b'\n_START_ARTICLE_\nFederico Bianchi\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nBiachi se je rodil na Dunaju, kjer je \xc5\xa1tudiral na Imperialni in\xc5\xbeenirski akademiji. Leta 1788 je postal podporo\xc4\x8dnik v Armadi Slavonije in se odlikoval med obleganjem Bubice. Po obleganju Valenciennesa leta 1793 je bil povi\xc5\xa1an v stotnika. Leta 1796 je bil v Italiji kot \xc5\xa1tabni \xc4\x8dastnik von Wurmserja. Pri Brescii je ujel pribo\xc4\x8dnika Joachima Murata. Medtem ko je poveljeval \xc5\xa1estim bataljonom polka grofa von Lusignana med bitko za Rivoli, je padel v vojno ujetni\xc5\xa1tvo, a je bil izpu\xc5\xa1\xc4\x8den na pro\xc5\xa1njo generala Alvinczija_NEWLINE_Leta 1799 je bil kot podpolkovnik in ata\xc5\xa1e dodeljen nadvojvodi Ferdinandu in nato Karlu med kampanjo v Nem\xc4\x8diji in \xc5\xa0vici. V treh mesecih je bil povi\xc5\xa1an v polkovnika in imenovan za poveljnika 48. mad\xc5\xbearskega pehotnega polka. Leta 1804 je zatrl v Kotorju._NEWLINE_Po nem\xc5\xa1ki kampanji je kot generaladjutant poveljeval 48. polku do leta 1807, ki je postal brigadni general._NEWLINE_Leta 1808 se je poro\xc4\x8dil s Friederike Liebetrau von Maixdorf (1780-1838)._NEWLINE_Med 3. in 5. junijem 1809 je zavrnil napade mar\xc5\xa1ala Davout, ki je hotel vzpostaviti mosti\xc5\xa1\xc4\x8de preko Donave blizu Pressburga; za to dejanje je prejel voja\xc5\xa1ki kri\xc5\xbeec Marije Terezije. Nato je bil povi\xc5\xa1an v generalporo\xc4\x8dnika, v last dobil 63. pehotni polk in bil imenovan za in\xc5\xa1pektorja pehote na Mad\xc5\xbearske. Leta 1812 je postal poveljnik 1. divizije armade Karla Philipa von Schwarzenberge, s katero se je udele\xc5\xbeil Napoleonove invazije na Rusijo._NEWLINE_Leta 1813 je komaj obdr\xc5\xbeal svojo divizijo pri Dresdnu, katerega je hotel napasti, dokler ga ni napadel Napoleon. Odlikoval se je med bitko za Leipzig, zakar mu je car Aleksander I. Ruski podelil kri\xc5\xbeec svetega Jurija. Naslednje leto je poveljeval korpusu, ki je bil vpleten v srdite boje okoli Moret-sur-Loinga._NEWLINE_Nato je bil poslan v Dijon, da bi zaustavil mar\xc5\xa1ala Augereauja, ki pa ga je premagal 11. marca 1814 in se je moral umakniti v Saint-Symphorien blizu M\xc3\xa2cona._NEWLINE_Leta 1815 je bil s silo 20.000 vojakov poslan v Italijo, da bi prepre\xc4\x8dil neapeljskemu kralju Joachimu Muratu, da bi zavzel Italijo med t. i. neapeljsko vojno. Sam je poveljeval enemu korpusu, medtem ko je drugemu poveljeval Adam Albert von Neipperg. V bitki za Tolentino je odlo\xc4\x8dno premagal Murata, zakar ga je Ferdinand I. Dveh Sicilij povzdignil v vojvodo Casalanze in nato je bil povi\xc5\xa1an \xc5\xa1e v feldmar\xc5\xa1ala._NEWLINE_Upokojil se je leta 1824 in se umaknil na posestvo v Moglianu Venetu, katerega je kupil leta 1821. Tu je postal vinograde, ki obstajajo \xc5\xa1e danes. Med italijansko revolucijo leta 1848 je bil kot avstrijski feldmar\xc5\xa1al za dva meseca zajet in zaprt v Trbi\xc5\xbeu._NEWLINE_Umrl je v \xc5\xa1tajerskemu Rogatcu, kamor se je preselil, da bi pobegnil pred izbruhom kolere v Moglianu; leta 1864 so njegove posmrtne ostanke prenesli k njegovi italijanski vili.'