijami po svetu, ki jih je zdru\xc5\xbeevalo gibanje za novo glasbo. Te stike je navezoval od za\xc4\x8detka, pripeljali pa so ga do enakopravnega in enakovrednega mesta v vodstvu Mednarodnega zdru\xc5\xbeenja za sodobno glasbo (SIMC) in tudi do tujih zalo\xc5\xbenikov (Bedina, 1995)._NEWLINE_Osterc se je vklju\xc4\x8deval v krog ljubljanske inteligence, se posve\xc4\x8dal skladanju in \xc5\xa1irjenju umetnostnega nazora. S tem je dosegel, da je njegov umetni\xc5\xa1ki sloves rasel, postajal vedno razlo\xc4\x8dnej\xc5\xa1i in vpliven pri re\xc5\xa1evanju umetnostih, ve\xc4\x8dinoma glasbenih problemov. Na konservatoriju si je kmalu pridobil trden polo\xc5\xbeaj, ne samo kot pedagog, saj je imel \xc5\xbeeljo pribli\xc5\xbeati konservatorij tipu pra\xc5\xa1kega konservatorija. Tako lahko razumemo tudi vlogo, ki jo je 6. 6. 1933 nalovil na odbor ljubljanske Glasbene matice, saj je bila to centralna ustanova, dostikrat odlo\xc4\x8dilna v bistvu glasbenega dogajanja na Slovenskem. Osterc je prosil \xc4\x8dlane odbora za namestitev kot\xc2\xa0\xc2\xbbvr\xc5\xa1ilec du\xc5\xbenosti\xc2\xab\xc2\xa0ravnatelja dr\xc5\xbeavnega konservatorija, ko bo mesto prazno. Glasbena matica na Oster\xc4\x8devo pro\xc5\xa1njo ni reagirala z uspehom, saj je bilo vpra\xc5\xa1anje polo\xc5\xbeaja ravnatelja konservatorija tudi predvsem politi\xc4\x8dne narave, Osterca pa so glede tega zaradi leve usmeritve odklanjali. Osebno, pa tudi v kritikah je bil piker, vse to, njegov zna\xc4\x8daj in na\xc4\x8din nastopanja v javnosti pa je vplivalo, da ni dobil \xc5\xbeelenega mesta. To mesto je dobil Julij Betetto, ki je 8. 2. 1935 sporo\xc4\x8dil, da mu citirano pro\xc5\xa1njo vra\xc4\x8da, \xc4\x8de\xc5\xa1 da prosvetno ministrstvo meni, da ne izpolnjuje\xc2\xa0\xc2\xbbzakonske\xc2\xab\xc2\xa0zahteve za to pro\xc5\xa1njo. Podrobno odklonitev ni bila obrazlo\xc5\xbeena, kar z vidika Oster\xc4\x8devih \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih in strokovnih kvalitet tudi ni bilo mogo\xc4\x8de. Zavrnitev je Osterca gotovo prizadela, \xc4\x8deprav tega navzven ni pokazal. Prizadevno je predaval na konservatoriju, vzdr\xc5\xbeeval prijateljske stike, ustvarjal, potoval na festivale in izmenjalne koncerte v okviru ISCM. Proti koncu 30. let je \xc5\xa1e intenzivno, brez predaha komponiral, aktivno sodeloval v okviru ISCM ter UJME in mno\xc5\xbeil stike z glasbenim svetom. A je bil neozdravljivo bolan. Zdravstvene tegobe, ki so jih pripisovali ve\xc4\x8d vzrokom so ga sicer nadlegovale \xc5\xbee vrsto let. Proti koncu je naglo usihal in mislil na upokojitev. Slavko Osterc je umrl 23. maja 1941 v Ljubljani. (Cvetko, 1993)\n_START_SECTION_\nOster\xc4\x8dev opus\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0tirinajst let Oster\xc4\x8devega delovanja v Ljubljani je najva\xc5\xbenej\xc5\xa1e obdobje njegovega \xc5\xbeivljenja. V tem \xc4\x8dasu se je v slovensko glasbo zapisal kot ena njenih vodilnih osebnosti (Pokorn, 1969). Odlo\xc4\x8dilen je bil seveda \xc5\xa1tudij v Pragi. Ob koncu \xc5\xa1tudija in po njem, prevzame Osterc na\xc4\x8dela atonalnega ekspresionizma. Tako je leto 1927 zanj razvojno kriti\xc4\x8dno. Odmik od romanti\xc4\x8dne izraznosti vodi v drugem letu z diplomskim koncertom junija 1927 do prvega slogovnega preoblikovanja. V tem Oster\xc4\x8devem razvojnem obdobju prevladujeta subjektivizem in introvertiranost. Prehodno delo je uglasbitev osmih Chaplinovih anekdot Oho, zaljubljen sem za glas in 11 in\xc5\xa1trumentov (17. 1. 1927), ki \xe2\x80\x93 najve\xc4\x8d v 6. in 7. anekdoti \xe2\x80\x93 vsebujejo soslednja romanti\xc4\x8dnega, ekspresionisti\xc4\x8dnega tonalnega in \xc5\xbee atonalnega. Ta smer slogovno ni iz\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8dena \xc5\xa1e v naslednjih dveh letih, ko napi\xc5\xa1e Silhuete za godalni kvartet (1928), ter \xc5\xa0tiri Gradnikove pesmi za kontraalt in godalni kvartet (1929). Te slogovne poteze najdemo tudi v Treh pesmih za glas in klavir (1928), le z malo ve\xc4\x8d atonalne abstrakcije. Verjetno najbolj zna\xc4\x8dilen primer vplivov Sch\xc3\xb6nberga je prvi stavek Silhuet, Preludio. Njegovih 19 taktov ozna\xc4\x8duje \xc4\x8dista atonalnost z na\xc4\x8delno atemati\xc4\x8dnostjo (Klemen\xc4\x8di\xc4\x8d, 1988). V letu 1929, letu temeljne preusmeritve soobstajata starej\xc5\xa1i ekspresionizem in odlo\xc4\x8dilnej\xc5\xa1a nova stvarnost oziroma neobarok. Skladatelju parodiranje klasicizma v o\xc5\xbejem pomenu besede ni bilo blizu, sprejemalj je novi barok z linearnimi kompozicijskotehni\xc4\x8dnimi prvinami. Tudi tu pogosto ni \xc5\xa1lo za obujanje baro\xc4\x8dnega duha, bolj je uveljavljal nov duh 20. stoletja z moderniziranimi starimi kompozicijskimi postopki. Novega sloga kljub ponovnim slogovnim spremembam po za\xc4\x8detku tridesetih let ni opustil do vklju\xc4\x8dno 1934. Prehod na za\xc4\x8detku tega obdobja ka\xc5\xbee minutna opera Saloma, ki \xc5\xa1e vztraja v disharmoni\xc4\x8dnem ekspresionizmu, ob katerem se pojavljajo nastavki neobaroka. \xc5\xa0e isto leto na umiranje ekspresionizma opozarjajo \xc5\xa0tiri Gradnikove pesmi. Novi sloge je skladatelj od vsega za\xc4\x8detka prepri\xc4\x8dljivo in do\xc5\xbeiveto postavil v enem izmed svojih najbolj\xc5\xa1ih del, Suiti za orkester. Sledila je vrsta skladb z baro\xc4\x8dnimi naslovi, kot sta Partita za violon\xc4\x8delo in klavir (1929), ali Ciacona za violo in klavir (1929). Prevladuje objektivna glasba, s katero se ohranja humor, v ospredje prihajajo religiozna \xc4\x8dustva, kot recimo v O\xc4\x8de na\xc5\xa1 (1931) ali Magnificatu (1932). Slednjega je, tako kot Suito za violino in klavir, objavil pri Dunajski zalo\xc5\xbebi Universal. Iz tega \xc4\x8dasa izhajajo tudi \xc5\xa1tevilni korali. Skladbe si sledijo hitro, ker nastajajo kot posledica rednega kompozicijskega dela in ne \xc4\x8dakanja na inspiracijo. Prevladuje komorna glasba, ob samospevu ob zboru tudi orkestralna dela, s katerimi programsko opozarja na trenutno slogovno usmerjenost (Klemen\xc4\x8di\xc4\x8d, 2008).\n_START_SECTION_\nVpliv na mlaj\xc5\xa1o generacijo\n_START_PARAGRAPH_\nZelo pomembno mesto v Oster\xc4\x8devi dejavnosti zajema tudi pedago\xc5\xa1ko delo, s katerim je mo\xc4\x8dno vplival na mlaj\xc5\xa1i slovenski skladateljski rod. Na konservatoriju je pou\xc4\x8deval harmonijo, kontrapunkt, kompozicijo, instrumentacijo, glasbene oblike, zgodovino glasbe in estetiko. Osterc je svoje \xc5\xa1tudente znal navdu\xc5\xa1iti za svoje revolucionarne nazore. Pritegoval jih je s svojo sugestivno osebnostjo, duhovito besedo in tudi s svojimi skladateljskimi uspehi v tujini. \xc5\xa0tudij je pojmoval zelo svobodno. U\xc4\x8dni na\xc4\x8drt in tradicionalne oblike so mu bile zgolj okvir, katerega je izpopolnjeval s svojimi sodbami. U\xc4\x8dencev ni omejeval s strogimi pravili kompozicije, temve\xc4\x8d je dajal prosto pot njihovi individualni ustvarjalni fantaziji, v njih je znal vzpodbuditi zaupanje v lastne mo\xc4\x8di ter jim prijateljsko pomagal na poti v svet glasbe. Iz njegovega kompozicijskega razreda je tako pri\xc5\xa1lo veliko uglednih strokovnjakov in skladateljev, med katerimi so Pavel \xc5\xa0ivic, Marijan Lipov\xc5\xa1ek, Demetrij \xc5\xbdebr\xc3\xa9, Dragotin Cvetko, Franc \xc5\xa0turm, Primo\xc5\xbe Ramov\xc5\xa1. Zasebno se je pri Ostercu izobra\xc5\xbeeval Karol Pahor (Pokorn, 1969). V svoj krog je pritegnil tudi Danila \xc5\xa0varo, ki je kompozicijo \xc5\xa1tudiral v Frankfurtu pri Bernhardu Seklesu, dirigiranje pa pri Hermannu Scherchnu (Klemen\xc4\x8di\xc4\x8d, 2002). Pomemben je bil tudi kot publicist in kritik, saj je sodeloval s tako doma\xc4\x8dimi kot tujimi \xc4\x8dasopisi in revijami. Bil je stalni glasbeni poro\xc4\x8devalec za Ljubljanski zvon (1927-1930), v Jugoslovanu (1930) ter v reviji Zvuk (1932-35). Skupno je bilo objavljenih okrog 150 \xc4\x8dlankov, ocen in esejev. S pisano besedo se je boril za iste nazore kot v svojih delih, ter kot skladatelj. Zagovarjal je dvig kakovosti slovenske in jugoslovanske glasbe, za zmago svojih pogledov na umetnost, ter proti vsemu, kar je po njegovem predstavljalo oviro na poti do svobodnega glasbenega izraza. S pogumnim in idejno utemeljenim ocenjevanjem je nadaljeval delo Marija Kogoja in Stanka Vurnika, \xc4\x8deravno s strani druga\xc4\x8dnih idejnih osnov kot njegova Kogoj in Vurnik. Ukvarjal se je tudi s pisanjem, ki sodi \xc5\xbee v literaturo, saj so libreti vseh njegovih glasbeno-scenskih del, razen Kroga s kredo, njegovi. Zapustil je ve\xc4\x8d spisov (O transu, Dnevnik z mojega potovanja okoli sveta, Ponikljana ura Leopolda Kravatnika, Panoptikum, komedijo Vlom, sicer ohranjeno le po fragmentih). Vsa dela so nenavadna, polna ironije in prikritih osti, vendar nepogre\xc5\xa1ljiva za spoznavanje skladateljeve osebnosti (Pokorn, 1969). Zadnji korak v razvoju ozna\xc4\x8duje potreba po stopnjevanju izraza. V pozni ekspresionisti\xc4\x8dni razli\xc4\x8dici nudi skladatelju nove izrazne mo\xc5\xbenosti, ki ustrezajo njegovi notranji naravi. S temeljnim korakom iz ekspresionisti\xc4\x8dne predmetnosti znotraj raz\xc5\xa1irjene tonalnosti v abstrakcijo atonalne izraznosti je Osterc v vlogi osvajanja novega estetskega prostora v glasbeni umetnosti in dru\xc5\xbebi. Pri tem so mu pomembno spodbudo dajala pri\xc4\x8dakovanja mednarodnih izvedb njegovih del. Njihovo uresni\xc4\x8devanje je omogo\xc4\x8dalo na Slovenskem znova mednarodno uveljavitev glasbenega ustvarjanja, zdaj nacionalno pogojenega in razvidnega. Ta mednarodni preboj je \xc5\xa1el v korak z njegovim aktivnim sodelovanjem pri ISCM, ter z osebnimi stiki, ki jih je vzdr\xc5\xbeeval z mnogimi vidnimi glasbeniki po svetu (Klemen\xc4\x8di\xc4\x8d, 2008). Med temi je vredno izpostaviti imena kot so H\xc3\xa1ba, Suk, An\xc4\x8derl, Casella, Dallapiccola, Honegger, Prokofjev, K. A. Hartmann, Scherchen, Paz iz Argentine, muzikolog Dent in drugi (Klemen\xc4\x8di\xc4\x8d, 2002). Smer, ki jo Osterc leta 1933 pri\xc4\x8denja po\xc4\x8dasni stavek Koncerta za klavir in pihala prevladuje do skladateljeve smrti. Razvidna je naslenje leto v klavirskih Arabeskah, kjer uveljavlja tip konstruktivisti\xc4\x8dnega ekspresionizma. Skladatelj z absolutno glasbo sprejema atemati\xc4\x8dnost in subjektivizem, ki se navzema objektivizma. Med mnogimi deli tega obdobja je \xc5\xbee leta 1935 prvi vi\xc5\xa1ek dosegla Sonata za altsaksofon in klavir. Sem sodi \xc5\xa1e mednarodno predstavljeni Mouvement symphonique. Kasneje Osterc skladal med bolj racionalnim in \xc4\x8dustveno poudarjenim, kamor sodijo introvertirane Male pesmi za Ireno (1935), ter simfoni\xc4\x8dna pesnitev Mati (1940). Do ekspresivnosti je pri\xc5\xa1el \xc5\xa1e ob Nonetu (1937), pisanem za \xc4\x8ce\xc5\xa1ki nonet. Prihaja tudi do umirjanja avantgarde in ekspresionizma v me\xc5\xa1anem slogu z neoklasicizmom, kar se poka\xc5\xbee v Trio pour violon, viioloncelle et piano (1939), v zboru Skozi mrak (1939), v Petites variations pour piano (1940), ter do ob\xc4\x8dasne regresije v predhodni slog, kar je razvidno v me\xc5\xa1anem zboru Cveto\xc4\x8di bezeg (1940). Popu\xc5\xa1\xc4\x8danje v avantgardni dr\xc5\xbei je pripisati te\xc5\xbei napredujo\xc4\x8de bolezni in ne odpovedi avantgardi z novim preobratom, kajti poudarek na disharmoni\xc4\x8dnem induhovnem ostaja, kar dokazujeta zadnja opusa, Baletna pantomima Iluzije (1937-41) in Sonata za violon\xc4\x8delo in klavir (1941) (Klemen\xc4\x8di\xc4\x8d, 2008)._NEWLINE_Je o\xc4\x8de slikarke in ilustratorke Lidije Osterc in praded filmske producentke in re\xc5\xbeiserke Aiken Veronike Prosenc._NEWLINE_Kot skladatelj je pomembno vplival na slovenski prostor, saj njegova dela pomenijo pomemben korak naprej, bli\xc5\xbeje dogajanju v svetu. Napisal je ve\xc4\x8d kot 170 glasbenih del, od katerih jih je bilo mnogo izdanih pri tujih, svetovnih zalo\xc5\xbebah, mnoge so bil krstno izvedene \xc5\xbee v \xc4\x8dasu njegovega \xc5\xbeivljenja. Dela so bila na sporedih festivalov Mednarodnega zdru\xc5\xbeenja za sodobno glasbo, katerega \xc4\x8dlan \xc5\xbeirije festivalskih programov je bil tudi sam. Njegovo poustvarjalno delo ni omembe vredno, saj ga kot tako tudi ni zanimalo. Zagotovo pa je potrebno omeniti njegovo pedago\xc5\xa1ko delo, saj je pravzaprav vse \xc5\xbeivljenje \xe2\x80\x93 razen v \xc4\x8dasu svojega \xc5\xa1olanja \xe2\x80\x93 deloval kot u\xc4\x8ditelj. Razmeroma dolg seznam predmetov, ki jih je na konservatoriju v Ljubljani pou\xc4\x8deval, pri\xc4\x8da o njegovi pedago\xc5\xa1ki in strokovni sposobnosti, ki so se je o\xc4\x8ditno zavedali tudi njegovi nadrejeni. S svojo duhovito osebnostjo pa je znal pritegniti u\xc4\x8dence in jih tudi navdu\xc5\xa1iti nad modernimi idejami, ki jih je vneto zagovarjal. Zagovarjal pa jih je tudi kot kritik. \xc5\xbde v \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija v Pragi je vestno zapisoval vtise o obiskanih koncertih ter se tako kalil v razmi\xc5\xa1ljanju in ocenjevanju glasbenih del. S tem je nadaljeval tudi v Ljubljani in tako odlo\xc4\x8dilno pripomogel k razvoju glasbenega \xc5\xbeivljenja in mi\xc5\xa1ljenja na slovenskem. Pisal je tudi librete in scenarije za svoja dela, prevajal besedila v svojih in tujih skladbah ter objavljal u\xc4\x8dbenike. S svojim naprednim na\xc4\x8dinom razmi\xc5\xa1ljanja, predvsem pa seveda ustvarjanja je predstavljal osebo, ki jo je takratni slovenski glasbeni svet nujno potreboval in osebo, ki \xc5\xa1e danes predstavlja pomemben mejnik v razvoju klasi\xc4\x8dne glasbe._NEWLINE_Slovenskemu ob\xc4\x8dinstvu je najbolj znan po svojem Religiosu iz Suite za godala, ki je dolgoletni avizo 3. programa Radia Slovenije (programa Ars).\n_START_SECTION_\nOster\xc4\x8devi vtisi o nekaterih delih, ki jih je spremljal v Pragi\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xbb25. 9. 1926 20h Koncert \xc4\x8ce\xc5\xa1ke filharmonije, Dirigent: Veiclav Tolik Spored: Vit\xc4\x9bzslav Nov\xc3\xa1k Celove\xc4\x8derno delo (1 \xc2\xbc h), polno orkestralnih fines, orkester slika z dramatskim izrazom razburkano morje, za\xc4\x8detek viharja, katastrofa in pojemanje viharja; snov je prepojena z liri\xc4\x8dnimi momenti (ljubezen) in molitvami. Izvajanje je bilo prvovrstno, po koncertu je ob\xc4\x8dinstvo prisotnega komponista navdu\xc5\xa1eno klicalo na oder.\xc2\xab_NEWLINE_\xc2\xbb19. VI Neues Deutsches Theater (1/2 20h) Ernst K\xc5\x99enek: Johnny spielt auf (Romanti\xc4\x8dna opera v 2 delih \xe2\x80\x93 12 slik) Dirig. Alex Zemlinsky Bil sem razo\xc4\x8daran. Je tu ve\xc4\x8d cirkusa nego glasbe. Jazz-ovi ritmi ne pridejo prav do veljave, dasi je instrumentacija mojstrovska. Tudi \xe2\x80\x9ebiograf\xe2\x80\x9d v 2. delu je bolj cirku\xc5\xa1ki. Izvajanje prvovrstno.\xc2\xab_NEWLINE_\xc2\xbb22. VI Neues Deutsches Theater (1/2 20.h) K\xc5\x99enek: Johnny spielt auf Glej 19. VI Prvi del je glasbeno mnogo bolj\xc5\xa1i nego drugi.\xc2\xab_NEWLINE_\xc2\xbb12. I. Neues Deutsches Theater (1/2 19h) R. Wagner: Walk\xc3\xbcre Dirig: Zemlinsky Krasna predstava. Tempi, dinamike itd. vse prvovrstno. Siegmund prav dober, isto Sieglinde in Hunding, Wotan in Fricka nekoliko \xc5\xa1ibkej\xc5\xa1a. Zbor Walk\xc3\xbcr izvrsteb, Glasba genialna ter kljub veliki razse\xc5\xbenosti (3 dejanje izvajajo 4 in pol ure) do konca zanimiva. Scenerija, instrumentalne finese itd. vse prvovrstno.\xc2\xab\xc2\xa0(Glasbena zbirka, zvezek\xc2\xa0\xc2\xbbPraga\xc2\xab, 1926-1927)1'